Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради в квітні 2015 року звернулася з позовом в суд про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у комунальній власності територіальної громади м. Львова перебуває чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, коридору, трьох комірок, лоджії, балкону та санвузла, загальною площею 83,2 кв.м. Основним квартиронаймачем вказаного житла на підставі ордеру №000823 від 29.07.1994 р. був [PERSON], який помер. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку у цій квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачі не виконують своїх обов'язків щодо сплати за спожиті комунальні послуги, заборгованість за які перед ЛКП „Левандівка" станом на 05.03.2015 року становить 12298,44 грн, в тому числі за утримання будинку та прибудинкової території - 2181,23 грн., централізоване теплопостачання - 10135,86 грн. На неодноразові попередження про необхідність погашати заборгованість та вносити плату за комунальні послуги відповідачі не реагують. Оскільки відповідачі вже тривалий час не вносять плату за комунальні послуги, то вони, на підставі ст.116 ЖК України, підлягають виселенню із такого без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідачі та представник третьої особи - ЛКП „Левандівка" в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив справу розглядати без їх участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як передбачено ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України у члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Ст. 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що у комунальній власності територіальної громади м. Львова перебуває чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, коридору, трьох комірок, лоджії, балкону та санвузла, загальною площею 83,2 кв.м. Основним квартиронаймачем вказаного житла на підставі ордеру №000829 від 29.07.1994 р. є [PERSON] /а.с.9/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 23.02.2015 р. /а.с.4/, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а основний квартиронаймач [PERSON] помер. Також встановлено, що відповідачі з 2010 року не оплачують за надані ЛКП "Левандівка " житлово-комунальні послуги та станом на 05.03.2015 року заборгували ЛКП "Левандівка" 12298,44 грн. /а.с.5, 6, 7-8/. В обґрунтування позовних вимог про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради посилається на ст. 116 ЖК України, мотивуючи вимоги неоплатою відповідачами житлово-комунальних послуг та наявністю заборгованості за такими. Відповідно до положень ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Оцінивши зібрані у справі докази, з врахуванням положень ст. 116 ЖК України, якою передбачено підстави для виселення з житлового приміщення, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову, оскільки неоплата квартиронаймачами наданих житлово - комунальних послуг, не передбачена чинним законодавством, як підстава для виселення із займаного житла, як з наданням іншого жилого приміщення, так і без надання такого. Неоплата за надані житлово - комунальні послуги є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості. Крім цього, звертаючись з позовом про виселення відповідачів з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження того, що до них застосовувались заходи запобігання і громадського впливу, які б виявились безрезультатними. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.116 ЖК України, для виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS], а тому в задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради слід відмовити за безпідставністю вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed