Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі №2-229/1979 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. Поданою заявою заявник просить відновити втрачене провадження цивільної справи №2-229/1979р., по якій винесено рішення від 16.04.1979р. за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах матері - [PERSON] (надалі [PERSON]Д.) до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Під час розгляду вказаної справи 08.11.1978 року [PERSON] подала позовну заяву до Івано-Франківського народного суду, в якій просила виділити кімнату 22 м.кв. для її матері [PERSON] ([PERSON] була довірителем, тобто, представляла інтереси матері в суді в звязку з її перебуванням у США). Під час розгляду справи сторони дійшли згоди щодо розподілу спільно нажитого майна. Так, 16.04.1979 року рішенням суду Українського РСР в справі № 2-229 [PERSON] в домоволодінні №5 по вул. Токарській в м. Івано-Франківську присуджено: кімнату площею 22 кв.м. і туалет вартістю 39 крб., [PERSON] - кімнати 1-2- площею 4,4 кв.м., 1-3 площею 5,1 кв.м., 1-4 - площею 17,2 кв.м., сіни - вартістю 40 крб. і сарай вартістю 424 крб. За цим рішенням з [PERSON] стягнуто компенсацію в користь [PERSON]Д.([PERSON]) в сумі 302 крб. 50 коп. за різницю вартості долей (часток). В звязку з тим, що з відповідача у вказаній вище справі [PERSON] було стягнуто в користь позивача [PERSON] 302 крб. 50 коп. компенсації, то частка [PERSON] є більшою, тобто, не 38/100, а 62/100. (дійсно помилка в рішенні суду). Вказана помилка-описка, невідповідність додатково засвідчена довідкою №1175, виданою ОБТІ 12.05.2007 року, та довідкою №3117 виданою ОБТІ від 10.12.2007 року. Незважаючи на описку в рішенні суду від 16.04.1979 року, сторони прийняли належне їм майно за рішенням суду, протягом тривалого часу проживали на належних їм частках будинковолодіння. Тобто, відповідач у справі [PERSON] фактично займав 62/100, а [PERSON] (в подальшому після розлучення -[PERSON]Д.) - 38/100. Розподіл майна проводили працівники ОБТІ, який зазначено в розподілі ідеальних часток в загальній власності на домоволодіння. В цьому розподілі вказано, що кімната площею 22 кв. м. складає 37,55/100, тобто 38/100. Саме на таку частку претендувала [PERSON] згідно поданої нею заяви від імені її матері-Юрчак ([PERSON]) [PERSON] чином, [PERSON] за вказаним рішенням суду належала менша частка у будинковолодінні, тобто, вона являлася власником майна в частині 38/100 від цілої частки. Після смерті [PERSON], (сторони у справі №2-229 від 16.04.1979року) його майно (кімнати 1-2 площею 4,4кв.м., 1-3 площею 5-1 кв.м., 1-4 площею 17,2 кв.м) було розділено по спадщині за законом між його дочкою -[PERSON] та його сином [PERSON] Відповідно, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом державною нотаріальною конторою. 29.08.1990 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із позовною заявою до Івано-Франківського міського народного суду про усунення перешкод в користуванні належною частиною спадкового будинку та вселення, бо користувалася ним тільки [PERSON] - друга дружина їхнього покійного батька. 23.07.1991 року рішенням Івано-Франківського народного суду в позові [PERSON] до [PERSON] до [PERSON] про 1) відшкодування шкоди завданої знесенням сараю., 2) реальний розподіл будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, було відмовлено, оскільки, розподіл був неможливий між трьома власниками, а [PERSON] було зобовязано сплатити згідно рішення 23.07.1991 року компенсацію, що підтверджується судовиконавчими листами від 04.10.1991 року в користь [PERSON] та [PERSON] (дітям свого чоловіка- Юрчака В.А.) за належні їм частки у спільному домоволодінні. Отже, [PERSON], - спадкодавець [PERSON], сплативши компенсацію, стала єдиною власницею майна свого чоловіка, яке було йому присуджено рішенням народного суду м. Івано-Франківська № 2-229 від 16.04.1979 року, а саме: кімнати : 1-2 площею 4,4кв.м., 1-3 площею 5,1 кв.м., 1-4 площею 17,2 кв.м., які становлять більшу площу і відповідно більшу частку-62/100. А кімната 22 кв.м., яка належить [PERSON] згідно свідотцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2004 становить меншу площу і відповідно меншу частку, а саме 38/100 (114/300), але не 262/300. Крім того, 01.12.2004 року нотаріусом 1-ї Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON], після смерті [PERSON] посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] належить кімната площею 22 м.кв. (23 м.кв.) в буд. №5 по вул. Токарській в м. Івано-Франківську. Попередньо укладеним договором від 01.12.2004 року про розподіл спадкового майна між дочкою [PERSON] - [PERSON] та внуком [PERSON] - [PERSON] (син рідного брата [PERSON]В.) розподілено майно за різними адресами. Внаслідок цього розподілу [PERSON] набула права власності на кімнату, площею 22 м.кв. в будинку №5 по вул. Токарській в м. Івано-Франківську. В договорі про розподіл спадкового майна, укладеного 01.12.2004 року в нотаріуса 1-ї Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] вписано частку 38/300, яка ніби-то належить [PERSON] (сину [PERSON]В.). Саме ця вписана частка, тобто 38/300 була викуплена згідно судовиконавчих листів від 04.10.1991. року, і тому вона не належала [PERSON], а відтак і не належала [PERSON] у звязку з цим частку 38/300 не мали права вписувати в договір про розподіл спадкового майна. В подальшому, [PERSON], усвідомлюючи факт описки в рішенні суду від 16.04.1979р., проте незважаючи на описку в рішенні суду Української РСР 16.04.1979 року в справі № 2-228 та рішення Івано-Франківського міського суду від 23.07.1991 року, судовиконавчі листи, від 04.10.1991року, про які знала [PERSON], використовуючи відносини по розподілу майна між спадкоємцями в свою користь, діючи свідомо та умисно, незаконно, вдруге заволоділа неналежною їй часткою майна, яке б мало належати мені, як спадкоємцеві. Факт скоєння злочинних дій [PERSON] підтверджуються витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.10.2013, відповідно до якого [PERSON] отримала (незаконно заволоділа) часткою приватної власності по вул. Токарській, 5, в м. Івано-Франківську в частині 262/300. У всіх попередніх судових спорах, які тривають від: 1) 14.08.2006р. (справа №2-58484/1991р.(головуючий суддя Фіцак Т.Д. ухвала від 05 вересня 2006 року) - заява про винесення додаткового рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 2/3 часток від 38/100 часток спадкової частини будинковолодіння по вул. Токарська 5/1 що у місті Івано-Франківську, які належали [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданою Івано-Франківською нотаріальною конторою 22.01.1987р. Р№Д-90. 2) Позовна заява від 31.01.2007р. про 1. визнання недійсним договору про розподіл частини спадкового майна від 01.12.2004р. що укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріально реєстр № 2-3460 в частині переходу у власність [PERSON] 38/300 частин житлового будинку по вул. Токарській 5 в м.Івано-Франківську. 2.Визнання за - [PERSON] право власності на самочинне будівництво, що проведене внаслідок перепланування та прибудови житлового будинку по вул. Токарській 5/1. 3. Постановлення рішення яким вазначити між - [PERSON] та [PERSON] порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за будинковолодінням по вул. Токарській 5 в м.Івано-Франківську( справа №2-57/2009р., головуючий суддя - Антоняк Т.М., рішення від 11.02.2009р.)[PERSON] не зізналася у жодному судовому засіданні у тому, що саме вона по дорученню представляла інтереси своєї матері [PERSON] (у звязку із перебуванням її у США) у цивільній справі №2-229 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, не зізналася, що особисто в якості представника позивача брала участь у справі № 2-584 від 23.07.1991року. Приховала інформацію, що їй була сплачена компенсація [PERSON]-(другою дружиною її батька) за частку в будинку володінні, яку вона отримала у спадок по закону після смерті свого батька-Юрчака В.А, вдруге включивши її в свою частку. Таким чином, [PERSON] заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди [PERSON], а у звзку із спадкуванням - і - [PERSON] Використовуючи описку в рішенні суду від 16.04.1979р. де помилково зазначено: Ідеальна доля [PERSON] становить 62/100, [PERSON] виготовила державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.03.2011р., про що [PERSON], як співвласник не була повідомлена. [PERSON] (спадкодавець заявника) померла 25 травня 2011року. Після чого [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.03.2012р. на спадкове майно, яке спочатку належало [PERSON],(сторона у справі №2-229/1979р.), згідно рішення від 16 квітня 1979р., потім власником цього ж майна - кімнати: - 1-2 площею 4,4кв.м., 1-3 площею 5,1 кв.м., 1-4 площею 17,2 кв.м., які становлять більшу площу і відповідно більшу частку- 62/100 (186/300) згідно рішення суду від 23 липня 1991р. стала [PERSON], що незаперечно підтверджується відмітками на виконавчих листах за № 2-584 від 1991р. - про стягнення грошової компенсації за відчуження часток майна на користь [PERSON] та на користь [PERSON] спадкодавиці заявника [PERSON], яке майно в цілому після смерті [PERSON]Д отримав заявник у спадок. Отже, заяник є правонаступником [PERSON] сторона у справі №2-229/1979р. рішення від 16.04.1979р., де допущена описка в ініціалах, щодо частки майна спадкодавця заявнника через свою другу дружину [PERSON] ( надалі [PERSON]Д.). Щоб скасувати державний акт на землю [PERSON] по вул. Токарській 5/2, заявник змушений був звернутися 22.01.2013р. із позовною заявою про скасування державного акту та рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 23.02.2010р. № 34-ХLVII (справа №344/907/13-ц провадження номер 2/344/2299/13. Рішенням від 30 вересня 2013 р. [PERSON]І було відмовлено. Проте рішенням від 26 листопада 2013р. Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення міського суду було скасовано, та задоволено було вимоги заявника. Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області залишив без змін. Через безкінечні спори 19.12.2012р. заявник подав заяву про виправлення описки в цьому ж рішенні суду від 16.04.1979р. справа №2-229/1979р. 17.04.2013р. суддя Островський Л.Є. ухвалив рішення про внесення виправлень в рішенні суду. Проте, ця ухвала 23.07.2013р. була скасована ухвалою апеляційного суду. [PERSON] 30.05.2013р. заявником була подана позовна заява про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування свідоцтва про права власності на будинковолодіння, угоди про розподіл спадкового майна та визнання права власності на частину домоволодіння, (справа №344/8263/13-ц, провадження №2/344/345/14, рішенням від 27 січня 2014р. в позовних вимогах відмовлено. З березня 2014р. апеляційний суд виніс ухвалу про залишення рішення суду від 27.01.2014р. без змін. 22.08.2013р. заявник звернувся із заявою (повідомленням) про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.191 КК України у СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області, про що відкрито кримінальне провадження. 22.01.2015р. звернувся із заявою до голови Івано-Франківського міського суду п. Антоняка Т.М. про сприяння суду з власної ініціативи виправити помилку в судовому рішенні від 16.04.1979р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. Проте заяву було проігноровано та зареєстровано від імені заявника до судді Бойчука О.В. 20 березня 2015р. ухвалою суду заявнику було відмовлено у виправленні помилки в судовому рішенні від 16.04.1979р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. 22.04.2015р. Апеляційний суд виніс ухвалу про скасування ухвали суду і постановив нову ухвалу про відмову. Крім того, [PERSON] 13.05.2014р. подала до суду позовну заяву про припинення права власності на частку в спільному майні заявника - [PERSON], про що винесена ухвала від 15.05.2014р. Проте, спільна сумісна власність між спадкодавицею [PERSON]Д.([PERSON]) та [PERSON] припинилась ще згідно рішення суду від 23.07.1991р., що підтверджено виконанням вказаного рішення суду відмітками на виконавчих листах від 07.10.1991р. та 28.10.1991р. Тому, щоб захистити майнові права та інтереси необхідно відновити втрачене провадження в справі №2-229/1979 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна та виправити описку в ініціалах сторін щодо часток, які б відповідали присудженим площам, а саме його спадкодавцю [PERSON], яка складається з кімнати 1-2- площею 4,4 кв.м., 1-3 площею 5,1 кв.м., 1-4 - площею 17,2 кв.м., всього 27,94 кв.м сіни - вартістю 40 крб. і сарай вартістю 424 крб. За цим рішенням з [PERSON] стягнуто компенсацію в користь [PERSON]Д.([PERSON]) в сумі 302 крб. 50 коп. за різницю вартості долей (часток). В судовому засіданні заявник, представник заявника підтримали вимоги поданої заяви та просили відновити втрачене провадження і внести виправлення у рішення по справі №2-229/1979 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. Заінтересована особа: [PERSON] та її представники в судовому засіданні проти заяви заперечили та пояснили, що вказане судове провадження, про відновлення якого просить заявник, було знищене за закінченням строку зберігання. Право на звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження гідно ст. 403 ЦПК України мають особи, які брали участь у справі. Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру при процесуатьному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником є обов'язковими для правонаступника (ч.2 ст.37 ЦПК). Що стосується виправлення описки, то відповідно до ст. 219 ЦПК України, допущені у судовому рішенні описки можуть бути виправлені судом за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.07.2013 року [PERSON] не брав участі у розгляді справи народним судом міста Івано-Франківська та в задоволенні заяви про виправленя описки йому було відмовлено. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] не був учасником судового розгляду у 1979 році і він не є правонаступником тих осіб в розумінні вимог ст.37 ЦПК України. Беручи до уваги вищенаведене просили відмовити у задоволенні заявлених вимог. Беручи до уваги пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зібрані матеріали достатні для відновлення втраченого судового провадження. Судом встановлено, що 16.04.1979р. Івано-Франківським міським народним судом у справі №2-229/1979р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя було винесено рішення, яким позов задоволено. Копія рішення суду від 16.04.1979 року долучена заявником до матеріалів справи (а.с.26) Зазначені обставини встановлені з копій документів, наявних в матеріалах справи. Педставник [PERSON] [PERSON] звернулася з заявою про видачу копії рішення по вищезазначеній справі. Листом № 8025 від 08.02.2016 року Івано-Франківський міський суд повідомив заявника, що цивільна справа №2-229/1979р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя знищена у 1983 році у зв"язку з із закінченням строків зберігання. Рішення по даній справі зберігається в архіві Івано-Франківського міського суду в наряді постійного зберігання "Рішення та ухвали по цивільних справах, розглянутих у 1979 році. Оригінали. Справи з №116 по №233" арк. №79(а.с.111). Відповідно до ст. 402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ст. 403 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі або за ініціативою суду. Згідно ст.407 ЦПК України при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Відповідно до ст. 408 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. Згідно матеріалів справи вбачається, що резолютивна частина рішення Івано-Франківського міського суду від 16.04.1979 року викладена наступним чином: Позов задоволити. Присудити [PERSON] в домоволодінні №5 по вул. Токарській в м.Івано-Франківську кімнату 1-5 площею 22 м.кв. і туалет вартістю 39 крб. [PERSON] кімнату 1-2 площею 4,4 м.кв.; 1-3 - 5,1 м.кв.; 1-4 - пл. 17,2 м.кв.; сіни вартістю 40 крб. і сарай вартістю 424 крб. Ідеальна доля [PERSON] становить 62/100, а [PERSON] - 38/100. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 302 крб. 50 коп. компенсації за різницю вартості долей. Перебудову будинку зробити новий вхід і закласти дверний пройом між кімнатами 1-4 і 1-5 покласти на [PERSON] Хатнє майно: килим 100 крб., килим 140 крб., шафу 50 крб., диван-ліжко 50 крб., телевізор 20 крб., трюмо 30 крб., 2 ліжка за 30 крб., стіл 10 крб., 4 стільця 10 крб., пральну машину 140 крб., швейну машину 20 крб., 3 покривала 30 крб, 2 перини 60 крб., 3 подушки 15 крб., - всього на 755 крб. залишити за [PERSON], стягнути з нього в користь [PERSON] 377 крб. 50 коп., тобто 1/2 їх вартості; та 28 крб. 02 коп. за проведення експертизи. За таких обставин, перевіривши зібрані матеріали, суд знаходить зібрані матеріали достатніми для відновлення втраченого судового провадження. Що стосується вимоги про виправлення описки у вищезазначеному рішенні то суд приходить до висновку, що заявлена вимога є передчасною та не підлягає до задоволення, оскільки, судом не досліджувались належність часток сторонам у справі №2-229/1979 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. А тому, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 402-409 ЦПК України, суд -

Outcome: approved