Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

05 вересня 2019 року позивач звернулася до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що вона отримала у дар 7/20 частин квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.12.2000 року, посвідченого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, реєстр 1-7199 та проживає фактично у вказаній квартирі з 14.02.1996 року, інших проживаючих за вказаною адресою не було. Іншим співвласником 13/20 частин квартири, згідно з наданої довідки Прилуцького МБТІ, є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане ВАТ «Будмаш» 26.01.1996 року. Після отримання в дар частки вищезазначеної квартири (а саме з 2001 року), позивач користується всією квартирою, сплачує постійно комунальні послуги на всю квартиру та на протязі вже більше 10 років вона вільно, відкрито займає вказане приміщення, проводить поточні ремонти в квартирі та утримує в належному технічному стані, а тому звертається до суду для визнання права власності за набувальною давністю. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. В судовому засіданні [PERSON] , яка є дочкою позивачки, пояснила, що вона заселилася у вищевказану квартиру у 1996 році разом із мамою. В даній квартирі ніхто не проживав, квартира була без ремонту. Її мама, [PERSON] сплачувала комунальні послуги та утримувала квартиру, іншого співвласника вони ніколи не бачили. Претензій до житла зі сторони інших осіб не було. Також в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що у 1996 році в квартиру [ADDRESS] в`їхала [PERSON] разом із дочкою, в даній квартирі ніхто не проживав, тому вона була у жахливому стані. Позивачка проводила поточні ремонти в квартирі, сплачувала комунальні послуги. За весь цей час інші особи претензії до житла не пред`являли. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] прийняла у дар квартиру з усіма вигодами, що складає 7/20 частин по відношенню до квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . (а.с.5). Згідно довідки Прилуцького МБТІ за № 2484 від 27.11.2018 року право власності за адресою [ADDRESS] зареєстровано: 7/20 частин по відношенню до квартири за [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 22.12.2000 року, посвідчений Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-7199. 13/20 частин по відношенню до квартири за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відкритим акціонерним товариством заводу «Будмаш» 26.01.1996 року (а.с.9). Згідно довідки КП «Прилукижитлобуд» від 27.05.2011 року [PERSON] є квартиронаймачем квартири, розташованої в [ADDRESS] , в якій прописана з 1996 року та на ім`я якої відрито особовий рахунок по сплаті комунальних послуг (а.с.13), що також підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг та договором про надання послуг (а.с.14-22). Позивач відкрито, безперервно, володіє зазначеним нерухомим майном з 1996 року по сьогоднішній день. Зареєстроване місце проживання позивача: [ADDRESS] . 7/20 частин даної квартири на підставі договору дарування від 22.12.2000 року, посвідченого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, реєстр 1-7199 належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с.5). Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови) Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися частиною квартири [ADDRESS] , відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, тому суд вважає що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на 13/20 частини нерухомого майна за набувальною давністю за позивачем. Витрати, повязані з розглядом справи у вигляді судового збору 768,40 грн., покласти на позивача за його згодою.

Outcome: approved