Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

01 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк», в якому просить стягнути з відповідача банківський вклад в розмірі 77073,34 доларів США (з урахуванням уточнення позову від 01.04.2015 року). В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що ним було укладено договір банківського вкладу № 049421 від 11 жовтня 2013 року, згідно якого позивачем був розміщений вклад в іноземній валюті у сумі 70000 доларів США на строк до 09.10.2015 року. 14.10.2014 року він звернувся до відповідача із заявою про дострокове повернення вкладу відповідно до п.2.4.4, п.3.5 договору банківського вкладу, однак банк відмовив йому у поверненні вкладу, грошових коштів він не отримав до теперішнього часу. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, направив поштою на адресу суду заперечення, в яких зазначив, що в банку була введена тимчасова адміністрація під час якої не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників, строк дії договорів яких не закінчився. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Златобанк» та [PERSON], було укладено договір банківського вкладу № 049421, згідно з умовами якого відповідач відкриває вкладний рахунок №26353502026202 строком до 09 жовтня 2015 року, а позивач вносить грошові кошти в іноземній валюті, позивачем було внесені готівкою кошти в розмірі 70000 доларів США, що підтверджується квитанцією №167665 від 11 жовтня 2013 року. Згідно з п.1.3 вказаного договору за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує та сплачує вкладника проценти по вкладу із розрахунку 10% річних. Відповідно до п.2.4.4 та 3.5 вказаного договору банківського вкладу вкладник має право достроково повернути (зняти) вклад або його частину, про що повинен письмово повідомити банк за 2 робочі дні до бажаної дати отримання вкладу. При достроковому поверненні (знятті) вкладу, що розміщений більше ніж на 6 місяців, та був повернутий клієнту пізніше, ніж пройшла половина строку, який був прописаний в договорі, чи його частини, вкладнику сплачуються проценти в розмірі ставки, що встановлена в п.1.3 договору (а.с.4-7). 14 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою дострокового повернення банківського вкладу згідно договору № 049421 від 11 жовтня 2013 року. 15 жовтня 2014 року на вимогу щодо дострокового повернення вкладу відповідач надав письмову відповідь, в якій зазначив, що для дострокового повернення вкладу у розмірі 77073,34 доларів США з 22 травня 2014 року встановлена комісія в розмірі 10% від суми, грошові кошти можуть бути видані в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного Банку України. 06 листопада 2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із вимогою дострокового повернення банківського вкладу згідно договору № 049421 від 11 жовтня 2013 року. Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частина 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На підставі ст.ст.1060, 1061 ЦК України банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківської вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вклад (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу згідно договору № 049421 від 11 жовтня 2013 року після звернення із вказаними вище заявами та в подальшому. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 року №30 в публічному акціонерному товаристві «Златобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року. Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Однак тимчасова адміністрація почала діяти 14 лютого 2015 року, натомість з заявою про повернення вкладу позивач звернувся вперше 14 жовтня 2014 року, тобто до моменту введення тимчасової адміністрації., Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором вкладу № 049421 від 11 жовтня 2013 року, не повернув вклад з нарахованими відсотками, тому своїми діями відповідач порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема, норми Цивільного кодексу України, п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 року N 516, діяв всупереч умов договору, укладеного між сторонами у справі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved