Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулися до суду із позовом і просять визнати право власності по 1/2 частині за кожною на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON]. Посилаються на те, що [INFO] померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачі є спадкоємцями за заповітом від 23 листопада 1994 року, посвідченого секретарем виконкому Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр № 37) та прийняли спадщину належним чином відповідно до вимог ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України, подавши нотаріусу протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. 25 жовтня 2017 року нотаріус відмовим позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. За життя їх мати свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок не отримала. Факт володіння померлою [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] підтверджується довідками Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 906 від 21.10.2016 та за № 907 від 21.10.2016; копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] експлікацією та характеристикою до нього; копією довідки ТОВ «Провідне бюро технічної інвентаризації» № 46 від 15.11.2016. Своє право на спадщину позивачі [PERSON] та [PERSON] підтверджують копією свідоцтва про смерть [PERSON] [NUMBER] виданого Виконкомом Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області 08.07.2016; копією свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] від 23.08.1963; копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 13.09.1960; копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] [NUMBER] від 07.05.1998; копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] [NUMBER] від 14.07.1983; копіями своїх паспортів; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] 09 листопада 2017 року було відкрито провадження по даній справі і призначено попереднє судове засідання на 09 год. 00 хв. 02 лютого 2018 року. До суду позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з'явилися, 01.02.2018 направили заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача, Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 85, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє її спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК Українизаповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 вищезазначеної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1216, 1218, 1233, 1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved