Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У своїй позовній заяві [PERSON] просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 6 221.00 гри (шість тисяч двісті двадцять одну) гривню в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 4 000 (чотри тисячі) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати по справі. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те,що йому на праві власності належить автомобіль «RENAULT КЕNGOO» реєстраційний номер AT 9098 АВ. 16 травня 2017 року приблизно о 11 год. 50 хв в с.Липовиця Рожнятівського району Івано-Франківської області відповідач по справі керуючи автомобілем марки «ЗИЛ - 131», реєстраційний номер AT 8694 AO порушив Правила дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого не справився з керуванням та допустив зіткнення з керованим ним автомобілем що спричинило пошкодження його автомобіля і після вчинення ДТП відповідач [PERSON] самостійно покинув місце події. Постановою Рожнятівського районного суду від 27 червня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.. В результаті вчиненої з вини відповідача по справі ДТП пошкоджено належний йому автомобіль та заподіяна значна матеріальна шкода в розмірі 6 221 грн, які він оплатив за ремонт свого автомобіля на СТО КП «СФК» в смт.Рожнятів. Вважає, що вказану суму слід стягнути з відповідача. Крім того, неправомірними діями відповідача по справі [PERSON] йому також заподіяна моральна шкода, яка появилась в перенесенні ним психічного та психологічного стресу, моральних страждань та переживань, емоційного перенапруження, погіршенні стану його здоров"я внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, так як він визнаний інвалідом 2-ої групи, порушенні нормальних життєвих звязків, так як вже тривалий період часу він був фактично виключений з активного життя та життєдіяльності, так як не міг тривалий час користуватись належним йому автомобілем, понесенні ним додаткових матеріальних затрат на поїздки в органи внутрішніх справ, в суд, на станцію технічного обслуговування для вирішення питання ремонту автомобіля, які він не може підтвердити документально. Завдану йому відповідачем по справі моральну шкоду він оцінює в 4 000 грн., та просить стягнути вказану суму. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених в позовній заяві підстав наполягає на задоволенні позову, оскільки вважає, що наявність довідки виданої [PERSON]П.є підставою для цього. Якщо особа, яка видала довідку заперечує її достовірність, ця особа повинна нести за це відповідальність. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що позивач жодного документа, який би підтверджував визначену в позові суму не додає. Крім того, він достовірно знає, що позивач автомобіль не ремонтував на СТО, яка належить КП «СФК». У звязку з вищенаведеним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свідок [PERSON] суду дав показання про те, що ремонт автомобіля позивача на станції технічного обслуговування КП «СФК» не проводився. Більше того, ні автомобіль позивача, ні пошкодження на автомобіл , ні він, як директор КП "СФК", ні інші працівники СТО взагалі не бачили. Дійсно він видав довідку за № 1/21-07 від 21.07.2017 року, однак така довідка видана позивачу помилково і тому, що він не говорив, що буде звертатися до суду. Пізніше, коли йому стало відомо про те, що [PERSON]звернувся до суду з позовом посилаючись на цю довідку, він видав іншу довідку, якою підтверджує, що автомобіль не проходив ремонт на КП «СФК». Просить взяти до уваги його пояснення, які він дає зараз в судовому засіданні та довідку № 39 від 28.07.2017 року( а.с.20). Усвідомлює, що він зробив неправильно видавши довідку № 1/21-07 від 21.07.2017 року, яка містить неправдиві дані, і за це він готовий нести відповідальність. Вислухавши пояснення сторін, свідка та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом ст.10 ЦПК \~України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позовів, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. \~ З копії постанови Рожнятівського районного суду від 27 червня 2017 року, якою відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с.5) вбачається, що 16 травня 2017 року внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON], автомобіль, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, винуватість [PERSON] в описаній ДТП не підлягає доказуванню в даному цивільному провадженні. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 6 221 грн., яку він ніби-то потратив на ремонт автомобіля. При цьому, позивач посилається на довідку за № 1/21-07 від 21.07.2017 року( а.с.6). Однак як встановлено з пояснень свідка [PERSON] автомобіль позивача не проходив ремонту на станції технічного обслуговування КП «СФК». Видана довідка від 21 липня 2017 року №1/21-07 є помилковою. По суті і сам позивач погодився із поясненнями цього свідка, однак вважає, що оскільки представник СТО видав довідку про те, що він провів ремонт автомобіля на вказану в довідці суму, тому цю довідку суду слід взяти до уваги як належний та допустимий доказ і задоволити позов. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи. Така вартість може бути визначена експертним шляхом. Згідно ст.57 ЦПК У країни, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. \~ Достовірність та належність наданої\~ позивачем довідки \~№ 1/21-07 від 21.07.2017 року ( а.с.6) спростована поясненнями вищезазначеного свідка та довідкою № 39 від 28.07.2017 року ( а.с.20) . Відповідно до п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведене свідчить про те, що позивачем\~ не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості своїх \~ вимог, тому\~\~ належність та допустимість довідки № 1/21-07 від 21.07.2017 року як доказу не просто викликає сумнів в суду, навпаки, без жодного сумніву суд приходить до переконання, що позивач не надавав пошкоджений автомобіль для ремонту на станції технічного обслуговування КП «СФК», не проводив оплату в розмірі 6.221 грн. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння матеріальної шкоди у визначеному розмірі [PERSON]суду не надано, тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Outcome: dismissed