Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

02 жовтня 2019 року позивач, яка є матір`ю малолітньої дитини, звернулася до суду до відповідача з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що вона з 30 жовтня 2010 року перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Від таких відносин в них, [INFO] народилася донька [PERSON] . Починаючи з початку 2012 року фактично перестав спілкуватися з позивачем та дитиною. Відповідач донькою не цікавиться, не провідує її і жодним чином не бере участь у вихованні дитини. Вважає, що є підстави позбавити відповідача батьківських прав, так як він не бере жодної участі в вихованні і розвитку дитини, з власної ініціативи відмовилась від спілкування з донькою, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на зазначені обставини, позивач у позовній заяві просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник - адвокат Бондар А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Наголосили суду на тому, що на теперішній час дитина проживає у повній родині, а батька ніколи не бачила. Батько протягом близько дев`яти років не цікавився життям та здоров`ям дитини, не спілкується з нею, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання. Представник відповідач - адвокат Рахімов В.А. заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що відповідач не ухиляється від виховання дитини і згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.11.2011 року у справі №2-4530/2011 сплачує аліменти, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, оскільки поведінка відповідача свідчить про його свідоме ухиляння від виконання батьківських обов`язків. Надала суду висновок органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вислухавши пояснення учасників процесу, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, з`ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30 жовтня 2010 року згідно із Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] між позивачем та відповідачем було укладено шлюб про що, того ж дня, зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Дніпровським відділом РАЦС запис №590 (а.с. 7). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.10.2018, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.07.2012 по справі №2108/1916/2012, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до розрахунку наданого державним виконавцем Відділу виконавчої служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонські області від 22 листопада 2019 року (ВП №35536801) відповідачем вчасно на користь позивача сплачуються аліменти на утримання дитини (а.с. 9). Довідками Голови органу самоорганізації населення №5 від 03.07.2019 та Голови об`єднання співвласників житлового будинку «Белбог» від 01.07.2019 підтверджується факт проживання дитини разом із позивачем та [PERSON] починаючи з 2012 року і на час розгляду справи (а.с. 51, 52). 30 грудня 2015 року між позивачем та [PERSON] (далі - Вітчим) зареєстровано шлюб, про що 31 грудня 2015 року зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Дніпровським відділом РАЦС запис №928 (а.с. 10). Відповідно до Довідки Херсонського ясла - садка №77 Херсонської міської ради від 10.05.2019 №3/01-14, під час відвідування ясла-садка [PERSON] , відповідач не приймав участь у вихованні доньки, не приводив і не забирав дитину з ясел-садка, не цікавився навчально-виховним процесом дитини. Дитину приводили та забирали з дитячого садка позивач та вітчим (а.с. 46). У характеристиці [PERSON] учениці 3-А класу Херсонської спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 52 з поглибленим вивченням української мови Херсонської міської ради від 15.08.2019 №07-15/19, за підписом директора школи та класного керівника зазначено, що на період навчання [PERSON] зі школи забирає позивач та вітчим, які багато уваги приділяють у вихованні дитини, допомагають у навчанні, завжди піклуються про проведений час дитини у школі, про її потреби, відвідають батьківські збори, звертають увагу на поради вчителя щодо виховання та навчання дитини (а.с. 47). Згідно Листа комунального некомерційного підприємства «Херсонська міська клінічна лікарня імені Тропіних» від 11.06.2019 №01-7/1177-5, [PERSON] знаходиться під наглядом лікарів дитячої поліклініки і під час звернення на прийом в дитячу поліклініку та під час викликів до дому дитина знаходиться з позивачем. Відповідач не був присутній під час оглядів та не звертався до медичних працівників за інформацією щодо стану здоров`я дитини [PERSON] (а.с. 48). Відповідно до Довідки лінгвістичного центру «InTalk» від 20.06.2019, [PERSON] відвідувала заняття англійської мови. На період відвідування занять, дитину забирали позивач та вітчим (а.с. 49). Згідно Довідки ПП [PERSON] від 12.06.2019, [PERSON] відвідує заняття студії сучасного танцю Insight. Відповідач за весь час занять не приймав участі у вихованні доньки, не приводив та не забирав дитину з тренувань, не цікавився її розвитком та успіхами. Дівчинку приводили та забирали з занять позивач та вітчим (а.с. 50). Відповідно до Листа Громадської організації «Федерація кіокушин карате та рукопашного бою» від 05.01.2020 №7, [PERSON] відвідує заняття по Кіокушин карате. За період відвідування занять дитину приводили та забирали позивач та вітчим (а.с. 79). Квитанціями №1636-5756-9900-4455 від 25.06.2019 та №1660-5357-4417-4056 від 19.07.2019 підтверджується оплата вітчимом дитини коштів у сумі 5 320,00 грн. на оздоровлення [PERSON] (а.с. 80, 81). В акті обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складеного 10.12.2019 Службою у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні зазначено про те, що на момент обстеження житлово-побутові умови проживання, санітарний стан приміщень задовільний. Під час бесіди з дитиною встановлено, що вона вважає батьком вітчима, дуже його любить. Біологічного батька не знає і ніколи не бачила (а.с. 86). Суд враховує, що переліченими листами та документами позивач довів факт того, що саме вона та вітчим дитини опікуються фізичним та культурним вихованням дитини і оздоровлюють її. Відповідно до характеристик складених Головою об`єднання співвласників житлового будинку «Белбог» від 04.01.2020, характеристики ТОВ «Незалежна лабораторія Інвітро» від 13.01.2020 та характеристики ТОВ «Брізе Крюінг Україна» від 14.08.2019 №14/01/2019-2 за місцем проживання та роботи позивач та вітчим дитини характеризуються позитивно (а.с. 54,76, 77, 78). Вирішуючи питання про можливість позбавлення батьківських прав, суд враховує наданий до матеріалів справи висновок від 08.08.2019 №Б-13з/03-27, вчинений за результатами проведеного дослідження практичним психологом, провідним фахівцем соціально-психологічної служби Херсонського державного університету Ревенко С.В., у період з 03.07.2019 по 02.08.2019, відносно психоемоційного стану [PERSON] , взаємовідносин між дитиною і матір`ю, дитиною і біологічним батьком, впливу в майбутньому на психоемоційний стан і подальший розвиток та соціальну адаптацію до нових умов життя дитини, через позбавлення батьківських прав біологічного батька. Наведеним висновком встановлені факти повної відсутності психоемоційного контакту та взаємодії батька з донькою, взаємовідносини у діаді «донька - біологічний батько» деструктивні, травматичні. Дитина не сприймає [PERSON] як свого батька, ототожнює себе, як [PERSON] і вважає своїм батьком вітчима. Дитина знайома з біологічним батьком тільки по фотографії, жодного разу біологічний батько не відвідав свою доньку, не приймав участі ні в одній з сфер життя дитини. За результатами наведеного дослідження психоемоційного стану дитини та враховуючи її інтереси, позбавлення батьківських прав біологічного батька - [PERSON] позитивно вплине на психоемоційний стан і подальший розвиток та соціальну адаптацію до нових умов життя неповнолітньої [PERSON] . Спілкування з біологічним батьком для неповнолітньої [PERSON] буде травматичним і сприятиме порушенню гармонійного розвитку цілісного Я - образу, формуванню неадекватної особистісної ідентичності, у подальшому це може привести до більш глибокої соціальної і психічної дезадаптації, емоційним і поведінковим розладам. Суд враховує, що згідно до висновку судово-психологічної експертизи від 17.04.2020 проведеної в КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР психологом - судовим експертом [PERSON] , [PERSON] з урахуванням її вікових особливостей, психологічного стану, індивідуально-психологічних особливостей, умов мікросоціального середовища здатна самостійно, вільно, усвідомлено формулювати та й висловлювати свої думки, надавати оцінку відношенню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до батьків; [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] , [PERSON] не сприймає свого біологічного батька [PERSON] як батька, як члена родини, не включає його в коло свого оточення, прихильність [PERSON] до [PERSON] відсутня; початок спілкування [PERSON] з [PERSON] який відсутній у системі її прихильностей (не включений у коло безпеки) не відповідає інтересам дитини, може серйозно негативно вплинути на її психічний стан, заподіяти їй психологічну травму (а.с. 102-105). У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України). За змістом абзаців 2, 3 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з подальшими змінами, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації №01-31/442 від 26.10.2020 «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] », яким орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 109-110). За участі представника органу опіки та піклування була заслухана думка дитини, яка пояснила, що живе з мамою - [PERSON] , батьком - [PERSON] та братиком, який щойно народився. В родині їй комфортно, вона любить обох батьків, з задоволенням ходить до школи, більш за все любить займатися танцями, з батьком - [PERSON] ніколи не спілкувалася і спілкуватися не бажає, бачила його тільки на фотографії, хоче мати прізвище « [PERSON] », як у мати та батька (має на увазі [PERSON] ). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки, підтвердила твердження позивачки, що відповідач з 2012 року не спілкується з дитиною, не відвідує заклад, де виховується дитина, не приймає участі у їх виховані. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з родиною [PERSON] спілкується близько 6 років, викладає англійську мову [PERSON] , [PERSON] жодного разу не бачила, зі слів позивачки відповідач не бажає спілкуватися з дитиною. Згідно з пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька і можливо лише при доведенні винної поведінки останнього, його свідомого нехтування своїх батьківських обов`язків, а складні стосунки між батьками не повинні впливати на інтереси дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Справи щодо відібрання дітей і позбавлення батьківських прав неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії» (K. A. v. Finland), № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003 -I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії» (Moser v. Austria), № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», пп. 73- 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). З поведінки батька не вбачається його готовність та бажання щодо співпраці з "соціального консультування" по психологічному стану дитини, її подальшого духовного розвитку, оскільки відповідачу з жовтня 2019 року вже було достовірно відомо про перебування справи у суді щодо позбавлення його батьківських прав, але він свідомо не з`являвся на засідання комісії у справах дітей, де розглядалося питання про можливість позбавлення його батьківських прав, жодного разу не з`явився в судове засідання. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди повинен врахувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дитини та даних про те, що знаючи про звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав він не вчинив жодних дій щодо запобігання цьому. Суд критично оцінює лист відповідача від 27.11.2019 до Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні ради щодо визначення часу спілкування з дитиною, оскільки: по - перше листа подано після відкриття провадження у справі про позбавлення відповідача батьківських прав, ухвала Голопристанського районного суду Херсонської області про відкриття провадження у справі від 17.10.2019 по справі №654/3698/19; по - друге відповідачем в подальшому 15.01.2020 до Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні ради подано заяву про залишення без розгляду раніше поданої заяви від 27.11.2019 (а.с. 82, 83, 84). Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень статті 12 частини І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з положеннями статті 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Таким чином, думка дитини має бути з`ясована і врахована судом при розгляді справ, що стосується її прав, на що суд також звертає увагу. Дитина, хоча і є малолітньою, але у відповідності до висновку судово-психологічної експертизи від 17.04.2020 проведеної у справі, «здатна самостійно, вільно, усвідомлено формулювати та й висловлювати свої думки, надавати оцінку відношенню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до батьків», чітко висловила своє негативне ставлення до батька і небажання спілкуватися с батьком у майбутньому. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наявності обставин самоусунення відповідача від участі у вихованні, утриманні, лікуванні, наданні освіти, спілкуванні з малолітньою донькою. До того ж, достовірно знаючи про місце проживання дитини, відповідач не вчиняв жодних дієвих заходів щодо побачення з дитиною. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що відповідач не міг бачитися з донькою через конфлікт із позивачем, оскільки таке твердження не підтверджено жодним доказом. Для малолітньої дитини, перебування у спокійній та доброзичливій атмосфері родинного затишку є життєво необхідним, як для позитивного психоемоційного стану так і фізичного та духовного розвитку і подальшої соціальної адаптації. Відповідач можливість та спроможність створити такі умови для дитини, суду не довів. Натомість, Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони приватними чи державними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини ( частина 1 статті 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основу відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 Конвенції). Враховуючи вищевикладене, обставини життя дитини, що склалися на час вирішення даної справи, виходячи насамперед з найвищих інтересів дитини, суд вважає за доцільне позбавити відповідача його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки відповідно до пункту 2 частини 1 ст.164 СК України. Відповідно зі статтею 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved