Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом де зазначає, що 16 січня 2009 року видала на ім"я відповідача довіреність на право керування автомобілем "Skoda Fabia", 2006 року випуску державний номерний знак [NUMBER]. На підставі цієї довіреності вона передала відповідачеві зазначений автомобіль та ключі від нього на умовах стеження за ним, його технічним станом та проведення відповідного ремонту. 16 січня 2012 року сплив строк виданої на ім"я відповідача довіреності на керування спірним автомобілем. Але до теперішнього часу відповідач автомобіль не повернув, не зважаючи на неодноразові вимоги про це. Просив витребувати належне їй майно, а саме - автомобіль "Skoda Fabia", 2006 року випуску державний номерний знак [NUMBER] та ключі від нього, яке перебуває у незаконному володінні відповідача, визначити порядок виконання рішення, вживши заходів для його виконання шляхом зазначення у рішенні, що у разі неможливості витребування (повернення) майна в натурі, в технічно справному стані, стягнути з відповідача вартість автомобілю у розмірі 10000 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення рішення, та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 2105 грн.77 коп. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Також пояснила, що на теперішній час спірний автомобіль перебуває у заставі, на підставі кредитного договору, укладеного між нею та ПАТ "УкрСиббанк" 22 грудня 2006 року. Крім того, пояснила, что вимогу про повернення автомобілю вона висунула відповідачеві у березні 2014 року, про що є відповідні фотознимки та відеозапис. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Надав суду пояснення аналогічні поясненням позивача. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно у січні 2009 року позивач на його ім"я видала довіреність на право керування автомобілем "Skoda Fabia" чорного кольору, який належить її чоловіку. Але до теперішнього часу ані автомобіль ані ключі від нього позивач йому не передавала. Тому просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивачем не надано жодного доказу того, що спірний автомобіль до теперішнього часу перебуває у володінні відповідача. Також позивачем не надано доказів того, що автомобіль на підставі виданої довіреності був переданий відповідачеві. Позивачем не надано доказів на підтвердження вартості автомобілю. Крім того, на час звернення до суду сплив строк позовної давнини, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона приймала будь-які дії на повернення свого майна, яке перебуває у відповідача, а додані до матеріалів позову фотознимки та відеозйомка не можуть бути належними доказами, оскільки здобуті з порушенням вимог діючого законодавства, яке регламентує збирання доказів. Тому просив відмовити у задоволенні позову, у зв"язку зі спливом строків позовної давнини. Заслухавши сторони, свідків, переглянувши надану позивачем відеозйомку, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. У відповідності з вимогами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема на підставі угод. Як вбачається з листа заступника начальника УДАІ ГУМВС України в Харківській області №11142 від 26.11.2014 року на ім"я позивача зареєстрований транспортний засіб "Skoda Fabia" 2006 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. Підставою для набуття позивачем права власності на зазначений транспортний засіб є довідка-рахунок №ЄГП 345522 та акт прийому-передачі №МВЧ 822773 (а.с.6). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не протиречать Закону. Як встановлено у судовому засіданні 16 січня 2009 року позивач видала на ім"я відповідача довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з цією довіреністю відповідачу було надано право керування спірним автомобілем з правом представляти інтереси позивача в органах ДАІ, митниці, інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування,одержувати та сплачувати небхідні грошові кошти та інші права, які надані володарю транспортного засобу. Довіреність видана строком на три роки (а.с.7). У відповідності з вимогами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Володіння річчю - це фактичне утримання речі у себе. Як роз"яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 19 своєї постанови №5 від 07.02.2015 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред"явлений до особи, у незаконному володінні це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем у судовому засіданні не надано переконливих доказів того, що після закінчення строку дії довіреності, виданої ним на ім"я відповідача на право керування та представництва його інтересів стосовно автомобілю "Skoda Fabia" 2006 року випуску, чорного кольору, цей автомобіль продовжував перебувати у відповідача. Суд не приймає до уваги надані позивачем фотознимки та відеозапису розмови позивача та відповідача стосовно спірного автомобілю, оскільки ані фотознимки ані відеозапис не містять дати та часу, а також місця їх виконання. Крім того, суд зазначає, що ці докази здобуті позивачем з порушенням вимог ст.307 ЦК України, яка визначає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на її знімання на ото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку передбачається, якщо зйомка проводиться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітінгах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на ото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи, може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Позивачем не надано доказів того, що при здійсненні ним фотозйомки відповідача та його подвір"я у березні 2014 року, а також фіксація його розмови з відповідачем на відео, була отриманя згода відповідача на проведення таких дій. А за таких обставин суд вважає ці докази недопустимими, тобто такими, що здобуті з порушенням порядку, встановленого законом. Суд не приймає до уваги пояснення, надані у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] з наступних підстав. Жоден зі свідків не підтвердив того, на яких саме умовах передавалась передання спірного автомобіля від позивача відповідачу та чи відбулось таке передання взагалі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що бачив спірне авто у відповідача взимку 2012 року. Свідок [PERSON] взагалі є чоловіком позивача і тому до його пояснень, наданих у судовому засіданні суд ставиться критично. Крім того, суд зазначає, що на час звернення позивача до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння сплив строк позовної давнини, встановлений ст.ст.257, 258 ЦК України. У судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що автомобіль передавався відповідачеві в іншу дату, ніж була нотаріально посвідчена довіреність, видана ним на ім"я відповідача. Строк довіреності сплив 16 січня 2012 року. Першу ж свою вимогу про небхідність повернення автомобілю від позивача відповідач, згідно з копією поштового відправлення (а.с.16), отримав 09 квітня 2015 року. До суду ж позивач звернувся 24 квітня 2015 року. Тобто встановлений законом строк позовної давнини позивачем був пропущений і доказів на підтвердження поважності пропуску цього строку ані позивачем ані його представником не надано. Таким чином, аналізуючи оголошені та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, у зв"язку з пропуском строків позовної давнини. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного, ст.ст.321, 387, 307, 267 ЦПК України,

Outcome: dismissed