Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] 21.11.2013 року звернулася до суду з вищеназваним позовом до [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення неустойки за несвоєчасне та неналежне виконання зобов'язання та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона 21.08.2013 року уклала з фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір №2908Х6 щодо виготовлення та встановлення меблевих виробів – кухонного гарнітуру. Відповідно умов вищеназваного договору, вона, позивач сплатила відповідачу у рахунок виконання роботи 11000 грн. У термін 45 робочих днів відповідач зобов’язався виконати умови договору, тобто до 23 жовтня 2013 року, але у зазначений термін меблевий гарнітур не було виготовлено. Після неодноразових нагадувань, відповідачем доставлено їй, позивачу, меблі, але без елементів кріплення, через що виникла необхідність залучати спеціаліста для встановлення гарнітуру, оскільки відповідач відмовився від встановлення меблів. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань спричинило їй моральну шкоду, оскільки вона була змушена вмовляти відповідача виконати замовлення. Крім того, сума у 11000 грн. є для неї значною, тому вона хвилювалася, що її ошукали. На фоні емоційних переживань у неї загострилися хронічні хвороби, що завдало їй фізичних страждань. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення виконання договору №2908Х6 від 21.08.2013 року в розмірі 2310,00 грн. , штраф за прострочення договору в розмірі 1100 грн. та моральну шкоду 5000,00 грн. У судовому засіданні позивачка участі не приймала, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений за адресою, вказаною ним в укладеному між сторонами договорі, судова повістка повернулася до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У зв’язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без фіксування звукозаписувальним технічним засобом згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до умов ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 21.08.2013 року укладено договір №2908Х6 щодо надання послуг з виготовлення меблевих виробів та передачі їх у власність замовника [PERSON] – корпусні меблі відповідно до специфікації ( а.с.3,4). Згідно п.3.1 вищеназваного договору вартість товару складає 11348,00 грн., позивачем сплачено 11000 грн., що вбачається з п.3.4 договору, в якому зазначено борг до доставки 348,00 коп.( а.с.3). Пунктом 7.4 договору передбачено, що виконавець зобов’язується доставити товар у продовж 45 робочих днів, тобто до 23.10.2013 р., а у разі невиконання пункту 4.2 договору виконавець має сплатити замовнику штраф у розмірі 0,05% від вартості послуг з виготовлення виробів, що не були передані вчасно, але не більше 10% від загальної вартості договору ( а.с.4) . Станом на день звернення позивача до суду – 21.11.2013 року - зобов’язання за договором відповідачем [PERSON] не виконано належним чином - меблі не укомплектовано повністю та, відповідно, і не встановлено, термін прострочення виконання договору склав 21 день. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач в судове засідання не з’явився, судові повістки, надіслані за адресою, вказаною ним у договорі, повернулися до суду у зв’язку з закінченням терміну зберігання, що свідчить про його байдуже ставлення до виконання зобов’язань за договором. Через неявку відповідача до суду і ненадання ним доказів ( за наявності таких) щодо наявності поважних причин невиконання в повному обсязі умов договору , суд вважає, що ним не виконані договірні зобов»язання без поважних причин. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. На норми даної статті посилається позивач , клопочучи про стягнення пені в розмірі 2310,00 грн. За п.5.1 договору здача приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом. Акт прийняття виконаних робіт сторонами не наданий, що свідчить про відсутність згоди сторін відносно виконання умов договору в повному обсязі. Таким чином, не виконавши в повному обсязі умови договору ( не встановивши меблі, не додавши до них елементи кріплення) відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов»язання , а відповідно позивач має право на стягнення з нього пені. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов»язання за 21 день прострочення зобов»язання в сумі 2310 грн. За розрахунками суду ця сума є більшою 11000 х 3 : 100 х 21 = 6930 грн., де 11000 – вартість товару, 3 - розмір неустойки в процентах, 21 – термін прострочення виконання зобов’язань за договором. Між тим, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 2310,00 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача на її користь штраф в розмірі 1100 грн., але суд вважає, що заявлені нею позовні вимоги в цій частині не доведені належними доказами на підставі ст.60 ЦПК України. Так, відповідно до п. 7.4 договору передбачено, що у випадку порушення Виконавцем терміну постачання і передачі виробів, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 0,05% від вартості послуг з виготовлення виробів, що не були передані вчасно, але не більше 10% від загальної вартості договору . Між тим, позивач не надала доказів того: яка саме частина послуг їй не була передана вчасно та яка їх вартість, отже не представляється можливим обрахувати суму штрафних санкцій. Зроблений позивачем розрахунок штрафу в розмірі 10% від загальної суми замовлення не відповідає вищеназваним умовам договору, укладеного між сторонами. Отже у задоволенні позову у цій частині позивачеві повинно бути відмовлено. Сплата неустойки (штрафу, пені), як і відшкодування збитків, коли при цьому не порушується питання про розірвання договору, не звільняє виготівника (виконавця, продавця) від виконання зобов'язання в натурі. Між тим, суд вважає що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню за наступними підставами. В обгрунтування заявлених вимог, позивач посилається на загальні норми ЦК України, тобто на ст.1167 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов"язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Суттєвим є те, що хоча зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте її стягнення здійснюється лише у випадку , коли це встановлено законом або договором. Між тим, укладеним сторонами договором не визначено моральную ( немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності. Норми ст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, оскільки спеціальна норма ( ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми ( ст.16 ЦК України). Не можуть також застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов"язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому, у випадку невиконання зобов"язань за договором, положення ст.1167 ЦК України ( підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), не застосовуються. Отже у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди суд відмовляє на підставі вищеназваного. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог – 229,40 грн. за задоволення вимог майнового характеру . На підставі наведеного та

Outcome: partial