Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

02.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 25.01.2003 року зареєстрував з нею шлюб. Від спільного проживання народилися син [PERSON], [INFO], та дочки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] народження. За час подружнього життя дружина вела себе негативно, зловживала спиртними напоями, відносилася агресивно до дітей, не слідкувала за собою. На даний час вони спільно не проживають. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що у відповідачки є інший чоловік. За період окремого проживання відповідачка життям дітей не цікавилася. 06 вересня 2014 року прийшла до дочки [PERSON] на день народження, принісши їй в подарунок куртку, проте до менших дітей, які були на той час у дитячому садочку, який знаходиться через дорогу від їхнього житлового будинку, не зайшла. Примирення між ними неможливе. Він самостійно виховує дітей і бажає, щоб вони залишилися з ним. Відповідачка позов визнала, просила вимоги позивача задовольнити. Проживання у цивільному шлюбі з іншим чоловіком заперечила, після розірвання шлюбу просила залишити їй дівоче прізвище «[PERSON]». В даний час вона проживає спільно з батьками у двохкімнатній квартирі, крім того, працює позмінно, тому дітей на своє утримання забрати немає можливості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, подружні зв'язки зруйновані. Вихованням дітей займається батько. В період строку, наданого судом для примирення, відносини між подружжям не змінилися. Намірів зберегти сім'ю не має кожний із подружжя. Згідно ч. 4. ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved