Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 26 червня 2010 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів, в зв»язку з чим між ними часто виникали сварки та суперечки. Протягом останніх двох років сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Сторони не підтримують шлюбні стосунки. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Після застосування відповідачем фізичного насилля сенс спільного проживання і збереження шлюбу був втрачений. Проти надання строку на примирення [PERSON] категорично заперечила, оскільки формальне існування даного шлюбу перешкоджає їй влаштувати особисте життя. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та викладених позивачем обставин повністю заперечив. Він вважає, що розірвання шлюбу між ним та позивачем може негативно вплинути на психологічний стан доньки і у нього виникнуть складнощі і спілкуванні з донькою та участі у її вихованні. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 26 червня 2010 р. між сторонами у справі був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, про що складено актовий запис № 111. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON], 2010 р.народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет. Позивач категорично заперечує проти подальшого існування даного шлюбу в зв»язку з застосуванням з боку відповідача до неї фізичного насилля, існуванням постійного конфлікту між сторонами, відсутністю поваги та взаєморозуміння. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З огляду на конфліктні відносини, що склались між сторонами, категоричною позицією позивача щодо неможливості подальшого існування сім»ї, суд вважає, що примирення сторін є неможливим. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON], в зв"язку з відсутністю бажання на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів, відсутністю взаєморозуміння.

Outcome: approved