Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

10.02.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом покликаючись на те, що його матері [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS]. Ще за життя 01.08.2013 р. [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла усе своє майно йому. На даний час він бажає оформити право власності на успадкований житловий будинок після смерті матері, однак це унеможливлюється відсутністю свідоцтва про право власності на даний будинок, тому просив у судовому порядку визнати його власником будинку [ADDRESS]. В судове засідання [PERSON] не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - Добростанівська сільська рада Яворівського району Львівської області, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради, проти позову заперечень не має. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про підставність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] числиться за [PERSON], [INFO], будинок побудований у 1962 році. 01.08.2013 р. [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла [PERSON] Даний заповіт посвідчено секретарем Добростанівської сільської ради Яворівського району Львівської області Кунанець О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 22. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданого 04.07.2016 року Добростанівською сільською радою Яворівського району Львівської області. Право власності на житловий будинок належним чином не оформлено, проте даний будинок відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21.10.2016 року. Спадкоємців, які б згідно ст.1241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) мали право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON], судом не встановлено. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на те, що позивач у справі [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON], судом не встановлено, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок унеможливлює позивачу належне оформлення спадкових прав, тому суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved