Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

09.09.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення стягнення аліментів та збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 задоволено в повному обсязі її позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Однак, відповідач рішення суду не виконує та не сплачує аліменти. Крім того вказує, що на даний момент її матеріальне становище змінилось, що не дає їй можливості забезпечити гармонійний розвиток дитини у повному обсязі, її доходи складаються із заробітної плати, яка з моменту ухвалення рішення (10.10.2018) не змінювалась. У зв`язку з ростом цін на продукти, комунальні послуги, товари розхідна частина сімейного бюджету збільшилась. Таким чином, оскільки матеріальне становище погіршилось, та позивач не сплачує аліменти, в зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів, позивач просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, довірила представляти свої інтереси адвокату Санжаревському І.А. Представник позивача адвоката Санжаревський І.А. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу без участі позивачки та її представника. Також просив долучити до матеріалів справи опис робіт виконаних адвокатом на підтвердження витрат позивачки на правничу допомогу та просив стягнути з відповідача на вказані послуги 2000 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2012 року. У сторін є неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, та рішенням Київського районного суду м. Харкова було стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 04.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач на виконання вказаного рішення суду було отримано виконавчий лист, та пред`явлено його до примусового виконання до Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області. Оскільки вказаних коштів позивачеві разом з дитиною не вистачало, оскільки потреби дитини збільшились, остання звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до розрахунку зробленого старшим виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляховою Т.Б. вбачається, що з 04.11.2011та по 01.08.2020 відповідач аліменти не сплачує, та мається заборгованість у розмірі 96\~626,55 грн. (а.с. 8-10). Оскільки наразі рівень життя значно виріс, заробітна плата позивачки не збільшилась з моменту винесення рішення від 10.10.2018, а відповідач продовжує не сплачувати аліменти позивач коштів на потреби дитини не вистачає, тому вона повторно звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення \~ними повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до висновку Верховного Суду України щодо застосування ст.181-183,192 СК України, викладеного у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями\~ст. 192 СК України, зміна\~\~розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України).Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує, те, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком. За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача з 1500 грн. щомісячно на 2200 грн., але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У новому\~розмірі аліменти\~сплачуються з\~дня набрання\~рішенням законної\~сили /п.23постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 3\~від 15.05.2006\~року "Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"/\~ і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість відповідача по аліментів станом на 31.08.2020 року складає 96626,55 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18. Позивач в своєму позові навела розрахунок неустойки, який відповідачем спростований не був, а тому суд, враховує, що починаючи з грудня 2011 року відповідач не сплачує аліментів, та враховуючи, що рішенням Київського районного суду м. Харкова стягнено пеню розрахунок якої був здійснений по 30.04.2018, а тому погоджується з визначеним позивачем розміром неустойки за період з 01.05.2018 по 31.08.2020 в розмірі 96626,55 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. суд зазначає. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представництво позивача [PERSON] здійснює адвокат адвокат адвокатського бюро «Санжаревський» Санжаревський І.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 04.09.2020. Адвокатом Санжаревським І.А. на підтвердженням наданих за договором послуг, надано опис на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, та квитанція до прибуткового касового ордеру № 1-0904/20 від 04.09.2020 на загальну суму 2000 грн.. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved