Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з заявою до [PERSON], треті особи: Великобубнівська сільська рада Роменського району, Роменська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсними заяв, частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 грудня 2010 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно за адресою с.Великі Бубни, вул..Лісна, 9, яке складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 65, 3 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., літньої кухні літ. «В», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г», прибудови літ. «г», погребу літ. «п/г». За життя її чоловік склав заповіт, яким все своє майно заповів онуку [PERSON] Після смерті чоловіка вона залишилася проживати в будинку сама. [PERSON] та його баба її сестра , стали вмовляти відмовитися від частки на право власності на частку у спільному майні подружжя та від обовязкової частки у праві на спадщину після смерті чоловіка , в обмін на довічний догляд та утримання її. 20.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради була посвідчена її заява про відмову від обовязкової частки у праві на спадщину після смерті чоловіка, а 24.06.2011 року заява про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Весною 2016 року вона перейшла жити до сестри. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 6 вересня 2016 року за [PERSON] було визнано право власності на спірний житловий будинок. Із-за постійних конфліктів в кінці 2016 року вона була змушена залишити будинок сестри. В той же час повернутися до власного будинку вона не мала змоги, оскільки [PERSON] вже виставив даний будинок на продаж , отримавши за нього аванс та дозволивши покупцям вселитися до будинку. Тому вона була змушена проживати у знайомих. Вона зрозумілі, що припустилася помилки під час підписання заяв , що має істотне значення. Після чого вона оскаржила рішення Роменського міськрайонного суду від 6 вересня 2016 року , яке рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року було скасоване. Підписуючи спірні заяви вона керувалася тим, що між нею та відповідачем був усний договір про надання їй довічного догляду, її довічне проживання в будинку. Вона діяла під впливом тяжких обставин, які також вплинули на її волевиявлення. Відмова від обовязкової частки в спадщині та від частки у праві спільної сумісної власності подружжя викликали вкрай невигідні для неї умови, оскільки вона залишилася без свого єдиного житла та обіцяного догляду. Тому просила визнати недійсною її заяву про відмову від обовязкової частки у праві на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого 22 грудня 2010 року, що посвідчена 20.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради; визнати недійсною її заяву про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, що посвідчена 24.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 22 грудня 2010 року, видане [PERSON] 28 липня 2016 року Роменською районною державною нотаріальною конторою на земельну ділянку площею 0,2245 га за адресою Сумська область, Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), якій присвоєно кадастровий номер 5924183200:05:003:0166, а саме в частині успадкування [PERSON] 3 / 4 частин вказаної земельної ділянки; визнати за неї право власності на 3 / 4 частини нерухомого майна, що розташоване за адресою : Сумська область, Роменський район, с.ВеликіБубни, вул.Лісова, 9, яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., літньої кухні літ. «В», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г», прибудови літ. «г», погребу літ. «п/г», та на 3 \\ 4 частини земельної ділянки площею 0,2245 га за адресою Сумська область Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), якій присвоєно кадастровий номер 5924183200:05:003:0166; стягнути з [PERSON] на її користь сплачений нею судовий збір в сумі 2560 грн. Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року було відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у даній справі. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися. Від представника до суду надійшла заява, в якій просив справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяв про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позові від нього до суду не надійшло. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, суд вважає за можливе вирішити справу без його участі. Представник третьої особи Великобубнівської сільської ради Роменського району в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від сільського голови до суду надійшла заява, в якій проти позову не заперечував та просив справу слухати без участі їх представника. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.12.2010 року помер чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] ( а.с.11-12). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,2245 га, розташованої за адресою Сумська область Роменський район, с.В.Бубни, вул.Лісова, 9 та житлового будинку , який знаходиться за адресою Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9 . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося онуку [PERSON] Даний заповіт був посвідчений 9 січня 1998 року секретарем виконавчого комітету Великобубнівської сільської Ради народних депутатів Роменського району Сумської області (а.с.13). Згідно довідки Виконавчого комітету Великобубнівської сільської ради від 14.06.2011 року заповіт від імені [PERSON] посвідчувався 9 січня 1998 року за реєстровим номером 2, його не змінено і не відмінено. Згідно довідки виконавчого комітету Великобубнівської сільської ради Роменського району від 25.03.2016 року, [PERSON] до дня смерті 22 грудня 2010 року постійно проживав та був зареєстрований в [INFO]. Спадкоємцем на все майно після смерті [PERSON] є [PERSON], який своєчасно прийняв спадщину так, як подав до Роменської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. На час смерті [PERSON] разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] Згідно довідки Роменської районної державної нотаріальної контори від 29 серпня 2016 року в спадковій справі № 228/2011 заведеної після смерті 22 грудня 2010 року [PERSON] знаходиться відмова [PERSON] від обовязкової частки в спадщині та заява про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с.15). 17.06.2011 року [PERSON] звернувся до Роменської районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] В заяві вказано, що спадкоємицею яка має право на обовязкову долю являється непрацездатна за віком дружина спадкодавця [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [INFO]. 20.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 68 заява [PERSON] про відмову від прийняття належної долі спадкового майна, на яке вона має право відповідно до ст.. 1241 ЦК України. Крім того, 20.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 69 заява [PERSON] про відмову від отримання свідоцтва про право власності в будь-якому майні, яке залишилося після смерті чоловіка. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 липня 2016 року [PERSON] отримав право власності на земельну ділянку площею 0,2245 га, розташованої за адресою Сумська область, Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9 , переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, якій присвоєно кадастровий номер 5924183200:05:003:0166, після смерті [PERSON] , яка належала останньому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 524504 (а.с.16). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 6 вересня 2016 року , яким визнано за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно , що розташоване за адресою Роменський район, с.Великі Бубни , вул.Лісова, 9 , скасовано (а.с.17-18). Згідно довідки виконавчого комітету Великобубнівської сільської ради Роменського району від 31.07.2017 року домоволодіння в с.Великі Бубни Роменського району Сумської області по вул.Лісова, 9 належить [PERSON], який помер 22.12.2010 року. Житловий будинок був збудований у 1981 році (а.с.19-21). Вважаючи недійсною свою заяви про відмову від спадщини та частку у спільному майні подружжя, частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, позивачка оскаржила їх до суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України визначено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. На підставі ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Положеннями статей 1273 та 1274 ЦК України передбачено право спадкоємця відмовитися від прийняття спадщини за законом протягом строку прийняття спадщини визначеного статтею 1270 ЦК України, та і не залежно від визначеного строку у випадку відмови від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Одночасно відповідно до частини 5 статті 1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу, зокрема внаслідок вчиненого правочину під впливом обману або під впливом тяжкої обставини або на вкрай не вигідних умовах незалежно від того хто був ініціатором такої відмови - сам спадкоємець чи інші зацікавлені особи, на які і посилається позивачка. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Нормами ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно роз'яснень, викладених у в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"від 6 листопада 2009 року № 9, «правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах». Отже, для кваліфікації правочину недійсним за положеннями ст. 233 ЦК України доказуванню підлягають наявність у позивача як тяжких обставини так і крайньої невигідності умов спірного правочину для нього, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між існуючою тяжкою обставиною та вчиненим на вкрай невигідних умовах правочином. На час підписання спірних заяв позивачка перебувала під впливом тяжких обставин, оскільки залишилася сама , досягла майже 79 річного віку, потребувала сторонньої допомоги та догляду, на отримання яких розраховувала від [PERSON] в обмін на відмову від обовязкової частки у праві на спадщину після смерті чоловіка та від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Відмова від обовязкової частки у праві на спадщину та від частки у праві спільної сумісної власності подружжя свідчать про те, що вони вчиненні на вкрай невідних для позивачки умовах, оскільки вона залишилася без свого єдиного житла. Оскільки на момент звернення до нотаріуса позивачка не розуміла наслідки вчинення нею одностороннього правочину, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки в частині визнання недійсними заяви [PERSON] про відмову від обовязкової частки у праві на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого 22 грудня 2010 року, що посвідчена 20.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради та заяви [PERSON] про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, що посвідчена 20.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. В позові вказано, що заява про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя посвідчена 24.06.2011 року секретарем Великобубнівської сільської ради, в той же час судом встановлено, що дана заява була посвідчена 20.06.2011 року та зареєстрована в реєстрі за № 69, а не 24.06.2011 року. Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними заяви про відмову\~\~від прийняття спадщини, на підставі яких [PERSON] 28 липня 2016 року Роменською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 22 грудня 2010 року, на земельну ділянку площею 0,2245 га за адресою Сумська область, Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9, суд вважає, що відповідно і задоволенню підлягають позовні вимоги про визнання частково недійсним вищевказаного свідоцтва, а саме: в частині успадкування [PERSON] 3 / 4 частин вказаної земельної ділянки. Так, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 3 / 4 частини нерухомого майна та на 3 / 4 частини земельної ділянки за адресою с.Великі Бубни , вул.Лісова, 9 також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 22 КпШС України, чинного на час набуття спірного майна, майно нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною власністю, а кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому , набуття майна за час шлюбу створює презумцію виникнення рівних прав подружжя на володіння, користування та розпорядження цим набутим майном, в незалежності від того, хто із подружжя зазначений власником у правовстановлюючому документі на майно. Згідно ч.1 ст. 28 КпШС України, частки дружини та чоловіка в майні , яке є спільною власністю подружжя, є рівними. Тобто [PERSON] має право власності на 1 /2 частку у спільному з померлим чоловіком майні. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] , як непрацездатна вдова незалежно від змісту заповіту, має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тобто розмір обовязкової частки становить 1 / 2 частини від спадкового майна. Загальний розмір частки [PERSON] у праві власності на спірне нерухоме майно становить 3 / 4 частини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. На підставі ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно п.8.1 ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію ( довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку ( частини будинку ) відчужувану на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Право власності померлого [PERSON] на нерухоме майно, а саме на домоволодіння за адресою с.Великі Бубни Роменського району Сумської області по вул.Лісова, 9 , на яке відкрилася спадщина , підтверджується погосподарською книгою, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Тому вимоги позивачки про визнання права власності на 3 / 4 частини нерухомого майна, що розташоване за адресою : Сумська область, Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9, яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., літньої кухні літ. «В», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г», прибудови літ. «г», погребу літ. «п/г», підлягають задоволенню. Належність померлому [PERSON] земельної ділянки площею 0,2245 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.Лісова, 9 в с.Великі Бубни Роменського району підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Тому позовні вимоги позивачки в частині визнання права на 3 / 4 частини земельної ділянки площею 0,2245 га за адресою Сумська область Роменський район, с.Великі Бубни, вул.Лісова, 9 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), якій присвоєно кадастровий номер 5924183200:05:003:0166 також підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивачки були задоволені судом в повному обсязі, тому відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 2560 грн.

Outcome: approved