overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

10.12.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 8 203 грн. 59 коп. та судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Також просить стягнути з відповідача витрати за опублікування оголошення у пресі в розмірі 420 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась через оголошення у пресі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.2011 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір №003-24501-140611. Відповідно до п. 1.2 даного договору банк відкриває відповідачу картковий рахунок №26255904728363 в національній валюті України - гривні, випускає та надає платіжну картку та пін код до картки. Відповідно до п. 1.3 договору банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії. Банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 100 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 6 000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 14.06.2011 року виникла заборгованість в сумі 8203 грн. 59 коп., яка складається з: тіло кредиту - 8203 грн. 59 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком ( а.с. 8) та підлягає стягненню з відповідача. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати за опублікування оголошення у пресі в розмірі 420 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

10.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 28.07.2011 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З відповідачкою сімейні припинилися, спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згоден, тому просив суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 28.07.2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №26. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище "Галіуліна". Враховуючи вищевикладене,\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

10.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 29.08.2008 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 360. В обґрунтування позову позивач вказав, що причиною розпаду їхньої сім`ї стала різниця характерів, відсутність між ним та відповідачем взаєморозуміння і довіри. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про слухання справи у їх відсутності, просили шлюб між ними розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 29.08.2008 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 360. Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Шлюбні відносини припинені з серпня 2020 року. Статтею 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі того, що відповідач ніяким чином не висловила своє бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за належне залишити їй шлюбне прізвище - " [PERSON] ". З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити зазначений позов про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

10 березня 2015 року лікар-психіатр Погребищенської центральної районної лікарні Немировська Раїса Іванівна звернулася із заявою до суду про надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги, вказуючи на те, що вона має тяжкі психічні розлади, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї особисто та оточуючих. В судовому засіданні лікар-психіатр Немировська Р.І. просила суд постановити рішення про надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги без її згоди, оскільки добровільно від такого лікування вона відмовляється, проте має тяжкі психічні розлади, внаслідок чого є емоційно нестійкою і її неадекватна поведінка є небезпечною для оточуючих та неї самої. З'ясувавши обставини справи та заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, суд уважає можливим вжити невідкладних спеціальних заходів для лікування [PERSON] Вимоги заяви є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] має тяжкі психічні розлади і відповідно до ст.12 Закону України "Про психіатричну допомогу" їй може бути надана примусова амбулаторна допомога без її згоди з метою запобігання шкоди її здоров`ю та уникнення небезпеки для оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

10 березня 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, та судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.02.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування строковим кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 31.01.2015 року має заборгованість по кредиту, яка складає 11862 грн. 25 коп., з яких: 6311,08 грн. - заборгованість за кредитом, 4410,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 541,06 грн. - штраф (процентна складова).. Від представника позивача Тимчик Б.О., який діє на підставі довіреності від 09.10.2013 року за № 4128-О, поступила письмова заява до суду, позовні вимоги про стягнення заборгованості підтримує в повному обсязі, та просить провести розгляд справи без його участі. У випадку неявки відповідача не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], позовні вимоги визнав, погоджується сплатити всю заборгованість, проте просить суд врахувати, що на даний час він один працює, дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, і так як у сім'ї троє неповнолітніх дітей, один син є інвалідом, на підтвердження чого надав суду докази, він не має можливості сплатити дану суму одноразово, тому просить розстрочити виконання рішення на максимально можливий термін. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, доведений позивачем, визнаний відповідачем, це визнання відповідає вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Проте враховуючи матеріальний стан багатодітної сім'ї відповідача, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

10 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 22 жовтня 2002 року РВ МЮ Тавушського територіального відділу ЗАЦС, актовий запис № 182, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені, проживають разом, проте спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя вважає неможливим. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено нступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 22 жовтня 2002 року РВ МЮ Тавушського територіального відділу ЗАЦС, (м.Іджеван), актовий запис № 182, мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

10 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1928 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.03.2017 р. о 15 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.03.2017р. о 15 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря Подгайко лікарні КЗ „НЦРЛ" ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний вербальному контакту. Настрій знижений. На запитання відповідає більше в плані заданого. Активно висловлює думки про небажання жити. Суїцидальну спробу пояснює тим, що „не хотел мешать окружающим". Пам'ять знижена на поточні дії. Інтелект з нерізким зниженням. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний депресивний розлад. Суїцидальна спроба. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

10 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1968 р.н, який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.02.2017 р. о 7 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.02.2017 р. о 7 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря швидкої допомоги [PERSON]. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не пам'ятає де лікувався раніше, та як потрапив до КЗ "ДКПЛ" ДОР. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни з делірієм. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

10 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання їй права на шлюб, в якій зазначила,що їй виповнилось 16 років, вона бажає зареєструвати шлюб з [PERSON]. Надання їй права на шлюб з [PERSON] відповідає її інтересам.В даний час вона вагітна, проживає в сім"ї нареченого [PERSON]Ні її батьки, ні батьки нареченого не заперечують проти реєстрації їхнього шлюбу.Просить заяву задовольнити. Посилаючись на ст. 23 СК України, заявниця просить надати її право на шлюб. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву свою підтримала, попросила винести рішення, яким надати їй право на шлюб. Представник заінтересованої особа Червоногребельської сільської ради у судове засідання не з"явився.Сільський голова Катеринич В.В. направив до сувду заяву, в якій просить задовольнити заяву [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] підтвердив, що має намір зареєструвати шлюб з заявницею [PERSON]Просить її заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Відповідно до ст. 23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як встановив суд заявниця [PERSON] досягла шістнадцяти років та у розумінні ст. 23 СК України має право на шлюб. Згідно довідки виданої Чечельницькою ЦРЛ заявниця (а.с.4) вагітна. Отже, згідно наданих суду пояснень заявниці та її нареченого [PERSON]судом встановлено, що надання [PERSON] права на шлюб відповідає її інтересам, а саме її подальшому життєву наміру створити сім»ю, реалізувати себе як матір та дружину, взяти на себе права та обов'язки одного з подружжя, тобто цілком заслуговує на таке особисте нематеріальне право, як право на шлюб. Згідно ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 10 серпня 2013 року, вказавши на неможливість подальшого збереження сім'ї. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що однією сім"єю з чоловіком не проживають з лютого 2014 року, коли той виїхав за місцем проживання своїх батьків до м.Умань. Попередньо вони постійно сварилися, оскільки чоловік не приділяв їй уваги і не зважав на потребу догляду за сином. Мір до примирення сторони не приймали. Шлюб тривалий час існує формально. Відповідач в судове засідання не з"явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, можливість примирення виключає. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Подружжя зареєструвало шлюб 10 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №53 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується записами даних батьків у його свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Подружжя спільно не проживають з лютого 2014 року. Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. У порядку ст.110 СК України позивачка пред'явила позов про розірвання шлюбу. В силу ст.112 СК України за заявлення позову одним з подружжя про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При розгляді справи, судом встановлено, що сімейні та подружні стосунки сторони у справі фактично не підтримують тривалий час - півтора роки за втрати почуттів, які були основою шлюбного союзу. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не є можливими та суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення, а також інтересам їхньої дитини, оскільки шлюб існує формально. З урахуванням викладеного, суд ухвалює про задоволення позовних вимог, визнаючи недоцільним прийняття мір до збереження сім'ї, наданням подружжю часу на примирення. У порядку ст.113 СК України суд утверджує право позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивачки розміру понесених судових витрат по сплаті судового збору за квитанцією від 04 вересня 2015 року (а.с.1).

Outcome: approved