Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

04.11.2020 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту родинних відносин між батьками заявника як чоловіка та дружини. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина, яка складалася в тому числі із земельної ділянки, площею 5,0562 га, розташованої на території Новоєлизаветівської сільської ради Красноармійського району Донецької області. На випадок своєї смерті [PERSON] був складений заповіт, згідно з яким зазначену земельну ділянку він заповідав своїй донці - заявнику [PERSON] . Оскільки заявник спадщину після смерті у встановленому законом порядку не прийняла, фактично спадщину прийняла дружина [PERSON] та мати заявника - [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] єдиною спадкоємицею є заявник [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому порядку, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із померлою, що підтверджується рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 07.04.2020 року. Однак, 24.09.2020 року при зверненні до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав заявник отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`зку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин між батьками заявника як чоловіка та дружини. Заявник позбавлена можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку, оскільки документ, що підтверджує родинні зв`язки батьків -свідоцтво про укладення шлюбу було втрачено. В зв`язку з чим заявник звернулася до суду та просить встановити факт родинних відносин між батьками як чоловіка та дружини, оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті матері (а.с.1-4). Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заявлені вимоги підтримали, просили заяву задовольнити, справу розглянути без їх участі, про що надали відповідну заяву (а.с. 33,35). Заінтересована особа - представник Лиманської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій проти вимог заявника не заперечував, просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без його участі (а.с.31). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] с. Дробишеве м. Лиман Донецької області помер [PERSON] , що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Дробишевської селищної ради міста Красний Лиман Донецької області 23 грудня 2005 року, актовий запис 85 (а.с. 12). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі із земельної ділянки площею 5,0562 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоєлізаветівської сільської ради Красноармійського району Донецької області (кадастровий номер 1422783800:05:000:0600, кадастровий номер 1422783800:05:000:1404), яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 122979, виданого Красноармійською райдержадміністрацією 16.08.2005 року (а.с. 34). Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 16.09.2005 року секретарем виконавчого комітету Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Погуляй Г.М., згідно з яким [PERSON] зазначену земельну ділянку (кадастровий номер 1422783800:05:000:0600, кадастровий номер 1422783800:05:000:1404), яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 122979, виданого Красноармійською райдержадміністрацією 16.08.2005 року, заповідав [PERSON] (а.с. 22). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла дружина померлого та мати заявника - [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкоємцем, що підтверджується довідкою 25.03. 2019 року № 562, виданою Лиманською міською радою Донецької області (а.с. 20). Прийнявши спадщину [PERSON] належним чином не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 25.03.2019 року, актовий запис № 17 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у тому числі і на зазначену земельну ділянку. Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Рішенням Краснолиманського\~міського суду\~Донецької області\~від 07.04.2020\~року встановлений\~факт постійного\~проживання заявника\~ [PERSON] \~разом із\~спадкодавцем [PERSON] \~на час\~відкриття спадщини\~ [INFO] за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та факт родинних відносин, визнавши [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області, та [PERSON] , який помер [INFO] в с. Дробишеве міста Красний Лиман Донецької області, відповідно матір`ю та батьком [PERSON] (а.с.13-16). Отже, заявник [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак при зверненні до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвою В.Є. від 24.09.2020 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок спадкодавця з власником майна(а.с. 17). Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Для заявниці встановлення вищезазначеного факту родинних відносин, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємця за законом у встановленому законом порядку. Судом досліджено наданий заявником акт від 20.08.2020 року про те, що померлі [PERSON] та [PERSON] мешкали разом за однією адресою як чоловік та дружина, вели сумісне господарство(а.с.21), надана йому оцінка та визнана належним та допустимим доказом по справі. Згідно п. 4.1 та п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Згідно інформації від 06 лютого 2020 року, наданої Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] не виявлено (а.с. 24). На підтвердження факту родинних відносин заявником наданий акт від 05.04.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками [PERSON] . Батьки заявника проживали в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області. Після смерті батька заявника - [PERSON] . [PERSON] проживала разом зі своєю донькою [PERSON] за місцем її реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин повністю доведений, бо досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються.

Outcome: approved