Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

03 серпня 2016 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а саме: просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути аліменти з відповідача на її користь кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилась, просила суд заслухати справу без її участі, просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. З'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з матір'ю (а.с. 5, 7). Між подружжям відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні відносини, спільне господарство не ведеться, в родині між подружжям відсутня повага, шлюбні стосунки фактично припинені з грудня 2015р. Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин батько дитини не надає позивачу та їх спільній дитині матеріальної допомоги на їх утримання, участі у вихованні дитини не приймає, інших осіб на своєму утриманні відповідач не має. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Спору про розподіл спільного майна немає. Згідно ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи майновий стан позивачки, яка сама виховує дитину, отримує невелику зарплату і те, що відповідач [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], працює слюсарем-ремонтником 1 цеху ТДВ "Дніпроенергобудпром", суд вважає, що [PERSON] у змозі сплатити аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] 1/4 частини усіх доходів (заробітку) відповідача, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини, тобто до [INFO] року, щомісячно. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved