Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

У червні 2017 року до Запорізького районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , Головного територіального управління Національної гвардії України, треті особи: Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України, Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, який уточнювався в останнє 09.10.2017 року. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що 17.08.2016 року о 01-15 год. на 2км+100 м від автомобільного шляху Харків Сімферополь до смт. Балабине Запорізького району Запорізької області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] , рухався в напрямку м.Василівка Запорізької області. Виконуючи маневр обгону та не впевнившись в тому, що зустрічна смуга, на яку він виїжджав, вільна від транспортних засобів, [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] , який рухався у зустрічному йому напрямку, під керуванням [PERSON] , в салоні якого знаходились пасажири: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В наслідок ДТП всі учасники даної події отримали тілесні ушкодження, а автомобілі механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою від 09.09.2016 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016080230001523 від 17.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Копії матеріалів кримінального провадження були направлені до УПП в м.Запоріжжя для вирішення питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.11.2016р. у справі №317/4110/16-п провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП. На час скоєння ДТП [PERSON] був солдатом та перебував на посаді стрільця 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення (змішаного) окремого загону спеціального призначення «Азов» військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, яка є власником автомобіля «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] . Також [PERSON] вказав, що 29.08.2016 р. ним був заявлений та організований, а експертом автотоварознавцем [PERSON] за участю представника Головного управління національної гвардії України Данилевського О.В. був проведений огляд автомобіля «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] на предмет встановлення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля. Відповідно до звіту №78 про оцінку автомобіля «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] від 07.09.2016р., вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику [PERSON] складає 165\~598,18 грн. За проведення вказаної експертизи, як зазначив позивач, він сплатив 700,00 гривень. Крім того [PERSON] зазначив, що оскільки цивільна правова відповідальність відповідачів не була застрахована, він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування матеріальних збитків, у зв`язку з чим отримав 100\~000,00 грн. відшкодування. Оскільки позивачу була відшкодована частина матеріальних збитків, а саме 100\~000,00 грн., залишок не відшкодованої матеріальної шкоди становить 66\~298,18 грн. Також [PERSON] вказав, що окрім матеріальної шкоди йому була завдана і моральна шкода, а саме, як вказав [PERSON] з вини [PERSON] він отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран та був змушений лікуватися протягом тривалого часу. Він перебував на лікарняному та проходив амбулаторне лікування в КУ «Дніпрорудненьска міська лікарня» в період часу з 17.08.2016р. по 26.08.2016р. Після тривалого лікування [PERSON] почав відчувати болі в спині та після проходження МРТ 04.11.2016 р. з`ясувалось, що позивач отримав під час ДТП компресійний перелом хребта, у зв`язку з чим [PERSON] був вимушений продовжувати лікування з 04.11.2016 р. по 01.12.2016р., з 02.12.2016р. по 06.01.2017р., та з 07.01.2017р. по 31.01.2017р. Тривалий час, як вказав позивач він не міг спати у нічний час через нестерпний біль у спині, відчував нервозність через те, що [PERSON] позбавив його можливості користуватись майном (автомобілем), яким він і досі не може користуватись. До теперішнього часу позивач продовжує відчувати незручність та дискомфорт у зв`язку з відсутністю засобу пересування, змушений звертатись до знайомих за допомогою у транспортуванні. На підставі вищевикладеного [PERSON] був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просив суд: - стягнути з [PERSON] та Головного управління Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України в солідарному порядку на користь [PERSON] 66\~298,18 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення; - стягнути з [PERSON] та Головного управління Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України в солідарному порядку на користь [PERSON] 50\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення; - стягнути з [PERSON] та Головного управління Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України в солідарному порядку на користь [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги в частині визначення внаслідок чого, спричинено шкоду позивач в судовому розгляді не змінював та не уточнював. Представником на пропозицію суду уточнення не надавалися. Надіслана електронною поштою представником позивача адвокатом Першиним В.М. до суду заява, яка датована 17.01.2018р. про те, що представник просить суд вважати правильними позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, не може бути прийнята судом як уточнення позовної заяви, оскільки по-перше вона надіслана в електронному вигляді і лише суду, інші учасники справи не були ознайомлені з нею, та взагалі такий порядок уточнення позову не передбачений нормами ЦПК. Суд, виходячи з принципу справедливості рішення, вважає, що вірним є розгляд позовних вимог, щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні при розгляді в режимі відеоконференції був присутній і позивач [PERSON] і його представник - адвокат Першин В.М., позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Також представник позивача адвокат Першин В.М. вказав, що він наполягає на тому, що стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої [PERSON] повинно бути здійснено і з [PERSON] і з Головного територіального управління Національної гвардії України, у зв`язку з тим, що надані стороною відповідача-2 докази не є допустимими, оскільки надані в ході судового розгляду, після попереднього судового засідання. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Клопотань, заяв, пояснень до суду не подавав. В судовому засіданні був присутній представник відповідача Головного управління Національної гвардії України МВС України - Степура Ю.М., який проти позову заперечував та зазначив наступне: Кримінальне провадження стосовно даного ДТП було закрито постановою від 09.11.2016 р. у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Водночас постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.11.2016р. у справі №317/4110/16-п розглянуто адміністративний матеріал за ст. 124 КУпАп відносно [PERSON] та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Також представник [PERSON] вказав, що відповідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з приписами ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом або іншим об`єктом, яке створює підвищену небезпеку. Представник відповідача [PERSON] вважає, що моральна та матеріальна шкода, яка була завдана позивачу підлягає відшкодуванню особою, яка на праві власності володіє транспортним засобом Як зазначив\~представник відповідача\~ [PERSON] ,\~а ні Головне управління НГУ, а ні військова частина автомобілем марки «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] не володіє та ніколи не володіла. Крім того, представник вказав, що положення норм ст. 1187 ЦК України, на які позивач посилається в своєму позову, не передбачають покладення обов`язку на орган державної влади відшкодовувати шкоду, завдану об`єктом підвищеної небезпеки. Разом з тим, [PERSON] вказав, що відповідальність органів державної влади за шкоду, завдану ними або їх службовцями (посадовими особами), встановлена ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, не підлягає застосуванню в даному випадку враховуючи спеціальні норми матеріального права положення ст. 1187 ЦК України. Отже згідно з вищевикладеним, представник відповідача [PERSON] вважає, що підстави для стягнення з Головного управління Національної гвардії України МВС України матеріальної та моральної шкоди на користь позивача відсутні, оскільки Головне управління Національної гвардії України МВС України не володіє транспортним засобом, яким керував [PERSON] під час ДТП. Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України Івахніна А.В., надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких представник підтвердив заявлений позивачем розмір завданих збитків під час ДТП автомобілю Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з. [NUMBER] , а саме 165\~598,98 грн. Також представник вказала, що позивачу [PERSON] у відповідності до норм ст. 22 , п.п.а п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була здійснена виплата в розмірі 100\~000,00 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП. Також [PERSON] вказала, що вважає позов [PERSON] правомірним та таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України за довіреністю Первухін А.А. надав до суду письмові пояснення, згідно яких вбачається, що третя особа проти позову [PERSON] заперечує в повному обсязі, оскільки позов є безпідставним, надуманим та таким що не відповідає дійсності, оскільки військова частина [NUMBER] НГ України не є власником автомобіля марки «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] . Представник відповідача та представник третьої особи наполягали на тому, що [PERSON] під час скоєння ДТП не виконував обов`язків служби, а взагалі знаходився у відпустці та ніяких службових завдань не виконував. Службовим розслідуванням було встановлено, що автомобіль марки «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] є цивільним транспортним засобом, який не зареєстрований у встановленому порядку та на нього відсутній відповідний реєстраційний документ державного зразку, а військовий номерний знак [NUMBER] був встановлений на вказаний автомобіль самовільно, він виготовлений кустарним способом та не відповідає нормам ДСТУ, у зв`язку з чим солдат [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. На підставі вищевикладеного представник вважає, що позивач безпідставно залучив в якості відповідача Головне управління Національної гвардії України та в якості третьої особи Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2016 року, досудовим розслідуванням було встановлено, що 17.08.2016 року о 01-15 год. на 2км+100 м від автомобільного шляху Харків Сімферополь до смт. Балабине Запорізького району Запорізької області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] , рухався в напрямку м.Василівка Запорізької області. Виконуючи маневр обгону та не впевнившись в тому, що зустрічна смуга, на яку він виїжджав, вільна від транспортних засобів, [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] , який рухався у зустрічному йому напрямку, під керуванням [PERSON] , в салоні якого знаходились пасажири: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В наслідок ДТП всі учасники даної події отримали тілесні ушкодження, а автомобілі механічні ушкодження з матеріальними збитками (Т.1 а.с.33) Також із вказаної постанови вбачається, що кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Відповідно до постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 21.11.2016 р. за №317/4110/16-п (3/317/766/2016), провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАп України було закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП (Т.1 а.с.35) Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] був присутній на розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, винуватість свою визнавав. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 13.08.2013 р. власником автомобілю «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] є [PERSON] (Т.1 а.с.36) Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. п. а) п. 41.1.ст.41 Закону позивачу за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону, позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Згідно наданого до суду стороною позивача звіту про оцінку транспортного засобу «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] за №78 від 07.09.2016 р., вартість матеріальних збитків завданих власнику автомобіля «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] в наслідок ДТП станом на 02.09.2016р. становить 165\~598,18 грн. (Т.1 а.с.6-31). Згідно з листом про прийняте рішення №3.1-05/3314 Моторно (транспортного) страхового бюро України від 09.02.2017 р. розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих складає 100 000,00 грн.( Т.1, а.с.37). Вказана сума виплачена позивачеві. Вищевикладені обставини не оспорювалися жодним з учасників розгляду справи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду за ст.166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положенням ст. 1187 ЦК України відповідальність покладається на власника (працівника) джерела підвищеної небезпеки та відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених чинним цивільним законодавством. Відповідно до зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За загальним правилом, установленим ч.2 ст.1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Стороною відповідача до суду наданий Генеральний договір обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів №609.2290.02.510, який був укладений між ПрАТ «Альфа Страхування» та Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України з переліком транспортних засобів, які підлягають обов`язковому страхуванню цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Т.1 а.с.168-173). Згідно вказаного переліку вбачається (Т.1 а.с.172), що з державним номерним знаком [NUMBER] у Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України на обліку (балансі) рахується транспортний засіб «Богдан А22110» 2014 року випуску, натомість у вказаному переліку взагалі відсутній автомобіль марки «Ford». Вказане ще раз підтверджує те, що автомобіль «Ford Mondeo» сірого кольору, яким керував [PERSON] під час ДТП не є транспортним засобом Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Встановити хто є власником автомобілю «Ford Mondeo» сірого кольору, яким керував [PERSON] під час ДТП не виявилось можливим. На виконання ухвали суду від 17.01.2018 р. про витребування доказів Головний центр обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України не зміг надати відомості стосовно особи, яка ввозила вказаний транспортний засіб на територію України. Крім того\~судом була\~витребувана інформація\~з Держвної\~фіскальної служби\~України щодо\~перетину митного\~кордону України\~автомобілем «Ford\~Mondeo».\~Згіднонаданої інформації\~вбачається,\~що жодного\~автомобілю марки\~«Ford\~Mondeo»\~з,\~який має\~VIN\~код \~ [NUMBER] \~митний кордон\~України не\~перетинав.\~(Т.1\~а.с.206,207). У зв`язку\~з наданими\~відомостями Державної\~фіскальної служби\~Укракїни з`ясовано,\~що \~автомобіль «Ford Mondeo», який має VIN код [NUMBER] 08.10.2012 року перетнув пункт пропуску під кермуванням [PERSON] , що є власником фірми Дорсіма. Інших відомостей щодо власника не має. Долю зазначеного автомобіля з часу перетинання кордону в 2012 році до ДТП в 2016 роцф прослідкувати не можливо. Відомостей щодо власника також не надано. Отже, суд приходить до висновку, що саме вина [PERSON] в скоєнні ДТП підтверджується постановою Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження від 09.09.2016 року, в якій встановлено, що дії [PERSON] перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками ДТП. Вказана постанова та встановлені в ній факти не були оскаржені, постанова не скасована. Постанова суду щодо закриття провадження по адміністративній справі також не була оскаржена та набрала законної сили. Згідно вказаної постанови судом також були встановлені певні факти. На підтвердження викладених в матеріалах кримінального провадження фактів в судовому засіданні був допитаний в якості свідка слідчий Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області Петренко О.О., який пояснив, що безпосередньо ним був здійснений виїзд на місце ДТП за участю транспортних засобів «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] та «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] . Слідчий зазначив, що автомобілем «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] керував [PERSON] , а іншим автомобілем керувала [PERSON] , яка є дружиною власника автомобілю «Cherry Tiggo» ЗНГ чорного кольору д.н.з [NUMBER] [PERSON] [PERSON] пояснював, що автомобіль яким він керував належить військовій частині. [PERSON] надав слідчому для реєстраційне свідоцтво на автомобіль «Ford Mondeo». Як пам`ятає свідок, документи були завірені командиром військової частини. Експертних досліджень вказаних документів на справжність та дійсність не проводилося, оскільки це не було предметом доказування по кримінальному провадженні по ДТП. Вказані автомобілі після проведення слідчих дій на місці ДТП були тимчасово вилучені та перебували на майданчику на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області. Під час допиту [PERSON] стверджував що він перебуває на контрактній службі в озброєних силах України, називав номер військової частини, але який саме номер військової частини було названо свідок не пам`ятає. [PERSON] на час допиту винуватість свою визнавав повністю. При проведенні досудового розслідування слідчий жодного разу не спілкувався із представниками військової частини, запитів до військової частини щодо транспортного засобу «Ford Mondeo» не робив, оскільки це не мало значення для досудового розслідування кримінального провадження. Автомобіль забирав з райвідділу особисто [PERSON] . Постанова про закриття кримінального провадження була винесена у зв`язку з тим, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.ч.1 ст. 286 КК України. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що саме [PERSON] як особа, яка керувала транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] на момент скоєння ДТП, завдяки нехтуванням Правил безпеки руху, що спричинило ДТП з вини останнього, повинен відшкодувати [PERSON] завдану матеріальну шкоду. Стосовно моральної шкоди, суд зазначає, наступне: Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України\~- моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами\~ ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями п. 17-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~(з наступними змінами та доповненнями) роз`яснено, що виходячи з правил статей\~4,\~5 ЦПК України\~\~потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров`я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред`явити позов про її відшкодування в тому числі в порядку цивільного судочинства. Відповідно до роз`яснень, даних у п. п. 4, 5 цієї\~ постанови, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пункт 9 цієї\~\~постанови\~\~вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження того, що позивач дійсно проходив лікування суду були надані копії листків непрацездатності (Т.1 а.с.38-41) Суд прийшов до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] були порушені життєві зв`язки позивача, він відчував нервозність через те, що [PERSON] позбавив його можливості користуватись майном (автомобілем). До теперішнього часу позивач продовжує відчувати незручність та дискомфорт у зв`язку з відсутністю засобу пересування, змушений звертатись до знайомих за допомогою у транспортуванні. Судом встановлено, що внаслідок ДТП, вчиненого відповідачем [PERSON] , порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач. На підставі\~вищевикладеного,\~виходячи з\~принципу розумності\~і справедливості,\~врахувавши характер\~істотних вимушених\~негативних змін\~у житті\~позивача,\~емоційні переживання\~позивача,\~суд дійшов\~висновку,\~що внаслідок\~ДТП,\~вчиненого відповідачем\~ [PERSON] , позивачу дійсно була завдана моральна шкода, оскільки були порушені його нормальні життєві стосунки, заподіяні психологічні страждання, пов`язані із лікуванням та реабілітацією. Суд дійшов висновку, що сума відшкодування моральної шкоди [PERSON] в розмірі 25 000,00 грн. відповідає обсягу моральних страждань позивача. Однак суд не погоджується із думкою позивача про те, що стягнення матеріальної та моральної шкоди повинно відбуватись в солідарному порядку з [PERSON] та Головного управління Національної гвардії України. Стаття 1172 ЦК України, встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та ухвали Верховного Суду України від 19.02.1992р. до спеціальних умов відносяться: -перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; -завдання шкоди під час виконання працівником свої трудових (службових) обов`язків, якщо шкода завдана працівником в робочий час але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків роботодавець відповідальності нести не буде. Суб`єктом відповідальності за статтею 1187 ЦК України, є власник об`єкта,діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Представником третьої особи Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України суду були надані документи, які свідчать про те, що автомобіль «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] під час скоєного ним ДТП не належить а ні Національній гвардії України, а ні Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. А саме суду надана довідка за №40/54/28-4 та довідка від 21.07.2017р. про те, що автомобіль «Ford Mondeo» сірого кольору д.н.з. [NUMBER] ніколи не перебував та не перебуває на обліку (балансі) військової частини [NUMBER] НГ України. Номерний знак [NUMBER] закріплений за автобусом «Богдан» [NUMBER] , який знаходиться у штаті ОЗСП «Азов» військової частини [NUMBER] НГ України. Номерний знак [NUMBER] , який було самовільно встановлено на автомобіль марки «Ford Mondeo» не відповідає нормам ДСТУ та виготовлений кустарним способом (Т.1 а.с.97). Експертне дослідження щодо можливого кустарного виробництва номерного знаку не проводилося, але державного замовлення номерного знаку не проводилося, з чого зроблено такий висновок. Печатка якою було завірено реєстраційне свідоцтво на автомобіль «Ford Mondeo» була знищена 04.04.2016 р., про що свідчить Акт (Т.1 а.с.140) Тобто акт про знищення печатки було складено задовго до події, а тому провести ідентифікацію печатки не можливо було навіть на час скоєння ДТП. Висновком службового розслідування за фактом скоєння 17.08.2016р. дорожньо транспортної пригоди, яка сталася за участю військовослужбовця окремого загону спеціального призначення «Азов» на цивільному транспортному засобі (отриманому від волонтерів) було встановлено, що старшим сапером гранатометником танкової роти окремого загону спеціального призначення «Азов» солдатом [PERSON] були знехтувані положення пунктів 2.1,2.9 ПДР України в частині необхідності реєстрації особистого транспортного засобу. (Т.1 а.с.113-115) Вказаний висновок був направлений до суду електронною поштою, тому не містить підписів, однак суд вважає, що його можна прийняти як доказ, оскільки в розумінні ст. 77 ЦПК України, він містить інформацію щодо предмету доказування. В ході судового розгляду було встановлено також наступне: в період з 27.11.2015 р. по 21.10.2016 р. солдат [PERSON] дійсно проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] НГ України. 21.10.2016 року гранатометник танкової роти окремого загону спеціального призначення «Азов» солдат [PERSON] був звільнений з військової служби відповідно до пп «б» ч.8 ст. 26 ЗУ « Про військовий обов`язок та військову службу», тобто за станом здоров`я. Вказаний факт підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з наказу від 21.10.2016 р. №225 (Т.1 а.с.98) Крім того казаний Витяг містить інформацію про те, що солдат [PERSON] брав участь у антитерористичній операції або забезпеченні її проведення : з 27.11.2015 по 31.10.2016, з 16.02.2016 по 26.05.2016, з 15.06.2016 по 17.06.2016, з 05.07.2016 по 16.08.2016, з 10.09.2016 по 26.09.2016, з 11.10.2016 по 20.10.2016 в м.Маріуполі Донецької області. Але суду також надані відомості на підтвердження того, що [PERSON] саме 17.08.2016р. перебував у відпустці та знаходився поза межами Маріупольського гарнізону, при цьому службових завдань не виконував. Суду була надана довідка Військової частини [NUMBER] НГ України за №40/57/28-7 ( Т.1 а.с.99) та копія журналу обліку наказів командира частини по стройовій частині Т.1 а.с.223-225). Всі вищевикладені обставини та досліджені докази свідчать про те, що залучена в якості відповідача Національна гвардія України не є належною стороною по справі, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу [PERSON] в стягненні з Національної гвардії України на його користь матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] також повинні бути стягнуті на користь позивача судові витрати в розмірі 912,98 гривень.

Outcome: partial