Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01.04.1985 р. вона працювала в Білоцерківській дитячій музичній школі №3 на посаді директора. Наказом №16-к від 23.04.2020 р. відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради звільнена із займаної посади директора Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3 та викладача-методиста по класу домри за сумісництвом, на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України, а саме вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Позивачка вважає своє звільнення незаконним, оскільки аморального проступку в розумінні не вчиняла, просила суд визнати протиправним та скасувати наказ відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради від 23.04.2020 року № 16-к; поновити її на посаді директора та викладача-методиста по класу домри Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа № 3 з 23.04.2020 року; стягнути з Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, а також моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області\~ від 24.11.2020 року в позов було частково задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області від 23 квітня 2020 року № 16-к про звільнення [PERSON] директора Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3, викладача-методиста. Поновлено [PERSON] , [INFO] на посаді директора та на посаді викладача-методиста по класу домри Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3 з 23 квітня 2020 року. Стягнуто з Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 квітня 2020 року по 24 листопада 2020 року у розмірі 145 863,55 грн.. Стягнуто з Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 5 000.00 грн.. Стягнуто з Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору у розмірі 1000,00 грн.. В іншій частині відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням, у листопаді 2020 року відповідач Відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. Постановою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2020 року без змін. 09.12.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] в особі представника адвоката Травянко Олександра Івановича про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат по справі № 357/4897/20 за позовом [PERSON] до Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Заява мотивована тим, що\~ в\~ зв`язку з розглядом вказаної справи\~ позивачка [PERSON] понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката Травянко О.І. в розмірі 44 000 грн. А тому, представник позивачки просив ухвалити додаткове рішення яким вирішити питання про судові витрати, стягнувши з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правничу допомогу. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного. За змістом ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка [PERSON] , зазначила про наміри стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Також в позовній заяві позивачка заявляла, зокрема, про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які остання понесе та очікує понести у майбутньому у зв`язку з розглядом даної справи, а детальний опис виконаний адвокатом робіт та повний розрахунок буде додано пізніше. Відповідно до поштового штемпеля\~ «Укрпошта» заява [PERSON] в особі представника адвоката Травянко Олександра Івановича про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат була направлена до суду 27 листопада 2020 року. Вказана заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Травянко О.І., про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу зареєстрована судом 09.12.2020 року. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України\~ інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2020 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «Олександра Травянка» в особі адвоката Травянко О.І. укладено Договір №047/20 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання в порядку надання правової (правничої) допомоги захищати права і законні інтереси та здійснювати представницькі повноваження клієнта у відповідності до положень чинного законодавства в обсязі та на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до пункту 4.1. вказаного договору гонорар виконавця (Адвокатського бюро «Олександра Травянка») оформлюється Додатком до даного Договору. Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Травянко О.І., обґрунтував її доводи тим, що, подаючи позовну заяву, позивач зазначила про необхідність вирішити питання щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки під час звернення з позовною заявою був заявлений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 200,00 грн. Крім того, в судовому засіданні адвокат у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України заявив клопотання про намір подати докази про розмір витрат, які позивачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. З наданої калькуляції робіт від 23 листопада 2020 року по наданню правової (правничої) допомоги [PERSON] згідно Договору №047/20 від 08 травня 2020 року, вбачається, що у відповідності до умов розділів Договору про надання правової (правничої) допомоги №047/20 від 08 травня 2020 року позивачу Адвокатом надано професійну правову (правничу) допомогу в межах судової справи № 357/4897/20. Всього витрачено часу в кількості 22 годин 00 хвилин робочого часу, що складає розмір гонорару за надану правову допомогу за Договором в сумі 44 000,00 грн. Крім того, матеріали справи містять додаток №1 від 05 травня 2020 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги №047/20 від 08 травня 2020 року;\~ додаток №2 від 23 листопада 2020 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги №047/20 від 08 травня 2020 року; акт приймання-передачі від 27 листопада 2020 року наданої правової (правничої) допомоги [PERSON] згідно до Договору №047/20 від 08 травня 2020 року, відповідно до якого Адвокат здає, а Клієнт приймає правову (правничу)допомогу надану Адвокатом у відповідності до Договору про надання правової (правничої) допомоги №047/20 від 08 травня 2020 року. Відповідно до п. 4.1. Договору та калькуляції робіт Адвокатського бюро «Олександра Травянка» узгоджена сторонами вартість наданих Клієнту послуг складає 44 200,00 грн. Клієнт засвідчує, що оплата по цьому Акту адвокату здійснена в розмірі 35 200,00 грн., що складає 80% від фактично витраченої суми. Разом з тим зазначено, що у Клієнта відсутні будь-які зауваження до наданої Адвокатом правової (правничої) допомоги. Даний Акт власноруч підписаний сторонами Договору. На підтвердження сплати позивачем за правову допомогу надано: копії касового ордеру №198/20 від 08 травня 2020 року 14 200,00 грн. та касового ордеру №345/20 від 23 листопада 2020 року на суму 21 000,00 грн.\~ копії квитанцій від 13.12.2020 року, в яких платником зазначена [PERSON] , отримувач Адвокатське Бюро «Олександра Травянка», підстава: оплата згідно договору про надання правової допомоги №047/20 від 08 травня 2020 року, загальна сума складає 35 200,00 грн. Таким чином, на день звернення до суду з цією заявою, Клієнтом здійснено часткову оплату Адвокатському бюро «Олександра Травянка» за надані послуги у розмірі 35 200,00 грн. Отже, вказаний договір визначає, що розмір гонорару адвокатського бюро, а також умови і порядок його сплати визначається у додатках до цього договору. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 813/481/18 зроблено висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті." Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/20. В своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Такий же правовий висновок містяться і постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною шостою статті 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Звертаючись до суду з позовною заявою, [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Травянко О.І., зазначав про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу. Про можливе стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у орієнтовному розмірі 40 200,00 грн відповідач Відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради знав, а тому мав можливість надати свої заперечення щодо вказаного розміру судових витрат. Однак, матеріали справи не містять заперечення або клопотання Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради про зменшення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі № 910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18. Крім того, Верховний Суд у вказаному правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від відповідача чи його представника до суду не надійшло. З урахуванням викладених вище обставин, суд вважає, що заява представника позивача про постановлення додаткового рішення підлягає задоволенню. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, судом встановлено, що представником позивача надано до суду належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, зокрема, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових наданих послуг, акт виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 44 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача по справі. \~ Виходячи з положень статей 133, 137 ЦПК України, суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved