Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

10 серпня 2018 року Машівська районна державна адміністрація звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Представник позивача, на підтвердження позовних вимог зазначає, що відповідач по справі - мати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ухиляється, матеріально не підтримує та її життям не цікавиться. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 28 серпня 2018 відкрито провадження у справі (а.с.39). У встановлений судом строк, відповідач відзиву не подала. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 12 грудня 2018 року, суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 19.03.2018 № 222, [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Актом обстеження від 17.04.2018 року, під час проведення планової перевірки умов проживання сімей, в яких батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, в сім'ї [PERSON] комісією виявлено, що в будинку знаходився сторонній чоловік, від матері відчувався стійкий запах алкоголю. Син [PERSON] знаходився під наглядом сусідки. [PERSON] була попереджена відносно неналежного виконання нею своїх батьківських обов'язків та рекомендовано пролікуватися від алкогольної залежності (а.с.10). Актом обстеження від 15.05.2018 року, під час проведення другої непланова перевірка умов проживання [PERSON] встановлено, що відповідачка свого ставлення до життя не змінила і нічого не зробила для покращення умов проживання своєї сім'ї, в будинку на ліжку знаходився інший сторонній чоловік, від [PERSON] знову відчувався стійкий запах алкоголю. Дитина була на вулиці без нагляду, голодна. [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння постійно проявляла агресію (а.с.11-12). Висновком опікунської ради при виконавчому комітеті Михайлівської сільської ради Машівського району рекомендовано позбавлення батьківський прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO].(а.с.9). Рішенням Михайлівської сільської ради № 61 від 20 червня 2018 року прийнято рішення про негайне вилучення дітей та затверджено Висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Михайлівської сільської ради Машівського району про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO].(а.с.8). Машівською районного державною адміністрацією як органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.19). 25.06.2018 року соціальними службами проведено вилучення неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO] та доставлено їх до «Центру соціально- психологічної реабілітації дітей» в м. Полтава (а.с.18). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як мати, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дітей, не проявляє щодо неї батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхню підготовку до самостійного життя, за таких обставин позбавлення батьківських прав не буде суперечити інтересам дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму ВСУ України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути менші ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної платні цієї особи. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від матеріального забезпечення своїх дітей, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved