Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Міська громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок» просить стягнути з [PERSON] на користь Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 18156,97 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 14699,58 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу 19170,42 грн. та стягнути з відповідачів на користь Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] в період своєї роботи на посаді голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», а саме 16 травня 2014 року, видав наказ №175, яким звільнив [PERSON] з посади охоронця МГО «ГК «Світанок». Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 28 липня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2014 року, [PERSON] було поновлено на посаді охоронця МГО «ГК «Світанок» та стягнуто 3319,26 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання судового рішення 30 вересня 2016 року [PERSON] було виплачено 3389,65 грн.. Крім того, 30 вересня 2014 року [PERSON] звільнив [PERSON] з посади охоронця МГО «ГК «Світанок» на підставі наказу №194 за прогул. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року [PERSON] було поновлено на посаді охоронця МГО «ГК «Світанок» та стягнуто 14767,32 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання судового рішення [PERSON] було виплачено 14767,32 грн., проте, вказані кошти були виплачені лише 28 квітня 2017 року. Тобто, [PERSON] затримав виплату [PERSON] стягнуту заробітну плату на 168 днів, а саме з 10 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року. З 30 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року [PERSON] виконував обов'язки голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», а з 29 січня 2016 року по 30 березня 2018 року обіймав посаду голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок». В період своєї роботи на посаді голови правління [PERSON] затримав виконання рішення апеляційного суду Житомирської області №295/15442/14 від 10 червня 2015 року в частині виплати [PERSON] стягнуту заробітну плату в сумі 14767,32 грн. на 283 дні, а саме з 30.12.2015 року по 28.04.2017 року. У зв'язку з затримкою виплати стягнутої заробітної плати, рішенням апеляційного суду Житомирської області №295/4985/17 від 11 грудня 2017 року було стягнуто з Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 30550,74 грн. На виконання зазначеного судового рішення позивачем було сплачено [PERSON] 30550,74 грн., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2018 року. Протягом всього періоду затримки виплати стягнутої заробітної плати [PERSON] головним бухгалтером МГО ГК «Світанок» була [PERSON] та саме вона здійснювала нарахування та виплату належних працівникам грошових коштів, подавала звітність та вчиняла інші дії, пов'язані з розподілом та рухом коштів. Враховуючи, що [PERSON] винний у незаконному звільненні [PERSON], а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - у затримці виплати йому заробітної плати, та внаслідок їх протиправних дій позивачем було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку, то є всі підстави для стягнення з них матеріальної шкоди в порядку регресу. 10.12.2018 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив, у якому вказала, що позов вважає необґрунтованим, оскільки позивач не надав доказів того, що [PERSON] при виконанні своїх трудових обовязків завдала шкоди позивачу, а розмір відшкодування є необґрунтованим. Також, [PERSON] зазначає, що вона не є особою, яка несе повну матеріальну відповідальність перед підприємством та не є особою, винною у незаконному звільненні працівника. Працюючи старшим бухгалтером МГО «Гаражний кооператив «Світанок» [PERSON] своєчасно проводила нарахування належних працівникові грошових коштів, нарахування по заробітній платі згідно з діючою системою оплати праці, а обовязок своєчасної її виплати покладається на керівника організації, оскільки бухгалтер самостійно не здійснює розподіл коштів організації та безпосередню виплату коштів, тому відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати бухгалтер не несе, тому у задоволенні позову у частині вимог до [PERSON] просить відмовити. 27.12.2018 року [PERSON] подала до суду клопотання, у якому просила позов Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» залишити без розгляду, мотивуючи клопотання тим, що керівник МГО «ГК «Світанок» [PERSON] зловживає своїми процесуальними правами, оскільки не повідомив суд про те, що на розгляді в Богунському районному суді м. Житомира перебуває справа до Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» та [PERSON] про визнання позачергових загальних зборів Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» від 30.03.2018 року такими, що не відбулися та визнання недійсними рішень Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» від 30.03.2018 року та позовна заява не відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України. Клопотання [PERSON] від 27.12.2018 року про залишення позову без розгляду на підставі зловживання [PERSON] процесуальними правами не підтверджено належними доказами, а посилання [PERSON] на невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175-177 ЦПК України носить формальний характер, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання [PERSON] про залишення позову без розгляду. 28.12.2018 року представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання про витребування доказів у [PERSON], а саме первинних бухгалтерських документів МГО «ГК «Світанок» за період з 2015 року по 2018 рік, яке протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2018 року задоволено та витребувано у [PERSON] звіти МГО «ГК «Світанок» про надходження грошових коштів за період з 2015 року по 2018 рік. 29.01.2019 року [PERSON] повідомила про неможливість виконати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2018 року про витребування доказів, оскільки такі документи у неї відсутні, та що 26.04.2018 року вона передала фінансові документи [PERSON], про що свідчить копія акту від 26.10.2018 року. Крім того, 29.01.2019 року [PERSON] подала до суду клопотання, у якому просила витребувати у Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» засвідчену печаткою та особистим підписом копію наказу про те, що підписант позову [PERSON] приступив до виконання обов'язків голови правління та витребувати у Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» засвідчену печаткою та особистим підписом документи про те, що відповідачі керівники [PERSON] та [PERSON] не є головами правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» та позов просила залишити без розгляду на аналогічних підставах, які зазначені у клопотання від 27.12.2018 року, мотивуючи тим, що з 06.04.2018 року керівником Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» зареєстрований [PERSON], але він не надав суду наказ про призначення його головою правління та те, що він приступив до виконання обов'язків. Відповідно про те, що він приступив до виконання обов'язків не доведено до всіх працівників. Одночасно головою правління є [PERSON] згідно наказу № 1 о/с від 04 січня 2016 року, копія якого додається та який не скасований до цього часу. Одночасно головою правління є [PERSON] відповідно до рішення апеляційного суду Житомирський області від 20 вересня 2016 року по справі № 295/5710/16-ц. Частино 1 ст. 84 ЦПК України визначеною, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Статтею 83\~ЦПК України\~встановлено,\~що \~позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази,\~не подані\~у встановлений\~законом або\~судом строк,\~до розгляду\~судом не\~приймаються,\~крім випадку,\~коли особа,\~яка їх\~подає,\~обґрунтувала неможливість\~їх подання\~у вказаний\~строк з\~причин,\~що не\~залежали від\~неї.\~ Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ст. 126 ЦПК України, \~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обовязку вчинити відповідну процесуальну дію. Клопотання про\~витребування доказів\~подана [PERSON]\~з пропуском\~строку,\~який визначено\~ч.\~2\~ст.\~83\~ЦПК України,\~при цьому\~відповідачем не\~повідомлялося суд\~про існування\~обєктивних причин,\~які перешкоджали\~поданню клопотання\~про витребування\~доказів у\~визначений строк,\~та не\~повідомлено про\~доказ,\~який не\~може бути\~подано,\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк,\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу,\~тому клопотання про\~витребування доказів\~від 29.01.2019\~року на\~підставі ч.\~8,\~9\~ст.\~83\~ЦПК України судом до розгляду не приймається. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, у матеріалах справи міститься заява, у якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, відзив на позовну заяву не подали, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.07.2014 року Богунським районним судом м. Житомира винесено рішення у справі № 295/9217/14-ц за позовом [PERSON] до Гаражного кооперативу «Світанок» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди, яким визнано незаконним звільнення \~[PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України з посади охоронника гаражного кооперативу «Світанок», поновлено [PERSON] на посаді охоронника гаражного кооперативу «Світанок», стягнуто з гаражного кооперативу «Світанок» 2918,18 грн. середнього заробітку \~за час вимушеного прогулу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 5). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18.09.2014 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28.07.2014 року змінено, збільшивши суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача, із 2918,18 грн. до 3319,26 грн., доповнено абзац другий резолютивної частини словами: «з 17 травня 2014 року», а абзац третій реченнями: «Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми місячного платежу в розмірі 1422, 54 грн. підлягає до негайного виконання». (а.с. 6-7) Вказаними рішеннями судів встановлено, зокрема, що наказом № 175 від 13.05.2014 року звільнено з посади охоронника гаражного кооперативу «Світанок» \~[PERSON], на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне порушення трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку. Підставою звільнення зазначено протокол засідання правління № 35 від 15.04.2014 року та \~протокол засідання правління № 33 від 05.02.2014 року. Зі змісту протоколу № 33 від 05.02.2014 \~року \~вбачається, що розглянуто доповідну записку члена правління кооперативу [PERSON], щодо нецензурних висловів та некоректної поведінки охоронника [PERSON], \~прийнято рішення про оголошення догани [PERSON] Відповідно до протоколу № 35 від 15.04.2014 \~року \~розглянуто доповідну записку голови правління [PERSON], щодо \~недостойної поведінки на роботі [PERSON], прийнято \~рішення оголосити [PERSON] догану. Судами встановлено, що відповідачем під час \~накладення дисциплінарних стягнень на позивача у вигляді доган були допущені ряд порушень, відсутні належним чином оформлені накази про накладення дисциплінарних стягнень, які вказували б на \~застосування заходів дисциплінарного стягнення та систематичність невиконання \~працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Також, рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2015 року позов [PERSON] до Гаражного кооперативу «Світанок» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено, поновлено [PERSON] на посаді охоронця гаражного кооперативу «Світанок». Стягнуто з гаражного кооперативу «Світанок» на користь [PERSON] 14767,32 грн. за час вимушеного прогулу і на користь держави 243,60 грн. судового збору. (а.с. 8-9). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10.06.2015 року встановлено, зокрема, що через тиждень після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення від 18.09.2014 року, 24.09.2014 року гаражним кооперативом "Світанок" видано наказ №193: «[PERSON] поновити на роботі згідно рішення апеляційного суду з 18.09.2014 р., відстрочивши строк до набрання рішення суду 5-денного періоду одержання сторонами розгляду судової справи судового рішення [PERSON] та гаражним кооперативом «Світанок», оголошеним в суді з 24.09.2014 р.» [PERSON] з цим наказом ознайомлено 29.09.2014 р., про що свідчить його підпис під текстом наказу. 30.09.2014 р. гаражним кооперативом "Світанок" видано наказ №194 про звільнення [PERSON] за прогули із 24.09.2014 р. по 29.09.2014 р. Вже після звільнення [PERSON] з роботи гаражним кооперативом "Світанок" 14.11.2014 р. видано наказ №195 «Про внесення змін до наказу №193 від 24.09.2014 р.», в якому: «В звязку з виявленням неповноти граматичного викладення наказу №193 від 24.09.2014 р. в необумовлений наказ внести доповнення, а саме: після слів [PERSON] поновити на роботі доповнити словами з 17 травня 2014 р.». Із тексту наказу незрозуміло з якого числа [PERSON] поновлений на роботі. Відповідач не виконав вимоги трудового законодавства про негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі. В наказі про поновлення на роботі зазначено три різні дати поновлення на роботі позивача і ще 5-денний термін. Те, що позивача не допускали до роботи підтверджується його зверненнями до правоохоронних органів. Також, \~рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11.12.2017 року позов [PERSON] до Гаражного кооперативу «Світанок», Голови правління гаражного кооперативу «Світанок» [PERSON], про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково, стягнуто з\~гаражного кооперативу «Світанок» на користь [PERSON]\~30550,74 грн. У решті вимог та у позові до голови правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» [PERSON] відмовлено (а.с. 11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2018 року, державним виконавцем завершене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 295/4985/17 від 29.12.2017 року про стягнення з Гаражного кооперативу «Світанок» на користь [PERSON] середнього заробітку у розмірі 30550,74 грн. у звязку з повним виконанням рішення суду (а.с. 12). За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, що передбачає ч. 1\~ст. 132 КЗпП України. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, що передбачає ч. 2\~ст. 132 КЗпП України. Стаття 134 Кодексу законів про працю України встановлює випадки повної матеріальної відповідальності. Так, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Статтею 237 КЗпП України передбачено\~покладення матеріальної відповідальності на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника. Згідно наведеної статті, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 11 грудня 2015 року № 12, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівників на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Відповідальність за цією підставою настає також і в тому випадку, коли пряма дійсна шкода підприємству заподіяна невиконанням рішення суду про поновлення працівника на роботі. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 134 та ст. 237 КЗпП матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у звязку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини (п.13 постанови Пленуму ВС №14). Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП субєктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. У такому випадку прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу чи виконання нижчеоплачуваної роботи (якщо суд поновив звільненого з роботи працівника або ж визнав переведення неправомірним). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що держбюджет та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Умовами повної матеріальної відповідальності керівників підприємств, установ, організацій за п. 9 ч. 1 ст. 134 КЗпП є: несвоєчасна виплата заробітної плати понад один місяць; несвоєчасна виплата є результатом винних дій керівника підприємства, установи, організації (наприклад, кошти на заробітну плату були використані не за призначенням); у результаті затримання виплати заробітної плати працівникам виплачено компенсацію; відсутність заборгованості перед цими підприємствами, установами, організаціями з боку держбюджету та місцевих бюджетів, юридичних осіб державної форми власності. Також Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 11 грудня 2015 року № 12 визначив категорії прямої дійсної шкоди, такими є: недостача, втрата, знищення, пошкодження чи зіпсування матеріальних цінностей; шкода, спричинена незаконним продажем товарів за зниженою ціною; витрати, спричинені незаконними або необґрунтованими виплатами (переплатами); витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників; суми неустойки, фінансових санкцій, пені, сплачені на користь контрагентів за цивільно-правовими договорами, державного чи місцевого бюджетів, державних органів; виплати на користь інших суб'єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників; нестягнена з боржника дебіторська заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена у зв'язку зі спливом строку позовної давності; нестягнена з боржника шкода (за винятком тієї частини шкоди, яка належить до категорії неодержаного прибутку), якщо можливість її стягнення втрачена. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій або бездіяльності. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що в період перебування відповідачів [PERSON] та [PERSON] на посаді голови правління МГО «ГК «Світанок» та відповідачки [PERSON] на посаді головного бухгалтера, останні під час здійснення своїх управлінських функцій завдали шкоду позивачу, яка полягає у неодноразовому незаконному звільненні [PERSON] та виплатою у звязку з цим йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підтверджується копіями рішень судів, якими [PERSON] поновлено на роботі та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак належних та достатніх доказів того, що така компенсація дійсно була виплачена [PERSON], а також доказів того, хто і в який період був головою правління МГО «НК «Світанок» та виносив незаконні накази про звільнення [PERSON] суду не надано, оскільки надіслані копії рішень судів вказаних відомостей не містять. Суду також не надано доказів того, що незаконні звільнення [PERSON] відбулися саме з вини відповідачів. Крім того, заявляючи позовні вимоги до [PERSON] про відшкодування шкоди, позивач посилається на п. 8, 9 ч. 1 ст. 134 КЗпПУ та вказує, що [PERSON] працювала головним бухгалтером. Вказані норми регулюють відповідальність службових осіб, до повноважень яких належить вирішення питання про звільнення, переведення працівника та виплати працівникам заробітної плати, проте головний бухгалтер, відповідно до ч. 7 ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є такою особою, а забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За встановлених обставин, позивачем не доведено правових підстав покладання на відповідачів обов'язку з відшкодування шкоди завданої звільненням [PERSON], а тому\~дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed