Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що їй на праві особистої приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (далі - житловий будинок, домоволодіння). В вересні 2002 року вона подарувала ? частину домоволодіння сину - [PERSON], який фактично проживав в ньому. Впродовж наступних років позивач проживала в Росії, Італії, на територію України приїжджала вкрай рідко. В червні 2013 року позивач повернулась додому де помітила, що окремі приміщення її з сином домоволодіння займають невідомі люди. Як з'ясувалось, 26.10.2009 року виконком Іллінецької міської ради видав Свідоцтво про право власності на домоволодіння по [ADDRESS] відповідно до якого, позивачу належить 7/25 частки (28% проти того, що їй належало - 50%), а [PERSON] - 18/25 частки (72% проти того, що йому належало - 50%). В жовтні 2009 року [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] 31/50 частку домоволодіння (або 62%), тобто в тому числі і частину частки позивача, крім цього він переобладнав господарську споруду в "магазин-перукарню", виділив її в натурі, після чого продав [PERSON], чим порушив переважне право на її придбання. Позивач вважає, що такі дії порушують її право власності, як співвласника домоволодіння, оскільки вона не надавала згоди [PERSON] на виділення в натурі частки власності, договір про виділ не укладала, з заявою про зміну частки не зверталась, а тому її протиправно було позбавлено права власності на 22% частки домоволодіння. У зв'язку з цим позивач просить суд: -визнати незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 29.11.2007 року № 199; -визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно "магазин-перукарню" від 05.12.2007 року, видане [PERSON] виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 05.12.2007 року; -визнати незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 15.10.2009 року № 173; -визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 7/25 частки домоволодіння по [ADDRESS] - від 26.10.2009 року, видане [PERSON] виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року; -визнати незаконним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 18/25 частки домоволодіння по [ADDRESS] - від 26.10.2009 року, видане [PERSON] виконкомом Іллінецької міської ради, зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року; -визнати недійсним Договір дарування частини житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідчений 31.10.2009 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Нікітчук Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 2909; -перевести на [PERSON] права та обов'язки покупця за Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення ("магазину-перукарні"), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 17.02.2011 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Нікітчук Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 303. В судовому засіданні позивач та її представник просили суд позов задовольнити. Представник Іллінецької міської ради та виконавчого комітету в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив вказавши на законність рішень, які оскаржує позивач, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Представник [PERSON] проти задоволення позову заперечив пояснивши суду, що "магазин-перукарня" який [PERSON] відчужив, належав останньому на праві особистої приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої приватної власності. За таких обставин вимоги статті 362 ЦК України до спірних відносин не застосовуються, а тому підстав для переведення на [PERSON] прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу від 17.02.2011 року не має, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Також представник просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник проти задоволення позову заперечили пояснивши суду, що будинок який подарував їм [PERSON], належав йому на праві власності, що дає право розпоряджатись вказаним майном на власний розсуд. За таких обставин підстав для визнання Договору дарування від 31.10.2009 року недійсним не має, оскільки права позивача при цьому жодним чином не порушувались. Представник також просив суд застосувати строк позовної давності. В судове засідання [PERSON] не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також вказав на обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Приватний нотаріус Іллінецького районного нотаріального округу Нікітчук Н.А. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також вказала, що посвідчений нею договір відповідає чинному законодавству, що свідчить про безпідставність заявлених вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 06.09.2002 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення, подарувала [PERSON] ? частку жилого будинку з господарським будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] Вінницької області. У власність обдарованого перейшла ? частки вказаного жилого будинку та господарських будівель і споруд: приміщення 1-1-веренда-4.4 кв.м., 1-2-ванна-6.6 кв.м., кухня-10.8 кв.м.,1-9-кімната-10.4 кв.м., хлів "Б1", хліви "Б2" та "б". 19.06.2003 року Когут отримав Державний акт серії ВН № 049079 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га., що розташована по [ADDRESS] в м. Іллінці Вінницької області. За свій рахунок [PERSON] переобладнав належну йому будівлю сараю "Б2" під житловий будинок, що було узаконено рішеннями виконкому Іллінецької міської ради № 173 від 15.10.2009 року (далі - Рішення № 173, а.с. 93 т.1). У зв'язку із цим на ім'я позивача було видано Свідоцтво про право власності на 7/25 частки домоволодіння по [ADDRESS], зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року (а.с. 17 т.1), а саме на частину житлового будинку з верандою літ. "А", "а1", площею 46,50 кв.м. - веранда-6 площею 4,80 кв.м., кухня-7 площею 4,70 кв.м., житлова кімната-3 площею 21,50 кв.м., прихожа-5 площею 8,30 кв.м., житлова кімната-8 площа 7,20 кв.м.; хлів літ. "Б"; хлів "Г"; погріб "Г/під"; хлів "Д"; ? частини огорожі - 1; ? частини воріт з хвірткою - 2, а на ім'я [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на 18/25 частки домоволодіння по [ADDRESS], зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 26.10.2009 року (а.с. 19 т.1), а саме: частину житлового будинку з верандо літ. "А", "а", площею 28,80 кв.м. - веранда-1 площею 3,80 кв.м., ванна-2 площею 5,70 кв.м., кухня-4 площею 9,70 кв.м., житлова кімната-9 площею 9,60 кв.м.; житловий будинок літ. "Б2" площею 41,60 кв.м.; житлова прибудова - "б1"; тамбур "б3"; гараж "б2"; хлів "б"; ? частини огорожі - 1; ? частини воріт з хвірткою - 2. Суд вважає, що оформлення [PERSON] права власності на вищевказане майно, яке він переобладнав за власний кошт, жодним чином не порушує права власності позивача на належну їй частину будівель, які після видачі на її ім'я нового Свідоцтва про право власності на 7/25 частки домоволодіння по [ADDRESS] залишились у її власності. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що рішення виконкому Іллінецької міської ради № 173 від 15.10.2009 року, Свідоцтво про право власності на 7/25 частки домоволодіння, яке видане на ім'я [PERSON], а також Свідоцтво про право власності на 18/25 частки домоволодіння, яке видане на ім'я [PERSON], не порушують прав позивача як співвласника домоволодіння, у зв'язку з чим в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання їх незаконними. Також судом встановлено, що [PERSON] переобладнав належну йому господарську споруду в "магазин-перукарню". В подальшому на підставі рішення виконкому Іллінецької міської ради № 199 від 29.11.2007 року (а.с. 87 т.1), 05.12.2007 року на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно "магазин-перукарню", зареєстроване у "КП Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 05.12.2007 року (а.с. 15 т.1). Згідно частини 5 статті 357 ЦК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити є власністю того із співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3 ст. 364 ЦК України). Враховуючи зазначене суд вважає, що поліпшення [PERSON] належного йому майна з подальшим виділом і оформленням на нього права власності не порушує прав позивача, а тому в суду відсутні підстави для визнання незаконним рішення виконкому Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області № 199 від 29.11.2007 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно "магазин-перукарню" від 05.12.2007 року, що видане на ім'я [PERSON] 17.02.2011 року за Договором купівлі-продажу (а.с. 164-165 т.1) [PERSON] відчужив [PERSON] нежитлову будівлю - "магазин-перукарню" по [ADDRESS] Вінницької області. Оскільки майно, що є предметом вказаного Договору належало [PERSON] на праві особистої приватної власності (у відповідності до частини 3 статті 364 ЦК України право спільної часткової власності на вищевказане майно припинилось у зв'язку з його виділом), підстав для переведення на [PERSON] прав та обов'язків покупця за Договором купівлі-продажу від 17.02.2011 року не має, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Судом також встановлено, що 31.10.2009 року за Договором дарування (а.с. 146-147 т.1) [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] частину домоволодіння, а саме: житловий будинок, який позначений на плані літ. "Б2" площею 41,6 кв.м., житлову прибудову літ. "б1", тамбур літ. "б3", гараж літ. "б2", прибудова літ. "б". Враховуючи те, що [PERSON] був власником зазначеного майна, що підтверджується Свідоцтвом про право власності, він вправі ним розпоряджатись на власний розсуд. За таких обставин підстав для визнання вказаного правочину недійсним з підстав, які навела позивач, в суду не має. Вирішуючи питання про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом судом встановлено наступне. Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК). За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому дана норма містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14). Поважними причинами пропущення позовної давності позивач вказує те, що про порушення своїх прав дізналась в червні 2013 року, оскільки до цього часу не проживала в будинку по [ADDRESS], що також підтвердили особи, які беруть участь у справі. Вказані обставини суд вважає поважними причинами пропуску строку позовної давності, що є підставою для його поновлення. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки право позивача за захистом якого вона звернулася до суд не порушено, в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed