Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

13.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 09.04.2013 року зареєстрував з нею шлюб. Від спільного проживання дітей та спільно нажитого майна немає. Незважаючи на його похилий вік та часті хвороби відповідачка залишила його та створила іншу сім'ю. Протягом кількох місяців спільно з нею не проживають. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що є особою похилого віку, самостійно утримувати себе не може. Спільного майна з відповідачкою не нажили. Вона не доглядає його, не допомагає по господарству. При спілкуванні по телефону погрожує йому. На даний час, із-за свого віку та стану здоров'я, у нього виникла потреба у укладенні договору довічного утримання, проте перебування його у зареєстрованому шлюбі позбавляє його такої можливості. В добровільному порядку, незважаючи на відсутність неповнолітніх дітей та спору по майно, розірвати з відповідачкою шлюб не може, оскільки вона на розірвання шлюбу не погоджувалася. Примирення між ними неможливе. Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в судове засідання не з'явилася про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають. Позивач є особою похилого віку, хворіє, відповідачка не турбується про нього. Перебування його у шлюбі, при фактичній відсутності подружніх відносин, створює для нього негативні наслідки. Збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення. На підставі наведеного,

Outcome: approved