Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування - Дубровицька районна державна адміністрація звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; - стягнути з відповідачки на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття; - передати дітей на опікування та подальшого влаштування Органу опіки та піклування - Дубровицькій районній державній адміністрації. Свої вимоги мотивує тим, що до служби у справах дітей Дубровицької РДА надійшло повідомлення Рівненського обласного навчально-реабілітаційного центру про те, що в їх закладі на державному утриманні перебувають [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти переведені в заклад з Рівненського міського будинку дитини: [PERSON] з 24.08.2011 року, [PERSON] з 15.03.2013 року, куди вони були влаштовані відповідно до розпоряджень голови Дубровицької РДА від 14.10.2008 року №434 та від 18.10.2010 року №330. Причина влаштування дітей у державні заклади - неналежні умови проживання. Відповідачка є одинокою матір'ю відносно дітей [PERSON] та [PERSON], яких востаннє відвідувала у травні 2013 року. Діти часто хворіють і їх лікування здійснюється за рахунок закладу. Мати про здоров'я дітей не піклується, ліки, одяг, продукти харчування, інші засоби для [PERSON] та [PERSON] ніколи не привозила. Бесіди працівників державного закладу з відповідачкою про участь матері в житті дітей щодо важливості спілкування з ними, однак це не дало позитивного результату. Відповідачка продовжує нехтувати батьківськими обов'язками, завдаючи при цьому психологічної шкоди дітям. Жодного разу за увесь час перебування дітей в державних закладах, мати дітей на вихідні, святкові дні до себе не забирала, не цікавилася їхнім розвитком. Діти не пам'ятають своєї мами. Це підтверджується тим, що під час відвідування державного закладу малолітня [PERSON] назвала мамою працівника служби і дуже просила її забрати додому. Під час народження [PERSON] та [PERSON], відповідачка проживала разом з своїм батьком, який схильний до вживання алкогольними напоями та психічно-хворою мамою, яка часто веде себе неадекватно. В будинку не було створено належних умов. Тому, діючи в інтересах малолітніх дітей, їх було влаштовано до державних закладів. 08.11.2011 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і народила третю дитину, а в 2013 році - четверту, які проживають разом з нею. [PERSON] мала намір забрати [PERSON] та [PERSON] з державних закладів, коли була вагітною четвертою дитиною і стояло питання про те, який розмір соціальної допомоги при народженні отримає. Але оскільки на той час умов в сім'ї матері для повернення дітей створено не було, діти залишились в закладі. З 2013 року у відповідачки не було намірів та бажання повернути їй дітей на виховання. Влітку 2013 року чоловіка відповідачки за крадіжку було засуджено до позбавлення волі. [PERSON] незважаючи на сприяння органу опіки та піклування Висоцької сільської ради, районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей і молоді, комісії з питань захисту прав дитини у спробі допомогти їй подолати життєві труднощі та створенні умов для повернення дітей з державних закладів, знехтувала всіма порадами і нічого не зробила та не має такого бажання. В судовому засіданні представник позивача Лобзун О.П. повністю підтримала зазначені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити у повному обсязі. Прокурор позовні вимоги підтримав та просить задоволити у повному обсязі. Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що вона має намір забрати дітей з державного закладу, однак на даний час у неї нема такої можливості. Дуже хоче, щоб діти повернулися до неї. Зазначила, що у січні 2014 року навідувалася до дітей. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Рівненського обласного навчально-реабілітаційного центру в судове засідання не з'явився. У поданій заяві адміністрація закладу просить розглянути справу без участі представника закладу. Додатково повідомляє, що малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають в їхньому закладі з 24.08.2011 року та з 15.03.2013 року відповідно. протягом всього часу перебування [PERSON] та [PERSON], мама дітей [PERSON] відвідала їх лише декілька раз: 12.04.2012 року - привезла фрукти та цукерки, 25.10.2012 року - привезла солодощі; 20.03.2013 року та 06.05.2013 року. За останні шість місяців матір [PERSON] та [PERSON] відвідувала їх лише один раз 21.01.2014 року. До того ні особисто, ні по телефону не цікавилась життям та здоров'ям дітей. Вислухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши докази по справі, суд у задоволені позову відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ст.150 СК України визначено обов'язки батьків щодо дитини. Вони зобов"язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Отже, законодавцем чітко встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з вищевказаних шести пунктів. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини) Сам по собі факт існування у матері [PERSON] складних побутових умов підлягає критичній оцінці в даній ситуації. Перелічені законодавцем обов'язки в ст.150 СК України відповідачка, хоч і не в повній мірі, але намагається це робити, а вищенаведені докази у даній справі не спростовують пояснень відповідачки про те, що вона не втратила інтересу щодо виховання і утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. Крім того, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, коли вже вичерпані всі інші можливості. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зі змісту ст.164 СК України вбачається, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дітей. Суд враховує, що відповідачка періодично спілкується з дітьми, що підтверджується документально і проти чого не заперечує і сам представник позивача. Однак, в цілому відповідачка не втратила інтересу щодо своїх дітей [PERSON] та [PERSON], а тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Частиною 2 ст.10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Представником позивача у судовому засіданні не доведено обставини, зазначені, як у позовній заяві, так і в судовому засіданні. Зі змісту ст.60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є всі підстави для відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed