Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

02 липня 2019 року Богунським районним судом м. Житомира винесено рішення про задоволення позову [PERSON] до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 05.07.2019 року було виправлено описку допущену в вступній та резолютивній частині рішення суду, а також в резолютивній частині повного тексту рішення від 02.07.2019 року по цивільній справі №295/13443/16-ц за позовом [PERSON] до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та додано: «Стягнути з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000 грн.» Постановою Житомирського апеляційного суду від 16.10.2019 року апеляційну скаргу Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України задоволено. Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 05.07.2019 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви про ухвалення додаткового рішення у їх відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення та вирішити питання щодо вимоги, яка не була вирішена судом. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи ті обставини, що порушуються права працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення, невиплати належних йому грошових сум), що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до суду за захистом свого права, завдає позивачу душевних страждань, проте, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Outcome: approved