Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у звязку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працював на підприємстві відповідача тривалий час, 30 років загального стажу. 18 червня 2013 року позивачу встановлено професійне захворювання. У звязку з отриманим професійним захворюванням змінилося життя позивача, погіршилась його якість, що завдає останньому моральні страждання. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача ВАТ ПГЗК моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., з відповідача ВВД ФСС НВВПЗУ моральну шкоду в розмірі 21800,00 грн. Представник позивача в судовому засідання підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав викладених у позові. Представник Відповідача - ВАТ «Північний ГЗК» в судовому засіданні заперечувала з приводу заявлених позовних вимог, просила суд відмовити Позивачу в їх задоволенні, оскільки розмір шкоди є завищенним та необгрунтованим, підприємство лише визнає позов на суму 14760,00грн., та зазначила, що працівник повинен сам дбати про власне здоровя і обмежувати час своєї роботи в шкідливих умовах парці. Представник ВВД ФСС НВВПЗУ в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача служба рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з карєру, машиністом тепловозу. [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 18.06.2013 року (Форма П-4) в пункті 17 встановлено причину професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці машиніста локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси в карєрі та на відвалах за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості; вібрація загальна транспортно-технологічна еквівалентний коректований рівень в дБ: 105 при гранично допустимому 101 (а.с. 14-17). Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. [PERSON] ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Із виписки акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 23.07.2013 року сліду, що позивачу при первинному огляді встановлено 30% втрати професійної працездатності з 08 липня 2013 року до 01 серпня 2014 року, а також третю групу інвалідності (а.с.40-41). Відповідно до акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 08.07.2014 року Позивачу при повторному огляді встановлено 50% втрати професійної працездатності з 01 серпня 2014 року до 01 серпня 2016 року, а також третю групу інвалідності в строк до 01 серпня 2016 року (а.с.109-112). Також, 21.05.2013 року Рішенням лікувальної експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] встановлено професійне захворювання: гіпертонічна хвороба 2 ст., ст.2, гіпертензивне серце ІХС: дифузний кардіосклероз. СН 0-1. Ризик 3-4. Дерматит зовнішніх слухових ходів (а.с.31). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ВАТ «Північний ГЗК» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ВАТ «Північний ГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, терапія, спеціальні курси лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, тощо (а.с. 27-108). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ВАТ «Північний ГЗК», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в 2013-2014 роках при визначенні МСЕК Позивачу стійкої втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст.ст. 28 та 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності, відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ВАТ «Північний ГЗК» - повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців., яким в дановму випадку є ВАТ "ПівнГЗК". Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач ВАТ «Північний ГЗК» , як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 18.06.2013 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ВАТ «Північний ГЗК» позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача ВАТ «Північний ГЗК» в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача ВАТ «Північний ГЗК» та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тривалість роботи позивача на підприємстві ВАТ "ПівнГЗК" (понад 26 років в шкідливих умовах), ступінь втрати працездатності та її збільшення (з 30% у 2013 році до 50% у 2014 році), встановлення третьої групи інвалідності, тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Щодо вимоги про стягнення з ВАТ "ПівнГЗК" 100000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 35000,00 грн., а в решті позову слід відмовити. У задоволенні позову до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Тому Відділення ВД ФССНВВ є неналежним відповідачем у справі. [PERSON] ст. 5 Закону України Про судовий збір Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial