Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

02 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, посилалася на те, що її донька [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . [INFO] донька [PERSON] померла. Позивач зазначила, що після смерті [PERSON] її онука проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, вона займається вихованням, та матеріальним забезпеченням дитини, наразі дитина навчається у колегіумі № 11 м. Новомосковська. Відповідач [PERSON] самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться здоров`ям доньки, її фізичним, духовним та моральним розвитком. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 336, складений 30 червня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області); -встановити піклування над дитиною - [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Новомосковськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 336, складений 30 червня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області); -призначити її, [PERSON] піклувальником дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 336, складений 30 червня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області); -стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року було відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, в своїй заяві представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи - виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської областів судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та призначення позивача піклувальником дитини. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] і [PERSON] нає батьками дитини - [PERSON] , [INFO] ,уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 336, складений 30 червня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01 липня 2014 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] - померла у віці 49 років, актовий запис № 680 від 27 серпня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 27 серпня 2019 року. У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, починаючи з 03 квітня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, проведеного державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Х.А., згідно якого відповідач [PERSON] станом на 26 вересня 2019 року має заборгованість по аліментам на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 33 799,79 грн., вбачається, що останній жодного разу не сплачував стягувачу [PERSON] аліменти на утримання дітей. Також, встановлено, що відповідач взагалі не відвідує дитину, не займається її вихованням, за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не спілкується з дитиною, не відвідує її. Встановлено, що дитина проживає разом з бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 5989 від 17 грудня 2019 року, складеного старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в присутності жителів будинку. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї, якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає разом з бабусею [PERSON] , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Приписами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя. Достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі статті 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області Дніпропетровської області від 19жовтня 2020 року за вих. № 1677/0/2-20 встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та колишнім зятем позивача [PERSON] . Зі слів, [PERSON] вже багато років не цікавиться долею своєї доньки, тривалий час після розлучення вихованням [PERSON] займалась виключно мати [PERSON] , але [INFO] вона померла. Тому дівчинка проживає разом з бабусею та знаходиться на її утриманні, відповідач з донькою не спілкується, будь-якої фінансової допомоги на утримання та виховання дитини не надає, не бере участі в її духовному та фізичному розвитку. В телефонній розмові з батьком [PERSON] встановлено, що він мешкає наразі проживає в Польщі, зокрема останній пояснив, що він знає про смерть колишньої дружини, бажає спілкуватися зі своєю донькою та допомагати матеріально, у зв`язку з чим йому було запропоновано надіслати на адресу служби у справах дітей письмові пояснення та докази щодо його матеріальної допомоги дітям, але він цього не зробив та зовсім припинив відповідати на дзвінки. З першого класу [PERSON] навчається у колегіумі № 11 м. Новомосковська. за інформацією навчального закладу від 05.08.2020 року до 9-го класу вихованням дівчинки займалася мати [PERSON] , але після її смерті дитина проживає з бабусею [PERSON] . Наразі [PERSON] є ученицею 11 класу, вона завжди приходить до школи охайною, має всі необхідні приладдя для навчання. Бабуся постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться шкільним досягненням онуки. Рідний батько з сім`єю не проживає, у вихованні доньки участі не бере, будь-якої фінансової підтримки не надає, успіхами у навчанні не цікавиться, батьківські збори за всі роки навчання не відвідував, з власним керівником та вчителями ніколи не спілкувався. За інформацією адміністрації КОП «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11 вересня 2020 року за вих. № 1091 неповнолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться під наглядом сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ № 2, проживає з бабусею [PERSON] , яка спілкується із сімейним лікарем з приводу здоров`я дівчинки, надає згоду на щеплення, піклується під час хвороби. Батько з дитиною не проживає та не бере участі у її лікуванні, профілактичних відвідуваннях до сімейного лікаря, декларацію про вибір сімейного лікаря [PERSON] не підписував. В своєму висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, а саме, з 2014 року не цікавився долею дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, повністю обірвав з ними зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, він може бути позбавлений батьківських прав. На підставі ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Статтею 59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Вимогами частини 4 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно приписів ст. 6 СК України, 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина, до досягненню нею чотирнадцяти років. 3. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла неповнолітнього віку. Також встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Воронеж, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 20 листопада 1996 року Новомосковським МВ УМВС України у Дніпропетровській області. Позивач [PERSON] не має протипоказань щодо можливості бути піклувальником неповнолітньої дитини. У відповідності до подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року за вих. № 1676/0/2-20, враховуючи висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 557/2 від 16 вересня 2020 року про доцільність постановки на облік як потенційного піклувальника, про можливість виконання обов`язків піклувальника, органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області вважає за можливе призначення [PERSON] , [INFO] піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність встановлення піклування над неповнолітньою дитиною та призначення позивача піклувальником. Згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, ним не надано доказів наявності в нього на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Як зазначалося вище, у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісяця. На підстав зазначеного рішення стягувачу [PERSON] було видано виконавчий лист № 183/1821/18, який було пред`явлено до примусового виконання до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Аліменти на утримання дітей з квітня 2018 року по грудень 2019 року відповідачем [PERSON] стягувачу [PERSON] жодного разу не сплачувались. Заборгованість по аліментам станом на 26 вересня 2019 року складає 33 799,79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця Демчук Х.А. У відповідності до постанови державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Х.А. від 25 березня 2019 року, виконавче провадження № 58712001за виконавчим листом № 183/1821/18 було закінчено у зв`язку зі смертю стягувача [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача (піклувальника) також підлягають задоволенню та розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/4 частки доходів з відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто, з 02 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved