Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

10 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825184801:04:026:0007 площею 0,200 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Обґрунтовуючи подану заяву, [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, яку він за життя придбав на підставі договору купівлі-продажу. На державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріус проставив відмітку про перехід права власності на землю згідно вищезазначеного договору купівлі-продажу від попереднього володільця - [PERSON], до [PERSON] Однак, на державному акті про право власності на земельну ділянку відсутня відмітка органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. За життя [PERSON] не звернувся до відділу Держкомзему для належного оформлення переходу права власності на земельну ділянку. Спадщину позивачка прийняла у встановленому законом порядку, проте через відсутність державної реєстрації правочину, не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на земельну ділянку. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач - Чорноморська сільська ради Очаківського району Миколаївської області, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з поданою до суду заявою, відповідач проти позову не заперечує, просить розглянути справу без участі його представника. Третя особа - управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області, в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 липня 1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом серія [NUMBER], копію якого долучено до матеріалів справи. 06 червня 2007 року [PERSON] на підставі рішення ХІV сесії V скликання Чорноморської сільської ради від 18 травня 2007 року №14 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ №611071 площею 0,2000 га, розташовану в межах території [ADDRESS] (а.с. 4). 03 червня 2010 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив зазначену вище земельну ділянку, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 567 (а.с. 5), та витягом з Державного реєстру правочинів №8609888 від 03.06.2010 року (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кулушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 11 вересня 2012 року, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 7). Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], позивачка є єдиною спадкоємицею майна. Інші особи про своє право на спадкування не заявляли. За Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, відомості про наявність заповітів та спадкових договорів після смерті [PERSON] відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавця [PERSON], останній не звернувся до відділу Держкомзему у Очаківському районі Миколаївської області як до органу державної реєстрації права власності, для здійснення відповідної відмітки про перехід права власності на земельну ділянку. Згідно з отриманою на запит суду Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна з кадастровим номером 4825184801:04:026:0007, відомості про майно відсутні. За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо майна з кадастровим номером 4825184801:04:026:0007 відомості відсутні. Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. В силу ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року №449 було затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку. Державний акт вказаної форми видавався як фізичним, так і юридичним особам державними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувався головою місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а також начальником державного органу земельних ресурсів. Відповідно до ст. 125 ЗК України ( стаття 125 ЗК України в редакції Закону № 1066-VI від 05 березня 2009 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України (далі Кодекс) (у редакції до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди щодо відчуження земельної ділянки чи свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Відповідно до пункту 14 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (втратив чинність з 01 січня 2013 року), у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги "Земельна ділянка. Права власності, постійного користування". Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводилась територіальними органами земельних ресурсів. З 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку посвідчується на загальних підставах посвідчення права власності на об'єкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.п. 9, 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування землею або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначена правова позиція висловлена Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивачки як спадкоємиці не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. Оскільки позивачка не може оформити спадкові права на земельну ділянку, право на яку її чоловік, [PERSON], набув з правочину, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, визнавши за позивачкою як спадкоємицею за законом право власності на зазначену земельну ділянку. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved