Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

11.06.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття; стягнення з [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , як матері дитини, в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача до суду надійшло клопотання в якому просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.07.2021 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11.08.2021. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 02.11.2019 перебували у шлюбі.(а.с.9) У період перебування у шлюбі [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . (а.с.10). На даний час [PERSON] знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою №111 від 04.02.2021 про реєстрацію місця проживання особи, виданою виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Київської області, та актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб № 224 від 01.06.2021 (а.с.12-13). Як зазначає позивач, протягом останнього року стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Фактично сім`я припинила своє існування. З відповідачем по справі вони разом не проживають, позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати їх доньку, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на мене законом та необхідні для належного утримання доньки, що підтверджується Актом обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання № 224 від 01.06.2021. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. За змістом частини 3 та частини 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи надані докази та позицію відповідача про визнання позову, вимога про розірвання позову підлягає задоволенню. В частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, батько дитини у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Враховуючи вище викладене, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Нормами частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, як зазначає позивач, Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а у зв`язку з тим, що доньці не виповнилося трьох років, вона не можу працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку немає. Відповідно до частини 2 та частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має таке право незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно частини 2 статті 77 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм частин 1, 2 статті 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» (із відповідними змінами та доповненнями) загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Враховуючи наведене суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача аліменти на утримання матері дитини, у частці від заробітку (доходу) в розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача щомісячно, до досягнення [PERSON] [INFO] трьох років. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved