Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася з позовними вимогами до ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк", третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, третя особа - Апостолівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що йому на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER]. 15 червня 2016 року [PERSON] купив в нього цей автомобіль. У зв'язку з тим, що на той момент у них не було змоги укласти договір купівлі-продажу автомобілю, а саме автомобіль був у пошкодженому стані і пересувався тільки на евакуаторі вони на підтвердження цієї угоди Позивач надав [PERSON] довіреність на право розпоряджатися та керувати (продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку) автомобіль. У березні 2017 року до нього звернувся [PERSON] про те, що працівники поліції зупинили і вилучили транспортний засіб, а саме перемістили на штраф майданчик. 21 квітня 2017 року він звернувся до Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, де отримав копію Постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2015 року ВП №49668657 та копію Виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни. В якому зазначено, що нотаріус пропонує стягнути з нього грошові кошти у сумі 39 296,71грн., як борг за кредитним договором №б/н від 15.07.2011 року, укладеним між ним та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач також посилається на те, що нотаріус Бондар І.М., вчиняючи вказаний напис не пересвідчився у безспірності заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за відповідним договором, крім того не врахував пропуск банком строку позовної давності - позивач просив суд визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Позивач та його представник до суду не з'явились, але подали заяву про слухання справи без їх участі, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, та просять їх задовольнити. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений в судові засіданні неодноразово не з'являвся, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає причину його неявки неповажною, а тому відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та надав письмові пояснення щодо заявленого позову, в яких зазначив, що позивач лише вказує в позовній заяві, що не пам'ятає, про який кредитний договір йдеться у виконавчому написі, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявність боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущенні нотаріусом, за змістом вищевказаної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визначення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.197 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Судом встановлено, що 15 липня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника на отримання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник був ознайомлений, що підтверджується його підписом. На підставі даного договору банк надав, а [PERSON] отримав кредитну картку, з терміном дії договору, який співпадає з терміном дії картки. 02 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №5997 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», б/н від 15 липня 2011 року в розмірі 39 396 грн. 71 коп., яка складається з 11 406,73грн.- залишок заборгованості за кредитом; 22 456,42грн.- заборгованості за відсотками; 2 038,48грн.- пеня та комісія; 1 795,08-штраф, 1700,00грн.-витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису. Даний виконавчий напис був вчинений на підставі наданого ПАТ КБ «Приватбанк» копії договору б/н від 15 липня 2011 року, оформленого у вигляді заяви, розрахунку заборгованості за договором станом на 30 вересня 2015 року, письмової вимоги банку без вихідного номеру та дати про усунення порушень за кредитним договором, направлену цінним листом на адресу позичальника [PERSON] 23 жовтня 2015 року та 16 жовтня 2015 року (а.с.85, 88 ). Заява ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих. № б/н від 27 жовтня 2015 року про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», б/н від 15 липня 2011 року в розмірі 38 196грн. 71 коп. також містить в собі строк, за який провадиться стягнення, - чотири роки два місяці п'ятнадцять днів, а саме з 15 липня 2011 року по 30 вересня 2015 року (а.с. 81). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчиняючи, 02 листопада 2015 року, виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до строку дії платіжної картки, яка видана [PERSON] 15 липня 2011 року. Згідно виконавчого напису з [PERSON] стягується заборгованість за період з 15 липня 2011 року по 30 вересня 2015 року що перевищує строк у три роки. Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 283 Інструкції встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Банком відомостей про те, що гр. [PERSON] надавалася картка після закінчення її терміну дії, а ні нотаріусу, а ні суду не надано. Згідно розрахунку заборгованості також вбачається, що сума пені вирахувана за період, що перевищує встановлений ст.. 258 ЦК України річний строк, а відомостей про те, що відповідно до вимог ст. 259 ЦК України позовна давність була збільшена за домовленістю сторін а ні нотаріусу, а ні суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Однак, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не врахував те, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, які встановлені у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, яким визначено погашення кредиту щомісячними платежами та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки і повинен обчислюватися з урахуванням строку зберігання картки. Відповідно до умов договору строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії платіжної карти, який скінчився, відомостей про те, що [PERSON] видавалася нова картка а ні нотаріусу, а ні суду не надано. Таким чином, виходячи з вище викладеного, на час звернення позивача до нотаріальної контори сплив строк позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням того, що на час винесення оскаржуваного виконавчого напису, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано, а нотаріусом не було досліджено будь-яких документів, які свідчили б про зміну встановленого ст.ст.256, 257, 257 ЦК України строку позовної давності, приймаючи до уваги, що із заявою до нотаріуса ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися 27 жовтня 2015 року, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», у зв'язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved