Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який було уточнено в процесі судового розгляду, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з матір'ю, стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по ? частині всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що її подружнє життя з відповідачем не склалося. Від шлюбу мають дітей 2006 та 2009 року народження. Причиною розірвання шлюбу є сварки., неповага та зради з боку відповідача, що є перешкодою для існування сім'ї. Спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинено з серпня 2013 року. За таких обставин шлюб існує формально, сім'я фактично розпалася і зберегти її неможливо. Місце проживання дітей просить визначити з нею та стягнути аліменти на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні своїх дітей та не надає матеріальної допомоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем. Не заперечували щодо стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), посилаючись на офіційне працевлаштування, а також на те, що відповідач регулярно надає матеріальну допомогу дітям, зокрема, допомагають його батьки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. (а.с. 43) Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 березня 2005 року у Відділі реєстрацій актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/з № 232. (а.с. 3) Від шлюбу подружжя має дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.4,5) Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дітей, тому є наявні підстави для задоволення вимоги щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, має власне житло. Зокрема, встановлено, що діти тривалий час проживають разом з матір'ю. Перешкод матер"ю у спілкуванні з дитиною батьку не чиниться, про що до суду не надійшло заперечень зі сторони відповідача. Зокрема, відповідач в судовому засіданні погоджувався з визначенням місця проживання їх дітей з позивачем. Відповідно до витягу з протоколу №16 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА в м. Києві від 18.09.2014 про визначення місця проживання дітей, комісія внесла пропозиції до Деснянської РДА в м. Києві, як органу опіки та піклування, щодо надання висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір'ю - [PERSON] На підставі вище викладених правових норм, беручи до уваги обставини справи, досліджені судом при її розгляді, зважаючи на вік дитини, умови її життя та життя її батьків, а також факт визнання позову в цій частині стороною відповідача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дітей з нею є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.ст.182,183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, та за жодних обставин мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки про доходи відповідач працює на посаді менеджера в ТОВ "СКАЙ-ГЛАС". (а.с. 44) Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України. У відповідності до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зокрема, розмір аліментів суд вважає завищеним, не обґрунтованим та не доведеним, а саме позивач не надала суду доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме в в розмірі по 1/4 частині з усіх видів його заробітку щомісячно на кожну дитину, а тому, виходячи з можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу, з метою забезпечення стабільності матеріального утримання дитини та жінки, з якою проживає їх спільна дитина, суд вважає доцільним стягувати аліменти на утримання позивача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що не позбавляє позивача права на звернення до суду в майбутньому, у разі виникнення особливих обставин, з позовом про збільшення розміру аліментів або стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 487,2 грн., на користь держави - 243,60 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial