Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

13 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки вони не проживають в ньому більше року без поважних причин. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися завчасно і належним чином. Повістки відповідачам надсилалися за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1996 року(а/с 3). В даній квартирі, крім позивача, зареєстровані також: колишня дружина - [PERSON], сини: [PERSON] та [PERSON], син від першого шлюбу - [PERSON] та його неповнолітній син - [PERSON], двоюрідний брат - [PERSON] та співмешканка - [PERSON], що підтверджується копією особового рахунку Комунального підприємства "Деснянське" Чернігівської міської ради (а/с 6). Як пояснив у судовому засіданні позивач, відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважних причин з 2008 року, участі у витратах на утримання житла не приймають. Показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується відсутність відповідачів за місцем реєстрації з 2008 року. Згідно акту від 26 січня 2015 року, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] та в результаті огляду квартири встановлено, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації протягом останніх п'яти років (а/с 7). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі тривалий час (більше одного року) не проживають за місцем своєї реєстрації, а тому вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved