Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Заявленими вимогами в уточненій редакції (а.с.123 -138 т.2) позивач просить суд ухвалити рішення про визнання протиправним та скасування рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1296 від 21 жовтня 2020 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення ОСГ загальною площею 0,3610 га [PERSON] за межами населених пунктів. Крім цього, позивач ставить на вирішення суду питання про скасування: рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1822085600:04:000:0701 загальною площею 0,359 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ; скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1822085600:04:000:0702 загальною площею 0,002 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1822085600:04:000:0701 загальною площею 0,359 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ в державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1822085600:04:000:0702 загальною площею 0,002 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ в державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки. Заявлені вимоги позивач обґрунтовував наступним. Позивачі у справі є співвласниками нерухомого майна розташованої на земельній ділянці. Права власності на таке нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку. В подальшому, з метою отримання у власність земельної ділянки під таким майном, звернулись до органу місцевого самоврядування. Однак, сільська рада видала у власність земельну ділянку не позивачам, а відповідачу. Такі дії позивачі вважають протиправними та просять скасувати. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні вимоги повністю підтримав та просив суд повністю задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився без поважних причини, у зв`язку із чим такі та неодноразові дії, в тому числі щодо затягування розгляду справи, визнані судом зловживанням процесуальними правами і вирішено проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Останній, в свою чергу, був належним чином та завчасно повідомлений про існування даного спору та проведення у ньому засідання, на якому планується розглянути справу та прийняти рішення. Мало того, дата, час та місце проведення судового засідання узгоджувались із повноважним представником відповідача. Проаналізував матеріали, надані сторонами, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивачі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання, отримували код платника податків та при зверненні до суду сплатили судовий збір. За договорами купівлі продажу від 31 жовтня 2017 року позивачі набули прав власності на приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до опису та технічних характеристик приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів літера "А" загальною площею 3,9 кв.м, площа дорожнього (твердого) покриття становить 2685 кв.м. та огорожа № 1-2 (а.с.20-25 т.1). 6 травня 2016 року виготовлено технічний паспорт на майно позивачів. Зокрема, дана документація містить інформацію про те, що дане майно збудовано в 1971 році (а.с.26 28 т.1). 16 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 0,361 га для ведення ОСГ на території ради за межами населеного пункту (а.с.35 т.1). 29 квітня 2020 року секретар Оліївської сільської ради видав довідку № 845, якою зазначив, що земельна ділянка під згадуваним майном позивачів у власність не передавалась (а.с.29 т.1). 15 травня 2020 року заяви позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки під належним майном розглянуті, однак рішення не прийнято у зв`язку із потребою додаткового вивчення. Лист на адресу відповідачів від секретаря сільської ради містить, крім цього роз`яснення, що рішення ради не набрало необхідної кількості голосів (а.с.31,32 т.1). 19 травня 2020 року секретар Оліївської сільської ради видав довідку № 1076, якою зазначив, що земельна ділянка під згадуваним майном позивачів у власність або користування не передавалась, однак перебуває на земельних ділянках з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0630 та 1822085600:04:000:0629 (а.с.30 т.1). 6 жовтня 2020 року начальник головного управління держгеокадастру у Житомирській області повідомив позивачів, що рішенням № 992 30-ої сесії 7-го скликання 24 січня 2020 року Оліївська сільська рада надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,3610 для ведення ОСГ [PERSON] . На такій земельній ділянці, як продовжується у листі, наявні об`єкти нерухомості, належні позивачам. Такі дії органу місцевого самоврядування, порушують вимоги ч. 1 ст. 120 ЗК України і з даного приводу ГУ ДГК у Житомирській області направлено клопотання (а.с.33,36-37 т.1). В 2020 році [PERSON] на земельну ділянку площею 0,361 га для ведення ОСГ з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0629 виготовлено проект землеустрою (а.с.42 98 т.1). 19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до сільської ради із заявою, якою просив затвердити проект землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,361 га для ведення ОСГ з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0629 (а.с.38 т.1). 21 жовтня 2021 року рішенням № 1296 Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області передано у власність, серед інших громадян і [PERSON] площею 0,361 га для ведення ОСГ з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629 (а.с.39-41 т.1). 14 січня 2021 року судовим експертом проведено експертне дослідження за № 475/20, яким зазначено наступне. Земельні ділянки з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0629 та 1822085600:04:000:0630 накладаються на земельну ділянку фактичного користування позивачів з наявним на ній майном площами, відповідно, 0,2584 та 0,0047 га (а.с.99-127 т.1). 23 квітня 2021 року сільським головою прийнято розпорядження № 91/1-0/21 щодо проведення службового розслідування стосовно виявлених обставин надання довідок посадовими особами сільської ради № 845 та 1076 (а.с.173 т.1). 27 квітня 2021 року розпорядженням сільського готови № 94-0/21 [PERSON] затверджено акт службового розслідування та довідки № 945 від 29 квітня 2020 року та № 1076 від 19 травня 2020 року, які видані ним самим, вирішено вважати такими, що втратили чинність. 17 травня 2021 року проведено судову експертизу № 1153/05-2021, висновки якої містять наступну інформацію. Приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів площею 3,9 кв.м. за адресою [ADDRESS] не є нерухомим майном, може бути вільно переміщено в просторі без знецінення та зміни цільового призначення. Площадка під стоянку автомобілів за тією ж адресою не може бути віднесена до об`єктів нерухомості, оскільки належить до об`єктів благоустрою (а.с.238-251 т.1). Протоколом загальних зборів пайовиків КСП "ОЛІЇВСЬКЕ" від 17 квітня 2001 року вирішено провести реконструкцію пилорами збудовану в 1958 році в площадку з приміщенням охорони для стоянки автомобілів (а.с.18-19 т.2). Зборами співвласників майнових паїв КСП "ОЛІЇВСЬКЕ" 28 травня 2011 року вирішено, серед іншого, затвердити уточнені основні засоби серед яких є і приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів (реконструйована пилорама) (а.с.20-21 т.2). Рішеннями Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з 27 серпня 2015 року по 28 вересня 2017 року вносились зміни щодо адреси та обсягу нерухомого майна та врешті решт вирішено, що до комплексу будівель і споруд № 16 входять: приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів за адресою [ADDRESS] (а.с.22-27 т.2). 5 травня 2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на дві новосформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0701 площею 0,359 га та з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0702 площею 0,002 га. Дані земельні ділянки утворились внаслідок поділу земельної ділянки загальною площею 0,361 га з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0629. На земельній ділянці з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0702 площею 0,002 га знаходиться належне позивачам приміщення для охорони, а на земельній ділянці з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0701 площею 0,359 га знаходиться дорожнє покриття (тверде) площею 2685 кв.м. (а.с.83-86;142-168 т.2). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина ч. 2 ст. 19 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від чинній на момент виникнення спірних правовідносин державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з нормативним правилом, регламентованим у частині другій ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає дії Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області протиправними, оскільки передав земельну ділянку у власність [PERSON] , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, права власності на які зареєстровані за позивачами, орган місцевого самоврядування свідомо та нахабно порушив вимоги ч. 1 ст. 120 ЗК України. Так, зазначений раніше перебіг подій, що передував зверненню до суду із даним позовом достовірно вказує на те, що ті самі посадові особи органу місцевого самоврядування достеменно будучи обізнаними, що за позивачами більш як за три роки до прийняття оскаржуваних рішень, були зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна такі як приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів, що розташовані за адресою [ADDRESS] видають два протиправних рішення. Спочатку про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а потім про затвердження такого проекту та передання у власність земельної ділянки під згадуваним та нерухомим майном позивачів [PERSON] . Суд окремо звертає увагу на те, що майно, придбане позивачами, а саме приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів, що розташовані за адресою [ADDRESS] та зареєстроване у реєстрі речових прав на нерухоме майно є саме об`єктами нерухомості, оскільки відповідні рішення, як органу місцевого самоврядування у чисельних та попередніх скликаннях, так і державного реєстратора з даного приводу визнали дане майно саме таким та дані документи є не скасованими. Висновок експерта з приводу того, що таке майно не можна рахувати, як нерухоме, суд до уваги не приймає та вважає його нелегітимним за наявності зазначених раніше та чинних рішень компетентних органів. Допит експерта з даного приводу не визначає іншого, ніж визначеного судом, статусу висновку експертизи, оскільки на даній стадії правовідносин, суд вважає, не можливо висновком експерта спростувати визнані державою властивості майна позивачів. В подальшому, знову ж таки, усвідомлюючи, що державою визнані права позивачів на об`єкти нерухомого майна і відповідно до чітких вимог спеціального закону, якими декларується лише церемоніальна роль органу місцевого самоврядування передати у власність земельну ділянку під таким майном позивачам, посадові особи Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області через майже три місяці з часу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки під майном позивачів [PERSON] не набирають необхідної кількості голосів на черговій сесії ради для надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачам. Таким чином, вочевидь протиправне рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про передачу у власність відповідача земельної ділянки, що мало місце 21 жовтня 2020 року, підлягає скасуванню, оскільки прямо суперечить ч. 1 ст. 120 ЗК України. Ідентичного висновку за даного приводу дійшло і головне управління Держгеокадастру України в Житомирській області тощо. Інші та похідні позовні вимоги про скасування рішень нотаріуса та скасування державної реєстрації земельних ділянок підлягають задоволенню, оскільки засновані на протиправному отриманню у власність майна, яке має належати позивачам. Протиправні дії відповідача [PERSON] щодо поділу земельних ділянок після з`ясування про відкриття провадження у даній справі із первісними вимогами позивачів, суд вважає є черговим підтвердженням правильності зроблених судом висновків з приводу даних правовідносин, а також свідчать про намір відповідача уникнути відповідальності щодо вчинених дій із таким майном. Суд зауважує, що права власності позивачів є чинним, ніким не скасованим та навіть не оспорюваним, а отже у суду не має підстав сумніватись у правомірності його отримання та володінні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved