Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд із позовом до приватного підприємства "Д" Торговий дім Тернопіль" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що він 23.06.2014року був прийнятий на роботу на посаду юриста у ПП "Д" Торговий дім Тернопіль". 11.07.2014року на підставі заяви про звільнення був виданий наказ - угода про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, однак відповідачем не було виплачено у день звільнення належних йому сум, не видано трудової книжки, тому в уточнених позовних вимогах просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 1627,78грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 11.07.2014року по 11.08.2014року та моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 1000грн. Крім того просить суд зобов'язати відповідача повернути йому трудову книжку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити. Представник відповідача приватного підприємства "Д" Торговий дім Тернопіль" в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи судом повідомлявся. За згодою позивача, на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані докази по справі, суд встановив наступні обставини. На підставі наказу приватного підприємства "Д" Торговий дім Тернопіль" від 23 червня 2014року [PERSON] був прийнятий на посаду юриста з місячною оплатою у розмірі 2500грн. на повний робочий день та, як встановлено із пояснень позивача, 11.07.2014року звільнений із займаної посади юриста на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.115, 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановленому у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Таким чином, відповідач зобов'язаний був провести розрахунок з позивачем [PERSON] по заробітній платі. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що з ним не проведено розрахунок по заробітній платі, суду представлено не було. Згідно ст.11 п.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість по заробітній платі складає 1627,78грн. Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2014року по 11.08.2014року, на підставі п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, становить 2500грн. На час розгляду справи, суми заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не були виплачені, позивачу не повернуто трудову книжку, а тому вимоги у цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд відзначає наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно роз'яснень, даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 500 грн.

Outcome: partial