Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ( далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) про захист прав споживачів та визнання недійсним договору № 010-042460/13-00938-вкл-к про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки від 14.01.2013 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] (далі - Договір, оспорюваний договір). Позов обґрунтований наступними обставинами. 08.03.2013 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 010-042460/13-00938-вкл-к. від 14.01.2013 у розмірі 10 264,29 грн, з яких: 3 977,97 грн. - заборгованість за кредитом та 6 286,32 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. У позові зазначено, що нібито 14.01.2013 було укладено оспорюваний договір шляхом підписання заяви-анкети відповідно до якої позивачу було встановлено кредитний ліміт на суму 4000,00 грн на строк 12 місяців. Також у анкеті-заяві зазначено, що вона разом із публічною пропозицією ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та додатками до неї (правилами, умовами, тарифами) становить між клієнтом та банком Договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки. Позивач зазначає, що звернувся до фахівця в галузі права, яким після аналізу і вивчення матеріалів кредитного договору від 14.01.2013 встановлено, що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а сам банк при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: не здійснив належно детальний, достовірний, об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 11168 (далі - Правила); не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, згідно вимог п. 3.4 Правил; не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимог п. 3.3 Правил; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимог п. 3.3 Правил, шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; всупереч вимогам п. 3.4 Правил - не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі уми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашення. Стверджує, що оскільки вказані обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті в кредитному договорі, то такий договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Внаслідок документального недотримання Правил під час укладання оспорюваного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Також, позивач вказує, що при укладанні кредитного договору банк ввів його в оману щодо розміру процентної ставки за кредитом, що є істотною умовою кредитного договору, а тому є підставою для визнання кредитного договору в цілому, на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України. Укладений між ним та банком шляхом приєднання договір, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі, а позивач підписав лише анкету-заяву та не підписував жодного договору банком. Підписавши заяву про відкриття банківського рахунку, позичальник приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифів банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування та розміщені на сайті у мережі Інтернет. Проте [PERSON] не відомо, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті Банку на час укладання оспорюваного договору. Ухвалою судді Дарницького районного суд м. Києва від 10.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 04.10.2018 від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду надійшло повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 010-042460/13-00938-вкл-к від 14.01.2013 на користь ТОВ «ФІНАНСВА КОМПАНІЯ « СІТІ ФІНАНС». Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 05.02.2019 залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ТОВ «ФІНАНСВА КОМПАНІЯ « СІТІ ФІНАНС». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представником позивача було подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, водночас, враховуючи повторну неявку представника відповідача, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною на час укладення договору кредиту) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом встановлено, що 14.01.2013 [PERSON] було акцептовано публічну пропозицію AT «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про укладення кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети №010-042460/13-00938-вкл-к. [PERSON] було прийнято пропозицію Банку та підписано заяву-анкету №010- 042460/13-00938-вкл-к від 14.01.2013, яка передбачає встановлення поновлювальної кредитної лінії на платіжну картку. Відповідно до укладеної анкети-заяви [PERSON] було встановлено кредитний ліміт на суму 4 000 грн. 00 коп. на строк 12 місяців. Відповідно до заяви-анкети [PERSON] був повідомлений про умови кредитування, а саме: 1) розмір відсоткової ставки за користування кредитними ресурсами, що надаються в рамках кредитного ліміту при проведенні операції становить 0,1 % річних при безготівковому розрахунку у торгово-сервісній мережі до 60 днів (пільговий період) та 60% річних після пільгового періоду та інших видів операцій. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та умовної у році (метод факт/360). Для кожної операції з використанням кредитних коштів за допомогою картки в торгівельній мережі діє пільговий період (проценти нараховуються за пільговою ставкою 0,1 %) від дати операції до найближчого 25 числа та далі, до 24 числа наступного місяця; 2) розмір відсоткової ставки на несанкціонований овердрафт становить 60% річних; 3) комісія за одержання готівки у мережі AT "Банк "Фінанси та кредит" - 4% від суми + 15 (п`ятнадцять) гривень; у мережі інших банків на території України (інші банки можуть стягувати додаткову комісію) - 4% від суми +15 (п`ятнадцять) гривень; у мережі інших банків за межами України (інші банки можуть стягувати додаткову комісію) - 4% від суми + 15 (п`ятнадцять) гривень; 4) погашення заборгованості по кредиту та процентах, відповідач зобов`язався здійснювати щомісяця, до 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першим розрахунком процентів, в сумі не меншій аніж мінімальний обов`язковий платіж, який становить не менше 5% від суми заборгованості, але не менше 50 гривень шляхом поповнення карткового рахунку через касу, термінали самообслуговування банку або безготівковим зарахуванням; безготівковим надходженням на картковий рахунок коштів з інших банків; 5) дострокове погашення кредиту можливе без комісій та штрафних санкцій; 6) за порушення строків сплати заборгованості по кредиту та відсоткам передбачено штраф: 10% (десять) від загальної суми отриманих кредитних коштів. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28.01.2015 позивач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по відсотки, а саме: 14.01.2013 - 350,00 грн., 01.02.2013 - 250,00 грн., 01.03.2013 - 250,00 грн., 01.04.2013 - 210,00 грн., 01.06.2013 - 430,00 грн. 18.04.2016 заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з відповідача суму заборгованість за анкетою-заявою №010-042460/13-00938-вкл-к від 14.01.2013 у сумі 10 264 грн. 29 коп., з яких: 3 977 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом та 6 286 грн. 32 коп. - заборгованість за відсотками. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2016 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення суду першої інстанції від 18.04.2016 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 24.01.2018 залишено без задоволення касаційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] , а заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2016 залишено без змін. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, проте позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань, порушив умови кредитного договору, не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за користування ним, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню з боржника. При цьому судами встановлено у мотивувальних частинах судових рішень, що банком правомірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а розрахунок кредитної заборгованості є вірним. Крім того, Верховний Суд у мотивувальній частині постанови відхилив доводи касаційної скарги про те, що кредитний договір від 14.01.2013 № 010-042460/13-00938-вкл-к є нікчемним, оскільки він не закріплений у письмовій формі та встановив, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, що притаманні для кредитного договору. Отже, суд виходив з того, що дані положення кредитного договору є чинними, відповідають вимогам закону та підлягають виконанню боржником і ці обставини не потребують доказування (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). При цьому, [PERSON] , підписавши анкету-заяву, погодився з її умовами, не відкликав свою згоду на укладення договору протягом 14 календарних днів без пояснення причин, як передбачено ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення договору кредиту), не звертався протягом тривалого часу (4 років) з вимогою про визнання недійсними окремих положень договору та не відмовився від їх виконання, тривалий час користувався грошовими коштами та до червня 2013 року здійснював погашення боргу, що свідчить про те, що був згоден з умовами договору, а також своїми правами та обов`язками щодо виконання договору. Отже, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, тому у задоволенні позову потрібно відмовити.

Outcome: dismissed