Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

08.02.2018 [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON], в якій просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 26 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис за № 321; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що протягом останніх декількох років стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім'я припинила своє існування. Кожний із подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. З 26 жовтня 2016 рокусторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та інтересам позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні. Майнових спорів між подружжям немає. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала та просила задовольнити, після розірвання шлюбу прохала залишити їй прізвище "Костянтинова". Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, фактично шлюбних відносин тривалий час сторони, як подружжя не підтримують і їх шлюб розпався. Заходів для примирення сторони не вживають, а тому,суд приходить до висновку, що шлюб, який існує між ними лише юридично, необхідно розірвати./ а.с. 11/ Судом також встановлено, що сторони мають спільну дитину: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. /а.с. 12/ Відповідно до\~ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Оскільки позивач [PERSON] просить суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дитини, а відповідач [PERSON] не заперечував щодо задоволення позовних вимог, відзиву на позов не подав, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 704,80 грн., також підлягають задоволенню. Враховуючи, наведене, на підставі ст. ст.\~166,\~180,\~181,\~182,\~183,\~184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved