Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

02.10.2020 до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. Позов мотивовано тим, що 13 вересня 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб у сторін по справі є син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у подружжя не склалося, тому Відповідач покинув сім`ю та виїхав проживати до Королівства Нідерланди, а дитина залишилася проживати разом з матір`ю, Відповідач жодним чином не бере участь у вихованні дитини, не надає матеріальну допомогу. Таким чином він не виконує свій основоположний обов`язок щодо утримання дитини, забезпечення її гармонійного та все стороннього розвитку. Всі витрати покриваються виключно матір`ю. спору щодо визначення місця проживання дитини у сторін по справі немає. Як зазначив позивач з моменту народження сина і на момент звернення до суду дитина ніде не зареєстрована. Позивач зверталась до відповідача з проханням надати згоду на реєстрацію дитини, однак згоди не отримала, що і змусило звернутися до суду за захистом порушеного права та просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька за адресою: [ADDRESS] ,та стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) з дня пред`явлення позовної заяви. Ухвалою судді від 05 жовтня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Управління (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька та стягнення аліментів- залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі. 15.10.2020 від представника позивача адвоката Єрмака Олега Віталійовича до канцелярії суду надійшла заява, відповідно до якої останній просив збільшити строк для усунення недоліків позовної заяви строком на п`ять днів. Ухвалою судді від 16.10.2020 заяву представника позивача задоволено і продовжено позивачу строк на усунення недоліків, визначених в ухвалі судді від 05 жовтня 2020, надавши представнику позивача п`ять днів з дня вручення ухвали, для усунення зазначених недоліків. Ухвалою судді від 16.10.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Управління (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька та стягнення аліментів - прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином , згідно опису вкладення поштового відправлення RК030280936UA від 23.09.2021 року, доказ вручення поштового відправлення RК030280936UA від 23.09.2021 року). В судове засідання представник третьої особи не з`явився, причини неявки не відомі, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення до суду не надходило, також не було надано до суду письмових пояснень. Суд, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 13 вересня 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.12). Від зазначеного шлюбу у сторін по справі народилася дитина, а саме: син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2018 року Позивач отримала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Тому з метою захисту інтересів дитини та для поліпшення житлових умов проживання малолітньої особи позивачка вирішила зареєструвати в законному порядку місце проживання дитини у своїй квартирі, де вони наразі проживають, проте отримала відмову через відсутність згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини (а.с. 16). Як вбачається з вимог позивачки, остання просить надати згоду на реєстрацію сина, [PERSON] , [INFO] ,без згоди батька за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено у судовому засіданні, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію сина. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Не надаючи згоду на реєстрацію місця проживання дитини Відповідач тим саме порушує її конституційні права. Таким чином, неможливість зареєструвати місце проживання дитини разом з матір`ю суттєво порушує встановленні міжнародним та національним законодавством права дитини, а також призводить до порушення норм чинного законодавства щодо необхідності зареєструвати місце проживання дитини протягом 3 місяців з дня її народження. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 615/1270/17 від 12.03.2020 р., у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тобто, забезпечення інтересів дитини повинні мати першочергове значення при врегулюванні спірних правовідносин щодо дитини. А в нашому випадку, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини здатне надати можливість здійснювати права дитини належним чином. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання дитини суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. За наведеного у позивачки виникає право як на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; якщо домовленість відсутня, то кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст.180 СК України та вимоги ст.182 СК України, оцінюючи матеріальний стан сторін, їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дитини, позивачка мешкає разом із дитиною, яка потребує догляду, опіки, тощо), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved