Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

01 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області про стягнення заборгованості за договором оренди землі, відповідно до якої позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради заборгованість по орендній платі за користування згідно договору оренди землі № 7923/04 від 19.07.2004 року у сумі 320 815, 60 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі рішення Харківської міської ради №269/03 від 24.12.2003року «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» між Харківською міською радою та громадянином [PERSON] укладено договір оренди землі від 07.06.2004, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) від 19.07.2004 року за №7923/04. Вказаним договором оренди землі Харківська міська рада передає, а [PERSON] приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:14:040:0001 загальною площею 0,4420 га, яка знаходиться по [ADDRESS] . На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать орендарю на праві приватної власності - нежитлова будівля, а також інші об`єкти інфраструктури. Договір укладено строком до 01.12.2028 року . Відповідно до п. 15 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для реконструкції нежитлової будівлі для розміщення офісу з лабораторними та складськими приміщеннями та для подальшої експлуатації. Листом №3819/0/226-19 від 12.03.2019 року Департаментом територіального контролю Харківської міської ради повідомлено місцеву прокуратуру про те, що відповідно до інформації Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 15.02.2019 року за №1066/0/225-19 між Харківською міською радою та [PERSON] дійсно укладений договір оренди землі реєстраційний номер 7923/04 від 19.07.2004 на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137900:14:040:0001) зі строком дії до 01.12.2028 року. Документи для оформлення угоди про розірвання або рішень суду про розірвання зазначеного договору оренди землі до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради не надходили. Разом з тим, листом ГУ ДФС у Харківській області №13069/9/20-40-17- 03 від 23.04.2019 року повідомлено місцеву прокуратуру про наявність заборгованості [PERSON] по орендній платі за землю на підставі договору оренди землі №7923/04 від 19.07.2004 року . Так, загальна сума заборгованості становить 320 815, 60 грн. та складається з нарахованої заборгованості на підставі податкового повідомлення-рішення №564931- 1307-2030 від 04.06.2018 року в сумі 160 407, \~ \~ \~ \~80 грн. та податкового повідомлення-рішення №2899025-1303 від 04.05.2017 року в сумі 160 407, 80 грн. Так, пунктом 9 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року встановлено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі, розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить з 2007 року 5 428, 10 грн. Пунктом 28 договору оренди землі №7923/04 від 19.07.2004 року передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 10 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. На виконання ст. 289 ПК України, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру щорічно на офіційному веб-сайті публікує інформацію щодо коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення. Так, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2005 рік - 1,035, 2007 рік- 1,028, 2008 рік - 1, 152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1, 0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433, 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0. Нормативна грошова оцінка земель за 2004, 2006 роки не індексувалася. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Отже, розрахунок суми орендної плати з урахуванням індексів інфляції становить: 5428,10 грн. х 1,035 х 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1,0 = 13 367, 32 грн. в місяць або 13 367, 32 грн. х 12 місяців = 160 407, 80 грн. на рік. Так, ТУ ДФС в Харківській області на адресу [PERSON] були надіслані податкове повідомлення-рішення №564931-1307-2030 від 04.06.2018 року на суму 160 407, 80 грн. та податкове повідомлення-рішення №2899025-1303 від 04.05.2017 року на суму 160 407, 80 грн. Проте, [PERSON] Майанк заборгованість з орендної плати взагалі не сплачено. Як встановлено місцевою прокуратурою, при наявності у [PERSON] Майанк заборгованості за договором оренди землі, орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів до примусового стягнення вказаного боргу, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. Бездіяльність Харківської міської ради також підтверджується листом №3819/0/226-19 від 12.03.2019 року Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, відповідно до якого Департамент станом на 11.03.2019 року не звертався до суду із позовом до [PERSON] . Вказане є підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Головне управління ДФС у Харківській області про стягнення заборгованості за договором оренди землі повернуто позивачеві. Зобов`язаноУправління Державної казначейської служби України в Новобаварському районі м. Харкова повернути Прокуратурі Харківської області (код ЄРДПОУ 02910108) судовий збір у сумі 4\~812, 24 грн. (чотири тисячі вісімсот дванадцять гривень 24 копійки), сплачений останнім відповідно до платіжного доручення №1561 від 20.06.2019 року. ПостановоюХарківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцової К.В., в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено частково. Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідносупровідного листа Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 17 вересня 2019 року. Ухвалою Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова від 18 вересня 2019 року позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Головне управління ДФС у Харківській області про стягнення заборгованості за договором оренди землі - залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Головне управління ДФС у Харківській області про стягнення заборгованості за договором оренди землі. Призначено підготовче судове засідання. 14 листопада 2019 року від представника третьої особи Головного управління ДФС у Харківській області надійшли письмові пояснення, у яких він зазначає, що [PERSON] має податковий борг перед бюджетом по податку орендної плати за землю фізичних осіб, відповідно до діючого договору оренди землі № 7923/04 від 19.04.2004 року на земельну ділянку площею 0, 4420 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року залучено до участі у цивільній справі № 639/4365/19 за позовною заявою керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Головне управління ДФС у Харківській області про стягнення заборгованості за договором оренди землі, правонаступника третьої особи Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, б. 46). УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/4365/19 за позовною заявою керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області про стягнення заборгованості за договором оренди землі. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Представник позивача Харківської місцевої прокуратури № 1 Конопелько О.В., яка діє на підставі Довіреності від 16.12.2019 року № 04-21-6546/19, в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник Харківської міської ради Шафростова А.А., яка діє на підставі довіреності від 19.12.2019 року № 08-21/4299/2-19, в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Представник третьої особи Головного управління Державної податкової служби у Харківській області Косова А.О., яка діє на підставі Довіреності від 25.09.2019 року, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні було встановлено, що на підставі рішення Харківської міської ради №269/03 від 24.12.2003 року «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» між Харківською міською радою та громадянином [PERSON] укладено договір оренди землі від 07.06.2004, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) від 19.07.2004 року за №7923/04. (а.с. 75-77, 78-79, 80, 87-89, 90) Вказаним договором оренди землі Харківська міська рада передає, а [PERSON] приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:14:040:0001 загальною площею 0,4420 га, яка знаходиться по [ADDRESS] . На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать орендарю на праві приватної власності - нежитлова будівля, а також інші об`єкти інфраструктури. Договір укладено строком до 01.12.2028 року. Відповідно до п. 15 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для реконструкції нежитлової будівлі для розміщення офісу з лабораторними та складськими приміщеннями та для подальшої експлуатації. Пунктом 9 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року встановлено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі, розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить з 2007 року - 5428, 10 грн. Пунктом 28 договору оренди землі №7923/04 від 19.07.2004 року передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 10 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Листом №3819/0/226-19 від 12.03.2019 року Департаментом територіального контролю Харківської міської ради повідомлено місцеву прокуратуру про те, що відповідно до інформації Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 15.02.2019 року за №1066/0/225-19 між Харківською міською радою та [PERSON] дійсно укладений договір оренди землі реєстраційний номер 7923/04 від 19.07.2004 року на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137900:14:040:0001) зі строком дії до 01.12.2028 року . Документи для оформлення угоди про розірвання або рішень суду про розірвання зазначеного договору оренди землі до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради не надходили. (а.с. 86) Разом з тим, листом ГУ ДФС у Харківській області №13069/9/20-40-17- 03 від 23.04.2019 року повідомлено місцеву прокуратуру про наявність заборгованості [PERSON] по орендній платі за землю на підставі договору оренди землі №7923/04 від 19.07.2004 року. Так, загальна сума заборгованості становить 320 815, 60 грн. та складається з нарахованої заборгованості на підставі податкового повідомлення-рішення №564931- 1307-2030 від 04.06.2018 року в сумі 160 407, \~ \~ \~ \~80 грн. та податкового повідомлення-рішення №2899025-1303 від 04.05.2017 року в сумі 160 407, 80 грн. (а.с. 81, 82, 83, 84, 85) Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява 61517/00, пункт 27). Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі, право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до частини 3 статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17. Аналіз частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Відповідно до ст. ст. 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. За приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. В силу частин 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України. Відповідно до положень Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів. Кожне порушення закону під час використання земельної ділянки є порушенням інтересів держави. У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 1-1/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження» визначено, як орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Враховуючи наведене вище, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від02 жовтня 2018 року, справа № 4/166"Б". Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2019 року керівник Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди землі. Предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів, які відповідач не сплачував за володіння і користування земельною ділянкою, що призвело до виникнення кондиційного зобов`язання та недоотримання цих коштів територіальною громадою в особі міської ради. В обґрунтування підстав для звернення до суду в інтересах міської ради прокурор посилався на те, що [PERSON] користується спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, яку не отримує бюджет міської ради, що порушує інтереси територіальної громади в частині можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання доходу, який може бути використаний для задоволення потреб територіальної громади. Вказав, що заходи щодо стягнення з відповідача коштів за фактичне користування земельною ділянкою позивачем не вживались, що свідчить про нездійснення міською радою захисту порушених інтересів територіальної громади. Отже, як вбачається з матеріалів справи Харківською міською радою самостійно заходи щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою з 2004 року у судовому порядку не вживалися, що потенційно призводить до неповного надходження плати за землю, яка перебуває в комунальній власності, що в свою чергу має наслідком невиконання прибуткової частини місцевого бюджету. Листом № 3819/0/226-19 від 12.03.2019 року Департаментом територіального контролю Харківської міської ради повідомлено місцеву прокуратуру про те, що відповідно до інформації Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 15.02.2019 року за № 1066/0/225-19 між Харківською міською радою та [PERSON] дійсно укладений договір оренди землі реєстраційний номер 7923/04 від 19.07.2004 року на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137900:14:040:0001) зі строком дії до 01.12.2028 року. Документи для оформлення угоди про розірвання або рішень суду про розірвання зазначеного договору оренди землі до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради не надходило. (а.с. 86) На виконання частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» 24.06.2019 року місцевою прокуратурою повідомлено Харківську міську раду про вжиття заходів представницького характеру у її інтересах. (а.с. 91) Таким чином, підставами для звернення прокурора із вказаним позовом в інтересах держави стало порушення інтересів держави в особі територіальної громади у сфері використання земель, бездіяльність Харківської міської ради, як органу, уповноваженого на виконання відповідних функцій у даних правовідносинах щодо вжиття заходів до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. За змістом ч.ч.1, 2 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (ст.17 Земельного кодексу України). Згідно з ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст.124 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оренду землі» оренда землі-це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди)земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строку володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною 9 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Відповідно до п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Індексація нормативної грошової оцінки земель передбачена пунктом 289.1 ст. 289 ПК України, відповідно до якого для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель (п. 289.2 ст. 289 ПК України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 10 договору оренди №7923/04 від 19.07.2004 року обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. На виконання ст. 289 ПК України, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру щорічно на офіційному веб-сайті публікує інформацію щодо коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення. Так, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2005 рік - 1,035, 2007 рік- 1,028, 2008 рік - 1, 152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1, 0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433, 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0. Нормативна грошова оцінка земель за 2004, 2006 роки не індексувалася. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Отже, розрахунок суми орендної плати з урахуванням індексів інфляції становить: 5428,10 грн. х 1,035 х 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1,0 = 13 367, 32 грн. в місяць або 13 367, 32 грн. х 12 місяців = 160 407, 80 грн. на рік. Так, ТУ ДФС в Харківській області на адресу [PERSON] були надіслані податкове повідомлення-рішення №564931-1307-2030 від 04.06.2018 року на суму 160 407, 80 грн. та податкове повідомлення-рішення №2899025-1303 від 04.05.2017 року на суму 160 407, 80 грн. Проте, [PERSON] Майанк заборгованість з орендної плати взагалі не сплачено. Згідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 зазначеної статті, зокрема, визначена така підстава виникнення цивільних прав і обов`язків як договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлений принцип «свободи договору», відповідно до якого на підставі ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 23 Законі України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Тобто одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до пункту «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з абз. 4 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. За вказаних обставин в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Харківської міської ради заявленої суми заборгованості за договором оренди землі від 19.07.2004, зареєстрованого за № 7923/04, в розмірі 320\~815, 60 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Прокуратури Харківської області підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved