Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], ЖБК «Молодіжний-19», ГУЮ в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2010року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: квартира [ADDRESS] та грошові вклади. 08.08.2013року Сьома київська державна нотаріальна контора видала Свідоцтво про право на спадщину за законом щодо грошових вкладів. Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-19» чоловік позивачки являвся власником квартири, за адресою: [ADDRESS], повністю вніс пайовий внесок за квартиру, але як член кооперативу за одержанням свідоцтва про право власності на цю квартиру не звернувся. Квартира складається з трьох кімнат жилою площею 41.76 кв.м. та загальною площею 76.6 кв.м. Згідно Довідки Форма № 3 виданої ЖБК «Молодіжний-19» , позивач дійсно на день смерті чоловіка проживала разом з ним та вела спільне господарство. Враховуючи те, що померлий чоловік повністю вніс пайовий внесок на квартиру, будучи власником квартири, але за життя не одержав свідоцтво про власність, як член кооперативу на цій підставі нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори відмовила своїм листом від 28.08.2013 року видати свідоцтво на спадщину та роз'яснила, що потрібно звернутися до суду. Зазначені обставини й стали причиною звернення позивачки до суду із зазначеним позовом. До початку судового засідання позивач подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. До початку судового засідання представник Київської міської ради подала письмові пояснення, в яких просила розглядати справу за її відсутності та прийняти рішення на підставі поданих доказів згідно чинного законодавста. До початку судового засідання [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в якій просили розглядати справу без їх участі та не заперечували щодо задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.09.2010року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БК № 185273 (а.с.5). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.08.1975року в Леонівській сільській раді Кагарлицького району Київської області, актовий запис №11 (а.с.13). Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-19» чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] являвся власником квартири, за адресою: [ADDRESS], повністю вніс пайовий внесок за квартиру, що підтверджується довідкою №284, виданою головою правління ЖБК (а.с.12). Квартира складається з трьох кімнат жилою площею 41.76 кв.м. та загальною площею 76.6 кв.м. Згідно Довідки Форма № 3 виданої ЖБК «Молодіжний-19» , позивачка [PERSON] дійсно на день смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним в [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів спадкової справи №236/2011 померлого 23.09.2010року [PERSON] вбачається, що 10.03.2011 року позивач звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 63). Разом з тим, згідно листа державного нотаріуса від 28.08.2013року [PERSON] отримала роз"яснення, що видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючих документів на квартиру не надано, тим самим не підтверджено право власності померлого на дане майно, а тому нотаріус не може надати свідоцтво про право на спадщину, оскільки не може перевірити цей факт (а.с.78, зворот). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Померлий [PERSON] заповіту не залишив, а тому спадкування має здійснюватися за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивачі в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування після померлого [PERSON] ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та

Outcome: approved