Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила визнати протиправним і скасувати Наказ №6-к від 26.02.2021 року «Про звільнення за прогул [PERSON] », виданий Білоцерківським навчально-виховним об`єднанням «Звитяга» Білоцерківської міської ради; зобов`язати Білоцерківське навчально-виховне об`єднання «Звитяга» БМР поновити [PERSON] на посаді вчителя «Захисту Вітчизни» з 26.02.2021року; стягнути з Білоцерківського навчально-виховного об`єднання «Звитяга» Білоцерківської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.02.2021р. до моменту ухвалення рішення про поновлення на посаді вчителя «Захисту Вітчизни» Білоцерківським навчально-виховним об`єднанням «Звитяга» БМР; вирішити питання відшкодування судових витрат. І. Позиція сторін у справі. Позивач свої вимоги мотивувала тим, що згідно наказу № 244-к від 01.09.2014р. та наказу №45 від 01.09.2014 року її було прийнято на роботу, на посаду вчителя «Захисту Вітчизни» Білоцерківського навчально-виховного об`єднання «Звитяга». Позивач зазначає, що 26.02.2021 року її неправомірно було звільнено з посади на підставі п.4.ст.40 КЗпП України, оскільки її не ознайомили з наказом про звільнення і не видали трудову книжку в день звільнення, а починаючи з 01.03.2021 року до 04.03.2021 року її не допускали на робоче місце, і, лише, 05.03.2021 року позивач ознайомилася з Наказом № 6-к від 26.02.2021 року про своє звільнення і отримала трудову книжку. Треті особи по справі вчинили самоуправство відносно процедури звільнення позивача, втрутилися у лікарську таємницю позивача щодо стану її здоров`я, лікар [PERSON] здійснила підроблення та скоротила термін лікарняного листа, внаслідок чого утворився прогул. Оскаржуваний наказ про звільнення прийнятий у спосіб, що не передбачений КЗпП України, без погодження профспілки, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, крім того, в день звільнення з позивачем не було проведено належного розрахунку, а тому [PERSON] просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю, [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позові. Представник відповідача, адвокат Гаделія В.Р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що [PERSON] порушила трудову дисципліну, факт прогулу позивачем не спростовано. Позивач була відсутня на роботі тиждень, з 08.02.2021 по 12.02.2021 року, що стверджено за зафіксовано актом №1 від 18.02.2021 року, та і не заперечується позивачем, оскільки в зазначений період позивач перебувала в Арабській Республіці Єгипет. Однак, позивач намагалася приховати обставини своєї відсутності, звинувачувала медичних працівників, які недотрималися домовленості, неправомірно закрили лікарняний лист, потім надала сфальсифікований документ в підтвердження своєї відсутності з 8 лютого 2021 року. Зокрема, На підтвердження того, що позивач знаходилась на амбулаторному лікуванні з 08.02.2021 року по 12.02.2021 рік в КНП "Центр первинної медико-санітарної - допомоги Печерського району м.Києва, який відповідно до його статутних документів, надає лише первинну медичну допомогу для прикріпленого населення, позивачем 19.02.2021 року була надана відповідачу довідка №2416 від 08.02.2021 року. Однак, на запит відповідача від 19.02.2021 року стосовно достовірності наданої позивачем довідки, була отримана відповідь від 23.02.2021 року № 2782-379 про те, що довідка №2416 від 08.02.2021 року на ім`я [PERSON] не є дійсною, а лікар [PERSON] в КНП "ЦПМСД" Печерського району м.Києва ніколи не працювала. В позовній заяві, як і в скаргах до слідчого судді, наданих в якості додатків до позовної заяви, позивач безпідставно вказує про тиск з боку адміністрації школи на лікаря - [PERSON] . Позивач і раніше неодноразово порушувала трудову дисципліну, спізнювалася на роботу, самостійно продовжила чергову відпустку, що підтверджується доповідними записками заступника директора БНВО, начальника ЦВПВ та ДП [PERSON] . В зв`язку з безпідставною відсутністю на роботі позивача з 08.02.2021р. по 12.02.2021 р., відповідачем була отримана згода профспілкового комітету від 25.02.2021 року №1 з доданою копією протоколу засідання від 24.02.2021 року № 18 про звільнення позивача з роботи, після чого позивача було звільнено з роботи за Наказом №6-К від 26.02.2021 року. Підставою для звільнення був пункт 4 статті 40 КЗпП, а саме прогул без поважних причин. Позивачу було оголошено вказаний наказ про звільнення 26.02.2021 року та запропоновано отримати трудову книжку, але позивач не отримала її, і не розписалася про ознайомлення з наказом, що зафіксовано у відповідних актах. Представник відповідача заперечив твердження позивача, що звільнення повинно відбуватись лише після погодження комісії по трудових спорах, а не профспілкового органу, зазначивши, що саме згода профспілкового органу є неодмінною умовою для звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗПП. З позивачем було проведено повний розрахунок при звільненні. Також, представник відповідача зазначив, що посилання позивача на рішення Верховного Суду по справі № 509/271/16-ц не заслуговують на увагу, оскільки висновок в даному рішенні, навпаки, доводить, дотримання законодавчої процедури звільнення відповідачем, а тому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи по справі підтримали позицію представника відповідача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що в силу своїх повноважень і прямих обов`язків вона з`ясовувала причини відсутності позивача на роботі, перевіряла достовірність, наданого невчасно, лікарняного листа та медичної довідки, при цьому, жодного тиску на лікарів ніхто не чинив, діагнозу позивача не з`ясовував. [PERSON] не має повноважень давати розпорядження лікарям, керувати їх діяльністю. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 15.04.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні на 12.05.2021 року (Т.1а.с.45). 06.05.2021 року на адресу суду від відповідача БНВО «Звитяга» надійшов відзив на позовну заяву (Т.1а.с.76-106). 11.05.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (Т.1 а.с.128-146) 12.05.2021 року ухвалою суду було відмовлено представнику позивача у задоволені клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.05.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону громадянкою України [PERSON] , в період з 08.02.2021 року по 15.02.2021 року, із зазначенням дати перетину державного кордону, дати виїзду та повернення (Т.1 а.с.195). 21.05.2021 року на адресу суду надійшла інформація на вимогу ухвали суду від 12.05.2021 року (Т.1 а.с. 217). 16.06.2021 року представник позивача подала до суду додаткові письмові пояснення (Т. 2 а.с. 12-18). ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно наказу № 244-к від 01.09.2014 та наказу №45 від 01.09.2014 року [PERSON] було призначено на посаду вчителя «Захисту Вітчизни» Білоцерківського навчально-виховного об`єднання «Звитяга» (Т.1 а.с.21). Згідно Акту №1 від 18.02.2021 року, складеного БНВО «Звитяга», вбачається, що [PERSON] не була присутня на роботі з 08.02.2021 по 12.02.2021 року(Т.1а.с.84) Згідно Акту №2 від 23.02.2021 року про результати службового розслідування складеного комісією БНВО «Звитяга», факт прогулів вчителя захисту України [PERSON] був підтверджений (Т.1 а.с.85). Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету БНВО «Звитяга» від 24.02.2021 року ухвалено дати згоду на розірвання трудового договору з вчителем та керівником гуртка [PERSON] (Т.1 а.с.121). Встановлено, що 26.02.2021 року за підписом директора БНВО «Звитяга» [PERSON] було видано Наказ №6-к, за яким позивача було звільнено з посади викладача захисту України та керівника гуртка за п.4 ст 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (Т. 1 а.с. 11). Згідно Акту №3 від 26.02.2021 року складеного БНВО «Звитяга», вбачається , що [PERSON] відмовилась від ознайомлення з наказом про звільнення та його підписанням (Т.1а.с.86). Згідно Акту №4 від 26.02.2021 року складеного БНВО «Звитяга», вбачається , що [PERSON] не з`явилась до секретаря-діловода, щоб забрати свою трудову книжку (Т.1а.с. 87). Як вбачається з матеріалів справи,свій підпис про ознайомлення з оскаржуваним Наказом №6-к від 26.02.2021 року позивач поставила 05.03.2021 року (Т.1 а.с.11). Відповідно до довідки № 2416 від 08.02.2021 року виданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м.Києва (лікар [PERSON] ), вбачається, що [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні з 08.02.2021 р. по 12.02.2021 р.(а.с.88). Відповідно до листа-відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м.Києва, слідує, що довідка №2416 від 08.02.2021 року на ім`я [PERSON] не є дійсною, вищевказану довідку КНП «ЦПМСД» Печерського району м.Києва не видавало, лікар [PERSON] в даному закладі не працює і ніколи не працювала (а.с. 89). Згідно витягу Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України громадянкою [PERSON] , вбачається що 14.02.2021року о 15.15 год. [PERSON] повернулася в Україну, перетнула кордон, напрям в`їзду Хургада-Київ (Т.1 а.с.217). З матеріалів справи слідує, що, починаючи з 01.03.2021року позивач неодноразово зверталася в правоохоронні органи, до Управління освіти і науки Білоцерківської міськради, в Державну Службу якості освіти, та інші інстанції зі скаргами на дії керівництва БНВО «Звитяга» щодо свого звільнення з роботи та на дії лікаря [PERSON] щодо закриття і видачі лікарняного листа. За зверненнями позивача проводилися перевірки, порушено кримінальне провадження, надані роз`яснення та відповіді (Т.1 а.с.58-60, 67-70, 154-15,171). Наразі, з вказаних відповідей та перевірок на звернення позивача, порушень з боку керівництва БНВО «Звитяга» при звільненні позивача не встановлено, так само й не підтверджено неправомірність дій лікаря при оформленні і видачі позивачу лікарняного листа. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відсутність працівника на робочому місці без поважних причин є порушенням трудової дисципліни. Законодавством не визначено чіткого переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Поважні причини є оціночним поняттям, які оцінює роботодавець. Роботодавець зобов`язаний надавати оцінку кожному конкретному факту та з`ясовувати поважність причин відсутності конкретного працівника на роботі. Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1996 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Згідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Прогул є дисциплінарним проступком. Це означає, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Так, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. /Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року по справі № 369/9301/18 /. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] надала 2 пояснювальні записки на ім`я директора БНВО «Звитяга» щодо своєї відсутності протягом робочого тижня, з 08 лютого по 12 лютого 2021р. та пояснення щодо відсутності лікарняного листа за вказаний період (Т.1 ас. 96, 97). Зокрема, позивач пояснювала свою відсутність на робочому місці протягом тижня, невірним оформленням лікарняного листа, оскільки лікар [PERSON] обіцяла закрити лікарняний лист 12.02.2021р., а не 05.02.2021р., а також, пояснювала, що перебувала в медичному закладі м. Києва де проходила обстеження, в підтвердження чого надала довідку №2416 від 08.02.2021р. з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м.Києва, хоча, як було вже зазначено, цей медичний заклад заперечує дійсність даної довідки, повідомили, що лікар [PERSON] ніколи не працювала в їхньому закладі (Т. 1 а.с.87,89). Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Вказаний висновок висловлений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 р. у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18). Як було встановлено судом, позивач за станом здоров`я перебувала на лікарняному з 18.01.2021 р. по 05.02.2021 р., включно. Про відкриття лікарняного листа було обізнано керівництво БНВО «Звитяга». Заміни уроків проводили інші вчителі згідно наказів керівництва закладу. Позивач вийшла на роботу 15.02.2021 року та надала лист непрацездатності, який було закрито 05.02.2021 р. Тобто, за період з 08.02.2021 р. по 12.02.2021 р. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] в період з 08.02.2021р. по 14.02.2021р., за туристичною путівкою перебувала в Арабській Республіці Єгипет (Т.1 а.с.217). В судовому засіданні представник позивача підтвердила наведену інформацію, зазначивши, що жодним нормативним актом не передбачено заборони на виїзд за межі України в період дії лікарняного листа. При цьому, представник позивача неодноразово зазначила, що саме з вини лікаря [PERSON] слалась дана конфліктна ситуація, оскільки лікар неправомірно закрила лист непрацездатності заднім числом, і дане змусила лікаря зробити заступник БНВО «Звитяга» [PERSON] . Суд критично оцінює дану позицію сторони позивача, оскільки з наданої позивачем копії її ж медичної картки слідує, що [PERSON] з 05.02.2021р. по 15.02.2021р. на прийом до лікаря не з`являлася, а прийшла до лікаря 15.02.2021р. працездатною (Т.1 а.с.170). Згідно п.10 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, /затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства прці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від 03.11.2004 р. № 532/274/136-ос/1406/ якщо при черговому відвідуванні хворим лікаря має місце порушення режиму у вигляді несвоєчасного прибуття хворого до лікаря, то : у разі визнання хворого працездатним у графі «стати до роботи» пишуться літерами число і місяць та здійснюється запис «з`явився працездатним». Закриття лікарняного листа здійснюється датою, установленою лікарем, для прибуття хворого. Позивачем не надано жодного доказу, що датою прибуття її до лікаря було 12.02.2021р. Крім того, представником позивача підтверджено, що ні 08.02.2021 р., ні 12.02.2021р. [PERSON] не зверталася на прийом до лікаря, також, підтверджено, що лікар не надавала позивачу направлення на лікування чи будь-які профілактичні дії до Арабської Республіки Єгипет, путівка за кордон була туристичною. Дійсно, відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами (Ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02), однак, в даному випадку, таких доказів в підтвердження поважної причини відсутності позивача на робочому місці протягом робочого тижня, суду не надано, а отже, період з 08.02.2021р. по 12.02.2021р. є прогулом без поважних причин. Про факт відсутності працівника на роботі роботодавцю повідомляє один із працівників або безпосередній керівник шляхом подання доповідної записки. Законодавство не встановлює вимог до форми доповідної записки, тому вона подається у довільній, простій письмовій формі. У доповідній записці має бути вказано про те, що працівник відсутній не лише на робочому місці, а й на підприємстві. Суду надано підтвердження, що начальник Центру ВПВ і ДП Дунаєва І.Л. 15.02.2021 року надала доповідні записки на ім`я директора БНВО «Звитяга» [PERSON] , де виклала факт появи позивача на робочому місці 15.02.2021р. без лікарняного листа та без належних обґрунтувань відсутності її на роботі з 08.02.2021р.(Т.1 а.с. 90,91). Актом №1 від 18.02.2021р. була зафіксована відсутність [PERSON] на роботі в період з 08.02.2021р. по 12.02.2021р., підписаним комісією в складі 4 осіб, а також обґрунтована дата складання даного акту, оскільки позивач повідомила, що надасть документ в підтвердження причини її відсутності, але станом на 18.02.2021р. такого документу не було надано і тому була зафіксована її відсутність у вказаний період без поважних причин. Потреби фіксувати, аналогічними актами відсутність працівника кожного дня, з 08 по 12 лютого 2021р., не було, оскільки позивач заздалегідь повідомила про своє захворювання і перебування на лікарняному. В зазначений період, позивачу робочі години не ставили (не табелювали), була призначена заміна уроків, які мала вести позивач та [PERSON] зобов`язана була по виходу на роботу надати лікарняний лист. Однак, як було встановлено судом, лікарняний лист, який надала позивач, підтвердив її перебування на лікарняному по 05.02.2021 р. Як було встановлено судом і зазначено вище, позивач надала довідку з Центру первинної медико-санітарної допомоги Печерського району м.Києва, однак надана довідка та пояснення позивача викликали сумніви щодо їх правдивості, а тому директором БНВО «Звитяга» було вжито додаткові заходів щодо з`ясування причин відсутності працівника. Було зроблено запит до Центру первинної медико-санітарної допомоги Печерського району м.Києва, розпочато службове розслідування. Початок проведення такого розслідування оформлено наказом директора БНВО «Звитяга» [PERSON] та комісією в складі 4 осіб було складено Акт №2 від 23.02.2021 року про результати службового розслідування факту прогулів позивача (Т.1 а.с. 85). За результатами службового розслідування керівник навчального закладу розпочала процедуру звільнення працівника, яка допустила прогул без поважних причин. Директор БНВО «Звитяга» [PERSON] подала обґрунтоване письмове подання до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої була позивач, для отримання попередньої згоди профспілкового органу на звільнення [PERSON] за прогул. Згідно п. 10 ч.1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом; Встановлено, що 24.02.2021 року відбулося засідання профспілкового комітету БНВО «Звитяга» БМР з порядком денним про розірвання трудового договору з [PERSON] та надання згоди на її звільнення за прогул. На даному засіданні була присутня позивач, яка надавала пояснення щодо своєї відсутності. Наведене підтверджено Протоколом засідання профспілкового комітету (Т. 1 а.с. 94-95). А також, наведене підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Профспілковий комітет БНВО «Звитяга» письмово повідомив директора БНВО «Звитяга» [PERSON] про прийняте рішення про надання згоди на звільнення з роботи [PERSON] вчителя захист України та керівника гуртка (Т1. а.