Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєструвала шлюб 09 листопада 2012 року. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя із відповідачем не склалось з причин різних поглядів на сімейне життя, а тому рішенням Білопільського районного суду від 25 березня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, але при цьому ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню спільної дитини. Відповідач матеріально сина не забезпечує, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Оскільки відповідачем не виконуються передбачені законом обов`язки щодо утримання дитини, позивач звернулась до суду із позовом та просить стягнути із [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 22-23). У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 25 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає (а. с. 26 ). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В силу положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Зі змісту вище приведеного аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою та обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України та роз`ясненнями, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав законної сили 08 липня 2017 року, внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, починаючи з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на дитину може бути визначений судом у частці заробітку (доходу) матері, батька. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 листопада 2012 року у виконкомі Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис № 05, що підтверджується матеріалами справи ( а.с. 8 зворотна сторона ). Від подружнього життя сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 березня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 листопада 2012 року у виконкомі Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис № 05, розірвано (а. с. 8). [PERSON] , навчається у 1 класі КУ Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 22 ім. І.Гольченка Сумської міської ради, що підтверджується довідкою навчального закладу (а. с. 7). Із довідки, виданої ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] працює в ресторані «[INFO]» на посаді кухаря з серпня 2019 року (а. с. 9). За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної дитини сторін узгоджуються з вимогами ст. 180, 181, 182 СК України про обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів у частці від доходів, при цьому підстав звільнити батька від виконання цього обов`язку суд не встановив. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, також виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства із справедливих та розумних критеріїв належного розміру аліментів, суд приходить до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", На підставі викладеного,

Outcome: approved