Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

01 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] Бадирхан кизи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником 11/20 ізольованої частки житлового будинку № 9 по вул. Риллєва в м. Словянську Донецької області. Позивач зазначив, що раніше ізольована 11/20 частка житлового будинку належала [PERSON] і за її згодою в цій ізольовані частці житлового будинку з 1995 року стали тимчасово проживати і були зареєстровані відповідачка, її чоловік та їх син. В 2004 році сімя відповідачки виселилась із зазначеного будинку і виїхала у невідомому напрямку але з реєстрації не знялися. [PERSON] в 2009 році звернулася до суду з заявою про визнання відповідача, її чоловіка та сина безвісно відсутніми і суд 11 грудня 2009 року прийняв рішення про визнання їх безвісно відсутніми. Чоловіка і сина відповідачки на підставі цього рішення знято з реєстрації та відмовлено у знятті з реєстрації відповідачки у звязку з тим, що в домовій книзі були неправильно записані анкетні дані відповідачки, фактично дата народження відповідачки 04.10.1966 року, а в домовій книзі зазначено, що дата її народження 04.09.1966 року., по батькові в домовій книзі записано «Бадирхан кзи», а фактично вона по батькові «Бадирхан кизи» . 25 травня 2016 року [PERSON] подарувала належну їй 11/20 частку будинку №9 по вул. Рилєєва в м.Словянську Тяжкоробу [PERSON], який також звернувся до суду з заявою про визнання безвісно відсутньою зареєстрованої в цій частині будинку згідно домової книги [PERSON] Бадирхан кзи, [INFO]. Рішенням від 29 серпня 2016 року його вимоги суд задовольнив. При зверненні до нотаріуса для укладення договору дарування 11/20 частки будинку №9 по вул. Рилєєва дарувальник [PERSON]О надав нотаріусу договір дарування укладений між [PERSON] та ним, домову книгу та рішення суду від 29.08.2016 року про визнання [PERSON] Бадирхан кзи, [INFO] безвісно відсутньою і нотаріус на підставі наданих документів запевнив його, що ніяких перешкод для посвідчення договору дарування для нього нема, що йому необхідно з рішення суду про визнанні [PERSON] безвісно відсутньою звернутися в міграційну службу, яка внесе відомості в домову книгу про зняття з реєстрації [PERSON], і посвідчив договір дарування укладений між ним і [PERSON] Після укладення договору дарування позивач звернувся до міграційної служби (паспортний стіл), надав домову книгу і рішення суду про визнання [PERSON] безвісно відсутньою і в домовій книзі міграційна, служба поставила штамп що [PERSON] знята з реєстрації 28.09.2016 року згідно форми ф- та зробили запис «Зміна прізвища на «Чене». Коли він став власником 11/20 часток житлового будинку № 9 по вул. Рилєєва в м. Словянську, то він звернувся до комунального закладу для укладення договору на вивіз сміття. Комунальний заклад просив надати довідку про кількість зареєстрованих осіб у будинку. Він звернувся до відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання фізичних осіб Словянської міської ради для отримання довідки про відсутність зареєстрованих осіб у його будинку. Проте 24.05.2018 року йому видали довідку про те, що в придбаному ним будинку зареєстрована відповідач [PERSON] Бадирхан кизи, [INFO]. За наведених обставин, враховуючи, що реєстрація відповідача в будинку який належить позивачу, створює перешкоди в реалізації ним своїх прав як власником майна, зокрема можливості оформлення субсидії, а добровільно відповідач з реєстрації у вказаному житловому приміщенні зніматися не бажає, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] Бадирхан кизи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 9 по вул. Рилєєва в м. Словянськ Донецької області. Позивач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця реєстрації [PERSON] Бадирхан кизи, однак в жодне із призначених судових засідань він так і не зявився. У звязку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Втім, [PERSON] Бадирхан кизи не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у\~її відсутності від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду\~на викладене,\~оскільки відповідач,\~будучи повідомленим\~належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не зявився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником 11/20 ізольованої частки житлового будинку № 9 розташованого по вул. Рилєєва в м. Словянськ Донецької області, що стверджується договором дарування частки житлового будинку від 30 листопада 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за № 5635 (а.с. 7) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 105697783 від 30 листопада 2017 року (а.с. 8). За відомостями домової книги для прописки громадян, що проживають у [INFO], у вказаному будинку значиться зареєстрованою відповідач [PERSON] Бадирхан кзи, крім того зазначено, що [PERSON] Бадирхан кзи змінила прізвище на «Чене» (а.с. 11-12). Згідно із довідкою Словянської міської ради, [PERSON] Бадирхан кизи, [INFO] зареєстрована у [INFO] (а.с. 14). Згідно із актом комітету мікрорайону «Центр - 2» м. Словянська № 661 від 19 грудня 2017 року, складеного в за участю сусідів, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Рилєєва буд. 9, [PERSON] Бадирхан кзи ([PERSON] Бадирхан кизи), [INFO], але з 2004 року і по теперішній час фактично не проживає (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти\~висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, не проживає в будинку який належить позивачу понад один рік, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, а реєстрація [PERSON] Бадирхан кизи за вказаною адресою створює перешкоди в реалізації позивачем його прав як власником майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] Бадирхан кизи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду та розглядом даної цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved