Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позов про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що житловий будинок [ADDRESS] років Незалежності має статус колгоспного двору. В цьому будинку станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали постійно [PERSON] , який помер [INFO] та позивач. З введення в дію з 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано тому [PERSON] , [PERSON] не отримали в установленому порядку свідоцтв та не зареєстрували права власності на вказане майно. [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] за життя заповіту не складав. Вона, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину вона прийняла. Спадкова справа відкрита у приватного нотаріуса Носівського нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А., проте у видачі свідоцтва про спадщину за законом на вказаний житловий будинок їй відмовлено з тих підстав, що у матеріалах спадкової справи відсутні правовстановлюючі документи на будинок. За вказаних обставин, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, в зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 14 грудня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання на 12.01.2021 року. У призначене на 12.01.2021 року підготовче засідання позивач не з`явилась. Надала суду заяву слухати справу у її відсутність. Позов просила задовольнити в повному обсязі. У призначене на 21.012021 року підготовче засідання представник відповідача не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності Носівської міської ради Чернігівської області, вимоги викладені у позові підтримали в повному обсязі, проти задоволення вимог не заперечували. Враховуючи наведене, суд розглянув справу у відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні в порядку положень ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до майна колгоспного двору. Станом на 09.04.1993 року в домоволодінні [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської Чернігівського області (а.с.11). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, всі члени колгоспного двору мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/2 частині. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку, яку у встановлений законом строк отримала позивач. Приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки житловий будинок належить як майно колгоспного двору належало його учасникам на праві спільної сумісної власності, проте правовстановлюючі документи на будинок у [PERSON] відсутні. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом, проживав із спадкодавицею на день її смерті, у зв`язку з чим вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Щодо заявлених позивачем вимог про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору, суд приходить до наступних висновків. Існування колгоспного двору припинено 15 квітня 1991 року на підставі набуття чинності Закону України "Про власність". Усі члени колгоспного двору мали право на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частині кожен, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, яким слід вважати і позивача, яка не вибула з членів двору, та не втратила права на частку в його майні, яка визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов у повному обсязі, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що складає 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved