Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

11.11.2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №26, однак, їх сімейне життя не склалося і 01.03.2017 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області їх шлюб було розірвано. У даному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], батьком якої є та записаний відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. На даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, що підтверджується довідкою №1334 від 08.10.2018 року Флоринської сільської ради. Відповідач будь-якої допомоги не надає, хоча має змогу це робити. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Також, просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. До початку розгляду справи по суті, позивач надала на адресу суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Просив не стягувати з нього витрати на правову допомогу, понесені, позивачем, зазначивши, що є інвалідом ІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину, на підтвердження чого надав відповідні документи. Справу просив слухати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Зі змісту позову вбачається та не заперечується відповідачем, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання їх сина. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідач, [PERSON] надав до суду копію пенсійного посвідчення серія [NUMBER], згідно якого він є інвалідом ІІ групи. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved