Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

12 грудня 2013 року [PERSON], звернувся до суду з указаним позовом. В заяві вказав, що 29 листопада 2003 року його мати [PERSON], нотаріально посвідчила договір дарування йому житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по [ADDRESS],а також земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0.0773га. З того часу він проживає в будинку, розпоряджається та користується земельною ділянкою. В 2013 році звернувся до державного реєстратора реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції для реєстрації права власності. Останній йому відмовив в реєстрації в зв'язку з втратою оригінала державного акту на земельну ділянку та не здійснення її державної реєстрації. Позивач просив постановити рішення про визнання за ним права власності на земельну ділянку вказаного розміру. У судовому засіданні представники відповідачів не заперечували, щодо задоволення позовних вимог позивача. Оскільки він протягом цього часу замовив та отримав технічну документацію із землеустрою, а також звіт про оцінку вартості земельної ділянки. Але в зв'язку зміною в законодавстві не встиг отримати державний акт на право приватної власності на землю на своє ім'я та провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 24 вересня 2013 року державний реєстратор Реєстраційної служби Снігурівського РУЮ Миколаївської області відмовив позивачу у державній реєстрації прав на вказану земельну ділянку за відсутності право встановлюючих документів на неї. Заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, Суд, прийшов до наступного. Судом встановленні такі факти і відповідні правовідносини. Відповідно до положень ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухому речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Судом установлено, що 29 листопада 2003 року [PERSON], нотаріально посвідчила договір дарування [PERSON], житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями по [ADDRESS] і земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0.0773 га.(а.с.6). Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, датованого 23 березня 2004 року, зазначений будинок є приватною формою власності та зареєстрований за [PERSON] (а.с.12). Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.0773 га, переданій на підставі рішення виконкому міської ради від 15 жовтня 1993 року за № 273 у приватну власність [PERSON], що підтверджується копією Державного акту, виданого 25 жовтня 1993 року та за реєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 946 (а.с.5). 17 червня 2013 року [PERSON], отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4800219562013 та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруду по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4825710100:36:014:0009, експертно грошова оцінка якої складає 16 944 грн.(а.с.9,29-31). 24 вересня 2013 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Снігурівського РУЮ Миколаївської області відмовив позивачу у державній реєстрації прав на вказану земельну ділянку за відсутності право встановлюючих документів на неї.(а.с.8) Оскільки позивач після укладання договору дарування і нотаріального посвідчення не виконав вимоги ст.125 ЗК України і не зареєстрував право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим не відбулося виникнення права власності на вказане нерухоме майно. З 01 січня 2013 року вступив в дію новий Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У зв'язку з тим, що позивач після нотаріального посвідчення договору дарування не отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, йому відмовлено у реєстрації прав власності на вказане нерухоме майно. Отримати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на теперішній час позивач не моє можливості, у зв'язку з змінами у дію чому законодавстві. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі, так як без визнання права власності на вказане нерухоме майно позивач позбавляється права у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Outcome: approved