Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати припиненим іпотечний договір від 18 квітня 2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омегабанк», мотивуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк», був укладений Кредитний договір № 0501/0408/71-073. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та банком був укладений іпотечний договір від 18 квітня 2008 року, предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2012 між банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені Договір факторингу та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами. 30 вересня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобєлєва А.М. здійснила реєстрацію права власності ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" від 30.09.2015 року № 13590439 на нерухоме майно, розташоване за адресою [ADDRESS]. та внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11410086. 22.03.2016 Житомирським окружним адміністративним суд винесено постанову у справі № 806/55/16 за адміністративним позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, якою позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни від 30.09.2015 року № 24921242 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс". 21.06.2016 ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» відхилено, а постанову суду першої інстанції від 22.03.2016 року залишено без змін. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» набуло право власності на предмет іпотеки, що є підставою для припинення договору іпотеки. Скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 24921242 від 30.09.2015 щодо реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за договором іпотеки від 18.04.2008р., не має наслідком автоматичного поновлення попередньо існуючих правових зв'язків в межах іпотечного спірного правовідношення за договором іпотеки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» Мирошніченко О.Ю. у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «Омегабанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 квітня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омегабанк», був укладений Кредитний договір № 0501/0408/71-073. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та банком був укладений іпотечний договір від 18 квітня 2008 року, предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49-58). 28.11.2012 між банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені Договір факторингу та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, однією із підстав припинення договору іпотеки є набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Як встановлено в ході розгляду даної справи, 30 вересня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобєлєва А.М. здійснила реєстрацію права власності ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" від 30.09.2015 року № 13590439 на нерухоме майно, розташоване за адресою [ADDRESS]. та внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11410086. 22.03.2016 Житомирським окружним адміністративним суд винесено постанову у справі № 806/55/16 за адміністративним позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, якою позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни від 30.09.2015 року № 24921242 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс". 21.06.2016 ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» відхилено, а постанову суду першої інстанції від 22.03.2016 року залишено без змін. Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна що об'єктів нерухоме майно, на час винесення рішення у даній справі право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], отже, іпотекодержатель не набув права власності на предмет іпотеки, тому договір іпотеки не може бути визнано припиненим на цій підставі. Також, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання. У зазначеній справі не встановлено факту виконання основного зобов'язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку»є однією з підстав припинення іпотеки. Окрім того в матеріалах справи не міститься доказів, в контексті положень ст.ст. 58,59 ЦК України, про розірвання договору про іпотечний кредит від 18.04.2008 року. Проте, навіть розірвання договору не є підставою для припинення іпотеки, про що Верховний Суд України висловився у своїй постанові від 09.09.2015 року (справа №6-939цс15), зазначивши, що за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Отже, зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для припинення договору іпотеки, передбачених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», оскільки іпотекодержатель не набув права власності на предмет іпотеки та зобов'язання за іпотечним кредитним договором не виконано, тому відсутні підстави для визнання договору іпотеки припиненим.

Outcome: dismissed