Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Одеська нова біржа, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 41/99 квартири [ADDRESS], укладений на Одеській новій біржі 19 січня 1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], як покупцями та [PERSON], [PERSON], [PERSON], як продавцями. Визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 17,3 кв.м, загальною площею 30,6 кв.м, яка складається з: однієї житлової кімнати - 17,3 кв.м; кухні - 5,8 кв.м; вбиральні - 2,6 кв.м; коридору - 2,6 кв.м; вбудованої шафи - 1,5 кв.м. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 19 січня 1999 року в м. Одесі на Одеській новій біржі був укладений в письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна № 41/99, згідно з яким [PERSON], [PERSON], [PERSON] було придбано у [PERSON], [PERSON], [PERSON], належну їм в рівних частках квартиру [ADDRESS]. Після покупки спірної квартири позивачі у встановленому в законом порядку зареєстрували договір купівлі продажу № 41/99 від 19 січня 1999 року в КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 31.12.2012 року. З моменту укладення договору, позивачі повністю сплачують всі комунальні послуги та несуть всі витрати по утриманню квартири. На теперішній час у позивачів виникла необхідність розпорядитись належною їм на підставі договору купівлі-продажу квартири. При збиранні документів позивачами було виявлено, що договір купівлі-продажу № 41/99 квартири [ADDRESS], укладений на Одеській новій біржі 19 січня 1999 року, згідно якого позивачі є власниками зазначеної квартири, загубився та всі спроби відшукати загублений документ не призвели до позитивного результату. Відсутність оригіналу зазначеного документу, який необхідний для вчинення угоди купівлі-продажу унеможливлює здійснення правочину з відчуження належного позивачам нерухомого майна, тому вони змушені звернутись до суду відповідно до чинного законодавства України, та просять суд визнати вказаний договір дійсним та визнати за ними право власності на вказану квартиру. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на зазначені в позові обставини та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з*явилися, надали до суду заяви, у яких позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову. Третя особа, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, сповіщені належним чином, в судове засідання не з'явилися, з позовом ознайомлені, причини неявки суду не повідомили. Згідно відповіді адресно-довідкового бюро від 08.06.2014 року, за вказаною у договорі адресою Одеська нова біржа не існує. Згідно п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 41/99 від 19 січня 1999 року в м. Одесі на Одеській новій біржі [PERSON], [PERSON], [PERSON] було придбано у [PERSON], [PERSON], [PERSON], належну їм в рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ Одеського міськвиконкому від 22.12.1998 року, зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» від 02.01.1999 року за №853, стор. 95 кн.306 пр., квартиру [ADDRESS]. З однієї сторони позивачі передали відповідачам обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідачі у свою чергу - передали позивачам правовстановлюючі документи на квартиру, фактично передали квартиру у користування. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. Після покупки спірної квартири позивачі у встановленому в законом порядку зареєстрували договір купівлі продажу № 41/99 від 19 січня 1999 року в КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 31.12.2012 року, що підтверджується відповіддю КП «ОМБТІ та РОН» від 10.06.2014 року за №3583-06/589. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачі здійснюють право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, тому як мешкають у квартирі, сплачують всі комунальні послуги, здійснюють поточний ремонт, підтримують житло у належному санітарно-технічному стані. Вищезазначена квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] складається з: однієї житлової кімнати - 17,3 кв.м; кухні - 5,8 кв.м; вбиральні - 2,6 кв.м; коридору - 2,6 кв.м; вбудованої шафи - 1,5 кв.м. Загальна площа - 30,6 кв.м., житлова площа - 17,3 кв.м. 21.03.2013 року між [PERSON] та ВАТ «Одесаобленерго» був укладений договір №0300/826510 на отримання послуг для населення з електропостачання. Також між позивачем та іншими обслуговуючими структурами з постачання комунальних послуг було укладено відповідні договори. Відповідно до довідки №602 від 12.06.2014 року про склад сім*ї, [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Лист Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року „ Про судову практику по справам про визнання угод недійсними ", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним. У відповідності до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. На думку суду визнання права - спосіб захисту, який застосовується у випадку наявності спору між суб'єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між ними, і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обов'язку. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як встановлено матеріалами справи позивачі довели суду факт невизнання чи оспорювання його права на нерухоме майно, що знаходиться у їх власності, а саме неможливість розпорядитись належним їм нерухомим майном через відсутність оригіналу договору купівлі-продажу № 41/99 квартири [ADDRESS], укладений на Одеській новій біржі 19 січня 1999 року, що унеможливлює подальшу реєстрацію відчуження нерухомого майна. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь і справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Згідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5 для відчуження об*єктів нерухомого майна, власниками майна повинно бути надано нотаріусу оригінал документу, який посвідчує право власності на нерухоме майно. Відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно унеможливлює вчення правочину щодо відчуження об*єкту нерухомого майна. Судом встановлено, що з моменту укладання договору по наступний час позивачі на законних підставах володіють та користуються належним їм нерухомим майном (саме спірною квартирою), тому суд приходить до висновку що позов є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5 для відсудження об*єктів нерухомого майна, власниками майна повинно бути надано нотаріусу оригінал документу, який посвідчує право власності на нерухоме майно. Відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно унеможливлює вчення правочину щодо відчуження об*єкту нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved