Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності, який в подальшому уточнила та прохала суд визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою с. Гожули Полтавського району та області, [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати (3) житловою площею 16,8 кв.м , кухні (4) площею 8,4 кв.м, вбиральні (6) площею 0,9 кв.м, ванної (7) площею 2, 6 кв. м, коридору (1) площею 4,0 кв.м, шафи (2) площею 2,9 кв.м. Квартира обладнана балконом (з к =0,3) площею 1,1 кв. м . Загальна площа квартири 36, 7 кв.м., житлова площа - 16,8 кв.м , висота приміщень 2,55 м. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась надавши суду заяву з проханням справу слухати у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи: Полтавської регіональної аграрно-промислової біржі до суду не з'явився з невідомих причин. Згідно витягу з ЄДРПОУ 31.07.2014 року внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи за судовим рішенням. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав Судом встановлено, що 30 травня 2000 року [PERSON], за договором купівлі - продажу нерухомого майна придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Даний договір укладено на Полтавській універсальній аграрної - промисловій біржі у виконання біржового контракту № Н/1076 від 30 травня 2000р. Право власності на зареєстроване у ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в реєстровій книзі №3 за реєстровим №500, про що зроблено відповідний запис. Відповідно до умов договору останній був виконаний обома сторонами в повному обсязі. Позивачем були сплачені грошові кошти в сумі 5000 грн. та прийняте майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідачем [PERSON] майно, що є предметом договору, передане позивачем та прийняті грошові кошти в рахунок його оплати. [PERSON] проведена реєстрація свого права власності у ПП ПБТІ «Інвентаризатор». У зв'язку з необхідністю відчуження квартири позивач звернулась до нотаріуса, який роз'яснив їй про неможливість укладення угоди, в зв'язку із відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 30.05.2000 року, укладеного на виконання біржового контракту та зареєстрованого на Полтавській Регіональній аграрно-промисловій біржі за № Н/1076, що підтверджується листом за вих. № 21/01-16 від 18.02.2015 р. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 47 "Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 (ЦК УРСР), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 128 ЦК Української УРСР - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється і передача зокрема розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст. 224 ЦК Української УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК Української УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991, № 1956-XII в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до змісту ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу укладений між позивачем та відповідачем 30.05.2000 року, та зареєстрований на Полтавській Регіональній аграрно-промисловій біржі за № Н/1076 під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Проте частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу», яка діяла на момент укладення договору, та є спеціальною нормою закону, що прийнята пізніше, вказувалося, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином суд дійшов висновку, що право власності на квартиру [ADDRESS], позивачем було набуто правомірно, згідно діючого на той час законодавства, проте в зв'язку із змінами в законодавстві - набранням чинності ст.657 «Цивільний кодекс України» від 16.01.2003, № 435-IV згідно якої договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, позивач, на теперішній час позбавлена можливості відчудження свого майна, що є порушенням права власності останньої. Вирішити питання щодо оформлення позивачем права власності на квартиру, відповідно до вимог діючого законодавства, іншим шляхом неможливо. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved