Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

04 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід, що не може обходитися без постійного строннього догляду. Свої вимоги обгрунтовує тим, що мають із відповідачем неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з моменту народження з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що син є інвалідом дитинства, інвалідність встановлена з 15.12.2014 року до 09.10.2027 року, перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога з приводу наявних у нього захворювань, зокрема синдром Денді-Уолкера, симптоматичної епілепсії, складні абсанси, вторинно генералізовані припадки, конгнітивна недостатність; лікаря психіатра з діагнозом дитячий аутизм з інтелектуально-мнестичним недорозвиненням ступеня легкої розумової відсталості, симптоматична епілепсія, системне недорозвинення мовлення ІІ-ІІІ рівня. Позивач зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду від 02.07.2018 року в її користь на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі по 1200,00 грн. щомісяця до його повноліття. Позивач у позові посилається на те, що син хворіє з народження, у 7 місяців був встановлений перший діагноз дисплазія кулькових суглобів, з того часу і по даний час постійні обстеження, лікування, заняття для розвитку дитини. Позивач зазначає, що весь вільний час віддає вихованню та навчанню сина у якого висока міра втрати здоров`я, повна залежність від стороннього догляду, дитина погано орієнтується в просторі, має мізерні навички спілкування, не може контролювати свою поведінку, досить низька здатність до навчання. Позивач вказує, що вона, як мати постійно опікується сином та несе на собі весь тягар, зазначає постійного фізичного, морального, психологічного виснаження, постійно потерпає від психічних стресів обумовлених даною обставиною. Позивач зазначає, що працює вчителем математики у школі, отримує заробітну плату та соціальну допомогу на дитину інваліда, однак коштів, які отримує їй не вистачає на лікування сина та забезпечення його усім необхідним. Крім того зазначає, що немає свого житла, тому змушена винаймати квартиру в місті, щоб мати можливість працювати в школі та при потребі лікувати сина в міській лікарні, син навчається у 4 класі Нововолинської спеціальної загальноосвітньої школи №9. Вказує, що змушена орендувати кварпру, сплачувати комунальні платежі, купувати ліки для сина, нести витрати на його відпочинок, купувати продукти харчування та одяг, періодично возити дитину на консультації до м. Луцька та м.Києва. Позивач зазначає, що оформити субсидію на комунальні послуги не може так як відсутній письмовий договір оренди житла, у зв`язку із суттєвим підвищенням тарифів на житлово-комунальні послуги майже вся заробітна плата йде на їх оплату. Позивач посилається на те, самостійно виховує та доглядає сина [PERSON] , який є інвалідом з дитинства з 2014 року, у 2015 році синові поставили діагноз: симптоматична епілепсія, що суттєво ускладнило ситуацію з його станом здоров`я, життєво необхідно потрібно приймати протисудомні препарати пролонгованої дії. Зазначає, що відповідач спілкується з сином приблизно один раз в 2-3 тижні, забирає до себе на декілька годин, раз в два місяці телефонує, влітку два рази брав сина на озеро Світязь на одну добу, за останні два роки не поцікавився навчанням дитини у школі, жодного разу не був присутній на консультації лікаря Нововолинської міської лікарні. Тому позивач враховуючи вищезазначені обставини, змушена просити суд стягувати з відповідача грошове утримання в свою користь у зв'язку з доглядом за малолітнім сином, який має інвалідність, у розмірі 2300,00 грн. щомісячно. Вказує, що відповідач є працездатним, працює неофіційно, займається ремонтом автомобілів та має відповідно стабільний високий дохід, періодично їздить на 3-4 місяці за кордон, є власником нерухомого майна - гаража та трикімнатної квартири у місті Нововолинську, інших дітей чи непрацездатних осіб на його утриманні немає. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом - сином [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2300 грн. щомісяця до періоду встановлення синові інвалідності згідно медичного висновку №26 до 09.10.2027 року. До проведення судового засідання позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик та у телефоному режимі секретарем судового засідання, причину неявки в судове засідання не повідомив. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] надсилалися судові повістки про виклик до суду на адресу зазначену в позовній заяві та матеріалах справи, повідомлену позивачем, однак поштові відправлення не були вручені йому із незалежних від суду причин. В суд він не з`являвся, причин неявки суду не повідомляв. Слід також зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. [PERSON] про стан фактично відомої йому в провадженні Нововолинського міського суду цивільної справи за позовом [PERSON] до нього про стягнення коштів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід, що не може обходитися без постійного строннього догляду, як встановлено судом, - не цікавився. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Із довідок про реєстрацію місця проживання особи від 25.10.2019 року вбачається, що позивач [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.4, 5). За рішенням Нововолинського міського суду від 02.07.2018 року, яке набрало законної сили 02.08.2018 року з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі по 1200,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). Із довідки Нововолинської спеціальної школи Волинської обласної ради від 29.10.2019 року №223/01-17 встановлено, що [PERSON] навчається у четвертому класі, мама дитини бере активну участь у навчанні сина, батько [PERSON] , [PERSON] за останні два роки жодного разу не поцікавився сином, його навчанням у школі (а.с.13). Судом встановлено, що неповнолітній син позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , хворіє, має вади здоров`я, періодично звертається за медичною допомогою та перебуває на стаціонарному лікуванні для покращення стану свого здоров`я, потребує постійного індивідуального догляду, що стверджується посвідченням на дитину-інваліда до 18 років (а.с.6), довідками ЛКК №464 від 18.10.2019 року та №477 від 29.10.2019 року (а.с.9, 12), медичним висновком №26 про дитину-інваліда віком до 18 років підгрупа А від 22.05.2019 року (а.с.11). Відповідно до ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач та відповідач працездатні, позивач проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, відповідач проживає окремо, позивач має право на утримання від відповідача за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач працездатний, працюючий, інших дітей чи непрацездатних осіб на його утриманні не має, тому може надавати матеріальну допомогу позивачу на її утримання. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про можливість присудження до стягнення щомісячно з відповідача в користь позивача на її утримання, як дружини яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю - сином [PERSON] , [INFO] у розмірі 2300,00 гривень, до періоду встановлення синові інвалідності згідно медичного висновку №26, а саме до 09.10.2027 року. Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України, Закону україни "Про судовий збір" з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved