Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення п'ятдесятої сесії шостого скликання Чернігівської міської ради від 27 квітня 2015 року про скасування пункту 4.8. рішення Чернігівської міської ради від 25 квітня 2014 року (40 сесія 6 скликання) та пункту 3.6. рішення Чернігівської міської ради від 31 липня 2014 року (42 сесія 6 скликання) щодо затвердження проектів відведення та передачі земельних ділянок в довгострокову оренду [PERSON] та [PERSON], як такого, що ухвалено з порушенням вимог земельного законодавства всупереч рішенню Конституційного суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010, згідно якого не допускається скасування рішення органу місцевого самоврядування, якщо це рішення потягло за собою певні наслідки, зокрема укладення договору оренди. Ним же з органом місцевого самоврядування на підставі скасованого рішення від 25 квітня 2014 року сорокової сесії шостого скликання Чернігівської міської ради 14 травня 2014 року було укладено договір оренди земельної ділянки № 2633/п терміном до 25 квітня 2024 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2016 року [PERSON] в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду, винести нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що рішенням 33 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 30 вересня 2013 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди по [ADDRESS], орієнтовною площею 0,0078 га. Рішенням 40 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 25 квітня 2014 року „Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, про передачу земельних ділянок у власність, оренду громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення садівництва" позивачу було надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) загальною площею 0,0078 га по [ADDRESS], у м. Чернігові для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням 50 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 27 квітня 2015 року пункт 4.8 рішення Чернігівської міської ради від 25 квітня 2014 року щодо затвердження проекту відведення та передачі земельної ділянки в довгострокову оренду, строком до 25 квітня 2024 року, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] по [ADDRESS] площею 0,0078 га (кадастровий номер [NUMBER]) скасовано. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із правомірності дій органу місцевого самоврядування, оскільки право на скасування свого попереднього рішення органом місцевого самоврядування ґрунтується на положеннях ч.1 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", про що також зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 року за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1 та ч. 10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні"; що системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України,

Outcome: partial