Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

12 червня 2014 року [PERSON] звернувся у суд з дійсною позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що між ними постійно виникають конфлікти, фактичне сімейне життя припинилось, з відношень зникла довіра та взаєморозуміння, з'явилось відчуження, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та родину. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити, посилалася на обставини, що викладені в позові, просила суд винести рішення на її користь, зазначала, що примирення між нею та відповідачем неможливе. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлявся про місце, час проведення судових засідань шляхом виклику його судовою повісткою (а.с.30), що відповідає положенням ст. 74 ЦПК України, доказів поважності своєї неявки суду не надав, що у відповідності до положень ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Таким чином, з огляду на те, що відповідач не надав до суду клопотання про відкладення слухання справи з поважних причин, зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу у присутності позивача та з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст.11 ЦПК України) об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 06 серпня 1993 року Палацом одруження міста Харкова, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та актовий запис № 1286.(а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7, 11). Як вбачається з позовної заяви та пояснення позивача в залі суду, спільне життя між подружжям стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого фактичне сімейне життя між подружжям припинилось, позивач не має бажання відновити сімейні відносини. Реалізуючи положення ст. 112 СК України під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного з'ясування обставин справи, а саме судом було запропоновано позивачу призначити по справі строк для примирення, що відповідало положенням ст. 111 СК України, проте позивач відмовилась від цього. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примірення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач відмовилась від призначення її родині часу для примирення, відповідач цього клопотання також не заявляв. Крім того, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що сторони неповнолітніх дітей не мають, шлюбні відносини припинили за вдового до звернення до суду з цим позовом, тобто подружжя не знайшло компромісів та не прийшло до спільного рішення про відновлення родинних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви спільне життя між подружжям стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого вони фактично не мешкають у шлюбних відносинах кілька років і позивач не має бажання відновити сімейні відносини. Доказів зворотного відповідач суду не надав та не навів. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, час сумісного не проживання, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved