Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить жилий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] [PERSON] є спадкоємцем майна за заповітом, складеним [PERSON] 01 жовтня 2007 року і посвідченим нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2201. 03 липня 2013 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька. 25 травня 2016 року на його ім»я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] відмовлено, оскільки не надано оригіналу правовстановлюючого документу на будинок. Вказаний будинок і господарські споруди були придбані [PERSON] 01 вересня 2007 року за договором купівлі-продажу, укладеного між ним та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 328, 392, 1218, 1223, 1268, 1296 ЦК України просив визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] загальною площею 279,6 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м., який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер [NUMBER] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON], який доводився батьком позивачу у справі [PERSON]. За життя 01 жовтня 2007 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Позивач у справі [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON]. Вказаний заповіт 01 жовтня 2007 року був посвідчений приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., та зареєстрований в реєстрі за № 2201. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 142/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON], наданої суду приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П.. 25 травня 2016 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. було вказано, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер [INFO], є його син [PERSON], і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,2500 га (в тому числі рілля-0,2500 га), розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім»я [PERSON] Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів 20.10.2005 року, на якому є відмітка про перехід права власності на зазначену земельну ділянку до гр. [PERSON], проставлена на підставі договору купівлі-продажу (ВЕР № 805717), посвідченого 01 вересня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І. за реєстровим № 4607. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення (використання) земельної ділянки-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 01 вересня 2007 року за Договором купівлі-продажу жилого будинку продавець [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] прийняв у власність жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться [ADDRESS], і зобов»язався оплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у даному договорі. За реалізацією своїх прав, як власника будинку, [PERSON] за життя неодноразово звертався до відповідних органів. Питання оформлення права власності на будинок було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого дають підстави суду вважати про наявність спору про право. 03 жовтня 2014 року на ім»я [PERSON] Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області був виготовлений Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 279,6 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м., 2007 року будівництва. З наявних матеріалів справи вбачається, що у відповідності до схематичного плану земельної ділянки житловий двоповерховий будинок з підвалом розташовано приблизно на однаковій відстані від лівої та правої межі сусідніх ділянок, і в своєму складі житловий будинок має основні (житлові кімнати) та допоміжні (санвузли, коридори, кухня, комори, зимовий сад тощо) приміщення. Житлова двоповерхова будівля з підвалом розташована в межах земельної ділянки у відповідності до схематичного плану земельної ділянки. Вказаний жилий будинок відноситься до садибної індивідуальної забудови, що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». За технічним станом житловий будинок придатний до експлуатації, величина будівельної готовності жилого будинку становить 100%, і він відповідає вимогам нормативної документації в галузі будівництва. Слід зазначити, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов»язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб»єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб»єкти права власності рівні перед законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Слід зазначити, що момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] в позовній заяві і представник позивача у судовому засіданні надали суду належні і допустимі докази, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а тому позов позивача [PERSON] про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, і тому слід визнати за [PERSON] право власності на жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 279,6 кв.м., житловою площею 86,7 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON].

Outcome: approved