Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зазначивши, що з 20.11.2004 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказала, що їх сімейне життя не склалось, між ними постійно виникають непорозуміння і сварки. В даний час проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинені. Діти проживають з нею та повністю знаходяться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Також, просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 500,00 грн., щомісяця, на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, з дня подачі заяви до суду та стягнути понесені судові витрати в розмірі 640,00 гривень. Сторони до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20.11.2004 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №448. Мають спільних трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, примирення результатів не дало, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась, шлюб носить формальний характер, отже позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років визначається нею самою. Крім того, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, хоча працездатний та має таку можливість, інших утриманців не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід від тимчасових заробітків. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Домовленості щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто, обов`язок по утриманню дітей є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.182 СК України. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей, тому вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 500 гривень щомісяця на кожну дитину підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. В той же час закон не передбачає можливості визначення мінімального розміру аліментів, які стягуються на неповнолітню дитину при визначенні розміру аліментів у твердій сумі. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial