Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] (Позивач) з вище вказаним позовом до ПАТ «Металургтрансремонт» в особі ВП "КЗРА "Промагрегат" (Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 61040 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач знаходячись на робочому місці 28.01.2013 року переміщувалась пара дрезин АДМ за допомогою вантажопідйомного мостового крану і в момент переміщення, колесо випало з вантажозахватного пристрою захвата 61, при падінні травмувавши ногу Позивача та він отримав травму стопи. Первинним оглядом МСЕК від 10.09.2013 року встановлено 40% стійкою втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, при повторному переогляді залишено 40% та третю групу інвалідності. Внаслідок вище зазначеного він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку із професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі через зальну слабкість, втому, постійні болі. Перебуваючи на лікуванні він не міг і не може вести повноцінний образ життя, відчуття, фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливого лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, виражене в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Таким чином, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у звязку з завданим ушкодженням здоровя йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. В судовому засіданні 22.05.2018 представник позивача позовні вимоги підтримала, в подальшому надала суду суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 39). Представник відповідача в суді 22.05.2018 року заперечував проти позовних вимог, в подальшому у судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду письмовий відзив в якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у ньому та зазначив, що доповнюючи Кодекс законів про працю ст. 237-1 законодавець унормував можливість працівника на відшкодування моральної шкоди безпосередньо для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах, тим самим встановив спеціальну норму для застосування до спірних правовідносин. Тож у даному випадку посилання представника позивача на застосування до відносин між позивачем та відповідачем положень ст.ст. 1167, 1168 ЦК України є безпідставними. вказав, що за наслідками нещасного випадку на виробництві було розпочато кримінальне провадження №42013040750000034, за результатами досудового розслідування обвинувальний акт був направлений на розгляд до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №214/3959/13-к). Вироком суду від 13.06.2013 року було затверджено угоду про примирення між потерпілим [PERSON] та обвинуваченим [PERSON], у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України. Умови даної угоди передбачали певні наслідки, зокрема п.2 вказував, що внаслідок кримінального правопорушення потерпілому [PERSON] майнову шкоду заподіяно не було. Поряд з цим п.4 було зазначено «..для потерпілого обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 і 424 цього кодексу та позбавлення права в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди». Тому позивач обмежений в праві змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди як моральної так і фізичної. Положення Кодексу законів про працю визначають можливість відшкодування працівником моральної шкоди від власника або уповноваженого органу, тобто визначає альтернативу, а не стягнення з обох органів. Стягнення моральної шкоди з підприємства, в обхід укладеної угоди, є фактично повторним притягненням підприємства до відповідальності, але не через уповноважений орган. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача нівелює положеннями ст. 62 Конституції України, укладеною угодою про примирення сторін, положеннями КПК України. Тому вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди безпідставними. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до позовних вимог, оскільки він складає відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк. Суд вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи,\~надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, дійшов наступних висновків. [PERSON] записів в трудовій книжці позивача 05.09.2005 року він прийнятий слюсарем по ремонту рухомого складу ВАТ «Металургтрансремонт», яке перейменовано в ПАТ «Металургтрансремонт». 03.01.2014 року Позивач звільнений за\~ст. 36 КЗпП України\~за угодою сторін (зворот а.с. 13 та а.с.14-17). Актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (отруєння), затвердженого начальником територіальному правління Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області 04.03.2013 року встановлено, що 28.01.2013 року Позивач працюючи на підприємстві Відповідача отримав розчавлення мяких тканин правої ступні, відкритті переломи І-V плісеневих кісток правої ступні, грануляційна рана правої ступні з дефектом мяких тканин та ділянками некрозу. Стан після операції (операція 28.01.2013 р. ПХО рани правої ступні, формування культі ІV- V пальців на рівні плеснових кісток правої ступні, метало остеосинтез І-ІІ-ІІІ кісток спицями). Порушення опорно-рухової функції правої нижньої кінцівки ІІІ ст., причиною нещасного випадку недостатня надійність засобів виробництва та супутні причини невиконання поскладових обовязків (а.с. 8-10). [PERSON] проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 28.01.2013 року на підприємстві відповідача від 26.02.2013 року, Позивач працював на підприємстві 8 років 10 місяців, причиною нещасного випадку основна стала технічна недостатня надійність засобів виробництва та супутня невиконання посадових обовязків начальником енергомеханічної дільниці [PERSON], та начальником колісних пар [PERSON] (а.с.11-13) При первинному огляді МСЕК 10.09.2013 року [PERSON] вперше у звязку із трудовим каліцтвом\~встановлено втрату професійної працездатності\~40 % та ІІІ групу інвалідності з 10.09.2013 року до 01.10.2014 року (а.с. 5). При огляді МСЕК 26.09.2017 року позивачу повторно встановлено 40 % втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом (з ураженням опорно-рухового апарату) та ІІІ група інвалідності з 01.10.2017 року і до 01.10.2019 року (а.с. 6-7). Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2013 року було затверджено угоду від 20.05.2013 року про примирення між потерпілим [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України. [PERSON] визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 20.05.2013 року покарання у вигляді штрафу в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 (вісімсот пятдесят) гривень 00 копійок, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю (а.с. 41-42). Враховуючи, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у звязку з нещасним випадком на підприємстві відповідача під час виконання трудових обовязків, виникло у позивача з вересні 2013 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами\~КЗпП України\~та\~Закону України «Про охорону праці». Відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. [PERSON]\~із ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України\~моральна шкода працівнику від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. У п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Виходячи з викладеного, доводи Відповідача,\~про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу у звязку із наявністю угоди про примирення, що затверджена вироком суду, суд до уваги не приймає, оскільки нормами закону передбачено право потерпілого на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, саме від роботодавця так як обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на нього. Також доводи\~представника \~відповідача щодо\~пропущення строку\~позовної давності,\~судом також\~не беруться\~до уваги,\~так як\~згідно до\~вимог п.3\~ч.1\~ст.\~268\~ЦК України\~позовна давність\~не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію та доводи щодо безпідставності застосування положень ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки їх застосування не суперечить вимогам законодавства. Враховуючи вище викладене та норми п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Здоровя та життя людини\~є найвищою цінністю держави, з огляду на встановлення позивачу втрати\~професійної працездатності безстроково,\~стан її здоровя не може бути відновлений. В судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з трудовим каліцтвом заподіяного внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність з вересня 2013 року у розмірі та встановлено інвалідність ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, відчуває фізичний біль на фоні чого і в результаті чого відчуває почуття розпачу. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Стосовно визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача,

Outcome: partial