Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "Укргазбанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 19 червня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № АU8-0000842-Ф/13-RІV на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки АБ "Укргазбанк", встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування на відповідних умовах. Позивачем стверджується, що ним повністю виконано свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач свої зобов'язання за цим договором не виконує. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів, останній, станом 05 грудня 2014 року, має заборгованість в сумі 3065,88 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача Домальчук Р.В. не з'явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнає. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин та докази невиконання умов кредитного договору відповідачем станом на 05 грудня 2014 року. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до укладеного кредитного договору № АU8-0000842-Ф/13-RІV від 19 червня 20113 року, відповідач отримав кредит в розмірі 3100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи зі ставки 48,00 % річних з кінцевим терміном повернення 18 червня 2015 року. Як вбачається з розрахунку суми боргу, станом на 05 грудня 2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3065,88 грн., яка складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом - 907,00 грн.; заборгованості за овердрафтом - 1413,11 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками за користування дозволеним овердрафтом - 23,24 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками за користування овердрафтом та прострочених відсотків за користування дозволеним овердрафтом - 722,53 грн. Разом з тим, як вбачається з поданої позивачем довідки від 25.09.2015 року, виданої Відділенням № 120/02 Волинської обласної дирекції АБ "Укргазбанк", 24 лютого 2015 року був достроково закритий ліміт овердрафту по договору № АU8-0000842-Ф/13-RІV від 19 червня 20113 року по заяві клієнта від 20 лютого 2015 року. Таким чином на даний час борг по кредитному договору сплачений відповідачем повністю, а тому суд визнає зобов'язання по цьому договору повністю виконаними. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналізуючи викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи. Таким чином позивачем не доведено порушення його цивільних прав відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed