Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення невиплаченої грошової допомоги при виході на пенсію. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 30 травня поточного року наказом директора виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 28.05.2014 року № 51-00 його було звільнено з посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. Проте відповідачем не було виплачено грошову допомогу при виході на пенсію в розмірі 12 840 грн. в порушення вимог п. 4. 10. 3 Колективного договору. Рішенням Менського районного суду від 30 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] грошову допомогу при виході на пенсію у розмірі 12 840 гривень. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Апелянт зазначає, що обчислення та виплата грошової допомоги при виході на пенсію здійснювалось Менською міжрайонною виконавчою дирекцією в межах фонду оплати праці за рахунок асигнувань передбачених в кошторисі Менської міжрайонної виконавчої дирекції на 2014 рік та в повному обсязі були виплачені всі належні суми при звільненні зокрема, компенсацію за 18 календарних днів щорічної основної та додаткової відпусток. Апелянт звертає увагу на те, що з урахуванням економії в кошторисі Менської міжрайонної виконавчої дирекції максимально можлива виплата грошової допомоги склала п'ять посадових окладів. Апелянт вважає, що суд першої інстанції без посилання на норми нормативно-правових актів вказує, що відсутність коштів у кошторисі на виплату грошової допомоги в поточному році не виключає можливості передбачити такі витрати в наступному році і таким чином захистити порушене право позивача. Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивача грошову допомогу при виході на пенсію у розмірі 12 840 грн., суд першої інстанції виходив з того, що допомога була виплачена позивачу у розмірі 5 місячних посадових окладів, а тому є всі підстави для стягнення ще 5 місячних посадових окладів відповідно до Положення № 127 про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.12.2003 року та п. 4.10.3 Колективного договору відповідно до яких роботодавець зобов'язується виплачувати працівникам грошову допомогу при виході на пенсію, за умови звільнення з роботи з розрахунку місячного посадового окладу за кожен рік роботи у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонді соціального страхування та профспілкових органах за умови повного або часткового фінансування працівника за рахунок коштів соціального страхування, але не більше 10 місячних посадових окладів. Проте, з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. По справі встановлено, що наказом виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31.10.2001 року № 17-к [PERSON] був призначений на посаду директора Менської міжрайонної виконавчої дирекції з 01.11.2001 року, а наказом №51-ос від 23.05.2014 року позивача було звільнено з цієї посади з 30.05.2014 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. В день звільнення [PERSON] проведено виплату грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі 12 840 гривень, що становить п'ять посадових окладів. Відповідно до ст. 5 та ст. 22 ЗУ «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється також на підставі колективних договорів. Наказом виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду від 30.12.2013 року №393 -од (із змінами внесеними наказом від 26.03.2014 року №66-од) був затверджений кошторис Менської міжрайонної виконавчої дирекції на 2014 рік в сумі 566, 63 тис. грн., в тому числі по статті 800 „Грошова допомога у разі виходу на пенсію" - 0.00 тис. грн.. Тобто, на 2014 рік Менською міжрайонною виконавчою дирекцією виплата допомоги при виході на пенсію не була запланована. Виплата грошової допомоги позивачу [PERSON] у розмірі 5 посадових окладів було здійснено за рахунок економії коштів Менської міжрайонної виконавчої дирекції. Положенням № 127 про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.12.2003 року передбачена виплата працівникам грошової допомоги при виході на пенсію, за умови звільнення з роботи з розрахунку місячного посадового окладу за кожен рік роботи у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонді соціального страхування та профспілкових органах за умови повного або часткового фінансування працівника за рахунок коштів соціального страхування, але не більше 10 місячних посадових окладів. Тобто, допускається виплата матеріальної допомоги менше 10 місячних посадових окладів. Діючим Колективним договором виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на 2014-2015 р.р. оплата праці працівників визначена відповідно до Закону України „Про оплату праці", КЗпП України та Положення №127 про умови оплати та стимулювання праці працівників. Оскільки Колективним договором визначені заохочувальні і компенсаційні виплати, порядок і механізм виплат яких встановлений Положенням №127 про умови оплати та стимулювання праці працівників, а саме, п. 6.5., суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач був зобов"язаний виплатити матеріальну допомогу, що при цьому відповідач мав право здійснити перерозподіл асигнувань за рахунок інших міжрайонних дирекцій або виконавчої дирекції обласного відділення Фонду або передбачити виплату такої допомоги в наступному році. Крім того, в п.6.6. зазначеного вище Положення №127 вказано, що виплата матеріальної та грошової допомоги, передбаченої пунктами 6.1., 6.2., 6.5. цього положення, здійснюється в межах фонду оплати праці працівників Виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів. За таких підстав, коли обчислення та виплата грошової допомоги при виході на пенсію [PERSON] здійснювалась Менською міжрайонною виконавчою дирекцією в межах фонду оплати праці за рахунок асигнувань, передбачених в кошторисі Менської міжрайонної виконавчої дирекції на 2014 рік відповідно до колективного договору та Положення №127 про умови оплати та стимулювання праці працівників, апеляційний суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим та безпідставним. Враховуючи наведене, апеляційна скарга виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed