Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що являється власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований відповідач, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. 23.06.2011 року шлюб між ними розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину на утримання якої відповідач сплачував аліменти. По аліментним платежам утворилась заборгованість на погашення якої відповідач передав право власності на належну йому 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Отже, на даний час вона являється одноособовим власником квартири з приводу якої порушено спір. З 2011 року відповідач спірною квартирою не користується, комунальних послуг не сплачує, фактично обрав інше місце проживання. Просить рішенням суду визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Одночасно просила стягнути понесені судові витрати. Представник позивача надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації та шляхом дачі оголошення в газеті "Житомирщина" від 18.07.2017 року. За таких обставин у суда є всі можливості для розгляду справи в порядку заочного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач є однооособо власником квартири [ADDRESS] (до перейменування Кірова) в м.Коростені Житомирської області, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До 10.11.2016 року власником 1/2 частки вказаної квартири був відповідач, який передав право власності на вказану квартиру позивачу в рахунок погашення боргу по аліментним платежам, що стверджується актом від 09.11.2016 року. З довідки КВЖРЕП №2 слідує, що за вищевказаною адресою відповідач зареєстрований з 2007 року. До 23.06.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В справі наявні повідомлення Коростенського МВ, акт КВЖРЕП №2 з яких слідує, що протягом тривалого часу [PERSON] не проживає в [INFO] (Кірова) в м.Коростені. Перевіркою проведеною Коростенським МВ встановлено, що місцем його проживання є квартира №58 в будинку №32-А по 1 провулку Комсомольському в м.Біла Церква Київської області. Встановлено, що після набуття позивачем права власності на квартиру між сторонами відсутня будь- яка домовленість щодо користування житлом, відповідач не є членом сім"ї позивача. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач приймає участь в утриманні спірного житлового приміщення, сплачує комунальні послуги. Особистих речей не зберігає, фактично постійно проживає за іншою адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З огляду на встановлені обставини, а саме законні підстави набуття позивачем права власності на житлове приміщення, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №42 в будинку №3 по вул. Шевченка ( Кірова ) в м.Коростені Житомирської області. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Отже, на підставі вищевказаної норми Закону на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок . На підставі наведеного,

Outcome: approved