Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що 29.08.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №377. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO] Спільне життя у подружжя не склалося, оскільки відповідач постійно вчиняв сварки, всі зароблені гроші витрачав на азартні ігри, в тому числі гроші, які держава перерахувала як допомогу при народженні дитини. В березні 2014 року відповідач залишив сім'ю та з того часу подружжя спільно не проживає, відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину. Відповідач офіційно ніде не працевлаштований, заробляє кошти шляхом надання послуг в якості водія-експедитора. З посиланням на викладене представник позивача просить суд: шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвати, стягнути з [PERSON] на користь позивача , аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 764,50 грн., починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття та при розірванні шлюбу змінити прізвище позивача [PERSON] на дошлюбне прізвище - [PERSON]. До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення порядку зустрічей з дитиною. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що між ним та позивачем за первісним позовом [PERSON] було укладено шлюб 29.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №377. В даному шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO] Перебуваючи у шлюбі з позивачем за первісним позовом він був хорошим сім'янином, утримував дитину та забезпечував усім необхідним. Під час їх спільного проживання з дружиною, вона відвідувала кафе-бари з подругами де вживала пиво та поверталася з таких прогулянок біля 00 - 00 год. - 3-ої години ночі. Крім того [PERSON] чинить перешкоди щодо його участі у вихованні та побаченнях з дитиною. Вважає, що дії позивачки порушують його права, як батька на спілкування з дитиною та з посиланням на викладене, а також на норми ст. ст. 105,110,112, 153,157 СК України просить суд постановити рішення яким шлюб між ним та [PERSON] розірвати, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO], визначити наступний спосіб участі його у вихованні сина, побачення 3 рази на тиждень : в середу, суботу та неділю з 12 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. вечора. Позивач [PERSON] за первісним позовом -в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила суду, що не хоче в подальшому жити з відповідачем по справі через постійні сварки. Вважає, що основною причиною розірвання шлюбу є скандали в сім'ї з причин наявності у її чоловіка боргів. Пояснила, що в березні 2014 року [PERSON] покинув сім'ю, з того часу вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Звернула увагу суду на те, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідач за весь час надав гроші в сумі 150 гривень на утримання дитини, пачку памперсів та каші. Уточнений зустрічний позов визнала. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вимоги уточненого зустрічного позову визнав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] за первісним позовом первісний позов визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу та не заперечив проти сплати аліментів, однак не погодився з розміром аліментів, вважаючи їх розмір завищеним, крім того не довіряє дружині , що кошти вона буде витрачати на дитину. Згідний сплачувати аліменти в сумі 309, 60 гривень. Уточнив вимоги зустрічного позову, просив суд винести рішення яким шлюб між ним та відповідачем за зустрічним позовом розірвати. Пояснив суду, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що він недостатньо заробляв коштів, що було підставою для постійних образ зі сторони дружини в його адресу. Його дружина [PERSON] відвідувала кафе-бари , звідки поверталась додому вночі, внаслідок чого він не витримав і покинув сім'ю в березні 2014 року. Вказує на те, що надавав допомогу на утримання дитини, надавав незначні кошти , купляв підгузники, каші , засоби гігієни . З березня 2014 року спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом первісний позов визнала частково, уточнений зустрічний позов підтримала. Просила суд шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 30 % прожиткового мінімуму, оскільки відповідач надає допомогу у вигляді продуктів харчування, засобів гігієни. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представника позивача за первісним позовом, заперечення відповідача за первісним позовом, представника відповідача за первісним позовом , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 29.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №377, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, серії [NUMBER] від 29.08.2009 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.5/ У даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 8/. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] і вказані обставини сторонами в судовому засіданні визнані. Поясненнями сторін в судовому засіданні стверджено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з березня 2014 року. Майновий спір між сторонами відсутній . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є постійні скандали в сім'ї, відсутність взаєморозуміння. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення первісного позову в частині розірвання шлюбу та вимог уточненого зустрічного позову. Обґрунтованими є і вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина - [PERSON] Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач за первісним позовом [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України, виконує періодично. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік" затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні ; на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема відповідач за первісним позовом офіційно не працює, проте є працездатним, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дитини, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач за первісним позовом - [PERSON] в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 764,50 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 400 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а уточнені вимоги зучтрічного позову до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved