overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

03.09.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11.02.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №59, мотивуючи тим, що шлюб виявився невдалим, [PERSON] та [PERSON] мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, з травня 2017 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 11.02.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 11.02.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Судом встановлено, що з травня 2017 року між сторонами припинено спільне проживання та ведення спільного господарства. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 27.04.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

03.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 27.09.2013 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем сімейні відносини припинилися, спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згодна, тому просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 27.09.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №438. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити позивачці прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 768,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченого нею судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

03.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в якій просив визнати дії працівників АТ КБ Приватбанк неправомірними та зобов`язати повернути списані з його рахунку грошові кошти. Ухвалою суду від 11.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.03.2021 р. представником позивача адвокатом Заливчим Я. В. було подано заяву про зміну позовних вимог, якою позовна заява була викладена в новій редакції. З урахуванням змінених вимог позивач просив визнати дії відповідача зі списання коштів з карткового рахунку [NUMBER] , належного позивачеві в період з 12.03.2020 р. по 14.07.2020 р. в загальній сумі 5801,80 грн незаконними та стягнути з відповідача на його користь помилково переказані кошти в сумі 5801,80 грн, пеню в сумі 1902,72 грн, інфляційні втрати в сумі 344,63 грн, 3 % річних в сумі 147,79 грн, а всього 8196,94 грн, а також витрати пов`язані з розглядом справи. 29.09.2021 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення Відповідача у яких він заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що за Позивачем рахується кредитна заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 01.03.2005 р. та кредитним договором №NKH3F806360247 від 29.12.2006 р., що підтверджується судовими рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2012 р. по справі №2/1412/2891/2012 та рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.08.2015 р. по справі №487/3530/20-ц. Саме в\~рахунок погашення\~в заборгованості,\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

03.09.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 серпня 2017 року позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було вчинено відповідний актовий запис № 2363. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки у сторін не склалися, через те, що постійно виникають суперечки та непорозуміння, з квітня 2021 року сторони проживають окремо. За вказаних причин, вони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що шлюб існує лише формально, строк на примирення просила не надавати, оскільки примирення неможливе. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила залишити без розгляду її вимогу про стягнення з відповідача на її користь сплачену суму судового збору в сумі 908 грн. та змінити її прізвище на дошлюбне " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 31 серпня 2017 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 26 квітня 2018 року підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги письмову заяву відповідача про визнання позову, суд, на підставі ст. ст. 104, 105 СК України, та в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це буде суперечити інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

03.10.2017 року [PERSON] звернулася із позовом до суду та просить змінити розмір аліментів що стягувалися з відповідача за рішенням Овруцького районного суду від 19.04.2017 року на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в частині встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, збільшивши аліменти в цій частині з 30% до 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття до 11.05.2024 року. Мотивує це тим, що рішенням суду від 19.04.2017 року з відповідача на її користь на утримання дочки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час змінені деякі положення СК України, а саме в частині мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Овруцького районного суду від 19.04.2017 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10.03.2017 року і до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року , внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Таким чином, оскільки, до СК України внесено зміни, згідно яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, про задоволення позову. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

03.11.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.1), мотивуючи свої вимоги наступним. Він народився [INFO] р.. В паспорті помилково зазначено прізвище «[PERSON]» і всі документи, які він отримував, були виписані на прізвище «[PERSON]», в тому числі і трудова книжка. В 2005 р. йому був виписаний новий паспорт де прізвище вказано «[PERSON]». При зверненні до пенсійного фонду за призначенням пенсії із-за розбіжностей в написанні його прізвища йому було відмовлено. Просить встановити факт належності [PERSON], 1976 року народження трудової книжки на ім'я [PERSON]. Заявник, представник заявника, представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку. Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи у відсутність його та заявника; заяву підтримують. Представник заінтересованої особи надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні доведено факт належності [PERSON], [INFO] трудової книжки серії [NUMBER], виданої 27.03.1998 р. на ім'я [PERSON] (а.с.4-6). На момент отримання трудової книжки в ній помилково зазначено його прізвище «[PERSON]». Це підтверджується наданими копіями документів: паспортом [PERSON], [INFO]; довідкою МСЕК (а.с.2;7;8) з яких вбачається, що прізвище заявника "[PERSON]". Встановлення даного факту потрібно заявнику для оформлення пенсії по інвалідності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

03.11.2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (далі позивачі) звернулися до суду з позовом до Старомаяківської сільської ради Ширяївського району Одеської області в якому просять суд визнати за ними, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в рівних долях право приватної власності на земельну ділянку розміром 7,07 га, що знаходиться на території Старомаяківської сільської ради та належить їхньому батькові - [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ОД № 078547 виданий Ширяївською районною державною адміністрацією 10.07.2003 року, який помер 10.04.2014 року, в порядку права спадкування за законом, у звязку із не можливістю оформити спадкове майно іншим способом, так як в державному акті на право власності на імя їхнього батька наявні виправлення. В судове засідання позивачі не зявилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якому просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24\~Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~Пленум Верховного Суду України дав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Частиною 1\~ст.61 ЦПК України\~визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі і в порядку спадкування, а тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

03.11.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.06.2011 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит в сумі 11400 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 30.09.2014 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 27037,06 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У зв'язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 29.06.2011 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 11400 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості та з видачею платіжної картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 9-34) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 30.09.2014 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту - 11205,28 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 11909,46 грн.; по комісії - 2158,65 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1263,67 грн. (а.с. 7-8) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором загальній сумі - 27037 грн. 06 коп., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

03.11.2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS]. Дана квартира належить Зеленодольській міській громаді. В червені 2013 року відповідач виїхав на інше невідоме місце проживання, про що свідчать сусіди, з того часу ніяких відомостей від нього не надходило. На цей період часу не відомо місце перебування відповідача і встановити його на даний час не вдалося. Факт не проживання відповідача за вказаною адресою зафіксований актом перевірки відповідності реєстрації та проживання мешканців від 22.10.2014 р. Заборгованість [PERSON] перед КП ЗМВ за усі види житлово - кумунальних послуг станом на 01.11.2014 року складає 919 грн. 48 коп. та постійно збільшується. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки з місця проживання, встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], технічний стан квартири задовільний. З акту перевірки відповідності реєстрації та проживання мешканців від 30.10.2014 року № 1652, встановлено, що за адресою: [ADDRESS], ніхто не проживає. Згідно листа Апостолівського РВ ГУ МВС України від 17.10.2014 року № 8340 встановлено, встановити місце проживання [PERSON], 1979 року народження - не можливо. Заборгованість [PERSON] перед КП ЗМВ за усі види житлово - кумунальних послуг станом на 01.11.2014 року складає 919 грн. 48 коп. та постійно збільшується, що підтверджується довідкою КП "Зеленодольського міського водоканалу". Ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача або члена сім'ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, тому вона повинна бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved