Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначив, що 23.10.2018 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит в вигляді кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 15000,00 грн.. Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті АТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач порушив умови договору, а саме не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Так, станом на 11.11.2020 року його заборгованість перед позивачем становить 26381 грн. 78 коп. (заборгованість за тілом кредита - 25685 грн. 52 коп.; в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита - 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредита - 25685 грн. 52 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченими відсоками - 696 грн. 26 хв.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 0 грн. 00 коп.; нарахована пеня - 0 грн. 00 коп.; нараховано комісії - 0 грн. 00 коп.). Просив стягнути на його користь зазначену суму боргу та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач двічі не з"явився в судове засідання. У відповідності до ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст. 280 ч.1 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 23.10.2018 року відповідачем було підписано анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с.14). Згідно розрахунку позивача за даним договором виникла заборгованість, яка станом на 11.11.2020 року становить 26381 грн. 78 коп. (заборгованість за тілом кредита - 25685 грн. 52 коп.; в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита - 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредита - 25685 грн. 52 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченими відсоками - 696 грн. 26 хв.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 0 грн. 00 коп.; нарахована пеня - 0 грн. 00 коп.; нараховано комісії - 0 грн. 00 коп.). Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі стягнути заборгованість за простроченими відсотками відповідно до договору. Однак у заяві - анкеті, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання та визначеного розміру відсотків як плати за отримані кошти. Дана заява є стандартним бланком та не містить відомостей про розмір відсотків та порядку користування кредитними коштами та їх повернення. При цьому в обгрунтування вимог в цій частині, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, що зазначені в документах, що додані банком до позовної заяви. А тому, відповідно, вказані Умови та Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 23.10.2018 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами, а тому в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по нарахованих відсотках суд відмовляє. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Позивач у розрахунку, наданому суду, визначив заборгованість за тілом кредиту - 25685 грн. 52 коп., а також за простроченим тілом кредиту - 25685 грн. 52 коп. хоча в позовній заяві позивач зазначає про розмір кредиту в вигляді кредитного ліміту який було збільшено до 15000 грн., також про зазначене свідчить довідка про зміну умов кредитуваня. Так, у заяві про надання банківських послуг від 23.10.2018 відсутні дані щодо розміру кредитного ліміту. Матеріали справи, зокрема розрахунок заборгованості не містить доказів отримання відповідачем кредитних коштів у визначеному Банком розмірі. До того ж заборгованість за тілом кредиту (25685,52 грн.), а відповідно і за простроченим тілом кредиту (25685,52 грн.) є більшою за розмір зазначеної у позовній заяві суми отриманих позичальником кредитних коштів (15000 грн). При цьому, жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі позивач не надав. Матеріали справи не містять, а позивач не довів належними доказами наявність вказаної у розрахунку заборгованості та простроченої заборгованості за тілом кредиту, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості та її розміру є обов`язком позивача. Виходячи із наведеного суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі фактично отриманих 15000,00 грн., оскільки із розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач користувавсь кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав суду доказів що він повністю погасив розмір отриманого кредитного ліміту, не спростував розрахунок позивача щодо наявності заборгованості в цій частині. Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку. З огляду на викладене, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості частково, задовольняючи вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі фактично отриманих коштів, а саме 15000,00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати частково, пропорційно до задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 1195 грн. 14 коп..

Outcome: partial