Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду і зазначеним позовом, яким просила визнати автомобіль марки "OPEL", модель "ASTRA 0TGF69", реєстраційний номер "[NUMBER]", 2007 року випуску, (кузов, рама, коляска) [NUMBER] спільним сумісним майном подружжя її довірителя та відповідача [PERSON], а також поділити такий транспортний засіб, визнавши за позивачем право власності на його 1/2 частину. В обґрунтування позову зазначено наступне. Спірний транспортний засіб у 2007 році було придбано в кредит, що був оформлений на відповідача та в подальшому погашений повністю спільними зусиллями. Оскільки дійти згоди у питанні спільного володіння автомобілем сторони не можуть, звернення до суду є єдиним можливим способом захисту прав. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Дослідив матеріли справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 31 жовтня 2005 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.12). Згідно відомостей, наданих Регіональним сервісним центром МВС України в Житомирській області на запит представника позивача (а.с.19-20), станом на 19 вересня 2017 року за відповідачем зареєстрований автомобіль марки "OPEL", модель "ASTRA", реєстраційний номер "[NUMBER]", 2007 року випуску. Згідно наданих суду копій квитанцій (а.с.15-17) відповідач у січні, лютому, березні, жовтні, листопаді, грудні 2008 року сплачувала на користь Житомирського РУ ПАТ КБ "НАДРА" певні грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором № 02/АП/2007-980-2879819439-0000569004-553128. 30 січня 2008 року відповідач видала відповідачеві довіреність (а.с.18) на право керування вищевказаним автомобілем. Згідно висновку оцінювача від 13 вересня 2017 року вартість спірного у справі автомобіля становить 138 204,00 гривні (а.с.6). Інших доказів учасниками справи надано суду не було, а відтак і не було досліджено. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального та процесуального права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ст. 69 СК України). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого ч. 1 ст. 71 СК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Суд вважає, що позивачем/представником позивача не було доведено будь-якими, в тому числі, належними та допустимими доказами наявність спору між сторонами щодо вищенаведених правовідносин, що виключає можливість судового захисту прав заявника. Наявні в матеріалах справи докази зазначених висновків суду не спростовують, адже такий факт не підтверджують, а лише констатують певні обставини без ознак спору. Інших доказів суду подано не було і процесуальний закон забороняє збирання доказів з власної ініціативи у даному випадку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed