Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання майна спільною сумісною власністю власністю подружжя та поділ майна. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 20 вересня 2002 року вона та [PERSON] проживали спільно, мешкали в одній оселі, мали спільний бюджет, відпочивали разом, як сім'я, приймали та відвідували родичів, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Фактичні шлюбні відносини припинені з 01 травня 2013 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач запевнив, що придбане за час шлюбу майно буде поділено порівну, як того вимагає чинне законодавство України, а автомобіль, буде передано позивачу, оскільки вона придбала його за свої особисті кошти. Однак, станом на дату подання позовної заяви, спір не вирішено. За період фактичних сімейних відносин [PERSON] та [PERSON] було набуте наступне майно: земельні ділянки площею 1,1222 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада та земельна ділянка площею 0,9025 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER]; автомобіль марки AUDI А 6 - легковий сєдан, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]). Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд: визнати факт проживання однією сім'єю з 20 вересня 2002 року до 01 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу. Визнати спільною сумісною власністю майна подружжя: земельну ділянку площею 1,1222 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області; земельну ділянку площею 0,9025 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області; Визнати право власності за [PERSON] на автомобіль марки AUDI А 6, 2004 року випуску, легковий сєдан, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. Визнати право власності за [PERSON] на ? частини земельної ділянки площею 1,1222 га, цільове призначення - для розміщення виробничо - складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада. Визнати право власності за [PERSON] на ? частини земельної ділянки площею 1,1222 га, цільове призначення - для розміщення виробничо - складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада. Визнати право власності за [PERSON] на ? частини земельної ділянки площею 0,9025 га, цільове призначення: для розміщення виробничо - складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада. Визнати право власності за [PERSON] на ? частини земельної ділянки площею 0,9025 га, цільове призначення - для розміщення виробничо - складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада; Позивач у судове засідання не з'явився, його представник звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, звернувсь до суду із заявою про визнання позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 вересня 2002 року проживали однією сімєю проживали спільно, мешкали в одній оселі, мали спільний бюджет, відпочивали разом, як сім'я, приймали та відвідували родичів, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Фактичні шлюбні відносини припинені з 01 травня 2013 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.За період фактичних сімейних відносин [PERSON] та [PERSON] було набуте наступне майно: земельні ділянки площею 1,1222 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада та земельна ділянка площею 0,9025 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER]; автомобіль марки AUDI А 6 -, легковий сєдан, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення. а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 74 CК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, на майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, котрі не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 234 ЦПК України визначена можливість встановлення у судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, тобто таких, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Виходячи зі змісту ч. 6 ст. 235 ЦПК України, у разі наявності спору про право справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у позовному провадженні. Відповідно до статті 235 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Факт шлюбних відносин між сторонами у період з березня 20 вересня 2002 року по 01 травня 2013 року є встановленим, так як його визнав відповідач і це не додатково обґрунтовується наявними у справі доказами. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки спірний автомобіль був набутий позивачкою під час фактичних шлюбних відносин з відповідачем, то він являється їх спільною сумісною власністю. Земельна ділянка площею 1,1222 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада та земельна ділянка площею 0,9025 га, цільове призначення - для розміщення виробничо-складських та офісних приміщень, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада які були придбані на ім'я чоловіка позивачки під час фактичних шлюбних відносин на спільні сімейні кошти, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відносини позивача та відповідача були усталеними, постійними, триваючими, безперервними та притаманними подружжю, що в свою чергу тягне за собою застосування норм ст. 74 СК України, з урахуванням п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 328, 355, 368 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 74 СК України, Рішенням Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ",

Outcome: approved