Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

01.02.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просили: визнати за [PERSON] право приватної власності на ? частину гаражу розмірами 3.66 м х 5.30 м., розташованого за адресою: вулиця Самаркандська, 4 в м. Кривому Розі; визнати за [PERSON] право власності на ? частину гаражу літ. «Ж» розмірами 3.66 м х 5.30 м., 1/3 частку вбиральні «З», огорожі №1, воріт №2, огорожі №3, огорожі №4, хвіртки №5, огорожі №6 та водоколонки І, розташованих за адресою: вулиця Самаркандська, 4 в м. Кривому Розі - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 14 вересня 2013 року; визнати за [PERSON], право власності на ? частину гаражу розмірами 3.66 м х 5.30 м, 1/3 частку вбиральні «З», огорожі №1, ворот №2, огорожі №3, огорожі №4, хвіртки №5, огорожі №6 та водоколонки І, розташованих за адресою: вулиця Самаркандська, 4 в м. Кривому Розі - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 14 вересня 2013 року. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] зазначали, що 14 вересня 2013 року їх мама - [PERSON] померла. Після смерті матері позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом на майно, належне померлій на день її смерті. Заповіту мама не залишила. Спадковим майном після смерті матері [PERSON]І є гараж розмірами 3,66 х 5,30 м, а також вбиральня під літерою «З», огорожа №1, ворота №2, огорожа №3, огорожа №4, хвіртка №5, огорожа №6 та водоколонка І, що розташовані за адресою: вулиця Самаркандська, 4 в м. Кривому Розі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли у встановленому законом порядку і зараз звернулись до нотаріату для отримання свідоцтва по право на спадщину за законом. Однак відповідно до постанови № 3386/02-31 від 16 07.2016 року Державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачам в видачі свідоцтва по право на спадщину після смерті матері [PERSON], мотивуючи відмову тим, що домоволодіння з господарськими побудовами, що було розташоване за адресою: вул. Самаркандська, 4 в м. Кривому Розі - знесене, і тому право власності на нього припинене, а сам гараж «Ж» не є окремим обєкгом нерухомості з окремою поштовою адресою, а входить до складу домоволодіння, як господарча споруда, і в звязку з цим на гараж відсутні право встановлюючі документи. В звязшку з вищенаведеним позивачі змушені звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної у м. Кривому Розі ради у судове засідання не з'явився, однак направила на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник третьої особи Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак від третьої особи на адресу суду було скеровано лист, в якому просять справу слухати без їх участі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON], та її матері [PERSON] спільно належало домоволодіння № 4, що складалось з житлового будинку А-І з надвірними спорудами: погріб «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральня «Д», водоколонка І, замощення II, огорожа №1, огорожа № «2», огорожа №№ «3», «4» , що знаходилося за адресою: вул. Самаркандська в м. Кривому Розі та було успадковано в розмірі 2/3 часток за законом позивачем [PERSON] (Іліуц), спільно з матірю [PERSON] після смерті їх чоловіка та батька [PERSON], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою 05.10.1988 р., реєстр № 478-1988. 1/3 частина зазначеного домоволодіння з господарськими побудовами належала матері [PERSON] одноособово на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], виданого 25.11.1992р. Другою криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-6528. Згідно акту про надання земельної ділянки від 21.01.1972 року відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих земельна ділянка площею 596 кв.м. на вул. Самаркандській, 4 в м. Кривому Розі надана [PERSON]. Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON], в 1992 році разом з матірю [PERSON], після отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно - зазначене домоволодіння, за спільною згодою самовільно побудували на території прибудинкової земельної ділянки автомобільний шлакоблочний гараж розмірами 5,30 м. на 3,66м. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної [PERSON] народних депутатів Дніпропетровської області № 29/1 від 22.01.1993 р. вищевказаний самовільно збудований гараж розмірами 3,66 X 5,30 м. по вул. Самаркандській в м. Кривому Розі вирішено узаконити, Архітектурно-планувальному бюро виготовити схему привязки, Криворізькому бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію правовстановлюючих документів. 14 вересня 2013 року мама позивачів [PERSON] померла, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серія І-КИ №529844 від 14 вересня 2013 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія ІІ-АВ № 150685 від 30.03.1971 року позивачка [PERSON] народилася 21.02.1971 року, батьками останньої вказано [PERSON] та [PERSON] Крім цього відповідно до свідоцтва про народження серія І-АГ № 795632 від 04.09.1967 року позивач [PERSON] народився 26.07.1967 року, батьками останнього вказано [PERSON] та [PERSON] Після смерті матері позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями 1 черги за законом на майно, належне померлій на день її смерті. Заповіту [PERSON] не залишила. Оскільки саме домоволодіння з господарськими побудовами знаходилось в аварійному стані і приблизно в 2003-2005 роках було зруйноване, спадковим майном після смерті матері [PERSON] є гараж розмірами 3,66м х 5,30м, а також вбиральня «З», огорожа № 1, ворота № 2, огорожа №3, горожа № 4, хвіртка № 5, огорожа №6 та водоколонка І розташовані за адресою: вул. Самаркандська, 4 в Жовтневому районі м. Кривого Рогу. Дана обставина також підтверджується актом обстеження КП ДОР «[PERSON] БТІ» відповідно до якого техніком відділу КП ДОР «[PERSON] БТІ» 16.08.2016 року за замовленням № 241454 від 10.08.2016 року встановлено, що житловий будинок «А-1» житловою площею 9,1 кв.м., літня кухня «Б», підвал «Б п/д», сарай «В», сарай «Г», вбиральня «Д», замощення ІІ знесені. Крім цього на земельній ділянці збудовано: гараж «Ж», вбиральня «З» Для прийняття спадщини позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в нотаріальну контору для отримання свідоцтва по право на спадщину за законом після смерті матері. Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 16.07.2016 року № 3386/02-31 позивачам було відмовлено в видачі свідоцтва по право на спадщину після смерті матері [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 16.07.2016 року № 3386/02-31 позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 14.09.2013 року їх матері [PERSON] в звязку з тим, що домоволодіння з господарськими побудовами, що було розташоване за адресою: вул. Самаркандській, 4 в м. Кривому Розі знесене, і тому право власності на нього припинене, а сам гараж під літ. «Ж» не є окремим обєкгом нерухомості з окремою поштовою адресою, а входить до складу домоволодіння, як господарча споруда, і в звязку з цим на гараж відсутні право встановлювальні документи. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги після смерті 14.09.2013 року матері [PERSON], прийняли спадщину, у встановлений законом строк звернулися із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом. У той же час, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Нотаріальний процес оформлення спадщини регламентовано п. 4.15. "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зарєстр. в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, колізія закону щодо виникнення права власності на нерухоме майно, яке відноситься до спадкової маси за законодавством, що діяло на час створення об'єкту нерухомості та відсутність державної реєстрації речового права на імя спадкодавця на час оформлення спадкових прав, унеможливлює в нотаріальному порядку оформити спадщину. Тому, позовна заява [PERSON], [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved