Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області та Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять визнати нечинним та скасувати державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-12-14 від 17.11.1995 року виданий колективному сільськогосподарському підприємству "Правда" на підставі рішення №18 Грабівської сільської ради народних депутатів Кодимського району Одеської області від 26.04.1995 року та зареєстрований книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 14, в частині 24 га не розпайованих земель, що залишились в колективній власності та скасувати в цій частині записи щодо його реєстрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі звернулися до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2 га кожному для ведення особистого селянського господарства, однак їм було відмовлено, оскільки дані земельні ділянки розташовані на території земельної ділянки, яка на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-12-14 від 17.11.1995 року перебуває в колективній власності КСП "Правда", яке на даний час ліквідовано. Правонаступники вказаного підприємства відсутні, а землі до земель запасу не переводились і на даний час ніким не використовуються. Вказують, що наявність вказаного державного акту перешкоджає їм в отриманні земельних ділянок, а діючим законодавством не передбачено порядку передачі земель колективної власності до державної та і взагалі не передбачено колективної форми власності на землю. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представники відповідачів позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-12-14 був виданий КСП "Правда" 17.11.1995 року. На той час діяли Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України "Про власність" від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року), які визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання права; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ч. 1 ст. 374 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 378 ЦК України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Розділом ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року № 5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 2 вказаного закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно являє собою офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.п. 49-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, запис у Поземельній книзі скасовується Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Outcome: approved