Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

06\~червня 2018\~року позивач\~звернувся до\~суду із\~позовом до Лебединської сільської\~ради Волноваського\~району Донецької\~області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 18 березня 2014 року померла її мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 754856, виданим 18 березня 2014 року виконкомом Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області (актовий запис №10). На день її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку № 93, розташованого по вулиці Підгорній у селі Калинівка Волноваського району Донецької області, що належало на праві власності померлому 21.07.2001 року батькові позивача та чоловіку [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть 1-НО № 565140, видане 24 липня 2001 року виконкомом Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області (актовий запис №18). За життя, [PERSON] прийняла спадщину, продовжуючи мешкати та користуватись спадковим будинком, але юридично не оформила своїх прав. Звернувшись після смерті матері до нотаріуса, позивач отримала постанову про відмову від вчинення нотаріальної дії від 22.06.2016р., оскільки нею не було надано документ, який посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на спірний будинок. Дійсно, вказаний вище документ було втрачено, однак, згідно довідки КП Бюро технічної інвентаризації від 14.07.2014р. №77, будинок № 93, розташований по вулиці Підгорній у селі Калинівка Волноваського району Донецької області належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №41 від 20.10.1989 року, зареєстрованого Волноваським БТІ 20.10.1989р. №41. Нотаріусом позивачу було запропоновано звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи сторони не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, представником відповідача також було зазначено про визнання позовних вимог [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини та вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Так встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою померлої 18 березня 2014 року - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 754856, виданим 18 березня 2014 року виконкомом Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області (актовий запис №10) (а.с.9). На день її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку № 93, розташованого по вулиці Підгорній у селі Калинівка Волноваського району Донецької області, що належало на праві власності померлому 21.07.2001 року батькові позивача та чоловіку [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть 1-НО № 565140, видане 24 липня 2001 року виконкомом Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області (актовий запис №18) (а.с.8). Постановою про відмову від вчинення нотаріальної дії від 22.06.2016р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.19). З довідки про склад сімї від 21.07.2016 року №439, наданої Лебединською сільською радою, вбачається, що на день смерті 18.03.2014р., [PERSON] була зареєстрована та мешкала сама у спадковому будинку (а.с.7). Право власності на будинок № 93, розташований по вулиці Підгорній у селі Калинівка Волноваського району Донецької області спадкодавця [PERSON] підтверджується долученими до позову письмовими доказами копіями довідки-характеристики №78 від 14.07.2014р., копією технічного паспорту на будинок від 03.07.2014р., а також довідки КП Бюро технічної інвентаризації від 14.07.2014р. №77, будинок № 93, розташований по вулиці Підгорній у селі Калинівка Волноваського району Донецької області належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №41 від 20.10.1989 року, зареєстрованого Волноваським БТІ 20.10.1989р. №41(а.с. 21-28). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч.1.ст.1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч.1 ст.1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Осіб, які б мали право на обовязкову долю в спадщині судом не встановлено. Згідно ст.ст. 328, 329 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до реєстрації. Одним із правовстановлюючих документів, передбачених Тимчасовим Положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.02.2002 року № 157/6445 є рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна. Згідно ст.13 Закону України «Про власність», об'єктами права приватної власності є житлові будинки, квартири, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадкове майно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. У відповідності з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вбачається, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved