Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Підставою для взяття на облік є проживання у сім`ї, в якій мати [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Мати [PERSON] не має власного житла та коштів на існування, по відношенню до дитини поводить себе агресивно. Відповідач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 184 КУпАП, та занесена до бази даних як «сімейного насильника». З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду з зазначеним позовом та просить суд, у разі задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь особи, яка буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною, аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.05.2018 року серії [NUMBER] , актовий запис №81 (а.с. 3). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 16.05.2018 року №00020152381, відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстровано на підставі заяви матері дитини - [PERSON] від 16.05.2018 року №24/17.19-05.01-46 в порядку ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 4). Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Із змісту позовної заяви позивача слідує, що позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З матеріалів справи слідує, що 09.10.2019 року на адресу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» Запорізької обласної ради надійшло повідомлення від 09.10.2019 року №191 про те, що з 10.07.2019 року в зазначеному закладі за направленням Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької обласної ради від 08.07.2019 року №10-09/337 перебувала [PERSON] , 1990 року народження, одинока мати, особа з інвалідністю та її малолітній син [PERSON] , [INFO] , як сім`я в складних життєвих обставинах через відсутність власного житла та домашнього насильства. За результатами проведеної психосоціальної роботи з родиною [PERSON] можна зробити наступні висновки. У [PERSON] відсутня здатність самоуправління власною поведінкою відповідно до соціальних норм, правил та законів, відсутня причинна обумовленість психічних явищ, їх адекватність. [PERSON] вчиняє насильство по відношенню до сина: відсутній догляд за власною дитиною, особливої уваги та піклування про власного сина мати не проявляє, ігнорує його базові потреби, не займається розвитком та навчанням дитини, хлопчик має неохайний вигляд, одяг не відповідає одягу за сезоном, хоча Центр допоміг у забезпеченні необхідного одягу та взуття. Також із спостережень адміністратора чергового та інших клієнтів Центру, що мешкали у кімнаті разом з родиною [PERSON] , стало відомо, що [PERSON] поводиться з сином грубо, кидає його на ліжко, б`є, коли вкладає спати, кричить, використовує нецензурну лайку. У 2019 році [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 184 КУпАП. 08.10.2019 року родина [PERSON] за власним бажанням виїхала до нового співмешканця [PERSON] [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з актом обстеження умов проживання від 21.10.2019 року, складеного комісією відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за результатами обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, в кімнаті прибрано, наявний ремонт, є необхідні меблі та техніка. Наявне світло. в кімнаті є двоспальне ліжко та диван. Іграшки, одяг та дитячий візок відсутні. Наявна придатна для вживання їжа (а.с. 15). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.11.2019 року, складеного комісією відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за результатами обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні та відповідають санітарним нормам, у кімнаті наявний ремонт, є необхідні меблі та техніка, світло та опалення. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у кімнаті наявний диван та двоспальне ліжко, є шафа для речей, у хлопчика наявне місце для сну та відпочинку, є багато дитячих іграшок. Стосунки у сім`ї доброзичливі, турботливі по відношенню до дитини. [PERSON] повідомила, що була у дитячого лікаря, поставила на облік дитину, хлопчику було зроблено щеплення за віком. Вдома було чисто, була придатна для вживання їжа. Дитина забезпечена всім необхідним. Мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Умови для виховання та розвитку дитини-створені (а.с. 15). Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 р. № 866, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Частиною 2 ст. 170 СК України визначено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З матеріалів справи слідує, що дитина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , у 2019 році прибув з Дніпровського району м. Запоріжжя. Дитина на обліку в дитячій амбулаторії №9 КНП «ЦПМСД №6» не перебуває. Декларацію з жодним дільничним педіатром мати не заключила. З травня по листопад 2019 року мати з дитиною відвідувала дільничного педіатра підприємства двічі: в травні з приводу ГРВІ, в жовтні - зробили частину профілактичних щеплень. У вересні 2019 року дитина перенесла ЧМП, до невролога мати з дитиною не зверталась. Мати [PERSON] , 1990 року народження, неналежним чином виконує свої обов`язки щодо медичного обстеження дитини, не в повному обсязі виконує рекомендації дільничного педіатра, не своєчасно з`являється на прийом. Додому дільничного педіатра мати до дитини не викликала. Зазначена обставина підтверджується повідомленням з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 11.11.2019 року №1302/01-10 (а.с. 8). Згідно з повідомленням за підписом т.в.о. начальника Комунарьского ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 12.11.2019 року №10859/45/-/04-2019, відповідно до бази даних «АРМОР» [PERSON] , [INFO] , [INFO] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 184 КУпАП та з 12.06.2019 року зазначена в базі даних як «сімейний насильник» (а.с. 9). 14.11.2019 року фахівцем ЗМЦСССДМ складено акт оцінки потреб сім`ї у складі [PERSON] , [INFO] , та її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Як вбачається з висновку оцінки потреб сім`ї від 14.11.2019 року, соціальна карта №Л/220/19, за підписом начальника ВСР по Комунарському району, основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО, є ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, неадекватна поведінка матері по відношенню до дитини. Станом на 14.11.2019 року мати та дитина знаходились в дитячій лікарні з 13.11.2019 року. Вирішується питання щодо влаштування дитини до дитячого будинку «Сонечко». Мати не має власного житла та коштів на існування. По відношенню до дитини мати поводить себе агресивно. Родину поставлено на облік ЗМЦСССДМ. За результатами оцінки потреб з`ясовано, що СЖО наявне: мати не виконує батьківські обов`язки, поводиться до дитини агресивно (а.с. 14). 18.11.2019 року головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя прийнято розпорядження № 618р про відібрання [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , 1990 року народження, та влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» після проходження ним медичного обстеження в КНП «Міська дитяча лікарня №1» (а.с. 7). 19.11.2019 року директор КНП «Міська дитяча лікарня №1» ЗМР звернувся до начальника відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з повідомленням №01-26/431, відповідно до якого просив надати клопотання на переведення дитини в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок «Сонечко» на повне державне забезпечення для подальшого вирішення долі дитини, оскільки мати дитини не має місця проживання (а.с. 10). Згідно з повідомлення в.о. начальника відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 20.11.2019 року №3187/03-К, спеціалістами Центру 14.11.2019 року було здійснено вихід в Дитячу лікарню №1. Зі слів лікарів, [PERSON] разом з сином, [PERSON] , 2018 року народження, перебували в лікарні з 13.11.2019 року. Під час виходу вирішувалось питання влаштування дитини до ДБ «Сонечко». Мати не має власного житла, коштів на існування. По відношенню до дитини жінка поводиться агресивно, на запитання спеціалістів відповідала не завжди адекватно та своєчасно. На всі проведені бесіди спеціалістами центру [PERSON] не реагує. Родину поставлено на облік як таку, що опинилась у складних життєвих обставинах (а.с. 11). Як встановлено судом, станом на час розгляду справи, малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок «Сонечко» Запорізької обласної ради. Доказів протилежного матеріали цивільної справи №333/6757/19 не містять та сторонами не надано. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню, на даний час проживає в квартирі матері за адресою: [ADDRESS] , та має всі умови для утримання та проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню, що підтверджується висновком КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.01.2020 року №651767 серії 12ААБ (а.с. 59-60). Згідно з актом обстеження умов проживання від 06.12.2019 року, з метою перевірки умов проживання [PERSON] , проведено обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Родина користується 1 кімнатою площею 14 м. кв., яка належить на праві приватної власності [PERSON] , яка не погоджується на проживання малолітнього [PERSON] в квартирі. Газопостачання відсутнє, електропостачання підключено. Для виховання, розвитку та проживання створені такі умови: в кімнаті накопичені речі, 3 шафи, диван, холодильник, користуються електроплитою прямо в кімнаті, помешкання потребує косметичного ремонту, багато речей у пакетах, дитячі речі, іграшки в невеликій кількості. На момент приходу комісії коридор помили хлоркою. В квартирі двері не запираються - відсутній замок та ручка. Умови для повноцінного проживання малолітньої дитини відсутні: газ відключений, в туалеті відсутній змив, у ванній кімнаті відсутні крани, ванна використовується як склад для купи брудних речей (а.с. 49). Викладені в акті обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 06.12.2019 року обставини підтверджується доданими фотокартками (а.с. 50-58) та повідомленням відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 06.12.2019 року №01-03/1466 (а.с. 48). Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 24.01.2020 року №02/01-32/0099 про доцільність відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, орган опіки та піклування в інтересах дитини, на підставі того, що мати - [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, по відношенню до дитини поводиться агресивно, занесена до бази даних як «сімейний насильник», не має постійного місця проживання, вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с. 37). Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення останньої батьківських прав. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь дитячого закладу на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років з 1 січня складає 1 779 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] ,у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на період відібрання дитини у матері, починаючи стягнення з 25.11.2019 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповіднодо п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 536,80 грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: approved