overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

10.04.2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" кредитний договір. У порушення умов цього договору від відповідача не надходять платежі по кредиту та проценти за користування ним, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 22486,82 грн., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву якою прохав провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 19.10.2012 року [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" договір згідно якого отримав кредит у розмірі 18090,90 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 6-7) Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором відповідач перед банком станом на 31.12.2012 р. має заборгованість у сумі 22486,82 грн. (а.с. 5) У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання який установлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

10.04.2015 [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини. Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що відповідач є його батьком. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до часу закінчення ним навчання. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Суд дослідивши матеріали справи доходить висновку, що позов підлягяє задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №067405, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, складено відповідний актовий запис за № 04 від 21.03.2000, батьком [PERSON] зазначений [PERSON]. Згідно з довідкою про доходи, виданої Павлоградським технікомуом Державного вищоного навчального закладу "Національного гірничного унівеситету" [PERSON] є студентом гр. В-1-13. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини в досудовому порядку сторони не дійшли. Відповідач працює, інших утриманців не має, стягнень за виконавчим документом з нього не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

10.04.2017 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачкою шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останнього часу з відповідачкою подружніх стосунків не підтримує, неповнолітні діти проживатимуть з відповідачкою, майнового спору між ними немає; просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити (а.с.11). Відповідачка письмово просила розглянути справу без її участі, вимоги позову визнає, не заперечує проти їх задоволення, після розірвання шлюбу обрала прізвище "[PERSON]" (а.с.12-13). Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають протягом останнього часу, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, спільно не проживають протягом останнього часу, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

10.04.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в позовній заяві, що 03.08.2015 року у Виконавчому комітеті Кіровської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис № 3, зареєструвала шлюб з відповідачем. Спільне проживання припинили з грудня 2016 року по тій причині, що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття любові та поваги одне до одного. Від шлюбу спільних дітей не мають. Майновий спір між сторонами відсутній. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити, розглянувши справу в її відсутності, після розлучення залишити прізвище "Калакуцька". Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено обставини, що сторони припинили спільне проживання в грудні 2016 року та тривалий час проживають окремо один від одного, від шлюбу дітей не мають, майнового спору теж, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

10.04.2017 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 17.09.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23 228,21 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.09.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 31.01.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 106 000 грн., яка складається з: -12181,79 грн. - заборгованість за кредитом; -93818,21 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

10.04.2018\~року позивач\~[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем, зареєстрованого 25.12.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 484. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через різні характери та відсутність взаєморозуміння протягом спільного життя між ним та відповідачем виникали сварки з приводу ведення спільного господарства, сімейного побуту, виховання доньки тощо. З літа 2014 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач втратила почуття любові до відповідача. Шлюб має формальний характер. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливими і такими, що суперечать її інтересам. Позивач у судове засідання не з'явилася. Надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "Брагіна". Відповідач у\~судове засідання\~не з'явився.\~Про час\~та місце\~судового засідання\~повідомлявся належним\~чином.\~ Про причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов, клопотання про примирення від нього на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному слуханні справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи,\~суд приходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~(далі\~- СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-ВЛ № 219873, виданого 25.12.2004 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Тараник») [PERSON], зареєстровано 25.12.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 484. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №028234, виданим 16.11.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Харкова . З'ясувавши фактичні взаємини сторін, причини та обставини розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає цього, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

10.05.1995 року сторони зареєстрували шлюб у Летичівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 17, в якому у них народилася двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на даний час повнолітні. У зв`язку із різними поглядами на життєві цінності між ними почали виникати конфлікти, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин, тому [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, проте подали заяви в яких просять справу розглядати у їх відсутність, позивач вимоги підтримав, відповідач визнав. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

10.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 серпня 2011 року. Від спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилися син [PERSON], 01.11.2011 року та дочка [PERSON], 27.03.2014 року. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, спільне проживання припинено з грудня 2015 року, шлюб, що існує носить лише формальний характер, а тому просить суд позов задовольнити. Також просить стягнути з відповідача на її користь слачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 551,20 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на розлученні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення йому судової повістки на 25.05.2016 року 18.05.2016 року (а.с.12). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. За таких обставин, суд зі згоди позивача [PERSON] ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2011 року. Від шлюбу дітей мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6,8). Подружні стосунки припинені, позивач наполягає на розлученні, миритись не бажає. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і "в разі його розірвання". Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

10.05.2016 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], третьої особи - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не з'явився представник позивача, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного. [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири №94 за адресою вул. Крилова 54 в м. Миколаєві. Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 30,5 кв.м.. Відповідно до довідки по формі 3 №1784 від 26.04.2016 року виданою ЖКП ММР "Бриз" у квартирі №94 за адресою вул. Крилова 54 зареєстровані [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. [PERSON] [INFO] не проживає в [INFO] з 2010 року. Вказані обставини підтверджуються актом від 26.04.2016 року. Статтею 71 Житлового кодексу УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понадшість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженонаймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідач не надавав заяви про те, що буде відсутнім у житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин. Оскільки [PERSON] не мешкає у вищевказаній квартирі понад рік без поважних причин, суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71 Житлового кодексу УРСР. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

10.05.2016 року директор Ліщинівського ПНБІ звернувся до суду із заявою про звільнення адміністрації вказаної установи від повноважень опікуна над недієздатним [PERSON]. В заяві вказував, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12.09.2012 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним та над ним встановлено опіку, призначивши йому опікуна адміністрацію Ліщинівського психоневрологічного будинку-інтернату. Оскільки, з 19.04.2016 року [PERSON] виключений зі списків мешканців Ліщинівського ПНБІ, як вибулий на постійне місце проживання в Пирятинський психоневрологічний будинок-інтернат Полтавської області, згідно путівки Департаменту соціального захисту населення Полтавської ОДА за № 40 від 11.03.2016 року, то здійснювати повноваження опікуна адміністрація установи не має можливості. В зв'язку з цим, заявник прохав звільнити адміністрацію установи від опікунських обов'язків над недієздатним [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник заявника Ліщинівського ПНБІ надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати в його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи - виконавчого комітету Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області надав заяву до суду, в якій не заперечував проти заявлених вимог, прохав розглянути справу за його відсутності. У судовому засіданні прокурор Кобеляцької місцевої прокуратури не заперечував проти задоволення заяви. В зв'язку з неможливістю виконання адміністрацією Ліщинівського ПНБІ обов'язків опікуна відносно недієздатного [PERSON], суд вважає можливим звільнити її від зазначених повноважень. Згідно п.5.2. Наказу про затвердження Правил опіки та піклування "Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов'язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов'язків". На підставі викладеного та

Outcome: approved