Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в якому просять визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою №110 по вулиці Клосовського, 10 у місті Житомирі. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS]. В квартирі також зареєстровані, як такі, що проживають, їхня колишня невістка [PERSON] та її син [PERSON], відповідачі по справі. Відповідачі із травня 2009 року у квартирі не проживають, не користуються нею, а їхня реєстрація створює незручності для позивачів, як співвласників. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву, з підстав викладених у ній, просив її задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, 12.10.2016 року подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судове засідання 18.10.2016 року не зявились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, поштовий конверт повернувся на адресу суду не вручений, у звязку із закінченням терміну зберігання. Представник КП "ВЖРЕП №6" Житомирської міської ради в судовому засіданні при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в судове засідання не з"явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачів в судовому засіданні пояснила, що у 2005 році відповідачка разом із своїм сином вийшла із квартири і більше до неї не повернулась. Свідок [PERSON], який є зятем позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у квартирі проживає його тесть разом із дружиною та сином [PERSON]. Вказав, що [PERSON] із 2009 року не проживає у спірній квартирі, а на данний час місце її проживання йому невідомо. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності налужить квартира № 110, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Клосовського, буд. 10, що підтверджується змістом копії свідоцтва про право власності на житло №43774 від 21.03.2003 року /а.с. 20, 21/ та змістом копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №825037 від 20.06.2003 року. /а.с. 22 / Відповідачі зареєстровані в [INFO], що підтверджується змістом копії довідки виданої директором КП «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради №1036 від 17.06.2016 року. /а.с. 24/ Зі змісту акту затвердженого директором КП «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради [PERSON] від 17.06.2016 року вбачається, що громадяни [PERSON] с.В. та [PERSON], за адресою: [ADDRESS] не проживають із травня 2009 року. /а.с. 25/ За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла, який понад один рік відсутній у житлі втрачає право на користування ним, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.08.2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1084 розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишено на подальше проживання при матері. Рішення набрало законної сили 27.01.2015 року. /а.с. 23/ Відповідно до вимог ч. 3, ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини - Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Враховуючи обставин справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачка та її неповнолітня дитина не проживають в спірному житлі більше року, місцем проживання неповнолітніх дітей, згідно норм ст. 29 ЦК України, на теперішній час є місце проживання відповідачки [PERSON], а отже наявні підстави, встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved