Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 11 064,93 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1921 гривня. Вимоги обґрунтовано тим, що 21.02.2011 року Банк та [PERSON] уклали кредитний договір, який складають заява відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, а також Тарифи Банку. Відповідач отримав кредит в сумі 6 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення умов Договору свої зобов`язання не виконав, через що станом на 31.12.2018 року перед Банком у нього виникла заборгованість на загальну суму 11 064,93 гривень, з них: по кредиту - 4 119,12 гривень, по процентах - 5 352,72 гривень, по пені та комісії - 590,00 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 503,09 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 15.03.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали з примірником позову особисто 25.03.2019 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 15.03.2019 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. На підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; копію довідки про умови кредитування; витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка 21.02.2011 року підписана відповідачем [PERSON] в якості позичальника, вбачається, що він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач своїм підписом підтвердив своє ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Приватбанку. Відповідач виявив бажання отримати платіжну картку кредитка "Універсальна" із кредитним лімітом в сумі 2 000,00 гривень. 21.02.2011 року відповідач також своїм підписом посвідчив ознайомлення з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" (далі - Умови). Цими Умовами встановлено базову процентну ставку у 2,5% в місяць (30,0% річних), що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році, та сплатою обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним. Умови кредитування передбачають пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30 за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень, що нараховується один раз в місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень. Ці ж Умови встановлюють штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. У позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредиту в розмірі 6 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте згідно підписаної відповідачем анкети-заяви сума бажаного кредитного ліміту становить 2 000,00 гривень. Жодного доказу на підтвердження надання Банком відповідачу кредиту чи встановлення кредитного ліміту в розмірі 6 000,00 гривень матеріали справи не містять. Анкета-заява містить лише прізвище, адресу, особисті дані відповідача та згоду з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Жодних даних про відкриття карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, її виду та терміну дії анкета-заява не містить. Сама по собі вказівка відповідача про його бажання отримати кредитку "Універсальна" та підписана ним Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" не підтверджують факту надання Банком і отримання відповідачем даного виду кредитної картки. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та, відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивач суду не надав. Зазначене унеможливлює встановити розмір і строк кредитування за укладеним договором, відповідно - перевірити правомірність проведених Банком нарахування. На підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, відсотках, пені та штрафах Банк надав суду розрахунок заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 119,12 гривень, по процентах за користування кредитом - 5 352,72 гривень, по комісії та пені - 590,00 гривень, по штрафам - 11 064,93 гривень. Проте із цього розрахунку не вбачається і в позові позивачем не вказано, за який період утворилась ця заборгованість та у якому порядку (черговості) здійснювалось погашення складових кредитної заборгованості за рахунок внесених відповідачем коштів в загальній сумі 18 019,66 гривень. Із розрахунку вбачається, що з 23.02.2011 року проценти нараховувались за ставкою 30,00% річних, як це зазначено у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування. З 01.09.2014 року проценти нараховувались за ставкою 34,80%, з 01.04.2015 року - 43,20%, що не відповідає підписаній відповідачем довідці про умови кредитування і суперечить вимогам чинній на час підписання анкети-заяви статті 10561 ЦК України. Частинами 2, 3 ст.10561 ЦК Україну в редакції Закону України від 21.01.2010 року № 1822-VI передбачалось, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. При цьому, наданий Банком розрахунок заборгованості не є належним і допустим доказом, який би підтверджував рух коштів за укладеним відповідачем договором і виниклу заборгованість. Такими доказами згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" можуть бути виписки з карткового рахунку відповідача, проте позивач, маючи процесуальну можливість, їх суду не надав. Сам по собі розрахунок є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, однак він повинен бути підтверджений первинними документами. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу в силу ч.7 ст.81 ЦПК України збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи суд обмежений. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, доданими до позову доказами позивач не підтвердив отримання відповідачем кредитних коштів на умовах та в обсязі, зазначених в позові, зокрема щодо кредитного ліміту і строку кредитування. З цих же мотивів, а саме - через не надання позивачем належних і достатніх доказів на підтвердження цих обставин - встановити (перевірити) наявність у відповідача заборгованості у заявленому Банком розмірі або навести власний розрахунок заборгованості суд можливості позбавлений. Саме ж по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить підставності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.3 ЦК України, ст.2 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в повному обсязі заявлених вимог за їх недоведеністю. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed