Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

11 серпня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1988 року вона проживала однією сімєю з [PERSON] до дня його смерті 21 листопада 2011 року в с. Бобрик Білопільського району Сумської області. Позивачка проживала разом із [PERSON] за вказаною адресою однією сімєю, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, розпоряджались спільним бюджетом. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 4,4687 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бобрицької сільської ради Білопільського району, яка належала померлому на підставі державного акту серії СМ № 071490. За життя спадкодавець заповіт не складав, інших спадкоємців не має. Після смерті спадкодавця позивачка вступила у фактичне управління спадковим майном шляхом проживанням разом з спадкодавцем до дня його смерті, розпоряджалась речами померлого. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 03.11.2017 року встановлено юридичний факт проживання позивачки зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю понад пять років з 1988 року по день смерті останнього до 21 листопада 2011 року, тобто до часу відкриття спадщини в с. Бобрик Білопільського району Сумської області, а також встановлено факт належності спадкодавцю Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 071490. Позивачка, як спадкоємець четвертої черги, має намір прийняти спадкове майно, звернулась до держнотконтори для оформлення спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку та вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 21 листопада 2011 року, на земельну ділянку, площею 4,4687 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташованої на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 071490, виданого 18 квітня 2006 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2004 року № 533. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявилися, представник надав до суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, просили розглянути справу без участі представника селищної ради, проти позову не заперечують. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно з розясненнями, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Сімю, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Ці права і обовязки не обовязково мають бути обовязками щодо взаємного утримання. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] помер 21 листопада 2011 року в с. Бобрик Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 174729 (а. с. 5). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 071490, виданого 18 квітня 2006 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2004 року № 533, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 666, «Синкович» [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,4687 га (а. с. 6). Згідно висновку про вартість земельної ділянки станом на 31 серпня 2017 року вартість обєкта оцінки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Бобрицької сільської ради, загальною площею 4, 4687 га складає 129 820 грн. (а. с. 35). На підставі довідок, виданих Бобрицьким старостатом Миколаївської селищної ради від 07 березня 2017 року за № 1589 та 23 червня 2017 року за № 3875, [PERSON], який помер 21 листопада 2011 року, а/з № 07 за життя належала земельна ділянка площею 4,4687 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З 07 вересня 1988 року і до дня смерті [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] в с. Бобрик Білопільського району Сумської області. Спадкоємцем на майно за законом є [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом зберігання державного акту на право власності на земельну ділянку (а. с. 7-8). Зі змісту письмового розяснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 22 серпня 2017 року № 1312/01-16 вбачається, що оформлення спадщин після [PERSON], який помер 21 листопада 2011 року, не вдається можливим у звязку з тим, що факт проживання спадкоємців однією сімєю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а. с. 22). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 03 листопада 2017 року встановлено юридичний факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю понад пять років з 07.09.1988 року по день смерті останнього до 21 листопада 2011 року, тобто до часу відкриття спадщини в с. Бобрик Білопільського району Сумської області, а також встановлено юридичний факт належності померлому 21 листопада 2011 року [PERSON] [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку серії СМ № 071490, виданого на імя «Синкович Михайла Васильовича» на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2004 року № 533, загальною площею 4,4687 (а. с. 51,52). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру інформація щодо спадкової справи після [PERSON], який помер 21 листопада 2011 року, відсутня (а. с. 4, 33). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, які знаходяться на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 21 листопада 2011 року. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачений. Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved