Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

13 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 вересня 2009 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану громадян Софіївського управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 61). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Шлюбні стосунки виявилися не стійкими, за час спільного проживання не було створено нормальних сімейних відносин. З листопада 2012 року відповідачка проживає у своїх батьків у Нікопольському районі Дніпропетровської області. За цих обставин сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливими, а тому позивач змушена звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна немає. Між сторонами досягнуто угоди про місце проживання та утримання сина. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає у повному обсязі, вважає що сім'ю не можна зберегти, просить справу розглянути за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, приймаючи до уваги заяви позивача та відповідача суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] суду надав: копію свідоцтва про шлюб від 19 вересня 2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану громадян Софіївського управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 61) (а.с. 3); копію свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе а шлюбні відносини припинені. Крім того, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища відповідача без змін "[PERSON]".

Outcome: approved