Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд виділити в натурі належні їй 2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] ; припинити право власності спільної часткової власності квартири [NUMBER] між нею та [PERSON] ; зобов`язати КП «Жилкомсервіс» відкрити особовий рахунок відповідно до частини, що виділена у власність позивачу у квартирі [NUMBER] та покласти судові витрати на [PERSON] . В обґрунтування своєї позовної заяви, позивач зазначила, що у 2007 році вона зі своєї матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] приватизували ізольовану квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В результаті кожен співвласник отримав по 1/3 частини квартири. На теперішній час позивачу належить 2/3 частини квартири, з яких 1/3 частки на підставі приватизаційних документів та 1/3 частки на підставі договору дарування від 14.02.2017 року. В останні роки квартирою заволоділа [PERSON] , замінивши зі своїм чоловіком замки на дверях. Вони нікого зі співвласників у квартиру не пускають, ключей не надають, належними речами позивачу користуватися не представляється можливим. Крім того, виникають конфлікти між сторонами по справі, так як [PERSON] не визнає прав позивача на володіння, користуванння та розпорядження належної їй частки у праві спільної власності. Вищевикладене заважає позивачу спільно користуватися з [PERSON] спірною квартирою, що стало підставою для звернення позивача до суду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2017 року справу у зв`язку зі звільненням судді Корекян Н.Р. було передано у провадження судді Шелест. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.06.2017 року було відкрито провадження у справі та надано строк для подачі письмових заперечень проти позову. 12.09.2017 року позивач уточнила свої позовні вимоги, в яких просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] таким чином: у користування позивача виділити житлові кімнати №2 площею 18,2 кв.м. та №3 площею 13,5 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату, площею 13,5 кв.м., що не перевищує в натурі розмір її частки в праві власності на квартиру (1/3 частина); у загальному користуванні залишити кухню - 6,5 кв.м., вбиральню -2,3 кв.м., коридор - 3,1 кв.м.; зобов`язати КП «Жилкомсервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до встановленого порядку користування квартирою; стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 17.01.2018 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинене провадження по справі. Також, 17.01.2018 року було постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 26.02.2019 року було відновлено провадження по справі у зв`язку з надходженням до суду висновку судової будівельно-технічної експертизи №2286. Суд, продовжив розгляд справи у загальному порядку, повернуто у підготовче судове засідання. 27.03.2019 року позивачем було вдруге уточнено позовні вимоги та просила суд: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] таким чином: у користування позивача виділити житлові кімнати №3 площею 13,5 кв.м. та №4 площею 13,5 кв.м.; у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату №2 , площею 18,2 кв.м . ; у загальному користуванні залишити кухню, вбиральню, коридор. Зобов`язати КП «Жилкомсервіс » розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Покласти на [PERSON] витрати понесені позивачем по оплаті судового збору у сумі 2820,00 грн. та судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3861,00 грн. 20.06.2020 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення про те, що позивач та відповідач не можуть дійти згоди, прийшовши до квартири, двері були закриті, замки поміняні. Позивач значила що перший варіант висновку будівельно-технічної експертизи № 2286 від 20.12.2018 найбільш приємний для неї, просила не стягувати судовий збір з відповідача та урахувати розподіл судових витрат за здійснену будівельно-технічну експертизу у сумі 3861,00 грн. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні зазначили, що позивачем не надано доказів перешкоджання відповідачем користування спірним приміщенням, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також представник відповідача вважає, що розподіл рахунків можливий лише після набрання законної сили рішенням суду чинності може звернутися до КП «Жилкомсервіс». Крім того, позивач помилково зазначила у позові адресу спірної квартири і не у спосіб, визначений ЦПК вирішили питання про виправлення описки, зазначеної в позові адреси. Представник відповідача КП «Жилкомсервіс» до суду не з`явився, 29.03.2019 було подано заяву про розгляд без участі, де представник за довіреністю В.Р. Шевченко зазначив, що КП «Жилкомсервіс» не заперечує проти розподілу (відкриття) особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються [ADDRESS] після набрання рішенням суду законної сили, де буде чітко визначено частки житлового приміщення, одна із сторін справи повинна звернутись із заявою та копією рішення суду до відповідної філії КП «Жилкомсервіс», що буде підтверджувати підстави для розподілу особових рахунків. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що у 2007 році [PERSON] та її дочки [PERSON] та [PERSON] приватизували ізольовану квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Управлінням комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради 22.11.2007 року, кожен співвласник отримав по 1/3 частини квартири (а.с. 13-14). Як вбачається з технічного паспорта реєстровий номер П-9-15871 на квартиру [ADDRESS] - квартира розташована на 3 поверсі, трьох поверхового житлового будинку, загальною площею 57,1 кв.м. та складається з 3 кімнат:18,2 кв.м., 13,5 кв.м.; 13,5кв.м.; кухні площею 6,5 кв.м.; вбиральні-2,3 кв.м.; коридору - 3,1 кв.м. (а.с. 10-12). На теперішній час позивачу [PERSON] належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] , з яких 1/3 частки на підставі приватизаційних документів та 1/3 частки на підставі договору дарування від 14.02.2017 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений ПН ХМНО Смородської Н.А. реєстровий номер 61 (а.с. 15). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 28.02.2017 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16). Разом із відповідачем [PERSON] в спірній квартирі мешкають її діти [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] , 2015 року народження, що підтверджується довідкою з місця проживання, де по [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована з 08.06.2017 по теперішній час (а.с. 60,62,63). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2286 від 20.12.2018 року на розгляд суду експертом надано 2 варіанти порядку користування квартирою [ADDRESS] : І-варіант - з відступом від ідеальних часток співвласників, ІІ варіант- у відповідності до їх ідеальних часток. Відповідно до першого варіанту співвласниці [PERSON] виділяються в користування приміщення: житлова кімната №3 площею 13,5 кв.м., житлова кімната №4 площею 13,5 кв.м., а також у загальному користуванні залишити кухню - 6,5 кв.м., вбиральню -2,3 кв.м., коридор - 3,1 кв.м. та частину житлової кімнати №2 площею 4,0 кв.м.; співвласниці [PERSON] виділяються в користування приміщення: житлова кімната №2 площею 18,2 кв.м., а також у загальному користуванні залишити кухню - 6,5 кв.м., вбиральню -2,3 кв.м., коридор - 3,1 кв.м. та частину житлової кімнати №2 площею 4,0 кв.м. Відповідно до другого варіанту співвласниці [PERSON] виділяються в користування приміщення: житлова кімната №3 площею 13,5 кв.м., житлова кімната №4 площею 13,5 кв.м., частина житлової кімнати №2 площею 1,9 кв.м., а також у загальному користуванні залишити кухню - 6,5 кв.м., вбиральню -2,3 кв.м., коридор - 3,1 кв.м. та частину житлової кімнати №2 площею 2,1 кв.м.; співвласниці [PERSON] виділяються в користування приміщення: житлова кімната №2 площею 18,2 кв.м., а також у загальному користуванні залишити кухню - 6,5 кв.м., вбиральню -2,3 кв.м., коридор - 3,1 кв.м. та частину житлової кімнати №2 площею 2,1 кв.м. (а.с. 85-92). Допитана у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила наданий нею висновок та наведені розрахунки, надані їх обгрунтування. Також зазначила, що у розділі висновки пункту 1 нею було допущено технічну описку і помилково зазначено "визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] . За ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, проаналізувавши усі обставини на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, висновок судової будівельно-технічної експертизи №2286 від 20.12.2018 року, виданий ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса, відповідно до якого запропоновані два варіанти порядку користування спірною квартирою, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що перший варіант порядку користування квартирою [ADDRESS] є найбільш сприятливим для позивача та відповідача [PERSON] . При цьому суд виходить з того, що дана квартира за даними технічного паспорту має дві прохідні кімнати (тобто через першу площею 18.2 кв.м. вхід в другу, площею 13,5 м.кв., а з цієї кімнати - в третю, площею 13,5 кв.м. Також в судовому засіданні встановлено, що ще батьками сторін у квартирі проведенено перепланування, а саме, зменшено площі двох перших кімнат площею 18.2 кв.м та площею 13,5 м.кв. шляхом встановлення перегородки, в результаті чого, всі три кімнати стали ізольованими. В результаті такого перепланування розмір першої кімнати (18, 2 кв.м. ), в користування за якою експерт пропонує залишити за відповідачем [PERSON] , зменшився до 14,2 кв.м. Для здійснення запропонованого 1-го варіанту порядку користування квартирою [PERSON] необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи: - у приміщенні 2 встановити перегородку, улаштувати житлову кімнату 2 площею 14,2 кв.м.; - частково демонтувати перегородки між приміщеннями 1 та 2, улаштувати коридор 1 площею 7,1 кв.м.; - улаштувати дверний проріз між житловою кімнатою 2 та коридором 1, встановити дверний блок. Доводи представника відповідача про те, що підстави для визначення порядку користування квартирою відсутні, оскільки позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами у справі з приводу користування даною квартирою існують суперечки, позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право, як власник на користування належною нею площею. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що вона дійсно перешкоджає проживанню в квартирі своїй сестрі [PERSON] , оскільки у неї нема іншого житла, в квартирі на даний час проживає вона, чоловік та їх діти, одну кімнату використовує як спальню, іншу - як дитячу кімнату. Тому суд вважає правильним задовольнити позов в частині визначення порядку користування спірною квартирою. Щодо заперечень представника відповідача на помилкове зазначення у позові адреси спірної квартири і не у спосіб, визначений ЦПК вирішення питання про виправлення цієї описки, суд не бере до уваги дане зауваження, оскільки позивачем було уточнено позов та в заяві зазначено про помилку. Позовні вимог в частині розподілу особистого рахунку на квартиру [ADDRESS] , задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Абзацом 2 зазначеного пункту Постанови передбачено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Крім того, відкриття окремих особових рахунків по оплаті спожитої електричної енергії не можливе без проведення робіт по монтажу окремої електропроводки в належних співвласникам частин квартири та встановлення окремих приладів обліку використаної електроенергії і зазначені роботи повинні бути виконані відповідно до Правил користування електричною енергією для населення. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, не встановлення окремих приладів обліку, відсутність предмету спору в цій частині, суд приходить до висновку, що підстав для покладення на КП "Жилкомсервіс" обовязку розподілу особових рахунків немає. Зазначене право сторони можуть реалізувати після набрання рішенням законної сили у встановленому порядк. З матеріалів справи встановлено, що позивач поніс судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2820,00 грн. (а.с. 1,2), та за виплату винагороди експерту за надання ним експертного висновку у розмірі 3861,00 грн. (а.с. 106). Враховуючи заяву позивача з проханням не стягувати витрати зі сплати судового збору та просив стягнути витрати за виготовлення висновку експерта, суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати за виготовлення експертного висновку, які поніс позивач з огляду на часткове задоволення позову.

Outcome: partial