Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

11.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати право на спадщину [PERSON] на 1/32 частину квартири [ADDRESS], на 1/16 земельної ділянки № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область, та 1/16 садового будинку № 1323, розташованого на земельній ділянці № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область; присудити на користь відповідача грошову компенсацію за спадкове майно у розмірі 47\~888 грн. При цьому позивач посилається на те, що після смерті батька [PERSON] сторони успадкували майно спадкодавця, та стали співвласниками спадкового майна. Оскільки, відповідач [PERSON] на підставі ст. 360 ЦК України як співвласник не приймає участь у витратах на утримання квартири, частка відповідача у праві спільної часткової власності є край незначною, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. До судового засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення на позовну заяву, а також відповідач просить справу розглядати за її відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, матеріали справи містять заяви третіх осіб про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечують /а.с. 28-29/. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16.01.2015 року у віці 87 років помер [PERSON], актовий запис № 722, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 401084, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції /а.с. 19/. Судом встановлено, що сторони по справі є сестрами, батьком яких є померлий 16.01.2015 року [PERSON], що вбачається із досліджених судом відповідних свідоцтв про народження /а.с. 65, 79/. В ході розгляду справи судом досліджено спадкову справу № 522/2015, заведену державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори до майна [PERSON], померлого 16.01.2015 року. Судом встановлено, що 11.03.2002 року державним нотаріусом посвідчено заповіт № 5-775, складений [PERSON] на ім'я позивача [PERSON], яким він заповів усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та узагалі все те, що на день смерті буде його належати, та на що він за законом матиме право /а.с. 61/. Зі спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 05.11.2015 року звернулася позивач [PERSON] /а.с. 50/, та 09.07.2015 року відповідач [PERSON] /а.с. 52/. 03.06.2015 року третя особа [PERSON] надала до державного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини /а.с. 54/, а також 03.06.2015 року третя особа [PERSON] надала до державного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини /а.с. 55/ Судом встановлено, що після смерті 16.01.2015 року [PERSON] відкрилася спадщина на: -? частину квартири [ADDRESS]; -? частину земельної ділянки № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область; -? частину садового будинку № 1323, розташованого на земельній ділянці № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-2234 від 25.12.2015 року, позивачу [PERSON] належить 7/32 квартири [ADDRESS] /а.с. 9/; відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-2231 від 25.12.2015 року позивачу [PERSON] належить 7/16 садового будинку № 1323, розташованого на земельній ділянці № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область /а.с. 11/; та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-2283 від 25.12.2015 року позивачу [PERSON] належить 7/16 земельної ділянки № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область /а.с. 10/. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, розмір обовязкової частки у спадщині відповідача [PERSON] становить: -1/32 квартири [ADDRESS]; -1/16 земельної ділянки № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область; -1/16 садового будинку № 1323, розташованого на земельній ділянці № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область. Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З наданих відповідачем заперечень, дослідженої спадкової справи та Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що відповідач [PERSON] звернувшись із заявою при прийняття спадщини від 09.07.2015 року, до цього часу не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Відповідно до положень п.п. 26-27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. З урахуванням вказаного, суд погоджується із доводами сторони позивача [PERSON], що неотримання відповідачем [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом, відсутність державної реєстрації майна за умови прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька не перешкоджає судовому захисту прав та законних інтересів позивача. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на положення ст. 365 ЦК України, відповідно до якої, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно висновку про проведення будівельно-технічного, оціночно-будівельного експертного дослідження № 2-16 від 24.06.2016 року, складеного судовим експертом [PERSON], технічно неможливо виділити 1/32 частку квартири [ADDRESS] та 1/16 частки садового будинку № 1323, розташованого на земельній ділянці № 1323 площею 0,0663 по вул. Двадцять першій, об'єднання садоводів «Степове», с/рада Красносільське, Комінтерновський район, Одеська область. Ринкова вартість 1/32 частки квартири становить 40\~627 грн., що еквівалентно по курсу НБУ становить 1\~633,00 дол. США; ринкова вартість 1/16 частки садового будинку становить 7261,00 грн., що еквівалентно по курсу НБУ становить 292,00 дол. США /а.с. 21-22/. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" № 5 від 12.06.2009 року розяснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача стосовно наявності сумнівів у достовірності висновку № 2-16 від 24.06.2016 року, оскільки вказаний висновок розцінюється лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. При цьому, суд зазначає, що на виконання положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року, стороною відповідача у ході розгляду справи не надано іншого висновку та не було заявлено клопотання про призначення експертизи. У ході розгляду справи сторона позивача зверталася до суду із заявою про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області прийняти на депозитний рахунок кошти в якості компенсації вартості спадкового майна. Вказані кошти у розмірі 47888,00 грн. 24.11.2016 року були внесені на депозитний рахунок суду. Таким чином, доводи відповідача щодо невнесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду спростовуються матеріалами справи. Представник позивача у ході розгляду справи пояснював, що відповідач має власне житло, а саме квартиру [ADDRESS], та інше нерухоме майно, тому права та законні інтереси відповідача при поділі спадкового майна шляхом виплати грошової компенсації не будуть порушені. На підтвердження вказаних обставин, судом досліджено Інформаційну довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2016 року, з якої вбачається, що відповідача [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] /а.с. 16-18/. Крім того, суд враховує, що під час розгляду справи судом виявлена наявність неприязних стосунків між сторонами, внаслідок чого спільне володіння і користування майном на цей час є неможливим. У зв'язку із чим, проаналізувавши встановлені обставини, а саме факт неприязних стосунків сторін, наявність у відповідача іншого зареєстрованого на праві власності майна, внесення позивачем коштів на депозитний рахунок та враховуючи, що частка відповідача у спадковому майні є незначною, та не може бути виділена в натурі, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом досліджено квитанцію про оплату позивачем вартості проведення експертного дослідження на суму 5\~000,00 грн. /а.с. 35/, при предявлені позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 718,32 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судом досліджено договір про надання правничої допомоги, розрахунок компенсації правничої допомоги та квитанцію № 2311 від 23.11.2016 року про понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 3262,50 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача у розмірі 8\~980,82 грн. /5000,00 грн. + 718,32 грн. + 3262,50 грн./.

Outcome: approved