Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 1977 р. по 20.05.2013р., на різних посадах, а останні шість років з 1 червня 2007 року по 20.05.2013 р., на посаді начальника приймально-контрольно-пакувального цеху оздоблювального виробництва . На день звільнення ВАТ 'ХБК" нарахувало заробітну плату в сумі 16826,30 грн., що підтверджується довідкою від 20.05.2013 р., але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. До теперішнього часу підприємство з нею не розрахувалося. За таких обставин просить стягнути заробітну плату в сумі 16826,30 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.05.2013 р. по 25.04.2014 р.(що складає 238 днів затримки ) в сумі 23797,85 грн. До суду від позивача надійшла заява про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з 1977 р. по 20.05.2013р., працювала на підприємстві ВАТ «ХБК». За вищевказаний період займала різні посади. З червня 2007 року по 20.05.2013 р., працювала на посаді начальника приймально-контрольно-пакувального цеху оздоблювального виробництва , що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнена з займаної посади 20.05.2013 року, на підставі ст..40 п.1 КЗпПУ у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до довідки №4/34/25-8-737 від 20.05.2013р. заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачу станом на 20.05.2013 року складає 16826,30 грн. Крім того, на день звільнення підприємство з позивачем не розрахувалося, тому повинно сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість днів затримки складає 238 днів а саме з 20.05.2013 р. по 25.04.2014 день подачі заяви до суду. Середній заробіток за два місяці перед звільненням складає 3999,64 грн.,, що підтверджується довідкою наданою ВАТ «ХБК» від 20.05.2013 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку буде складати: 3999,64 грн: 40 дн.х238 дн =23797,85 грн. Отже, оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 16826,30 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2013 року по 25.04.2014 року в сумі - 23797,85 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються із суми судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved