Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

11 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 25 серпня 1983 року зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, за актовим записом №2014, від якого мають спільних дітей, які є повнолітніми. Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, між ними відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господаства, між ними виникають конфлікти, відповідач зловживає спиртними напоями, відносини подружжя фактично припинені, а тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням, який отриманий ним 03 вересня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 25 серпня 1983 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, за актовим записом №2014 (а.с. 9). Примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам інтересам позивача, який підтримує позовні вимоги та наполягає на розірванні шлюбу. Сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин суд прийшов до висновку про розірвання шлюбу. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що позивач уклала з адвокатом Цвєтковим О.В. договір про надання правової допомоги та представництво інтересів особи в суді від 07 вересня 2020 року, на підставі якого сплатила адвокату Цвєткову О.В. 1500,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 07 вересня 2020 року (а.с. 6,8). Відповідно до копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №726, виданого 15.07.2011 року (а.с. 7), Цвєтков О.В. є адвокатом, що також підтвержується відомостями Єдиного реєстру адвокатів України. Отже, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. При цьому, суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому, зважаючи на те, що позовні вимоги були задоволені, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved