Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 06 березня 2012 року вони зареєстрували шлюб, та проживали разом до 18 травня 2015 року. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння та взаємоповаги. Шлюбні відносини між ними остаточно були припинені 01 червня 2015 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких заяв про відмову від позову через загальну канцелярію до суду не надійшло. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, 09 листопада 2015 року за вх. № 54326 до загальної канцелярії від [PERSON] надійшла нотаріально посвідчена заява, в якій відповідач просить проводити розгляд справи за його відсутності, та проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 06 березня 2012 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюбу у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис № 184 / а.с . 4/. Від шлюбу у сторін дітей не має. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Спільне життя між сторонами не склалося із-за різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення між сторонами неможливе. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Сторони не підтримують подружні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сім`ї. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, існує формальноі зберегти її неможливо, тому позов має бути задоволений.

Outcome: approved