Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулася в суд із позовом, яким просить стягнути із відповідача на її користь 3270, 10 грн. за житлово-комунальні послуги. Посилається на те, що на підставі свідоцтва , виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів №11099 від 11.07.1994 року, їй, та членам її сім»ї: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі проживає вона, позивач, та її син, відповідач [PERSON] ЇЇ колишній чоловік з 2000 року в квартирі не проживає, виїхав до Російської Федерації та відповідно є громадянином Росії, послугами не користується , а тому вимог до нього вона не пред»являє. В свою чергу, в квартирі проживає вона, позивач, та її син, відповідач зі своєю сім»єю, який відмовляється оплачувати комунальні плослуги, електроенергію, телефон, весь фінансовий тягар вона несе на своїх плечах. Намагалась дійти згоди із сином щодо сплати платежів, але останній відмовився, в зв»язку з чим змушена звертатись до суду. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в суді позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити із-за безпідставності , необгрунтованості. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог, з наступного. З»ясовано, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів №11099 від 11.07.1994 року, [PERSON] та членам її сім»ї: [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Тобто квартира приватизована та належить кожному учаснику у її приватизації в рівних частках ( по 1/3 кожному). Згідно довідки №10657 від 18.11.2014 року , виданої директором КРЕП №3,у вказаній квартирі проживають та зареєстровані позивач та відповідач - [PERSON] з 12.03.2004 року ( а.с. 5, 38 ). Також з»ясовано, та не заперечувалось сторонами, що колишній чоловік позивача - [PERSON] з 2000 року в квартирі не проживає, виїхав до Російської Федерації та відповідно є громадянином Росії, послугами не користується. Між позивачем та відповідачами будь-яких договорів щодо користування квартирою та оплати комунальних послуг не укладалось. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 20 зазначеного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. За ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За правилами ст. 322 ЦК власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. По справі також встановлено, що позивач, як співвласник квартири сплатила за житлово-комунальні послуги з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року на загальну суму 6540, 20 грн. , що підтверджується наданими суду копіями квитанцій та оглянутими в судовому засіданні розрахунковими книжками ( а.с.7-35). За змістом ст.ст.541,543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно зі ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Згідно ст. 368 ЦК, члени сім"ї в письмовій угоді можуть передбачати й інше , що приватизована квартира буде належати їм на праві спільної часткової власності ( ч.2 ст. 8 Закону"Про приватизацію державного житлового фонду"). У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до змісту заявлених вимог та пояснень особи, позивач зазначає, що лише вона сплачує комунальні послуги, відповідач проживає в квартирі зі своєю сім»єю, а третій співвласник з 2000 року не проживає та послугами не користується. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати сплачені позивачем за утримання спільного житла, а саме 6540,20 : 2 = 3270,10 грн. та судові витрати з оплати судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України, а відтак суд вважає вимоги законними та обгрунтованими, відповідачем не спростовані. Заперечення , на які посилався відповідач, суд не приймає, так як вони нічим не підтверджені та є безпідставні. Тому,

Outcome: approved