Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

11 листопада 2020 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 02 лютого 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося через втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність спільних інтересів, різні погляді на життя, відсутність взаєморозуміння. Вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказала, що позивач з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Просила суд розірвати шлюб між ними. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином 10.01.2021 року, до суду 27.01.2021 року надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила здійснювати розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином 08.01.2021 року, до суду 11.01.2021 року надав заяву, в якій визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу, та просив здійснювати розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 02 лютого 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 02 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося через втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність спільних інтересів, різні погляді на життя, відсутність взаєморозуміння. Вони фактично припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в своїй заяві висловила думку про бажання залишити їй шлюбне прізвище - " [PERSON] ". Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач не просила стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 840,80 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved