Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Приватбанк»звернулось 05.05.2015 року до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 13.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DN81AR03110084, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 65076,80 гривень на термін до 12.11.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору, відповідач, свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 24.03.2015 року має заборгованість - 235349,62 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 39054,09 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 38509,58 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 18237,03 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 139548,92 грн. Також, зазначив, що в забезпечення виконання зобов`язання за договором №DN81AR03110084 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Вказує, що відповідно до умов договору поруки, відповідачам було направлено вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань зо договором №DN81AR03110084. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. На підставі вищевказаного, представник позивача просив суд позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 235349,62 грн. за кредитним договором №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року і судові витрати. Після відкриття провадження у справі 15.03.2016 року від відповідача [PERSON] до суду надійшлизаперечення на позовну заяву, в яких з позовом не погоджується, з наступних підстав. Так, позивач у позовній заяві зазначає, що у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відсотки нараховуються у подвійному розмірі, але договір такого положення не містить. Отже застосування відсотків у подвійному розмірі неправомірне. Також, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що починаючи з 01.02.2009 року ставка кредиту за ініціативою позивача в односторонньому порядку, без будь-якого повідомлення відповідача про це, збільшилася з 9,6 % до 21,0 % річних, тобто більш як удвічі. Зазначає, що саме після такого підвищення ставки кредиту почалося прострочення платежів, а до підвищення ставки нараховані платежі погашалися вчасно. Вважає рішення банку щодо підвищення процентної ставки неправомірним, ставка кредиту, на його думку, повинна залишатися на рівні 9,6 %, і виходячи саме з такого розміру має бути здійснений перерахунок його заборгованості. Також, вважає несправедливими умовами договору встановлення вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та зазначає, що зважаючи на непропорційно великий розмір неустойки, що є несправедливим, є усі підстави для зменшення її розміру. Крім того, посилається на те, що спірний кредитний договір укладений від імені банку особою, яка не уповноважена на це належним чином. Внаслідок непрозорої, без будь-якої участі відповідача, процедури оцінки і продажу вилучений у нього 3-річний автомобіль, заставною вартістю 83560,00 гривень був проданий банком лише за 49 220,00 гривень, з яких на погашення боргу було зараховано тільки 30 726,40 гривень. Вважає, що якщо зробити перерахунок основного боргу, виходячи з ставки по кредиту 9,6 % та відповідний перерахунок пені, то з урахуванням спливу строку позовної давності цілком може виявитися, що борг взагалі відсутній. На підставі вказаного просить у позові відмовити. 08.07.2016 року представником позивача надано додаткові пояснення до позовної заяви в яких не погоджується з твердженням відповідача на нарахування подвійної відсоткової ставки на заборгованість, оскільки вказане не застосовувалося, крім того ні в кредитному договорі, ні в розрахунку заборгованості дане положення не має місце. Щодо правомірності підвищення відсоткової ставки пояснює, що згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 року №168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри були визначені сторонами (банком та позичальником) при укладені кредитних договорів. Так, відповідно до п. 2.3.1 кредитних договорів, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у визначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Обставинами, які відбулися за час дії кредитних договорів, належним чином підтверджені і є підставами для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, є наступні події: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Так, відсоткова ставка була збільшена 01.02.2009 року до 21,00 % про що і було повідомлено відповідача шляхом направлення йому листа-повідомлення від 07.01.2009 року. Враховуючи те, що відповідач не звернувся до установи банку щодо непогодження зі зміною умов договору та те, що продовжував здійснювати погашення заборгованості за договором треба вважати, що відповідач знав про підвищення відсоткової ставки та був з нею згоден. Крім того, відповідач належно виконував свої обов`язки щодо сплати заборгованості за договором. Щодо дисбалансу прав кредитора й позичальника в частині встановлення надмірної компенсації за порушення позичальником своїх зобов`язань, пояснює. Сторони погодили положення кредитного договору в межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. При цьому, цивільним законодавством передбачено, що норми договору, не можуть звужувати права сторони договору, передбачені нормами законодавства. При підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов`язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Вказує, що також є безпідставними посилання відповідача на положення п. 3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист споживачів», оскільки пеня стягується з порушника поза залежністю від компенсації завданої порушенням шкоди. Спеціальних виключень з цього правила спірним договором не встановлено, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Тому пеня, встановлена пунктом 4.1 оспорюваного договору не має нічого спільного із будь-якою компенсацією, не є за своєю природою відшкодуванням шкоди, не залежить від розміру шкоди, завданої порушенням умов договору, а є за своєю природою суто мірою по-перше забезпечення зобов`язання, а по-друге мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань за договором. Тому в даному випадку норма права пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів" жодним чином не відноситься до оспорюваного договору і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Щодо правомірності сплати винагороди, Банк пояснює, що сторони на момент укладання договору обумовили, що винагорода сплачується у відповідності до п. 3.7 Позичальник сплачує Банку винагороду в розмірі та в строки зазначені в п. 7.1. А згідно п. 7.1 цього договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксуванні розмірі від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту, при цьому незалежно від кількості днів, пройшло після закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення Кредиту, комісія сплачується у вищевказаному розмірі. Тобто сторони дійшли згоди, що Відповідач зобов`язується сплатити винагороду у розмірі зазначеному та обумовленому в п. 7.1 кредитного договору, а тому посилання на неправомірне стягнення Банком винагороди є недоцільним. Щодо наданих розрахунків Відповідачем, слід зазначити, що вони є хибними та не можуть бути враховані судом, так як розрахунок заборгованості проводиться за допомогою програмних комплексів Банку в автоматичному режимі. Щодо наданої довіреності представника Банку, пояснюють, що вона є актуальною, та є належним доказом підтвердження та надання повноважень особі. Щодо реалізації заставного автомобіля, Банк пояснює, що даний автомобіль був реалізований за суму більш ніж 50%, а саме за 62000,00 гривень, які були зараховані в рахунок погашення заборгованості 18.10.2011 року. Щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до п. 5.1 спірний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п. 7.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Також зазначає, що датою спливу зобов`язання за даним договором є 12.11.2014 року, відповідно строки позовної давності Банком не пропущенні, так як Банк звернувся з позовом 27.04.2015 року. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. 07.09.2016 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких з вимогами позивача не погоджується з наступних причин. Умови кредитного договору були несправедливими і такими, що порушують права споживача. Оскільки він не фахівець у сфері фінансів чи права, і не має ні відповідної підготовки, ні знань, то не міг своєчасно виявити такі умови, довірливо поставився до Банку і навіть не допустив думки, що Банк може діяти нечесно. Тому беззастережно підписав усі запропоновані йому документи, навіть дуже складні до розуміння, хоча не завжди добре усвідомлював їх зміст і наслідки. Натомість Банк здійснює професійну діяльність у відповідному сегменті економіки, має для цього спеціально підготовлений кваліфікований персонал, відповідний штат юристів і фінансових працівників, багаторічний досвід і тому легко отримав підписаний ним договір з несправедливими та навіть кабальними умовами. Незаконно, всупереч статті 1056-1 Цивільного кодексу України, Банк підвищив ставку по кредиту з 9,6 % до 21,0 %, що потягло істотне збільшення виплат по кредиту і, як наслідок, виник прострочений борг, якого не було до підвищення цієї ставки. Вартість належного йому автомобіля при проведенні експертизи була встановлена недостовірно та з порушенням його прав власника. Продаж автомобіля був здійснений з порушенням вимог законодавства та без повідомлення відповідача про такий продаж, що порушило його права власника. Розрахунки боргу здійснені Позивачем без урахування строків позовної давності. У зв`язку із вказаним просить у позові відмовити. 23.06.2018 року представником Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження [PERSON] , про невиконанням Банком "переддоговірної роботи", є бажанням Відповідача, ніяк не ґрунтуються на законі, не передбачені ані вимогами законодавства, ані умовами договору. Більш того, уклавши договір з ПриватБанком відповідач своїм підписом прийняв умови викладені в договорі, протоколу розбіжностей чи пропозицій змінити/доповнити умови договору від Відповідача Приватбанк не отримував, своїм підписом відповідач погодився, що договір є укладеним, і сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Всі наведені аргументи про невідповідність умов договору законодавству Відповідач надає для визнання такого правочину недійсним, однак, не заявляє цю вимогу як зустрічну чи самостійну, а просто наводить свої заперечення та характеризує цей правочин як недійсний (на його думку). Всі твердження відповідача позивач вважає безпідставними, свій позов підтримує та просить його задовольнити. 26.07.2018 року [PERSON] подано заперечення на відповідь банку, в яких з вимогами позивача не погоджується з наступних причин. Умови кредитного договору були несправедливими і такими, що порушують права споживача. Оскільки він не фахівець у сфері фінансів чи права, і не має ні відповідної підготовки, ні знань, то не міг своєчасно виявити такі умови, довірливо поставився до Банку і навіть не допустив думки, що Банк може діяти нечесно. Тому беззастережно підписав усі запропоновані йому документи, навіть дуже складні до розуміння, хоча не завжди добре усвідомлював їх зміст і наслідки. Натомість Банк здійснює професійну діяльність у відповідному сегменті економіки, має для цього спеціально підготовлений кваліфікований персонал, відповідний штат юристів і фінансових працівників, багаторічний досвід і тому легко отримав підписаний ним договір з несправедливими та навіть кабальними умовами. Незаконно, всупереч статті 1056-1 Цивільного кодексу України, Банк підвищив ставку по кредиту з 9,6 % до 21,0 %, що потягло істотне збільшення виплат по кредиту і, як наслідок, виник прострочений борг, якого не було до підвищення цієї ставки. Вартість належного йому автомобіля при проведенні експертизи була встановлена недостовірно та з порушенням його прав власника. Продаж автомобіля був здійснений з порушенням вимог законодавства та без повідомлення відповідача про такий продаж, що порушило його права власника. Розрахунки боргу здійснені Позивачем без урахування строків позовної давності. У зв`язку із вказаним просить у позові відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав у повному обсязі. На підставі письмової заяви представника позивача та відповідача, суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №DN81AR03110084, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 98352,00 гривень на термін з 13.11.2017 року по 12.11.2014 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 9,6 відсотків річних. Відповідно до п. 2.1 договору, за цим договором банк зобов`язується надати позичальникові кредит шляхом і в межах сум, визначених в п. 7.1 даного Договору, а також, при умові виконання, Позичальником умов, передбачених п. 2.2.7. даного Договору. Як зазначено в позові, банк виконав свої зобов`язання за вказаним договором, однак, позичальник умови договору належним чином не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість за договором в розмірі235349,62 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 39054,09 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 38509,58 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 18237,03 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 139548,92 гривень, що підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року станом на 24.03.2015 року. Інші розрахунки заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, які містяться в матеріалах справи та були долучені позивачем до позову під час розгляду справи, суд не бере до уваги, оскільки позовні вимоги позивачем з моменту подачі позову не уточнювалися. Листом від 25.12.2008 року Приватбанком повідомлено [PERSON] про те, що у зв`язку із зміною кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), з метою виконання зобов`язань перед своїми вкладниками, ПриватБанк змушений вимагати зміни умови Кредитного договору №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року. Виходячи із вищевикладеного, згідно Кредитного договору №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, починаючи з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, який укладений між [PERSON] та Приватбанком складатиме 21,00% на рік. Відсоткова ставка/пеня у разі невиконання грошових зобов`язань за Кредитним договором змінюється відповідно до зміни відсоткової ставки по кредиту. У випадку, згоди із вказаними змінами кредитного договору, запропоновано відповідачу в строк не пізніше 20.01.2009 року, звернутися у відділення ПриватБанку, що обслуговує кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі. У разі згоди щодо змін умов кредитування за вказаним Кредитним договором, встановлення цих змін буде здійснено автоматично 01.02.2009 року без будь-яких додаткових дій зі сторони відповідача. В подальшому, у разі зворотної зміни курсу долара США до гривні, ПриватБанк залишає за собою право зниження відсоткової ставки по кредиту. Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17.06.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON] , про визнання недійсним кредитного договору № DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ; визнання недійсним договору застави рухомого майна № DN81 AR03110084 від 13.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] в забезпечення зобов`язань за кредитним договором; визнання недійсним договору поруки № DN81AR03110084 від 14.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, залишено без задоволення. Позов третьої особи [PERSON] до [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON] , про визнання недійсним договору застави рухомого майна №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, залишено без задоволення. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи зазначене, судом встановлено, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість за договором в розмірі235349,62 гривень, яку відповідач добровільно не сплачує Згідно п. 7.1 Кредитного договору Банк зобов`язуєтьсянадати Позичальникові кредитні кошти на строк з 13.11.2007 року по 12.11.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 98352,00 гривень на наступні цілі: 57560,00 гривень на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,0 гривні для страхових платежів за договором страхування ТЗ №DN81AR03110084 від 09.11.2008 року, договором особистого страхування №DN81LK03110084 від 13.11.2007 на строк до 12.11.2008 у сумі 575,60 гривень, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 6907,20 гривень та у розмірі 33275,20 гривень на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Метою кредиту є придбання позичальником автомобіля. Відповідно до п. 7.3 договору, забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає «Chery Eastar» B11, LVVDC14B88D009520, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором. 14.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель надає поруку перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №DN81AR03110084 від 13.11.2007 року, укладеним між банком та позичальником. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 11.09.2019 року провадження по справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до [PERSON] закрито у зв`язку зі смертю поручителя. 13.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна, яким передбачено передання Заставодержателю в заставу майно, яке вказане в п. 34.4 цього Договору , в забезпечення виконання зобов`язань Заставодавця перед Заставодержателем. Частиною першою ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. В силу застави, згідно ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право на забезпечення свого права шляхом реалізації предмета застави, та реалізував автомобіль позивача, шляхом укладення договору купівлі-продажу. Згідно акту від 04.03.2011 року [PERSON] автомобіль марки «Chery Eastar» B11, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номер « [NUMBER] » передав і доручив ПриватБанку передати його на реалізацію по ринкові ціні і направити виручені кошти на погашення заборгованості у випадку невиконання ним зобов`язань перед банком. Листом від 21.08.2012 року за вих. №30.1.0.0/2 - 120820/1084 ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлено [PERSON] , що в результаті його сприяння банку та добровільного обрання шляху звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, відповідно до п. 13.3.3 Договору, процедура реалізації транспортного засобу відбулась від Вашого ім`я на підставі довіреності, за якою надано повноваження встановлювати ціну і інші умови на власний розсуд. 27.09.2011 року автомобіль марки «Chery», модель «Eastar», № кузов [NUMBER] , реєстраційний номер « [NUMBER] », реалізований за вартістю 49220,00 гривень. Згідно п. 13.7 Договору, у разі продажу Предмета Застави всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються у першу чергу, для відшкодування всіх витрат (включаючи витрати на юридичні послуги), яких Банк зазнав у зв`язку із зверненням стягнення на Предмет Застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших Забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх Забезпечених вимог, непогашена частина Забезпечених вимог становить Заборгованість позичальника перед Банком, яка негайно належить до сплати Банку. У такому разі Банк має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна Позичальника, у першу чергу перед іншими кредиторами. Звіт експерта [PERSON] , про експертну оцінку транспортного засобу суд до уваги не бере, оскільки вказаний висновок експертом не підписаний. 28.09.2018 року [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Заяву обґрунтовує тим, що строк позовної давності по даному спору був позивачем змінений, шляхом пред`явлення вимоги про дострокове погашення боргу, вилученням та продажем наданого в заставу автомобіля, належного відповідачу. 22.10.2018 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності. Дослідивши дане клопотання суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не був позбавлений можливості звернутися з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у межах строку позовної давності, поважні причин пропуску строку позовної давності не зазначив, а тому підстав для задоволення зазначеного клопотання відсутні. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавець у статті 257 ЦК України вказує, що загальна позовна давність встановлюється у три роки, а стаття 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до умов кредитного договору було встановлено дату погашення кредиту 12.11.2014 року. За правилами ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов`язанням строки, виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали у вказану в повідомлені дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і проценти за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов`язання по договору. Як встановлено, позивач 27.09.2011 року вчинив дії пов`язані з реалізацією автомобіля, який є предметом застави, таким чином, банк скористався своїм правом вимоги до боржника про дострокове повернення кредитних коштів, тому саме з цього моменту можна вважати, що позивач дізнався про порушення своїх прав та рахувати строки позовної давності. До суду з позовом до позичальника та поручителя [PERSON] позивач звернувся 05.05.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який закінчився 26.09.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Викладені обставини свідчать про наявність підстав для застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає що позивач пропустив трирічний термін позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на зазначене, понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2353,50 гривень залишаються за позивачем. На підставі ст. ст. 11, 12, 256, 257, 258, 261, 266, 267, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed