Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

09 вересня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення суми боргу за договором позики на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем мала місце низка договорів позики, а саме від 06.07.2010 року, від 11.02.2011 року та від 27.04.2011 року, згідно яких він надав відповідачеві позику на загальну суму 116000,00 гривень. Відповідач свої зобовязання в обумовлені строки не виконання та боргу не повернула до сьогодення. Внаслідок чого станом на 27.10.2013 року утворилась заборгованість у загальній сумі 609580,00 гривень, яка складається з суми неповернутої позики у розмірі 116000,00 гривень, нарахованих відсотків за користування позикою за період з 27.04.2011 року по 27.10.2013 року у розмірі 278400,00 гривень, трьох відсотків річних за період з 27.10.2012 року по 27.10.2013 року у розмірі 3480,00 гривень, а також пені за цей же період у сумі 211700,00 гривень. Зобовязання за договорами позики забезпечено договором іпотеки, предметом якого є належний відповідачеві жилий будинок № 18 по вулиці Вавілова в місті Маріуполі. В рахунок погашення заборгованості за договорами позики просить звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки, шляхом визнання за ним права власності на нього. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих суду причин, тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, 11 січня 2007 року між іпотекодержателем [PERSON], з одного боку, та іпотекодавцем [PERSON], з іншого, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] від 11.01.2007 року за реєстровим № 50, зі змінами, посвідченими приватним нотаріусом [PERSON] від 06.07.2010 року за реєстровим № 521. Згідно із п. 2.1 даного Договору сторони домовилися, що Договір забезпечує виконання зобовязання з повернення позики отриманої за наступних умов: за Договором іпотекодержатель на умовах позики згідно ст.ст. 1046-1053 ЦК України передав у борг іпотекодавцю грошові кошти в розмірі 36000,00 гривень. Іпотекодавець зобовязалася повернути боргу іпотеко держателю таким чином: починаючи з двадцятого липня дві тисячі десятого року до двадцятого числа кожного місяця сплачувати суму грошей у розмірі 1500,00 гривень, а в термін до 20.06.2012 року сплатити решту суми 1500,00 гривень. Натомість, на забезпечення виконання зобовязань за договором позики іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно жилий будинок № 18 по вулиці Вавілова в місті Маріуполі. Крім того, 11 лютого 2011 року між позикодавцем [PERSON], з одного боку, та позичальником [PERSON], з іншого, було укладено договір позики № б/н, за умовами якого остання отримала позику у сумі 40000,00 гривень, строком до 11 лютого 2013 року, зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 6 % на місяць до кінцевого терміну повернення позики. Разом із тим, відповідного до п. 1.2 зазначеного договору сторони погодили, що проценти за користування позикою повинні сплачуватися щомісячно не пізніше 11-15 числа кожного місяця. При несплаті процентів в обумовлений строк вони підлягають сплаті у розмірі 8 % від суми боргу. При цьому, згідно із п. 1.4 договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник [PERSON] зобовязалася сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, відшкодувати збитки, повернути борг з урахуванням інфляції та 3 % річних від суми боргу відповідно до ст. 625 ЦК України. Натомість, на забезпечення виконання зобовязань за договором позики відповідно до п. 2.1 позичальник [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно жилий будинок № 18 по вулиці Вавілова в місті Маріуполі. Крім того, 27 квітня 2011 року між позикодавцем [PERSON], з одного боку, та позичальником [PERSON], з іншого, було укладено договір позики № б/н, за умовами якого остання отримала позику у сумі 40000,00 гривень, строком до 27 серпня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 6 % на місяць до кінцевого терміну повернення позики. Разом із тим, відповідного до п. 1.2 зазначеного договору сторони погодили, що проценти за користування позикою повинні сплачуватися щомісячно не пізніше 27 числа кожного місяця. При несплаті процентів в обумовлений строк вони підлягають сплаті у розмірі 8 % від суми боргу. При цьому, згідно із п. 1.4 договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник [PERSON] зобовязалася сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, відшкодувати збитки, повернути борг з урахуванням інфляції та 3 % річних від суми боргу відповідно до ст. 625 ЦК України. Натомість, на забезпечення виконання зобовязань за договором позики відповідно до п. 2.1 позичальник [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно жилий будинок № 18 по вулиці Вавілова в місті Маріуполі. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на неповернення відповідачем [PERSON] суми боргу і до сьогодення. Згідно із наданим розрахунком станом на 27 жовтня 2013 року загальний розмір боргу позичальника [PERSON] становить 609580,00 гривень та складається з суми неповернутої позики у розмірі 116000,00 гривень, нарахованих відсотків за користування позикою за період з 27.04.2011 року по 27.10.2013 року у розмірі 278400,00 гривень, трьох відсотків річних за період з 27.10.2012 року по 27.10.2013 року у розмірі 3480,00 гривень, а також пені за цей же період у сумі 211700,00 гривень. Відповідач [PERSON] не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування зазначених доводів, доказування належного чи часткового виконання прийнятих на себе зобовязань, а отже їх не оспорює. Таким чином, суд вважає встановленим факт неналежного виконання позичальником [PERSON] зобовязань за укладеними договорами позики та утворення станом на 27.10.2013 року суми боргу у загальному розмірі 609580,00 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Отже, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] правомірно звернувся до суду із даним позовом, а тому вважає за можливе звернути стягнення суми боргу за договорами позики на належне відповідачеві [PERSON] нерухоме майно - жилий будинок № 18 по вулиці Вавілова в місті Маріуполі, який є предметом іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на нього, тим самим задовольнивши його по суті. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3654,00 гривень. На підставі ст.ст. 629, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved