Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У зв`язку з тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 49/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , спадкоємцями вищезгаданого спадкового майна є вони та їхня сестра [PERSON] - відповідачка по справі, однак все майно покійного батька успадкувала лише їхня сестра [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2015 року, позивачі звернулися з даним позовом до суду та просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , видане державним нотаріусом Рівненської районної нотаріальної контори Дацюк С.Г. від 15 липня 2015 року, реєстраційний № 2-428 та скасувати номер запису про право власності: 10418339 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Від них до суду надійшли заяви, в яких вони зазначили, що особисто приймати участь у розгляді справи в суді не мають можливості, так як проживають і працюють у Греції, просять справу розглядати без їх участі, за участю їхніх представників: матері [PERSON] та адвоката Губар Н.В. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка є матір`ю сторін, в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що вона з чоловіком розлучилися в 2000 році, від даного шлюбу вони мають трьох дітей і вона хоче щоб усім дочкам було де жити. Після розлучення з чоловіком, вони поділили будинок, так як той був спільним майном подружжя. Їй відійшли дві кімнати, кухня і коридор, що складають 51/100 частини будинку, а чоловіку - дві кімнати і частина веранди, що складають 49/100 частин будинку. Вона на свою частину будинку виробила документи, а покійний колишній чоловік, як виявилося, ні. Проте за життя, після рішення суду про поділ будинку, він перегородив двері і у кожного з них був свій вхід до своїх частин будинку. Проте окремих адрес своїм частинам будинку вони не встановлювали. Чоловік в своїй частині будинку проживав сам. Дочка [PERSON] була в Греції, туди вона виїхала десь у 2003-2004 роках, дочка [PERSON] проживала з нею в с.Малий Житин і навчалася в інституті, пізніше, у 2009 році до Греції виїхала і [PERSON] , а дочка [PERSON] проживала у своєї тітки - [PERSON] Дочка [PERSON] приїздила перший раз в Україну в 2015 чи в 2016 роках, потім приїздила у 2018 році, коли почалися суди про оформлення спадкових прав. Дочка [PERSON] взагалі не приїздила в Україну . Дочки [PERSON] і [PERSON] знали про смерть батька, заяву про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотконтори не подавали, але мають успадкувати належну їм частку в спадковому майні після смерті батька, оскільки на момент його смерті були зареєстровані за адресою спадкодавця. Крім того заявила, що для обслуговування будинку є земельна ділянка площею 0,8 га, яка зареєстрована на неї, на її ім`я виданий Державний акт, тому дочки зареєстровані в її частині будинку, а як проживали в Україні, то фактично проживали в її частині будинку. У зв`язку з тим, що позивачі в Україні іншого житла не мають, живуть за кордоном нелегалами, просить позов задоволити повністю. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Губар Н.В., подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідачка при оформленні своїх спадкових прав після смерті батька, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, зазначивши, що інші спадкоємці, сестри [PERSON] та [PERSON] з 2011 року проживають у Греції, крім того додала довідку сільської ради, що спадкодавець на момент смерті проживав один. Тим самим відповідачка усунула позивачів від частки у спадковому майні, а насправді позивачі на час відкриття спадщини були зареєстровані за однією адресою з їхнім померлим батьком-спадкодавцем і будинок з даною адресою є їхнім постійним місцем проживання. За кордоном позивачі перебувають тимчасово, будь-якого іншого власного житла в тій країні вони не мають, таким чином оспорюване свідоцтво про право на спадщину повинно бути визнане недійсним, а позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні адвокат Губар Н.В. позов підтримала, пояснила, що [INFO] помер [PERSON] , відповідачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, долучила довідку сільської ради, що спадкодавець проживав один, тому і було їй видано свідоцтво про право на спадщину. Проте позивачі [PERSON] і [PERSON] , які також є спадкоємцями після смерті батька, так як і відповідачка зареєстровані за тією ж адресою, що був зареєстрований їхній батько за життя, що підтверджується довідкою сільської ради. Тому вони також мають успадкувати частину будинку. Виходячи з вищевикладеного, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги позивачів слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. Так, позивачі замовчують факт постійного проживання у Грецькій Республіці, де проживають більше 8 років. Сестра [PERSON] з 2009 року по теперішній час не поверталася на Україну, сестра [PERSON] приїздила на Україну у 2016 році, за два роки після смерті батька. На похоронах батька, який трагічно загинув, сестер не було, але вони знали, що батько помер. Хоча сестри знали про смерть батька, проте у шестимісячний термін заяв про прийняття спадщини, як це зробила вона, не подавали, тому вважаються такими, що відмовилися від неї. Оскільки будинок був поділений між батьками згідно рішення суду, в своїй частині будинку батько проживав один, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування. Сестри проживали в частині будинку матері, тому права позивачів не порушені жодним чином, позовні вимоги необґрунтовані і до задоволення не підлягають. Додатково зазначила, що з позовом від імені позивачів звернулася їхня мати, з метою зупинення іншої цивільної справи за її позовом, про виділення частки будинку, яку вона отримала після смерті батька в окремий об`єкт. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснила, що їхній з позивачами батько трагічно загинув, після чого вона повідомила про даний факт сестер, які хотіли приїхати на похорони, але не змогли, бо могли б отримати депортацію. На протязі 6 місяців, вона неодноразово повідомляла сестер про необхідність прийняття спадщини після смерті батька, проте заяви вони до нотконтори не подавали, і ніяких претензій до неї не мали, коли вона почала оформляти належну батьку частину будинку на себе. Зазначила, що при оформленні спадкових прав після смерті батька, повідомляла про наявність ще двох сестер, які разом з нею зареєстровані в будинку [ADDRESS] , нотаріус просила отримати від них заяви про відмову від спадщини на її користь, проте таких заяв вони не надали. Пояснила також, що рішенням суду будинок був поділений між батьками, батькові і матері були виділені окремі кімнати, після чого батьки самостійно перегородили свої частини, будинок має дві половини, у зв`язку з чим, батько звертався до сільської ради для присвоєння окремих адрес, але через смерть, не зміг зареєструвати належну його частині будинку адресу. В належній батьку частині з 2009 року фактично проживали тільки вони вдвох (вона і батько), а мама з новим чоловіком проживали у своїй частині. Успадковану частину вона доглядає самостійно, на момент розгляду справи в суді, з сестрами не спілкується, однак знає, що в майбутньому сестра [PERSON] планує повернутися на Україну, але дане питання не наразі. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину на її ім`я видано законно, тому просить в позові відмовити. Представник відповідачки, адвокат Конончук Л.В., в судовому засіданні заперечила проти позову, пояснила, що сам факт реєстрації за однією адресою не підтверджує спільного проживання. Жодна із позивачів не вчиняли будь-яких дій щодо прийняття спадщини. Відповідачка, у свою чергу, повідомила сестер і матір, що приймає спадщину, не приховувала ніякої інформації і від нотаріуса при оформленні спадкових прав, у зв`язку з чим нотаріусом дотримано всіх норм закону при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи, що в матеріалах справи наявна довідка, що спадкодавець проживав один, дана довідка не скасована, є належним доказом, мати позивачів, яка є їхнім представником, вказала, що позивачі перебувають за кордоном і були зареєстровані в її частині будинку і там фактично проживали, одна з позивачок після смерті батька приїздила до України, але жодних дій щодо оформлення спадщини після смерті батька не вчиняла, вважає що позов не підлягає до задоволення, оскільки він є безпідставним і не доведеним належними доказами. Заслухавши пояснення представників позивачів, відповідачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1978 року по 14 грудня 2000 року. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей, дочок: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вже повнолітні. У зв`язку з тим, що шлюб було розірвано, [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя і рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2003 року його позов задоволено частково, розділено спільне майно подружжя, виділено [PERSON] 49/100 частини всього будинковолодіння [ADDRESS] , інша частина, а саме 51/100 вищезгаданого домоволодіння виділено [PERSON] . Дане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили. На виконання вищезгаданого рішення, [PERSON] було проведено державну реєстрацію належної йому 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КЗ РОБТІ" № 6487522 від 14 лютого 2005 року. Також Рівненським "РОБТІ" на ім`я [PERSON] було видано технічний паспорт на належну йому частину вищезгаданого нерухомого майна від 06 серпня 2002 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 40663951 від 15 липня 2015 року, за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 49/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.12.2014 року (повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 2016 року). Спадкоємцями за законом належного йому спадкового майна є його дочки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , у визначений законом шестимісячний термін після смерті батька [PERSON] , звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в результаті чого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріально контори Дацюк С.Г. було заведено спадкову справу № 124/2015. Спадкоємці першої черги, його дві інші дочки: [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини не зверталися. На момент смерті батька проживали у Грецькій Республіці, про смерть батька знали. Із спадкової справи № 124/2015, копія якої знаходиться в матеріалах справ, вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , у своїй частині житлового будинку був зареєстрований і проживав один, про що зазначено в довідці Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 258 від 12 лютого 2015 року. Дана довідка не оскаржувалася, не скасовувалася, а тому є належним та допустимим доказом, яка бралася до уваги нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і яка визнається судом як допустимий доказ. Оскільки [PERSON] була єдиною спадкоємицею, яка виявила бажання успадкувати майно після смерті батька [PERSON] , державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Дацюк С.Г. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2015 року, спадкова справа № 124/2015, зареєстровано в реєстрі за № 2-428, згідно якого спадкоємицею майна, яке належало померлому [PERSON] , а саме: 49/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] є його дочка [PERSON] . Як вбачається із ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року, на яку посилається представник позивача, як на підставу задоволення позову, місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч.3 ст.1268 ЦК України. За ч.3 ст.1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. З даними доводами суд погоджується, проте обставини вищезгаданої справи відрізняються від обставин даної справи. В судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на підставі рішення суду провів поділ домоволодіння, що за адресою: [ADDRESS] , на свою частину будинку він виготовив технічний паспорт, своє право власності на 49/100 частини будинку зареєстрував у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що вищезгадане домоволодіння складалося з двох окремих частин, спільним для яких була лише адреса, оскільки спадкодавець не встиг за життя присвоїти своїй частині будинку окрему адресу. В своїй частині будинку [PERSON] проживав один, це підтверджується довідкою Великожитинської сільської ради. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , яка являється їхньою матір`ю, а також матір`ю відповідачки, ствердила, що дочки проживали саме з нею, у належній їй частині будинку і були там зареєстровані. Проживання осіб за однією адресою після розлучення у зв`язку з поділом майна між ними та відсутністю іншого місця проживання не підтверджує факту існування між такими особами сімейних відносин, про що зазначено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року. Виходячи з того, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу розділили житловий будинок та господарські будівлі на дві окремих частини, кожен з них проживав в своїй частині, [PERSON] в своїй частині проживав сам, оформив та зареєстрував право власності на належну йому частку будинку в установленому законом порядку, [PERSON] разом з дочками проживала у належній їй частині будинку, тобто окремо від [PERSON] , то відсутні підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] , які є дочками [PERSON] , проживали разом з батьком, а відповідно і прийняли спадщину після його смерті, оскільки ніби то проживали разом із спадкодавцем і в установлений законом строк не звернулися до нотконтори із заявами про відмову від спадщини. На переконання суду, позивачки були лише зареєстровані за однією адресою із спадкодавцем, але фактично вони з батьком не проживали, а на день смерті батька взагалі перебували у Греції, де працювали, навчалися і фактично там проживали. Згідно ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки [PERSON] , як спадкоємиця першої черги своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, хоча мали можливість це зробити, то нотаріус у визначеному законом порядку видав свідоцтво про право на спадщину за законом. Це свідоцтво відповідає вимогам закону і скасуванню не підлягає. Єдиною підставою визнання цього свідоцтва недійсним позивачі вказували той факт, що вони проживали разом з батьком, а отже вважаються такими, що прийняли спадщину і мають разом із сестрою, відповідачкою у справі, успадкувати батькову частину будинку. Однак цих доводів позивачок, суд не може взяти до уваги, оскільки належних і допустимих доказів того, що позивачки проживали разом з батьком на день його смерті суду надано не було. Навіть мати позивачок ствердила в суді, що дочки проживали з нею і були зареєстровані саме в її частині будинку. Тому суд вважає, що позивачки не підтвердили факту свого проживання зі спадкодавцем на час його смерті, а тому мали подати відповідну заяву про прийняття спадщини нотаріусу, чого вони не зробили. Тому суд приходить до переконання, що позов є безпідставним. Оцінивши наявні і допустимі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним, він не підтверджений належними доказами, а тому до задоволення не підлягає. В зв`язку з відмовою в позові, не підлягає стягненню і сплачений позивачами судовий збір.

Outcome: dismissed