Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

06 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Вири Білопільського району Сумської області померла її рідна тітка по лінії матері - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] За життя спадкодавець не складала заповітного розпорядження та до дня смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що вона є рідною племінницею, тобто спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті спадкодавця. Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] була її рідною тіткою по лінії матері підтверджується рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 січня 2019 року. Маючи намір прийняти спадщину після смерті рідної тітки [PERSON], позивач звернулась до приватного нотаріуса, але в оформленні спадщини їй було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Внаслідок складних сімейних обставин, скрутного фінансового становища, поганим станом здоров'я, постійними хворобами, які потребують тривалого медикаментозного забезпечення, нею був пропущений з поважних причин встановлений законом строк для прийняття спадщини. Вказує, що пропуск строку для прийняття спадщини стався через причини, які на її думку дають правові підстави вважати їх поважними. Посилаючись на вище викладені обставини, оскільки позивач не може реалізувати своє право на спадщину за законом, строк для прийняття спадщини якою був пропущений через поважні, об'єктивні та незалежні від неї обставини, [PERSON] просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після тітки [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю два місяці з дня набрання чинності рішенням суду. Ухвалою від 07 березня 2019 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 18-19). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 26). Представник відповідача - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не з'явився. Сільський голова письмовою заявою повідомив, що позов визнають, просить розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 27). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. у підготовче засідання також не з'явилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 29). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні у правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення ( ч. 1 ст. 1265 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], після реєстрації шлюбу 01 серпня 1981 року із [PERSON] позивачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 7). З Витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого [INFO] року вбачається, що [INFO] в с. Вири Білопільського району Сумської області померла [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 21 липня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 2,79 га ріллі в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 9). Із довідки Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 30 березня 2018 року за № 455 вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] одна. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом Вирівської сільської ради не посвідчувався та не реєструвався (а. с. 10). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 січня 2019 року встановлено юридичний факт про те, що [PERSON], яка померла [INFO] в с. Вири Білопільського району Сумської області, була рідною сестрою [PERSON], яка померла [INFO] в с. Білани Білопільського району Сумської області. Також, рішенням відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту про те, що [PERSON], яка померла [INFO], у період з 20 листопада 2009 року по [INFO] постійно проживала в [ADDRESS] разом зі своєю рідною сестрою [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 11-12). Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту письмового роз'яснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 26 лютого 2019 року № 260/01-16 вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], не вдається можливим у зв'язку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України (а. с. 13). На підставі п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 19 березня 2019 року, спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заводилась, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 23). Таким чином, у судовому засіданні встановлено факт пропуску строку для прийняття спадщини позивачем, який не є підставою для усунення від спадкування, оскільки позивач має право на спадщину після смерті [PERSON] за законом. Однак, вона не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Отже право останньої підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за нею права на спадщину. У відповідності до роз'яснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Із позовної заяви вбачається, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після спадкодавця у зв'язку із складними сімейними обставинами, скрутним фінансовим становищем, поганим станом здоров'я, постійними хворобами, які потребують постійного медикаментозного забезпечення, що підтверджується дослідженими документами, доданими до позовної заяви (а. с. 14-15). Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] пропустила строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, враховуючи наведені вище норми закону, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved