Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Процедура : 1. У липні 2020 року позивача, [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гармаш А.В., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] визнання жилого будинку з прилеглими надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] її особистою приватною власністю. 2. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 28 липня 2020 року, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 3. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гармаш А.В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. 4. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, в зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, [PERSON] , зі згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі нявних у справі доказів. 5. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 6. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Позиція позивача, [PERSON] : 7. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 03 січня 2001 року, позивач придбала у КСП "Придніпровське" жилий будинок, з прилеглими надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено шлюб 13 лютого 1981 року. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 04.05.2017 року, шлюб розірвано та встановлено обставину про те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились з 1987 року. Відповідно до даних трудової книжки позивачка працювала в КСП "Придніпровське" с. Подорожнє Світловодського району, з 16.05.1989 року по 11.02.2000 року. Отже, будинок був придбаний позивачем за особисті кошти в КСП Придніпровське, як колишнім членом колгоспу в якому вона працювала. На даний момент у позивачки виникли складнощі, щодо розпорядженням будинком, виходячи з положень статті 60 СК України. Тому вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав шляхом визнання особистою приватною власністю будинку, який був придбаний 03.01.2001 року. 8. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач, [PERSON] , надала суду такі докази: - копію свого паспорта та ідентифікаційного коду; - копію договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] від 03 січня 2001 року; - копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 квітня 2018 року; - копію довідки виконавчого комітету Великоандрусівської сільської ради Світловодського району № 78 від 10 січня 2018 року; - копію технічного паспорту на будинок [ADDRESS] ; - копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13 лютого 1981 року; - копію рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року про розірвання шлюбу; - копію трудової книжки позивачки серії [NUMBER] . Позиція відповідача, [PERSON] : 9. Відповідач, [PERSON] , про дату, час та місце судового засідання повідомлений за місцем його реєстрації та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав. 10. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомив. 11. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 12. Позивачка, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , уклали щлюб 13 лютого 1981 року, що підтверджуєтся свідоцтвом серії [NUMBER] видане Стасівської сільрадою Диканського району Полтавської області. (а.с.14) 13. Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] 03 січня 2001 року придбала будинок [ADDRESS] . (а.с.7) 14. Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та встановлено, що сторони не проживали разом з 1987 року. (а.с.15) 15. Відповідно до даних трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] працювала в КСП Придніпровське, Світловодського району, з 16.05.1989 року по 11.02.2000 року. (а.с.16-17) 16. Згідно копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 квітня 2018 року житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га належать [PERSON] на праві приватної власності. (а.с.8, 9) 17. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Великоандрусівської сільської ради Світловодського району № 78 від 10 січня 2018 року вулиця Сверлова перейменована на вулицю Висікана. (а.с.10) 18. Відповідач, [PERSON] , не надіслав до суду відзиву на позовну заяву, отже, про свої можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суду не повідомив. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, та не спростовані. Джерела права та оцінка суду: 19. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 20. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок зроблено і у п.24 постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". 21. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. 22. Відповідно до роз`яснень наданих у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року N 11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. 23. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16, які є обов`язковими для застосування у подібних правовідносинах. 24. Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі №6-1568цс16). Висновок суду: 25. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому є правові підстави визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на жилий будинок [ADDRESS] . 26. Оскільки судові витрати позивачка просила віднести за її рахунок, судовий збір з відповідача на користь позивачки не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved