Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк" заборгованість у розмірі 29525,38 грн. за кредитним договором №б/н від 23 листопада 2010 року та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 23 листопада 2010 року між сторонами укладено договір, за яким [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов'язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку. Представник позивача та відповідач у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. З письмових заперечень відповідача вбачається, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково лише у частині основної суми боргу, а в решті просить відмовити, обґрунтовуючи тим, що термін дії договору встановлено до 23 листопада 2011 року і банк мав право нараховувати відсотки та штрафні санкції виключно у межах періоду дії договору. Умови та Правила надання банківських послуг він не підписував, тому вони не є частиною договору, а подвійне застосування до нього штрафних санкцій суперечить положенням ст.61 Конституції України. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, 23 листопада 2010 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в сумі 16000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців, який автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору (п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг). Банк виконав свої зобовязання, відкривши [PERSON] рахунок та надавши кредитні кошти в межах обумовлених сум у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У відповідності до п.2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обовязкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачував, чим порушив умови договору. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит. З наданого позивачем розрахунку, правильність якого відповідачем-м не спростовано, вбачається, що станом на 31 липня 2015 року заборгованість відповідача за договором №б/н від 23 листопада 2010 року становить 29525,38 грн., яка складається з: тіла кредиту 18692,01 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 8551,21 грн., заборгованості за пенею та комісії 400 грн., фіксованої частини штрафу в сумі 500,00 грн. та процентної частини штрафу 1382,16 грн. З висловленої Верховним судом України правової позиції у справах № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року і №6-127цс14 22 від жовтня 2014 року, яка згідно положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосування норм права за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України). Строк дії платіжної картки, виданої банком [PERSON], сторони не повідомили, однак згідно «Тарифів по престижних картах Visa» встановлений два роки, який виходячи з дати укладення договору закінчується 23 листопада2012 року. З позовом до відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся 02 листопада 2015 року, останній платіж відповідачем здійснено 27 квітня 2015 року. Разом з тим, згідно п.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг строк позовної давності стосовно вимог щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки (пені, штрафу) витрат банку визначено у пятдесят років. Позичальник [PERSON] погодився з тим, що указана вище заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У цій заяві [PERSON] підтвердив ті обставини, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-255 від 06 березня 2010 року, а також з Тарифами, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, що підтверджується його підписом у заяві, який не оспорюється. А тому доводи відповідача щодо необґрунтованого нарахування банком відсотків, комісії та неустойки є помилковими. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500,00 грн. та процентної частини штрафу 1382,16 грн. не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту, відсотках, пені та комісії на загальну суму 27643,22 грн. є обґрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1218 грн. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 553, 554, 610-612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved