Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 24.12.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, з яким прожили разом однією сім»єю до 2014 року. 10.11.2012 року народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина мешкає постійно з позивачкою. В зв»язку з напруженою обстановкою в регіоні вона вирішила виїхати на період воєнних дій тимчасово за межі України до родичів в Росію. Однак батько дитини відмовився надавати дозвіл на вивезення дитини за кордон. Тому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України особи, яка не досягла 16 річного віку сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, разом з матір»ю [PERSON] тимчасово на період воєнних дії на Донбасі. В судове засідання позивачка не з"явилася, просила розглянути справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності, клопотання про відкладення справи не надав, тому суд , зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з рішення Волновавського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.12.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калініського РУЮ м.Донецька, розірваний. Зі свідоцтва про народження серії І-НО № 487098 вбачається, що в цьому шлюбі 10 листопада 2012 року народився [PERSON], актовий запис № 1371. З довідки № 19 від 21.01.2015 року КП "Будинкоуправління № 2" м.Волноваха вбачається, що дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як вбачається із змісту наведеного закону, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон. Вищенаведена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 09 лютого 2011 року № 6-26604св10, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, судом встановлено, що батьки в рівній мірі належно ставляться до виконання батьківських обов'язків до виховання малолітньої дитини, але вона не може бути розлучена з матір'ю. Питання щодо встановлення режиму спілкування батьків з дитиною органом опіки і піклування\~\~не вирішувалось і\~\~спору\~\~з\~\~його приводу\~\~між батьками не виникало, відповідач не звертався з такою заявою. Оскільки позивачка постійно проживає разом з дитиною після розірвання шлюбу з відповідачем, з заявою про визначення місця проживання дитини відповідач не звертався. До того ж, в регіоні проводяться воєнні дії, що складає небезпеку для життя та здоров»я дитини, у матері є можливість вивезти дитину у безпечне місце , тому суд вважає за можливе надати їй дозвіл на виготовлення проїздного документу дитини для виїзду за кордон, а також дозвіл на тимчасове вивезення дитини за межі України без згоди батька до Росії в 2015 році на період воєнних дій в Донецькій області. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved