Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

13.04.2018 року позивач звернулася з позовом до суду в якому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], а саме на земельну ділянку, розміром 6, 77 в умовних кадастрових гектарах, фактичний розмір земельної ділянки 4, 3167 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розташована на території [PERSON] сільської ради Поліського району Київської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 21.10.1999 року помер її батько [PERSON]. На випадок своєї смерті він склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй донці позивачу по справі. На праві особистої приватної власності [PERSON]С мав земельну ділянку, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але відповідний Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий на його імя вже після смерті. Позивач звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на майно. В звязку з цим позивач змушена звертатись до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідач [PERSON] сільська рада Поліського району Київської області надіслала на адресу суду заяву про визнання позову та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, в звязку з неявкою в судове засідання сторін. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача серії V-УР № 0419262, актовий запис № 9, її батьком є [PERSON]. 06.06.1992 року позивач уклала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила прізвище на «Рудзевич», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-БК № 362872, актовий запис № 1. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 408716, актовий запис № 10, 19.10.1999 року помер [PERSON]. Відповідно до\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно\~ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті гр.[PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 21.10.2003 року їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого вона отримала у спадок житловий будинок та три грошові вклади. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 859/02-31 від 05.09.217 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розміром 4, 3167 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку (державний акт видано після смерті спадкодавиця). Відповідно до Сертифікату на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розміром 6, 77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), виданого [PERSON] 25.07.2000 року та зареєстровано 01.08.2000 року за № 364. При цьому, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 408716, актовий запис № 10 [PERSON] Сергійовичпомер 19.10.1999 року. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування»\~- у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельнучастку (пай) основним документом, щопосвідчуєтаке право, є сертифікат про право на земельнучастку (пай).\~\~Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разісліду раховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». Віповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до\~ст.125 ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~ст.1216 ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до\~ст.67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1\~ст.1298 ЦК\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач здійснила всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, яка залишилась після смерті [PERSON], тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. На підставінаведеного,

Outcome: approved