Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» 21 грудня 2019 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь суму матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 серпня 2019 року, в сумі 137912 гривень 22 копійки, а також судові витрати у розмірі 14068 гривень 70 копійок. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» є власником транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , який був пошкоджений, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12 серпня 2019 року, з вини відповідачки [PERSON] , вина якої встановлена постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2019 року по справі №509/4662/19. Відповідно до висновку ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12 серпня 2019 року, становить в сумі 187458,52грн. 27.11.2019 року ПрАТ «УАСК АСКА» було здійснено виплату позивачеві страхового відшкодування у розмірі 63370 грн. Однак, відповідно до акту виконаних робіт №00000008864 від 30.09.2019 року, складеного ТОВ «ВТП «Інжпроект», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , склав в сумі 201282,22 грн. Оскільки розмір страхового відшкодування є недостатнім для відшкодування заподіяної шкоди, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 137912,22 грн., що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2019 року, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21 січня 2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, на підставі якої відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі в судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.01.2020 року заяву представника позивача ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» про забезпечення позову залишено без задоволення. Представник позивача у судове засідання призначене на 10.03.2020 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. У судове засідання 10.03.2020 року відповідач [PERSON] повторно не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу зареєстрованого місця проживання, яка встановлена у відповідності до відповіді з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, якою є: м. Одеса, вул. Недєліна, 11, однак усі поштові повідомлення були повернуті до суду з зазначенням причини невручення, а саме у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Також відповідачкою не повідомлено суд про поважність причин неявки, відзив на позовну заяву не надано. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також\~враховується,\~що відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~44\~ЦПК України,\~учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. В силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляду справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши,\~вивчивши та\~проаналізувавши матеріали\~справи,\~суд вважає\~позов ТОВ\~«КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» про відшкодування матеріальної шкоди підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2019 року в 16.30 годин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 9 км. 990 м. автодороги Н33, Одеса-Б.-Дністровськ-Монаши Овідіопольського району Одеської області, не вибрала безпечну швидкість руху, не врахувавши дорожніх умов, не дотримавшись безпечної дистанції, допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічні ушкодження, чим [PERSON] порушила п.п.12.1, 13.1 ПДР. Винною особою у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 12 серпня 2019 року, визнано [PERSON] , що підтверджується постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2019 року по справі №509/4662/19, якою [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними\~і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2019 року по справі №509/4662/19, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 серпня 2019 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті\~вказаної дорожньо-транспортної\~пригоди були\~пошкоджені автомобілі,\~зокрема: автомобіль марки «Toyota Camry»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,власником якого на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди було Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ», відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 13.03.2018 року. Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу за №527/09-19, виконаного ТОВ «Клевер Експерт» 17.09.2019 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 187458,52 грн., вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 163820,79 грн. Судом також встановлено, що ремонтні роботи з відновлення пошкодженого автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.08.2019 року, здійснювалось в ТОВ «ВТП «Інжпроект». Згідно з актом виконаних робіт №00000008864 від 30.09.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , склало 201282,22 грн. Зазначена сума була сплачено ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» на користь ТОВ «ВТП «Інжпроект», що підтверджується платіжним дорученням №854 від 29.08.2019 року. Відповідачем під час розгляду справи не спростовані належними доказами вищевказані звіт та розрахунок деталей і робіт, з їх вартістю щодо встановленого матеріального збитку завданого позивачеві та вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , було застраховано в ПрАТ «УАСК АСКА» відповідно до полісу ЕР-110858374 від 02.08.2019 року. 27.11.2019 року ПрАТ «УАС АСКА» було сплачено на рахунок ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» страхове відшкодування у відповідності до полісу ЕР-110858374 від 02.08.2019 року, у розмірі 63370,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7109 від 27.11.2019 року. Отже різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, належного позивачеві, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.08.2019 року і скоєна з вини відповідачки, та виплаченим страховим відшкодуванням складає в сумі 137912,19 грн. Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.08.2019 року відповідачем потерпілій особі ТОВ «КОНТРАКТНІ\~МАТЕРІАЛИ» відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі, розмір якої визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди\~зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння\~транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт а пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Верховний Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною\~вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Зазначена правова позиція узгоджується з висновками викладеними Верховним Судом в постановах від 02.09.2019 року по справі №545/425/17, від 17.10.2019 року по справі №370/2787/18. Встановивши, що потерпілому ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ», як власнику транспортного засобу «Toyota Camry», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.08.2019 року, яка сталась з вини відповідачки, було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 63370,03 грн., яка є недостатньою для відшкодування витрат понесених позивачем з фактичного\~ ремонту пошкодженого транспортного засобу, які склали в сумі 201282,22 грн., суд вважає, що різниця суми збитків між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 137912,19 грн., підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Одночасно під час ухвалення судового рішення в цій справі, судом враховується установлена практика Європейського суду справ людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір у розмірі 2068,70 грн. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачем по зазначеній цивільній справі є ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ», представництво якого здійснював адвокат Хоменко Яна Іванівна, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД №003086 від 18.10.2017 року. 07.11.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено угоду №16 про надання правничої допомоги, зі встановленим строком дії в три роки, відповідно до умов якої [PERSON] приймає на себе зобов`язання з представництва та надання професійної правничої допомоги ТОВ «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ». Згідно з наданим до суду позивачем орієнтовним розрахунком судових витрат позивача вбачається, що позивачем було зазначено, що його витрати на правову допомогу складають саме в сумі 12000 грн. Суд зазначає, що компенсація витрат з надання правничої допомоги здійснюється у порядку, передбаченому статтею 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 4 ст.137 ЦПК України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону). Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані до суду документи, судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Хоменко Я.І. було укладено угоду про надання правової допомоги, на виконання якого адвокатом було надано відповідну правничу допомогу в цій справі. У орієнтованому розрахунку судових витрат, позивачем зазначено детальний опис робіт, здійснених адвокатом, а саме: консультування з питань дтп, ознайомлення з документами, дослідження судової практики та формування правової позиції по справі (вартість 1000 грн.); отримання доказів по справі (вартість 1000 грн.); складання позовної заяви та підготовка матеріалів для подання до суду (вартість 4000 грн.); складання заяви про забезпечення позову (вартість 2000 грн.); ознайомлення з відзивом на позовну заяву (вартість 2000 грн.); участь у судовому засіданні (вартість 1500 грн.); підготовка інших клопотань, ознайомлення з матеріалами справи (вартість 500 грн.). З зазначеною сумою наданих послуг суд погоджується, за виключенням наданих представником послуг на загальну суму 4000 гривень, а саме: за послуги зі складання заяви про забезпечення позову, оскільки у задоволенні такої заяви судом було відмовлено, та за послуги з ознайомлення з відзивом на позовну заяву, оскільки відповідачем такий відзив під час розгляду справи не подавався, у зв`язку з чим, такі витрати з боку відповідача відшкодуванню на користь позивача не підлягають. Судом враховується, що в постанові від 03.10.2019 року по справі №922/445/19, Верховний Суд дійшов висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Одночасно суд враховує положення ч.4-6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі у розмірі 8000 гривень 00 копійок, як доведені та обґрунтовані.

Outcome: approved