Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.04.2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема й в частині визначення виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. 05.08.2014 р. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Відповідач в період з 01.07.2014 року є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Жодних відмов від отримання послуг від неї не надходило. Як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань із своєчасної оплати спожитих послуг за період з 01.07.2014 року по 30.09.2020 з водопостачання та водовідведення утворилась заборгованість в розмірі 37 429,24 грн., заборгованість з внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку в розмірі 11,96 грн., а також нараховано 3 % річних в розмірі 2715,98 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8205,63 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 22.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позову. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог з 01.07.2014 року до квітня 2017 року, а також на спеціальну позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в 1 рік. Відповідач також зазначає, що у публічному договорі (оферті) немає роз`яснення або уточнення, яка вода надається, а з наданого розрахунку незрозуміло, за яким саме тарифом були розраховані позивачем суми заборгованості за період з липня 2014 року по вересень 2020 року. На її думку, позивач підтверджує не надання безперебійно послуг з водопостачання та водовідведення у розрахунку заборгованості, де зазначено різний об`єм нарахувань. Вона, як споживач, купує питну воду в магазині, так як не може вживати воду, яку надає виконавець, через її погану якість і з перебоями. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає і про те, що прийняття пропозицію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, а також вказує на те, що в законодавстві не зазначено обов`язок особи письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування, якщо не співпадають місця за адресою, за якою зареєстрована. Тому місце проживання не завжди співпадає з місцем реєстрації, відповідно й отримання житлово-комунальних послуг конкретно окремій людині і в якому об`ємі не є доведеним фактом. Згідно п.6 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому КМУ. Відповідач вказує і на те, що наданий розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом, оскільки стягувачем не надано інформацію щодо структури цих нарахувань; в порушення ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік» розрахунок не містить таких обов`язкових реквізитів, як дата і місце складання, а також назва підприємства, від імені якого складено документ. Позивачем не доведено факту надсилання їй платіжних документів, а щодо нарахування 3 % річних та інфляційної складової позивач не наводить жодного нормативного обґрунтування розміру процентів інфляції. Позивачем не надано доказів здійснення оплати за надані послуги з водовідведення та водопостачання із зазначенням конкретних дат платежів, у зв`язку з чим неможливо встановити періоди заборгованості (коли почалось прострочення відповідача). Крім того, позивачем не вказано, за який саме період виник борг у розмірі 11,96 грн., яку функцію виконує вузол комерційного обліку, якщо у розрахунку вказано об`єм нарахування за постачання ХВ здебільшого 33 куб.м. Позивач не зазначає у розрахунку, за якими показниками він розрахував саме таку величину, не вказує структуру тарифу. Посилаючись на викладені обставини, а також відсутність необхідної для споживача інформації, яка має надаватись позивачем, відповідач не визнає позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. 02.03.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача Березової І.Г. на відзив. У даній відповіді представник позивача зазначає про необґрунтованість тверджень відповідача та просить задовольнити позовні вимоги. 29.03.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких вона вказує на те, що позивач не надав доказів того, що вона зверталась до нього з приводу укладення договору, а також не надав пояснень стосовно питань, порушених нею у відзиві. 08.04.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача Березової І.Г. на заперечення, в яких представник позивача вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 26.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198 від 10.04.2014 року, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Так ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. 05.08.2014 р. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення щодо публічного договору (оферти) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг. У відповідності до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Боржнику відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а Боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пункти 1, 10 п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13). Також, зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності оформлених договірних відносин на підставі факту користування послугами та за тарифами, що визначені у встановленому законом порядку. Про таке, зокрема, вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц. Судом встановлено, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] з 01.07.2014 року на підставі публічного договору (оферти), оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача - ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, в порушення умов Договору та вимог, що передбачені наведеними вище нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.07.2014 року по 30.09.2020 року послуг з водопостачання та водовідведення відповідач не виконувала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 37 429,24 грн., а також заборгованість з внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку в розмірі 11,96 грн. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, є вірним нарахування 3% річних у розмірі 2715,98 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8205,63 грн., нараховані на суму заборгованості, що виникла за період з 01.07.2014 року по 30.09.2020 року. Однак, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого та дослідженого розрахунку заборгованості судом вбачається, що з 01.07.2014 року відповідачем не проводилось жодної оплати за надані послуги, тобто борг не визнавався, зобов`язання не виконувались. Відтак, відсутні підстави вважати, що мало місце переривання строку позовної давності. Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.07.2014 року по 01.11.2017 року, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відтак, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2017 року по 30.09.2020 року, що разом з 3 % річних та інфляційними втратами за вказаний період становить 27 047,17 грн., що складається з: основна заборгованість - 24 991,59 грн., 3 % річних - 860,92 грн., інфляційні втрати - 1182,70 грн., заборгованість з внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 11,96 грн. Посилання відповідача на те, що до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат належить застосувати спеціальну позовну давність в 1 рік як до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені, то суд зауважує на те, що ст.625 ЦК України визначає, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховуються за весь час прострочення. Відтак, ці твердження суд відхиляє. Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо розрахунку, оскільки на його спростування відповідачем не надано жодних та належних доказів, контррозрахунку не надано, з клопотанням про проведення судово-бухгалтерської експертизи відповідач не зверталась. Даний розрахунок містить всі необхідні реквізити для прийняття обґрунтованого рішення, зазначено усі складові боргу. Що ж стосується посилань відповідача на те, що у даному розрахунку відсутні складові тарифів, а також інші посилання в цій частині, то суд зауважує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Тариф на послуги з холодного водопостачання і водовідведення встановлений розпорядженнями Київської міської державної адміністрації за відповідні періоди. При цьому, такі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є чинними, у судовому порядку не чинними не визнавалися та є обов`язковим для виконання всіма органами місцевого самоврядування, установами, підприємствами, організаціями, розташованими на території міста, у тому числі і для споживачів таких послуг. Пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг лише за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Приймаючи до уваги наведені норми законодавства, суд не враховує інші доводи відповідача, зокрема щодо надання неякісних послуг, звільнення від сплати за комунальні послуги через непроживання та інші, оскільки до відзиву не надано жодного доказу на їх підтвердження. Відповідач не довела суду того, що вказані послуги вона не отримувала, що зверталась до позивача чи інших інстанцій з будь-якими заявами щодо неякісних послуг, невірного нарахування, не проживала за адресою, за якою надаються послуги тощо. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягають частковому задоволенню в розмірі 27 047,17 грн. в межах строку позовної давності, що складається з: основна заборгованість - 24 991,59 грн., 3 % річних - 860,92 грн., інфляційні втрати - 1182,70 грн., заборгованість з внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 11,96 грн. В задоволенні інших вимог належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial