Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON], УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року в сумі 482 416,63 грн. витребувати у відповідача [PERSON] (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, ж.м. [PERSON][ADDRESS], ІПН [NUMBER]) та передати в заклад (володіння) шляхом опису [PERSON] акціонерному товариству [PERSON] «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, код. ЄДРПОУ 14360570): предмет застави - автомобіль CHEVROLET, модель: Epica LA69L, рік випуску: 2007 року, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: KL1LA69LE8B100983, реєстраційний номер: АЕ 7190 СВ, що належить на праві власності [PERSON]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля CHEVROLET, модель: Epica LA69L, рік випуску: 2007 року, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: KL1LA69LE8B100983, реєстраційний номер: АЕ7190СВ, що належить на праві власності [PERSON]; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVROLET, модель: Epica LA69L, рік випуску: 2007 року, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: KL1LA69LE8B100983, реєстраційний номер: АЕ7190СВ, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т./з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 10 000 грн.; стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судовий збір 3441,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитно-заставного договору № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 117983,38 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.02.2015 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до позичальника [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ Акцент-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON] про звернення стягнення було задоволено частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року за позовною заявою [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення - скасовано. При новому розгляді справи[PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", [PERSON] акціонерного товариства "Акцент-Банк", УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання недійсним правочинів, захист прав споживача. В зустрічній позовній заяві, позивач за зустрічним позовом просила визнати у повному обсязі недійсним правочин оспорюваний Кредитний договір № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ « ПриватБанк»; визнати в повному обсязі недійсним правочин договір застави, що згідно договору застави [PERSON] надала в заставу автомобіль CHEVROLET, модель: Epica LA69L, рік випуску: 2007 року, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: KL1LA69LE8B100983, реєстраційний номер: АЕ7190СВ, що належить на праві власності [PERSON] ( 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, ж.м. [PERSON][ADDRESS], ІНН [NUMBER]). В обґрунтування посилаючись на те, що кредит в розмірі 117983,38 грн. за кредитним договором № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року вона від ПАТ КБ « ПриватБанк» не отримувала. Вказала, що ПАТ КБ « ПриватБанк» при укладанні з нею кредитного договору № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року не довів їй як споживачу інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, чим порушив вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року має ознаки правочину здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики і відповідно до п.6 ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів» є недійсним. Звернула увагу, що при укладанні кредитного договору було введено її в оману та порушено її права як споживача та грубим чином порушено норми чинного законодавства, оскільки кредитно-заставний договір не був нотаріально посвідчений. Відповідно до заяви від 26.03.2015 року представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання яке відбулося 12 вересня 2014 року з'явилася та надала письмові заперечення. Заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача за основним позовом та просила суд задовольнити зустрічну позовну заяву. В подальшому в судові засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року відповідно до якого [PERSON] надає позичальнику кредит в сумі 117983,38 грн. із сплатою відсотків за його користування в розмірі 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.02.2015 року. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, [PERSON] зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п. 17.1.3 Кредитного договору, мета кредиту: а) частина кредиту в розмірі 104380,00 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; б) частина кредиту в розмірі 1043,80 грн. надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі 34,00 грн. надається з метою оплати коштів за реєстрацію Предмета застави в Державному Реєстрі; г) частина кредиту в розмірі 12525,60 грн. надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 17.1.7 кредитного договору, з метою виконання зобов'язань за п. 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 54801,32 грн. для сплати чергових страхових платежів. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за Договором, позичальник надає банку Предмет застави в заставу. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, предметом застави за цим договором є автомобіль, власником якого є Позичальник і детальний опис якого наведено у статті 17.9 Договору. Суд не вбачає законних підстав для визнання неналежними доказами: квитанції від 31.01.2008 за №6963 про сплату [PERSON] ТОВ «Укавтозаз Сервіс» суми 26100,00 грн.; рахунок-фактури «Укравтозаз Сервіс» від 31.01.2008 року покупця автомобіля [PERSON] Шевроле LA69LE2 8В100983 темно-сірого кольору, 2008 року випуску; платіжного доручення №114028-256/2008 від 31.01.2008 року [PERSON] до ТОВ « Укравтозаз Сервіс», одержувач [PERSON] Аваль м. Київ на суму 130480,00 грн., де призначення платежу «оплата за автомобіль Шевроле LA69LE2 8В 100983 [PERSON], оскільки вони є належними доказами по справі та підтверджують отримання кредиту [PERSON] для придбання автомобіля. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кредит від Позивача у розмірі 117983,38 грн. на придбання автомобіля марки CHEVROLET Epica, № кузова/шасі: KL1LA69LE8B100983, 2007 року випуску, що підтверджується як наданими доказами по справі так і заявою самого позичальника ( а.с.70). Зобовязання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, за умовами якого ПАТ « Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки). Розмір відповідальності поручителя перед кредитором складає 10000 грн. (а.с.8). Як зазначив позивач за основним позовом у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов Договору № DN81AR100130172 від 05.02.2008 заборгованість за кредитно-заставним договором станом на 01.04.2013 р. складає 481416,63 грн., яка складається з наступного: 122927,09 грн. заборгованість за кредитом; 77426,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 31785,08 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 226115,55 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 22912,70 грн. - штраф (процентна ставка). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ст.20 Закону України « Про заставу», заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог, звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання термінів виконання зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.ст.598,599 ЦК України договірні зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, а саме - виконанням цього зобовязання, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається із матеріалів справи, 02.12.2008 року автомобіль CHEVROLET, модель: Epica LA69L, рік випуску: 2007 року, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: KL1LA69LE8B100983, реєстраційний номер: АЕ7190СВ, технічний паспорт та комплект ключів від автомобілю були передані згідно до заяви [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк». [PERSON] неодноразово направлялися запити керівництву ПАТ КБ « ПриватБанк» щодо надання інформації про долю автомобіля (а.с.94-114). Факт знаходження автомобіля, технічного паспорту та ключів від автомобіля на зберіганні в ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується Актом від 02.12.2008 року прийому автомобіля позичальника [PERSON], яка допустила прострочку кредиту, за кредитним договором № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року, згідно до якого остання передала представнику ПАТ КБ "ПриватБанк": автомобіль, технічний паспорт та комплект ключів від автомобіля. Автомобіль передано і доручено ПАТ КБ «ПриватБанк» передати його на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені кошти на погашення заборгованості за кредитним договором в разі невиконання позичальником зобовязань перед Банком станом на 12.12.2008 року ( а.с.146) . Оскільки позивачем заявлені вимоги про витребування та передачі в заклад володіння предмету застави, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави, а предмет застави згідно до акту від 02 грудня 2008 року вже переданий ПАТ КБ « ПриватБанк», крім того позивачем суду жодного доказу, щодо реалізації чи не реалізації майна, то виходячи із вищевикладеного позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо звернення на предмет застави не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем за зустрічним позовом заявлені позовні вимоги про визнання у повному обсязі недійсним правочин оспорюваний Кредитний договір № DN81AR100130172 від 05.02.2008 року та визнання в повному обсязі недійсним правочин договору застави. Обґрунтовуючи позовні вимоги за своїм зустрічним позовом [PERSON] вказала про допущення чисельних порушень норм чинного законодавства та його прав, як споживача кредитної лінії, при підписанні кредитного договору з боку ПАТ КБ « ПриватБанк», оскільки кредитно-заставний договір нею не підписувався, крім того їй не надано було інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, вона була введена в оману а також те, що кредитно-заставний договір не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. \~Судом встановлено, що на момент вчинення правочину, тобто укладення між сторонами кредитно-заставного договору від 05 лютого 2008 року, діяв Закон України «Про заставу» в редакції від 27 квітня 2007 року. Зокрема, в статті 13 вказаного Закону значилося, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні обєкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. \~\~Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обовязковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. \~Наступні зміни до Закону були внесені 06 липня 2010 року. \~Таким чином, станом на момент вчинення правочину - 05 лютого 2008 року, укладення заставного договору, предметом якого є рухоме майно, зокрема транспортні засоби, не підлягало обовязковому нотаріальному посвідченню, а питання про нотаріальне посвідчення цього договору жодною із сторін не ставилося. \~Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину, свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. В судовому засіданні встановлено, що укладання між Банком та відповідачем кредитного договору відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи підстав визнання кредитної угоди та договору застави недійсними, виходячи із викладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до\~ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному\~\~та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки в задоволені позовних вимог, як позивачу за основним так і позивачу за зустрічним позовом відмовлено то судові витрати не розподіляються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed