Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

01.06.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходу з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, вказуючи, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Під час шлюбу 06.11.2001р. у них народився син [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча повинен надавати. Позивач в судове засідання 15.06.2017р. надала заяву, в якій просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. В судове засідання 27.06.2017р. позивач надала заяву, в якій зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років в сумі 888грн. та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився. Від нього надійшло повідомлення про те, що він просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600грн. Заяву про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав. Враховуючи, що про місце, день та час розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, однак в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, суд, на підставі вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу буз участі відповідача та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.07.2012р. був розірваний. Під час шлюбу 06.11.2001р. у них народився син [PERSON], який проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст.. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 888грн. Відповідач погодився на стягнення з нього аліментів в сумі 600грн. Також ним надіслано суду копія свідоцтва про шлюб, відповідно до якого з 24.01.2015р. він перебуває у шлюбі з [PERSON], та копія свідоцтва про народження у нього 24.06.2015р. доньки Аліни. Інших доказів суду відповідачем не надано. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.05.2017р. складає 1777грн. Таким чином, враховуючи вище викладене, те, що згідно вимог ст. 180 СК України до обовязків обох батьків в рівних частинах належить обовязок утримувати свою дитину, відповідач є працездатним, оскільки доказів протилежного суду не надано, не працює, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. в доход держави.

Outcome: approved