Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті трудового каліцтва, посилаючись на те, що з працедавцем ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» він перебував у трудових відносинах. Під час виконання трудових обов'язків, працюючи на посаді майстра інструментального господарства він отримав трудове каліцтво при наступних обставинах: відповідно до постанови адміністрації та профсоюзного комітету ВАТ «МЗВМ» №264 291 від 17.12.03 «Про проведення робочої спартакіади, календарного плану спортивно-масових заходів СК «Азовмаш» було заплановано проведення турніру по армреслінгу. 08.06.04 у супроводі відповідального представника, заступника голови цехового профсоюзного комітету [PERSON] він прибув до СК «Азовмаш» для участі у турнірі з армреслінгу. У третьому турі, під час змагання із [PERSON] (цех 402) він отримав травму правої руки. По вказаним обставинам було призначено розслідування нещасного випадку. За результатами розслідування комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався 08.06.04, відноситься до нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, про що складено акт №3/22 від 13.08.04 року (по формі П-1). Висновками спеціальної комісії було встановлено, що його вини у настанні нещасного випадку не має, що також він просить врахувати під час ухвалення судового рішення. У лікарні м. Маріуполя йому було встановлено діагноз: «Закритий гвинтоподібний перелом нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням. Посттравматичний неврит променевого нерва справа». За перший рік після травми він неодноразово був вимушений проходити витривалі курси лікування, через погіршення стану самопочуття. Зокрема, це: з 08.06.04 по 08.07.04 - Міська лікарня №5 м. Маріуполя; з 09.07.04 по 26.07.04 - Міська лікарня №2 м. Маріуполя; з 25.08.04 по 13.09.04 - Міська лікарня №'2 м. Маріуполя; з 01.12.04 по 20.12.04 - Міська лікарня №2 м. Маріуполя. Однак, відновлення його стану здоров'я так і не відбулося, через що у подальшому він щороку лікувався, через посттравматичне загострення, зокрема: з 09.03.05 по 14.03.05 - Міська лікарня №2 м. Маріуполя; з 07.1 1.05 по 09.1 1.05 - Міська лікарня №5 м. Маріуполя; з 29.04.08 по 14.05.08 - Міська лікарня №2 м. Маріуполя; з 10.06.10 по 25.06.10 - Міська лікарня №2 м. Маріуполя; з 15.10.12 по 12.1 1.12- Міська лікарня №2 м. Маріуполя; з 10.01.14 по 27.01.14 - Міська лікарня №2 м. Маріуполя. Таким чином, він провів майже 5 місяці на лікарняному. Відповідно до первинного висновку МСЕК йому встановлено 60 % стійкої втрати працездатності та 2 групу інвалідності (Довідка МСЕК Серія ДО 11-05 №116181 від 15.08.2005 року). У подальшому через погіршення стану здоров'я йому було збільшено відсоток стійкої втрати працездатності за сукупністю до 65%, залишено 2 групу інвалідності (Довідка МСЕК Серія ДОН-04 №064603 від 17.09.2007 року). Потім він проходив медико-соціальну експертизу та станом на 17.03.2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності та 45% встрати працездатності, де за травмою від 08.06.2004 року встановлено 25% втрати працездатності та за травмою від 15.02.1995 року - 20%. У результаті цього трудового каліцтва він отримує психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя, а саме: з моменту отримання травми і до теперішнього часу він живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, він досі має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на його стан. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я вже не має, теперішній стан здоров'я залишиться назавжди. Наслідки отриманої травми порушили його професійні плани, оскільки він отримав не зворотні наслідки у своєму здоров'ї, він втратив можливість отримати підвищення на роботі, так як частина робочих професій для нього була закрита, у зв'язку з невідповідністю фізичного стану здоров'я вимогам, що пред'являються до працівників. Все це позначилося не тільки на його здоров'ї, а також і на його психіці. Усі ці фактори викликають негативні емоції і переживання. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, адже він не може в повній мірі користуватися правою рукою. Таким чином, вже на протязі 11 років він вимушений переносити та терпіти наслідки отриманого каліцтва, які виражаються у сильних больових відчуттях. У результаті того, що він вимушений звернутися з позовом до суду, він вивчав законодавство, яким повинен керуватися Відповідач, для складання цього позову йому необхідно було отримати консультацію у юриста, витрати значну кількість коштів на сплату отриманих юридичних послуг. Ці гроші були взяті ним із сімейного бюджету та витрачені не на свою родину, а на судове поновлення його прав. Вказані витрати також завдали йому психологічної травми. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, що була завдана йому у результаті трудового каліцтва на виробництві, яку він оцінює в 80 000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити вказану справу у його відсутність, при цьому за присутності його представника, підтримуючи заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача, який діє на підставі договору та довіреності, [PERSON], в судовому засіданні, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі Донецької області, який діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог [PERSON], посилаючись на те, що незалежно від того, коли саме встановлено позивачу втрату працездатності (МСЕК 15.08.2005), відшкодування моральної шкоди не є страховою виплатою та не може бути покладено на Фонд незалежно від часу настання страхового випадку (акт про нещасний випадок від 13.08.2004. випадок - 08.06.2004р., втрата працездатності з 02.08.2005р.). Згідно обставин по справі позивач звернувся до суду у липні 2015 p., норми, за якими передбачено відшкодування моральної шкоди, вже не діяли, згідно рішення Конституційного суду від 09.02.1999 р. № рп/99 (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). За таких обставин повинен бути застосований закон, який діяв на час прийняття рішення по справі, та зробити висновок, що відділення Фонду не є належним відповідачем по справі, тим більше, що це не позбавляє права позивача на звернення до суду до винної особи. Вважає також, що позивачем необгрунтовано було застосовано і судову практику Вищого спеціалізованого суду від 11.03.2015 р.по справі № 6-41484 св 14.Стаття 46 Конституції України не вказує про пряме відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, а лише вказує що особа має право на захист. Тобто, ця норма ще раз підтверджує, що суд, застосовуючи норму ст.46 Конституції, повинен з'ясувати яким законом передбачено відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. Спеціальним нормативним актом - Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим наказом МОЗ України від 22.12.1995р.(із подальшими змінами) № 212 визначено порядок встановлення факту спричинення моральної шкоди особам, яким заподіяно ушкодження здоров'я на виробництві. Обставини, на які посилається позивач про стягнення моральної шкоди, підлягають з'ясуванню, тобто вимоги позивача підлягають перевірці, а у справі повинні бути медичні документи, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди, характер та тривалість страждань по травмі, а тому зазначені обставини не дають підстав для стягнення суми яка була зазначена в позові, ці обставини не з'ясовані та не перевірені. Крім того, у цій цивільній справі відсутні факти не тільки спричинення моральної шкоди, но також обґрунтування розміру цієї шкоди, відсутні докази зміни образу життя, характеру фізичних та душевних страждань (істотних змін образу життя). У позові позивач зазначає, що він отримав травму під час спартакіади, а саме під час зайняття армреслінгом та саме за результатами даної травми йому було складено акт форми Н-1 від 08.06.2004 р. Виходячи з наступного вважає, що сам позивач винен у цьому випадку, оскільки під час розслідування іншої особи не встановлено, крім того відділення наполягає та вважає, що цей випадок не стосується професійної діяльності позивача, а саме тієї професії, за якою працював позивач у 2004р. на підприємстві, а тому суд не може вважати цю травму такою, що цілком та повністю порушує права позивача на безпечні умови праці. Звренув увагу на те, що у позивача це вже друга травма на виробництві, перша була отримана 15.02.1995р. про що складено акт Н-1 № 9 від 18.02.1995р., та за якою теж подано позов до Приморського райсуду м. Маріуполя. Згідно до обставин нещасного випадку з позивачем, він отримав травму 08.06.2004 р. під час спортивних змагань від третьої особи (акт Н-1 від 13.08.2004р.), зазначено місце травмування - спортивний майданчик, а саме під час прийнятті участі у змаганнях з армрестлінгу. При цьому, в акті про нещасний випадок відсутні причини нещасного випадку, а також шкідливі та небезпечні виробничі фактори. Звертає увагу суду на той факт, що позивач має також і першу травму 15.02.1995 р., яку отримав під час праці на підприємстві ПАТ МК «Азовсталь» згідно акту № 9 від 18.02.1995 р., де за довідкою МСЕК від 13.07.2000 р. йому було встановлено 25% втрати працездатності. У ст. 34 (ЗУ № 1105, що діяла в редакції на час травми, втрат працездатності) - критерієм оцінки шкоди є розмір мінімальної заробітної плати потерпілого. На час встановлення втрати працездатності с 15.08.2005 р. мінімальна заробітна плата складала - 310 грн. позивачу встановлено 60 % за сукупністю випадків (20% та 40 %%) втрат працездатності, а на сьогоднішній час 25 % за другою травмою за довідкою МСЕК від 17.03.2014р. , тобто на сьогоднішній час не можно говорити про стійкі та необратимі наслідки по відновленню здоров' я, оскільки організм позивача відновлюється, а тому суд повинен врахувати факт того, що стан здоров'я є стабільним та не можна казати про важки та необоротні наслідки травмування на виробництві. Просить у задоволені позовних [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі. У судове засідання представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» до відкритого судового засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За матеріалами справи було встановлено, що відповідно до трудової книжки позивача вбачається, що він був прийнятий 16.10.2003 року на роботу в котельно-зварочний цех №132 майстром занятим на котельних роботах та 04.11.2003 року був звільнений за переведенням в ВАТ «МЗВМ» за ст.36 п.5 КЗпУ, 05.11.2003 року прийнятий за переведенням в ВАТ «МЗВМ», у складально-зварювальний цех №120 майстром інструментального господарства, а 27.06.2006 року був звільнений за власним бажанням (а. с. 97). За актом про нещасний випадок № 3/22 від 13.08.2004 року вбачається, що 08.06.2004 року о 14-00 год. з [PERSON] на ВАТ «МЗВМ» стався нещасний випадок при наступних обставинах. Відповідно до постанови адміністрації та профсоюзного комітету ВАТ «МЗВМ» №264 291 від 17.12.03 «Про проведення робочої спартакіади, календарного плану спортивно-масових заходів СК «Азовмаш» було заплановано проведення турніру по армреслінгу. 08.06.04 у супроводі відповідального представника, заступника голови цехового профсоюзного комітету [PERSON] він прибув до СК «Азовмаш» для участі у турнірі з армреслінгу. У третьому турі, під час змагання із [PERSON] (цех 402) він отримав травму правої руки. (а. с. 7-8). Відповідно до виписних епікрізів Міської лікарні №2 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 08.06.04 по 08.07.04; з 09.07.04 по 26.07.04; з 25.08.04 по 13.09.04; з 01.12.04 по 20.12.04; з 09.03.05 по 14.03.05; з 07.11.05 по 09.11.05; з 29.04.08 по 14.05.08; з 10.06.10 по 25.06.10; з 15.10.12 по 02.11.12; з 10.01.14 по 27.01.14 з діагнозом: «Закритий гвинтоподібний перелом нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням. Посттравматичний неврит променевого нерва справа» (а.с.16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25). На підставі виписки МСЕК за актом № 1391 від 15.08.2005 року (серія ДОН-05 № 116181) позивачу, [PERSON], було встановлено 60% ступеня втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності з 15.08.2005 року (а. с. 11- 12). При проведенні повторного медичного огляду [PERSON], який був проведений 17.09.2007 року, позивачу за актом МСЕК № 1592 було встановлено 65% ступеня втрати професійної працездатності та залишено 2 групу іннвалідності (серії № ДОН-04 № 064603) (а. с. 13-14). Згідно довідки Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії від 03.11.2015 №33, згідно з наявною на травматологічної МСЕК документації, [PERSON], 1965 р.н., яка проводила опосвідчення по 1-ій травмі, отриманій на виробництві 18.02.1995 р. (на ММК "Азовсталь") в результаті опіку вогненно-рідким полум'ям, про що складено акт Н-1 №9 від 18.02 95 р. З цієї травми рішенням травм. МСЕК визначено регрес 25% з 01.06.2000р. по 13.07.2001р., потім 20% безстроково з 13.07.2001р. (Відповідно до наказу МОЗ України № 238 від 1988р., 2-ій травмі, спортивній, отриманій 08.06.2004р. (Травма правої руки під час робочої спартакіади, що проводиться підприємством ВАТ "МЗВМ»). Акт про нещасний випадок на виробництві складено на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 18.02.2005р. При огляді на травм.МСЕК м.Маріуполя приймалися такі рішення. З 01.03.2005р.- інвалід 3 групи загального захворювання, з 27.04.2005р.- інвалід 2 групи загального захворювання, з 02.08.2005р.-2 група труд. каліцтва (по травмі про 08.06.04р.) + спільний регрес 60% (20% -по травмі від 18.02. 95р. безстроково підтверджено, і 40% -по травмі від 08.06.04р.). 2006р. - 2 гр. труд.увечья + 65% регрес, 2007р. - 2 гр. труд.увечья + 65% регрес, 2010р. - 3 гр. працю, каліцтва + 65% регрес, 2014р. - останній огляд. визначена 3 гр. труд. каліцтва безстроково + 45% регрес безстроково (20% регрес по травмі від 15.02.95 підтверджено, 25% регрес по травмі від 08.06.04р.) (а.с.66). 19.08.2005 р. відділенням виконавчої дирекції Фонду було призначене позивачу виплату одноразової страхової допомоги в розмірі 16400,00 грн. щомісячні платежі в розмірі 591,47 грн. (а.с.83-85) та 29.04.2014 продовжено позивачу виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1532,81 грн., виплати провадити з 04.03.2014 безстроково, проведено донарахування щомісячних виплат за березень 2014 року в розмірі 1384,47 грн. та продовжено позивачу виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 775,08 грн., виплати провадити з 04.03.2014 безстроково, проведено донарахування щомісячних виплат за березень 2014 року в розмірі 700,07 грн. (а.с. 102, 103). На підставі виписки МСЕК за актом № 306 від 17.03.2014 року (серія 10ААА № 242354) позивачу [PERSON] було встановлено 25% ступеня втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з 04.03.2014 за травмою від 08.06.2004 безстроково, 20% ступеня втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з 04.03.2014 за травмою від 15.02.1990 безстроково, усього 45% з 04.03.2014 (а.с.104). Згідно довідки УПФУ в Приморському районі м.Маріуполя [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або профзахворювання інвалід 3 групи за списком №1 у лютому 2013 - 894,00 грн., в т.ч. осн. р-р пенсії 200,00 грн., березень 2013 - 894,00 грн. (а.с.106). Згідно довідки ПАТ «МК «Азовсталь» від 11.03.2016 №09-369, середньоденна заробітна плата за професією машиніст-транспортировщик гарячого метлу 4р. конвертерного цеху складає 5210 грн. (а.с.131). Згідно довідки ПАТ «МК «Азовсталь» від 11.03.2016 №022-6488, [PERSON] за період з 01.01.2015 по 29.02.2016 за 14 відпрацьованих місяців нараховано 88634,56 грн. (а.с.132). Згідно картки умов праці №36 ПАТ «МК «Азовсталь», машиніст - транспртировщик горячого металу 4 р., конвертерне відділення, технічний та організаційний рівень виробництва відповідає проведеному технологічному процесу (а.с.13-135). Суд, розглядаючи дану справу, застосовує вимоги законодавства, яке діяло на момент встановлення первинного висновку МСЕК 15.08.2005 року щодо встановлення 60% стійкої втрати працездатності та 2 групи інвалідності. На підставі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції 2005 року - на момент отримання [PERSON] трудового каліцтва) завданнями страхування від нещасного випадку були, серед іншого, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. Згідно із п. «е» ч. 1 ст. 21 Закону (в редакції 2005 року) в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За ст. 28 Закону (в редакції 2005 року) страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст. 6 Закону (в редакції 2005 року) страховиком є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Згідно із ст. 13 Закону (в редакції 2005 року) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно доЗакону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. На підставі ст. 14 Закону (в редакції 2005 року) нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. При цьому за ч. 3 ст. 34 Закону (в редакції 2005 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Відповідно до ст. 30 Закону (в редакції 2005 року) ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. Суд зазначає, що згідно із рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 по справі № 1-9/2004 вбачається, що положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та ч. 3 ст. 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. Під шкодою, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, треба розуміти таку шкоду, за якої не втрачається здатність працівника до роботи за своєю професією (фахом) і кваліфікацією або за іншою адекватною їй професією (фахом). Крім цього згідно із п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» на підставі ст. ст. 1, 5 та ч. 3 ст. 28 Закону страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому незалежно від втрати ним професійної працездатності, а порядок і розміри виплат, передбачені ч. 3 ст. 34 цього Закону, застосовуються лише при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, які не спричинили втрати потерпілим професійної працездатності. Також у своєму рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено Законом, та є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності, тому встановлення Законом обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання . Таким чином, доводи представника відповідача, що [PERSON] не зазнав моральних страждань та не довів цього, не ґрунтуються на законі, оскільки ушкодження здоровя позивача під час виконання ним трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинило йому моральні страждання. На підставі ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Натомість порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Конституційний Суд України у рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 звернув увагу на те, що передбачені ст. 237-1 КЗпП та ст. 1167 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) відшкодування моральної шкоди, як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню . Відповідно до ст. 173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» з 1 січня 2015 року втратив чинність Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», замість якого з 1 січня 2015 року діє України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Так за ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Також, на підставіст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (далі за текстом рішення Постанова про відшкодування шкоди) вбачається, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про охорону праці», Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить закону. За п. 1-1 Постанови про відшкодування шкоди вбачається, що спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. На підставі п. 1-2 Постанови про відшкодування шкоди вбачається, що спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. Відповідно до п. 11 Постанови про відшкодування шкоди право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Крім цього, відповідно до «Аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків» від 26 березня 2012 року Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди правильно виходити з вимог ст. ст. 21, 28, 34 Закону в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. При цьому за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову. Тому потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху незалежно від моменту звернення до суду або дати ухвалення судового рішення, на підставі чого потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 1 квітня 2001 року до 31 грудня 2005 року. Таким чином, оскільки [PERSON] було встановлено висновком МСЕК стійку втрату ним професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва15.08.2005 року, внаслідок чого у позивача виникло право на отримання компенсації понесених моральних страждань, то такий спір повинен вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на той час, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в даному випадку не має зворотної дії у часі, бо в іншому випадку порушувався б принцип правової визначеності. Таким чином, на підставі переліченого суд встановив на підставі досліджених доказів по справі, що нещасний випадок, який стався 08.06.2004 року з [PERSON] та призвів до виробничої травми позивача, що підтверджено актом розслідування нещасного випадку, завдавши йому моральних страждань, є страховим випадком, внаслідок чого відповідач, як страховик, повинен на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції 2005 року) відшкодувати заподіяну цим ушкодженням моральну шкоду [PERSON] шляхом проведення такої виплати позивачу. Згідно зп.3 ч.1 ст.268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я, або смерттю. Згідно із ст. 23 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач зазнав страждань, що негативно впливають на його життя, оскільки до теперішнього часу [PERSON] позбавлений можливості повного відновлення свого здоров'я, яке він мав до отримання ушкодження, та хоча і працює, але є інвалідом 3 групи, має стійку втрату профпридатності. Усі ці фактори достатньою мірою, на думку суду, викликають негативні відчуття у позивача, потребують додаткових зусиль щодо відновдення здоров,я, що свідчить про порушення його нормальних життєвих зв'язків, тому [PERSON] доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Також при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує відсоток стійкої втрати ним професійної працездатності та безстроковість такої втрати для [PERSON], тривалість його лікування від отриманої ним виробничої травми та проходженням відновлення у посттравматичний період. Крім того, суд враховує , що при первинному встановленні 60 % стійкої втрати працездатності МСЕК станом на 15.08.2005 року, у позивача вже малась виробнича травма, та за довідкою МСЕК від 13.07.2000 року йому було встановлено 25 % втрати працездатності. Крім того, на час розгляду справи, стан здоров,я позивача поліпшився та він за травмою, отриманою 15.08.2005 року має 25 % втрати профпридатності, крім того, працює на важкому виробництві, згідно характеристики робочого місця, таким чином, після отриманої травми зміг частково відновити спобіг життя, який передував травмі. На підставі наведеного, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд за встановлених обставин справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування завданої йому в результаті трудового каліцтва моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 20000 грн., оскільки суд вважає, що саме у наведеному розмірі відшкодування моральної шкоди відповідатиме глибині душевних страждань [PERSON] внаслідок отриманого ним 08.06.2004 року трудового каліцтва.

Outcome: partial