Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

11 січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до вимог якої проситьвстановити, що державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий 18 грудня 2004 року Козівською РДА та Козівським районним відділом земельних ресурсів, в якому вказано, що земельна ділянка площею 0,17 га. розташована на території Козівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, цей державний акт належить [PERSON] власнику земельної ділянки площею 0,17 га., яка розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування поданої заяви вказує про те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй на праві власності земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,17 га., яка розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. Однак, при зверненні до нотаріуса із питанням щодо оформлення спадкового майна після смерті матері заявнику [PERSON] усно було рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту, а саме чи являється державний акт дійсним, оскільки у ньому виявлені виправлення. Таким чином, заявник вимушений був звернутися до суду із відповідною заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 02.02.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у ній. Заявник у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно з якою заявлені ним вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, а справу слухати у його відсутності (а.с.53). Представник заінтересованої особи - Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області у підготовче засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду «відзив у справі», згідно з яким не заперечує щодо заявлених вимог та по суті вирішення справи покладається на думку суду (а.с.50-52). Так як учасники справи не з`явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 77 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №7 (а.с.10). [PERSON] народився [INFO] в с.Дибще Козівського району Тернопільської області та в графі батьки записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). 10 травня 2017 року мати заявника - [PERSON] склала заповіт, згідно з якого заповіла [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті (а.с.8) Згідно з Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 грудня 2004 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,17 га, яка знаходиться с.Дибще Козівського району та розташована на території Козівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, вбачається, що такий виданий [PERSON] (а.с.9). Крім цього, згідно постанови приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. №287/02-31 від 10.07.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у правовстановлюючому документі зроблено виправлення, а це є недопустимим (а.с.48). Таким чином, суд оцінивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити, що при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку від серія [NUMBER] від 18 грудня 2004 року, Козівським районним відділом земельних ресурсів було допущено технічну помилку. Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Даний юридичний факт заявником встановлюється для прийняття ним спадщини за заповітом, після смерті матері. Факт, про встановлення якого просить [PERSON] , має для нього юридичне значення, оскільки надає право на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога заявника щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved