Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 3 000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2013 року, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2018 року. Під час перебування в шлюбі у позивачки та відповідача [INFO] народилась донька [PERSON] . Позивачка зазначає, що за спільною з відповідачем домовленістю дитина постійно проживає з нею за адресою [ADDRESS] , а колишній чоловік мешкає у [ADDRESS] . Вказує, що за час окремого проживання відповідач лише періодично видавав кошти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн., що недостатньо для забезпечення потреб доньки, оскільки вона витрачає в середньому по 6 000 грн. на місяць, а саме: на купівлю одягу, взуття, предметів гігієни втрачається не менше 2 500 грн., також несе витрати по оплаті дитячого садочку близько 731,22 грн., крім того дитина відвідує платні гуртки малювання, ліплення, курси з підготовки до школи, ще донька потребує розваг, іграшок, книжки тощо, на що необхідно не менше 1 500 грн., також значна сума витрачається на харчування, медикаменти, вітаміни. Зазначає, що відповідач має можливість забезпечувати дитину, однак ухиляється від обов`язків щодо виховання і утримання доньки, кошти надає нерегулярно та в незначному розмірі. Позивачка вказує, що відповідач користується і утримує автомобіль марки Мітцубіші, захоплюється полюванням, на що витрачає значні кошти, лише за 2019 р. щонайменше двічі відпочивав за кордоном, відвідував Чехію, Болгарію, Польщу, про що свідчать фото на його сторінці у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстограм». Ухвалою суду від 08.07.2019 р. відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 17, 18). 12.08.2019 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву з проханням задовольнити позов частково, а саме у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими. Він, як батько, виконує свої обов`язки та щомісячно надає кошти на утримання дитини в добровільному порядку, також відвідуючи доньку в м. Києві купує дитині подарунки та організовує для дитини відпочинок, на прохання позивачки додатково купує одяг, взуття велосипед, інші речі, його мати неодноразово пердавала кошти для онуки. Він проживає в сільській місцевості, постійного місця роботи не має, тому не має фінансової можливості щомісячно приїздити до дитини, вказав, що доказів на підтвердження витрат на дитину позивачкою не надано (а.с. 29). Ухвалою суду від 24.09.2019 року судом задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, призначено розгляд справи на 22.10.2019 року о 14.00 год., забезпечення проведення відеоконференції доручено Новоград-Волинському міськрайонному суду Житомирської області (а.с. 54, 55). В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача [PERSON] позов визнала у встановленому законом мінімальному гарантованому розмірі, підтримала поданий відзив, пояснила, що відповідач не працює, має мінливий і сезонний невисокий дохід від реалізації сільськогосподарської продукції, фінансово не спроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2013 року, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року (а.с.9, 10). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітня дитина сторін по справі постійно мешкає з матір`ю [PERSON] , домовленості між сторонами стосовно розміру аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері. Згідно наданих відповідачем копій квитанцій АТ «ПриватБанк», за період з січня 2018 року по липень 2019 року [PERSON] на ім`я [PERSON] сплачено 16 переказів на загальну суму 19 632 грн., що середньомісячно становить по 1 227 грн. (а.с. 30-33) Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше (ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що інших дітей, окрім доньки [PERSON] , відповідач не має. Відповідно запису в копії трудової книжки, відповідач звільнився з роботи 27.08.2007 року (а.с. 37). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України по формі ОК-5, [PERSON] зареєстрованих доходів з вересня 2013 року не має (а.с. 35). Відповідачем надано довідку видану сільським головою Пилиповицької сільської ради від 23.07.2019 р. № 888 про те, що [PERSON] на території сільської ради не працює з 27.08.2007 року по час видачі довідки, займається веденням особистого селянського господарства (а.с. 38). Відповідач, заперечуючи розмір позовних вимог, зазначає, що допомогу дитині він надавав, він проживає в сільській місцевості, постійного місця роботи не має. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 3 000 грн. щомісячно. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2019 року встановлено у розмірі 2118,00 грн. нормою п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік". Незважаючи на те, що дія Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік" поширюється на всю території України, слід враховувати, що при сталому розмірі мінімального прожиткового мінімуму купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці може відрізнятися. Очевидним є факт, що вартість життя в місті Києві перевищує показники в інших регіонах України, а тому кошти для належного забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, яка мешкає в м. Києві, необхідні у більшому розмірі ніж мінімально встановленому законом. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дітей, а також те, що малолітня [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, на забезпеченні відповідача інші утриманці не перебувають, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини, потреби в лікуванні та в сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі по 1 800 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2019 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У решті вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не надано будь яких доказів щодо отримуваних доходів відповідача, його майнового стану, витрачання коштів тощо. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачкою та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial