Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

08.01.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який у подальшому уточнила, та у якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначила, що з 03.11.2007 року вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.01.2018 року було розірвано, стали проживати окремо, а саме - позивач з двома неповнолітніми дітьми стала проживати у спірній квартирі, а відповідач перейшов жити за місцем своєї реєстрації. Спірна квартира була придбана на спільні грошові кошти 07.03.2014 року. Покупцем у договорі купівлі-продажу був записаний [PERSON] та у виписці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18766125 від 07.03.2014 року він записаний як власник зазначеної квартири. Після розірвання шлюбу відповідач відмовився оформити на ім`я позивача Ѕ частину квартири. Оскільки квартира була придбана під час шлюбу, позивач з 12.12.2014 року була в ній зареєстрована, тому вона просить визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаної квартири. Ухвалою суду від 11.01.2019 року позовну заяву було залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 01.02.2019 року позовну заяву було повторно залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків. 23.04.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, по справі призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання надала заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував, визнав їх у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.11.2007 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2018 року було розірвано (справа №263/16845/18), рішення суду набрало законної сили 01.03.2018 року./а.с.3/. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А., [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири становить 61,2 кв.м., у тому числі жила - 44,7 кв.м./а.с.4-5/. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , останній виготовлено на ім`я замовника - [PERSON] /а.с.6-7/. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 07.03.2014 року, у приватній власності [PERSON] перебуває 1/1 частка квартири [ADDRESS] . /а.с.8/. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 22.12.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зазначено, що не проживає; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . /а.с.9/. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частини квартири за кожним. Частиною 1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 1386,50 грн., що відповідає встановленому абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону «України "Про судовий збір" розміру на час його сплати. Враховуючи, що в підготовчому засіданні відповідач визнав позов, що стало підставою для ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, інша частина судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved