Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до витягу з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.06.2005 року. Зазначає, що на момент набуття ним права власності на будинок, відповідач була зареєстрованою у вказаному будинку, хоча фактично там не проживала та не проживає в ньому з 2005 року. Зазначає, що реєстрація відповідача у його будинку перешкоджає йому у повній мірі користуватися своїми правами щодо розпорядження, належного йому нерухомого майна. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, тому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що у 2005 році придбав будинок по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є онукою колишнього власника вказаного будинку та була зареєстрована у цьому будинку як член сім`ї власника. З моменту продажу будинку, відповідач у спірному будинку не проживає та на даний час проживає на території Російської Федерації. ЇЇ реєстрація у будинку, що належить позивачу створює для нього перешкоди у вільному володіння та користування майном, тому звернувся із даним позовом дол. суду. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 30.06.2005 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно СВО №090078 від 30.06.2005 року, [PERSON] на праві приватної власності набув право на житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . Згідно довідки Хрестівської сільської ради №363 від 23.09.2019 року, в будинку [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту перевірки факту проживання в житловому приміщенні №360 від 19.09.2019 року, складеного комісією Хрестівської сільської ради встановлено, що в будинку [ADDRESS] крім позивача зареєстровано [PERSON] та [PERSON] , яка за даною адресою не проживає. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.09.2019 року №349, встановлено, що в будинку по [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , та його дружина [PERSON] .. Крім того вказаним актом встановлено, що за даною адресою зареєстрована [PERSON] , але фактично не проживає в будинку з 2005 року. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що 30 червня 2005 року, на підставі рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради Чаплинського районного суду Херсонської області від 23.03.2005 року, за ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] та цього ж дня право власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано в Каховському державному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З вказаного вбачається, що позивач після здійснення державної реєстрації свого права власності, набув у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що проживають по сусідству з позивачем. Раніше до 2005 року вказаний будинок належав родині Колодзєй, які в ньому проживали до продажу його позивачу. Після продажу будинку, в ньому постійно проживає позивач зі своєю дружиною. Відповідачка [PERSON] є членом сім`ї колишнього власника та у вказаному будинку не проживає з моменту його проаджу. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначає, що відповідач не вчиняє дії, направлені на скасування реєстрації її місця проживання за зазначеною адресою, чим порушує його право власності, тим самим чинить перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Так, норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При розгляді даної справи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї,колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст.346 ЦК України). Встановлено, що позивач набув право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Таким чином, з моменту реєстрації права власності на будинок за [PERSON] право власності колишнього власника є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування будинком, що нерозривно пов`язано з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім`ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. За таких обставин єдиним власником спірного будинку є позивач [PERSON] . Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивач є єдиним власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] в якому відповідач залишається зареєстрованим й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності колишнім власником, й відповідно після припинення права користування будинком колишнім власником та членами його сім`ї, чим порушує право власності позивача, тому позовна вимога про визнання її такою, що втратила право користування житлом ґрунтується на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved