Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

у лютому 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір"ю. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 11 вересня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що відповідач майже не приймає участі у вихованні сина, декілька разів він брав дитину до себе, після чого син категорично відмовляється бачитись та спілкуватись з батьком. Позивач самостійно задовільняє потреби сина, який навчається у ЗОСШ № 87 ім. Довженка, відвідує гурток боксу в клубі «Спартак Подол» та басейн «Олімп» в НУФВіС. За таких підстав, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 20) Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 11 вересня 2019 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 5) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 5) Позивач разом з малолітнім сином проживає за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , 2009 року народження, в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності , виданого 02.07.2019 р. відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Киві державної адміністрації. (а.с. 15) Відповідач проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідач не приймає участі у вихованні сина [PERSON] , 2009 року народження. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Позивач зазначає, що син має мешкати разом з нею. Вона матеріально забезпечує його всім необхідним для їх фізичного, духовного та морального розвитку. З наданого висновку від 20 квітня 2021 року № 100-5737, складеного Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацію, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2009 року народження, разом з матір"ю [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини з нею ґрунтується на законі. При вирішенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить виключно з інтересів дітей. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає судовий збір.

Outcome: approved