Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

09.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки №935/09-451 від 19.06.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] припиненим та стягнення з відповідача понесених ним судових витрат. 19.12.2016 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив визнати припиненою його поруку по договору поруки №935/09-451 від 19.06.2008 року, укладеному між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ним та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 19.06.2008 року між ним, [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед цим банком за кредитним договором від 10.06.2008 року про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від банку невідновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом кредитування 200 тис. дол. США строком до 08.06.2018 року під 14 % річних на споживчі потреби. 19.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін №959/2-017/1 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року, яким максимальний ліміт заборгованості позичальника за кредитом було збільшено до 950 тис. дол. США з повним завантаженням ліміту до 31.12.2008 року. Крім того, 24.10.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін №959/2-017/2 до Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року. Позивач зазначає, що про існування вказаного договору від 24.10.2008 року він не знав, а вперше дізнався лише у грудні 2013 року після отримання позовної заяви Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2014 року було залишено без розгляду. Вказана ухвала суду не оскаржувалася і набрала законної сили. В липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» повторно звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, укладеним [PERSON] Однак позивач переконаний у тому, що відповідач звернувся до нього з цим позовом вже після спливу шестимісячного строку, визначеного законом для його подання після пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому його порука перед Кредитором за зобов'язаннями [PERSON] на даний час вже припинила свою дію, що він і просить визнати у судовому порядку. В судове засідання сторона позивача не зявилася, але [PERSON] завчасно подав суду письмову заяву про розгляд справи як у його відсутності, так і у відсутності його представника (а.с.56). Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися також, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином (а.с.41, 46, 47, 53,54). Разом з тим, 17.11.2016 року від відповідача до суду було надіслано письмове заперечення, в якому позовні вимоги відповідач не визнав, категорично заперечував проти їх задоволення та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.33-35). З огляду на зазначене, суд визнав можливим розглядати дану цивільну справу заочно за відсутності належним чином повідомленого відповідача на підставі ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Так, 10.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року про надання їй банком невідновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом кредитування 200 тис. дол. США строком до 08.06.2018 року під 14 % річних на споживчі потреби (а.с.12-16). 19.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін №959/2-017/1 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року, яким максимальний ліміт заборгованості позичальника за кредитом було збільшено до 950 тис. дол. США, зі сплатою 14 % річних за кредитом та комісій в розмірі, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, відповідно до Додатку №1 до цього договору, з повним завантаженням ліміту до 31.12.2008 року (а.с.17-18). Того ж 19.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] «надалі позичальник» та [PERSON] «поручитель» було укладено також і договір поруки №935/09-451, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення сум кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року. Відповідно до п.2.1 цього договору поруки змістом зобов'язання, забезпеченого порукою, є повернення кредиту в сумі 950\~000 доларів США 00 центів, з порядком погашення, що визначений п.1.1 договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 08.06.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % річних та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту. Відповідно до п.3.1.4 договору поруки у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, поручитель відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чиним законодавством України може бути звернено стягнення. Згідно з п.3.3.1 договору поруки кредитор зобов'язаний протягом 5 робочих днів від дати невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов'язання та не виконаного зобов'язання. Пунктом 3.3.2 договору поруки закріплено не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя до моменту виконання зобов'язань, забезпечених порукою (а.с.11-12). Однак 24.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено черговий договір про внесення змін №959/2-017/2 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року, відповідно до яких п.1.1 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №959/2-017 від 10.06.2008 року було викладено в наступній редакції: «1.1.1. надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 14,5 % річних за кредитом та комісій в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, з досягненням максимального ліміту заборгованості за кредитом в сумі 950000 дол. США з повним завантаженням ліміту до 31.12.2008 року» (а.с.21). У грудні 2013 року [PERSON] отримав копію позовної заяви про стягнення з нього, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №959/2-017 від 10.06.2008 року, яку ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2014 року було залишено без розгляду (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків. Таке право на дострокове витребування кредиту та процентів за користування кредитом передбачено також п.3.2.2.2 кредитного договору. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до пункту 5.2 договору поруки він набув чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і за цим договором до нього слід застосовувати положення ч.4 ст.559 ЦК України. Водночас у разі, якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, звернувшись з позовом щодо виконання основного зобов'язання за кредитним договором, шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.09.2014 року по справі N 6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Таким чином, судом беззаперечно було встановлено той факт, що банк вже скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, направивши поручителю вимогу від 23.10.2013 року про дострокове повернення кридиту (а.с.20), звернувшись при цьому також і до суду з позовною заявою про стягнення заборгованостя з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 10.02.2014 року була залишена без розгляду. Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не реалізував своє право на повторне звернення з позовом до поручителя протягом шести місяців після пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, то відповідна порука [PERSON] припинила свою дію на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Правовим наслідком пропуску кредитором строку пред'явлення вимоги є припинення поруки, яка виступає видом забезпечення виконання зобов'язань (частина перша статті 546 ЦК України), який не є договором, але виникає на підставі договору (статті 547, 548 ЦК України). Термін «порука», застосований законодавцем у ст.559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність і договір поруки. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, права поручителів підлягають захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою відповідно до вимог ст.559 ЦК України, про що і просив суд позивач [PERSON] Тож, оцінюючи у сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі наведеного та ст.12-16, 20, 251-252, 546-548, 553-554, 559, 598,1050 ЦК України,

Outcome: approved