Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак шлюб між ними не склався і на даний час на розгляді в Івано-Франківському міському суді перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. В шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони припинили спільне проживання, діти залишились з позивачем та перебувають на її утриманні, оскільки усної домовленості в цьому питанні між сторонами не досягнуто. Вона тимчасово не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшим сином до досягнення ним трирічного віку, тому позивачу важко самій утримувати дітей. У відповідача інших дітей на утриманні немає, так як і немає будь-яких інших стягнень по виконавчих документах. Тому позивач просить суд стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 1000грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. У судове засідання позивач не з"явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.03.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2012року. (а.с.3). Згідно копій свідоцтв про народження, сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с.3,4,5). Сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачем. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей, слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження свого матеріального стану та стану здоров'я. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 800 гривень на кожну дитину, щомісячно, та до досягнення ними повноліття, починаючи з 01 червня 2017 року, що забезпечить належне утримання дітей за передбаченим законом прожитковим мінімумом. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial