Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в ТВБВ 10005/016 ПАТ "Ощадбанк" в сумі 10000,00 грн., відкритому на ім'я [PERSON], визначити позивачу частку у спільному майні в розмірі 2/3 частин, стягнути на її користь грошову компенсацію 2/3 частин вартості автомобіля та грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 21.05.1983 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2014 року шлюб між подружжям було розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано майно, яке є спільним сумісним і підлягає поділу, але відповідач в добровільному порядку поділити його не бажає. Зазначила, що відповідач самостійно, без її згоди, розпорядився спільним автомобілем, відчужив його на користь матері - [PERSON], а тому просить стягнути на свою користь частину його вартості. Суму, яка підлягає компенсації, позивач визначила відповідно до довідки-рахунку УДАІ УМВС України в Житомирській області, в якій зазначено, що вартість автомобіля становить 20000,00 гривень. Вказала, що в період шлюбу на ім'я [PERSON] було відкрито депозитний рахунок в ТВБВ 10005/016 ПАТ "Ощадбанк" на суму 10000,00 грн., а тому просила стягнути на свою користь 6668,66 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.10.2014 року позовні вимоги про поділ нерухомого майна залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 160). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення (а.с. 146), підтримали з підстав, наведених у позові. Пояснили, що істотними обставинами, які є підставою для відхилення від засади рівності часток подружжя є те, що відповідач приховував спільно нажите майно, вчинив дії щодо його відчуження без згоди з позивачем, використав на свої потреби. Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначив, що кошти, які були внесені на депозитний рахунок, не є спільним майном подружжя, належали його матері, а спірний автомобіль вимушений був передати матері в рахунок повернення боргу. Пояснив, що протягом тривалого часу з дружиною вони проживали окремо, разом спільного господарства не вели, спільних коштів не мали, хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.05.1983 року, що підтверджується змістом свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4). Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2014 року, яке набрало законної сили 08.02.2014 року, шлюб між подружжям було розірвано (а.с. 157). Зі змісту довідки Управління Державтоінспекції УМВС України в Житомирській області від 14.05.2014 року вбачається, що автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], з 15.03.2006 року по 08.04.2014 року був зареєстрований за відповідачем (а.с.64). Згідно довідки №44-02/407/2359 від 19.05.2014 р., виданої Філією - Житомирське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", 17.01.2013 року на ім'я [PERSON] у відділенні Ощадбанку № 10005/16 в м. Житомирі було відкрито рахунок на суму 10000,00 грн., який був закритий 30.07.2013 року, грошові кошти та відсотки були виплачені вкладнику. 30.07.2013 року в цій же установі на ім'я [PERSON] було відкрито інший рахунок на суму 10000,00 грн., 08.10.2013 року кошти були повернуті вкладнику достроково (а.с. 109). В статтях 69-71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено, зокрема, домовленістю між ними (ч. 1 ст. 70 СК України). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вказаний вище автомобіль був набутий у власність подружжям [PERSON] під час перебування в шлюбі та є їх спільним сумісним майном, а відтак підлягає поділу. Згідно матеріалів справи автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був відчужений гр. [PERSON], вартість транспортного засобу становить 20000,00 грн., на підтвердження чого УДАІ УМВС України в Житомирській області надано довідку-рахунок серії ВІА № 3383942 від 01.04.2014 року (а.с. 175). На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 08.04.2014 року, власником транспортного засобу є [PERSON] (а.с. 50). Доводи відповідача про те, що вказаний автомобіль був переданий матері в рахунок сплати боргу не підтверджено належними та допустимими доказами, що є обов'язком відповідача. Довідка-рахунок серії ВІА № 3383942 від 01.04.2014 року є належним доказом, який підтверджує, що спірний автомобіль був проданий громадянці [PERSON], що цілком відповідає п.п. 1 абзацу 2 п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371). Відповідач не надав докази, які б свідчили, що автомобіль був проданий за згодою позивача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], який є сином сторін, [PERSON], [PERSON] - племінниці сторін по справі, пояснили, що подружжя [PERSON] проживали однією сім'єю до 2013 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Зі змісту показів допитаних свідків неможливо встановити джерела та обсяг спільно нажитого майна. Поясненнями свідків спростовуються доводи відповідача, що сторони не проживали разом та не мали спільного бюджету. Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі. Відповідно до ч.1 ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст. 65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зі змісту ч.4 ст. 71 цього ж кодексу вбачається, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В статті 364 ЦК України визначено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за №11, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні позивач не заперечувала, що вартість спільно нажитого автомобіля становить 20 000, 00 грн., як зазначено у довідці-рахунку. Вимоги позивача про відступлення від засади рівності часток та визначення її частки у спільно нажитому майні у розмірі 2/3 частин задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ст.ст. 10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування покладено на сторони. В обґрунтування доводів щодо наявності підстав для відступлення від засади рівності часток позивач посилалась на те, що відповідач навмисно приховує спільно нажите майно, оскільки він самостійно на власний розсуд без згоди дружини розпорядився автомобілем марки ЗАЗ 110307, а також самостійно достроково 08.10.2013 року зняв з розрахункового рахунку грошовий вклад в сумі 10 000,00 грн., які використав на особисті потреби. В судовому засіданні позивач не довела наявність обставин, які мають істотне значення, які б дали підстави суду відступити від засади рівності часток подружжя у праві спільної власності. Грошові кошти були зняті відповідачем з депозитного рахунку у період перебування у шлюбі, докази, що кошти витрачені не на потреби родини відсутні. Автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача, що дає право позивачу на отримання компенсації його вартості, він не приховувався відповідачем, не був знищений чи пошкоджений. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], був придбаний подружжям у період шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності, частки подружжя на спільне майно є рівними (по ? кожному). Оскільки позивач заявила вимогу про стягнення на її користь грошової компенсації в рахунок її частки у спільному майні, відповідач без згоди позивача розпорядився автомобілем, виділ в натурі частки позивача у спільному майні є неможливим, суд вважає за можливе врахувати при поділі вартість автомобіля, яка визначена за згодою позивача в сумі 20 000, 00 грн. відповідно до довідки-рахунку, та стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості автомобіля у розмірі 10000,00 грн. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про поділ грошових коштів, які були розміщені на депозитному рахунку в ТВБВ ПАТ "Ощадбанк" № 10005/016, відкритому на ім'я [PERSON], оскільки гроші були повернуті вкладнику [PERSON] 08.10.2013 року в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивачем не доведено, що вказані кошти є в наявності у відповідача, а також не доведено, що кошти в сумі 10000,00 грн. були використані відповідачем самостійно не на потреби родини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви ціна позову була визначена в сумі 402 000,00 грн., судовий збір сплачений в сумі 3654,00 грн. УхвалоюБогунського районного суду м. Житомира від 16.10.2014 року частина позовних вимог за заявою позивача була залишена без розгляду. Згідно ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі залишення заяви без розгляду за клопотанням позивача судовий збір не повертається. З огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено судом частково, на користь позивача з відповідача стягнуто 10000,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 87,70 грн.

Outcome: partial