с.93). Встановлено, що 26.02.2021 року, в день винесення оскаржуваного наказу про звільнення, позивач була присутня на робочому місці. Позивач заперечує, що 26.02.2021 року її ознайомили з наказом директора закладу про звільнення за прогул. Однак, в спростування таких тверджень, суду надані Акти №3 від 26.02.2021р. та №4 від 26.02.2021 р. про відмову позивача ознайомлюватися з наказом про звільнення та отримання трудової книжки і про факт неотримання трудової книжки у день звільнення (Т.1 а.с. 86,87). Також, допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] підтвердили факт ознайомлення позивача в кабінеті директора з Наказом №6-к про звільнення за прогул, а також, свідок [PERSON] ствердила, що позивач пообіцяла пізніше прийти забрати свою трудову книжку до кінця робочого дня, але не забрала. Представник позивача, обґрунтовуючи свою позицію по справі, зазначила, що трудова книжка позивачу не була видана та із Наказом №6-к про звільнення за прогул позивача не було ознайомлено 26.02.2021р. Однак, при цьому, представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що позивачу «хтось» на роботі казав про її звільнення, а тому, в перший же наступний робочий день після звільнення, 01.03.2021 р., позивач написала скаргу до Управління освіти і науки Білоцерківської міськради щодо незаконного звільнення за прогул. Крім того, після винесення наказу про звільнення, наступного робочого дня позивач з`явилася на роботу в супроводі доньки та в цей, і наступні дні, [PERSON] і [PERSON] вдвох складали акти про недопущення позивача на робоче місце (Т.1 а.с.23,24,25, 26). Наведені обставини доводять про обізнаність позивача про її звільнення з роботи, а також можливість отримати свою трудову книжку. Отже, вини роботодавця в затримці видачі трудової книжки не вбачається. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників). Таким чином, обов`язок роботодавця у направленні повідомлення про трудову книжку, виникає за умови якщо працівник не був присутнім на роботі в день звільнення. В даному випадку, позивач 26.02.2021року перебувала на роботі та надані суду докази і встановлені судом обставини справи свідчать про відмову позивача отримати свою трудову книжку в день звільнення з роботи, 26.02.2021 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП. За ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Дійсно, встановленим є те, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем в день звільнення її з роботи, оскільки відповідач не є розпорядником коштів, БНВО «Звитяга» не має своєї бухгалтерії. 3-тя особа по справі, [PERSON] , суду зазначила, що вона, як директор закладу, повідомила 26.02.2021 року централізовану бухгалтерію про звільнення працівника, однак, звільнення позивача відбулося в останній робочий день місяця, відомості на виплату коштів були закриті та фінвідділ повідомив, що до 14.03.2021р., тобто в наступну виплату (аванс), з [PERSON] буде проведений повний розрахунок, що і було здійснено. Позивач не надала доказів існування боргу з належних їй до виплати сум, також, позивач не зазначила, і не надала доказів в підтвердження часу і способу отримання коштів при звільненні. В даному випадку, затримка розрахунку із звільненим працівником може слугувати підставою для спору щодо невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум (ст. 117 КЗпПУ), однак наведене не є тією обставиною порушення процедури звільнення, яка може слугувати підставою для поновлення працівника на роботі. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили обізнаність позивача і її присутність на засіданні профспілкового комітету БНВО «Звитяга» де розглядалося питання про її звільнення за прогул. Свідки підтвердили, що позивач на засіданні надавала пояснення з приводу своєї відсутності, говорила про перебування на лікарняному. Профспілковий комітет надав дозвіл на звільнення з роботи позивача, оскільки належного обґрунтування відсутності на роботі позивач так і не надала. Суд приймає до уваги покази свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх покази повністю узгоджуються з іншими доказами, що були, досліджені судом. Позивач не навела жодних аргументів в спростування показів свідків, не поставила під сумнів правдивість цих показів, не вказала про факти існування упереджених чи неприязних відносин у позивача з бувшими співробітниками. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, надавши відповідну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. Представник відповідача повідомив суду орієнтовну суму понесених відповідачем судових витрат, пов`язаних з отриманою професійною правничою допомогою та залишив за собою право подати відповідну заяву і докази у відповідності до ч.2 ст. 137, ч. 8 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed