Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 29 грудня 2014 року між ПАТ «СК «Українська страхова група», та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1210-14-00300, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», державний № [NUMBER]. 08 грудня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Чері», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Заводського районного суду, вищевказана дорожньо-транспортна пригода, відбулась в наслідок порушення Відповідачем ПДР України. До Позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку-фактури № С000022932 від 08.01.2016 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив справу слухати без його участі, проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та не надав заяву про відкладення розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення, яке відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд встановив, що 29 грудня 2014 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1210-14-00300, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», державний № [NUMBER]. 08 грудня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Чері», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Заводського районного суду від 29.02.2016 року, вищевказана дорожньо-транспортна пригода, відбулась в наслідок порушення Відповідачем ПДР України. До Позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку-фактури № С000022932 від 08.01.2016 року. На підставі вищевказаних документів Позивач здійснив виплату страхового відшкодування к розмірі: 67 527 грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 709 від 19.01.2016р. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Чері», державний № [NUMBER], застраховано у СК «Княжа», за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4384218. Згідно умов даного полісу розмір ліміту за заподіяння шкоди майну становить - 50 000 грн., розмір франшизи -0 (нуль) грн. Саме 50 000 гри. було сплачено СК «Княжа» на рахунки Позивача.? Отже сума яку не покриває поліс становить: 17 527 грн. 24 коп. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України «розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості витраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ст. 1194 Цивільного кодексу України «особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Згідно до ст. 1194 ЦК України та позиції Верховного Суду України зазначеній у постанові № 6-2878цс15 від 10.02.2016 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і гани відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновків, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки страхове відшкодування потерпілому від ДТП позивачем виплачено, тому позивач має передбачене діючим законодавством право вимагати відшкодування збитків від відповідача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати .

Outcome: approved