Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

13.02.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 142800 грн. посилаючись на те, що відповідач в порушення умов зазначених у договорі позики борг не повернув в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2019 року між ним (позивачем) та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 238 000 грн., що еквівалентно 8500 доларів США за умовами повернення до 08.07.2019 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, суму отриманої позики повернув частково, а саме лише в розмірі 95200 грн. Станом день звернення до суду із позовною заявою відповідач залишок отриманих за договором коштів позивачу в розмірі 142800 грн. не повернув. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав свої зобов`язання за договором позики щодо повернення грошових коштів в повному обсязі, позивач вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 142800 грн. та судові витрати. В ході подальшого розгляду справи представники позивача уточнили (зменшили) розмір позовних вимог та в кінцевому результаті просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 117684 грн., посилаючись на те, що відповідач частково погасив заборгованість в добровільному порядку. Від представників позивача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення). Відзив на позов від нього не надходив. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору позики грошових коштів від 08.01.2019 року; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копію розписки від 08.01.2019 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 11.02.2020 року; акт виконаних робіт від 25.02.2020 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що 08.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у письмовій формі, який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №16, відповідно до якого позикодавець надав на власні потреби позичальнику кошти в сумі 238201 грн. 78 коп., що еквівалентно 8500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві зазначену суму до 08.07.2019 року (а.с.6). Того ж дня позичальником було підписано розписку, якою [PERSON] засвідчив факт отримання ним грошових коштів в розмірі 238201,78 грн. на строк кінцевого погашення до 08.07.2019 року (а.с. 8). Однак в порушення умов договору до теперішнього часу грошові кошти відповідачем позивачу в повному обсязі не повернуті. Сума неповернутої позики на теперішній час становить 117684 грн. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч.ч. 1.2 ст.207\~та ч.2 ст.1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 526 ЦК України\~належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~стаття 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановлені судом обставини свідчать, що всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав належним чином покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу у розмірі 117684 грн. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.\~78,\~79 ЦПК України\~обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3\~ст. 77 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором позики, існують підстави для стягнення заборгованості за договором позики, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1428 гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в загальній сумі 15600 грн., суд виходить з наступного. Відповідно достатті 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 статті 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.3 статті 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За приписами частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5,6\~статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату. Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2020 року між позивачем та адвокатом Костикіним О.І. було укладено договір про надання правової допомоги адвоката № 1. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу ним надано: квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 11.02.2020 року на суму 13600 грн., договори про надання правової допомоги адвоката від 10.01.2020 року та 20.01.2020 року; акт виконаних робіт від 25.02.2020 року. 13.01.2020 року між позивачем та адвокатом Щербаковою А.О. було укладено договір про надання правової допомоги № 2. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу ним надано рахунок за послугу: ознайомлення та аналіз матеріалів цивільної справи в сумі 2000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Наявні в матеріалах справи документи вбачають, що представником позивача адвокатом Щербаковою А.О. були надані лише послуги щодо ознайомлення та аналіз матеріалів цивільної справи, а наявний в матеріалах справи акт виконаних робіт від 25.02.2020 року не містить конкретного переліку послуг, що були надані позивачу адвокатом Кострикіним О.І., при цьому безпосередню участь у судових засіданнях представники позивача не приймали, оскільки розгляд справи здійснено за відсутності сторін. Враховуючи наведене та складність справи, яка не є складною, здійснення розгляду справи без проведення судових засідань, пропорційність витрат до предмету спору та\~обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Outcome: approved