Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача зазначивши, що з 25.07.2020 року вона перебуває в звреєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, в жовтні 2020 року вони придбали автомобіль марки "RENAULT MEGANE" 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано в установленому законом порядку за відповідачем. Оскільки, автомобіль є неподільною річчю, спільне користування ним неможливе, просила поділити вказане майно, стягнувши з відповідача на її користь 101800,00 грн. вартості 1/2 частки вказаного автомобіля. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провдження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позовні вимоги визнає частково, так як в травні 2021 року автомобіль потрапив в ДТП, його вартість в даний час становить 119140,00 грн., а тому він не заперечує сплатити позхивачу 1/2 частину вартості автомобіля, а саме 59570,00 грн. Позивачем відповідь на відзив не надано. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони з 25.07.2020 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, сторони у справі за спільні кошти купили автомобіль марки "RENAULT MEGANE" 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано в установленому законом порядку за відповідачем. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплене у статті 368 ЦК України. За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом ст.ст. 316, 317, 318, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки "RENAULT MEGANE" 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний на ім`я відповідача в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду від 18.06.2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки "RENAULT MEGANE" 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] здіснив ДТП, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту № 33/21 про оцінку колісного транспортного засобу від 25.08.2021 року, ринкова вартість автомобіля марки "RENAULT MEGANE" 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 119140,00 гривень. Таким чином, встановивши, що спірний автомобіль сторони придбали під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ринкова вартість автомобіля становитьє 119140,00 гривень, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 59570,00 гривень в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля виходячи з його вартості на час розгляду справи, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно платіжного доручення позивачем сплачено судовий збір в сумі 1018,00 гривень, отже, відповідно до наведеної вище норми закону на користь позивача підлягає стягненню 595,73 гривень.

Outcome: partial