Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою визнати за собою, [PERSON], право власності на 1/6 частину житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 07 квітня 2015 року (актовий запис №617). На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - зупинено на шість місяців до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с.45-46) Згідно частини першої ст.37 Цивільного процесуального кодексу України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Так, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (ст.1216 Цивільного кодексу України). На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року, залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON]. (а.с.56-57) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON], за життя бабуся залишила заповіт, яким заповідала все належне їй на момент смерті майно позивачу. Як з'ясувалось згодом, після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], його дружина [PERSON] прийняла спадщину до складу якої увійшла 1/6 частина житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не мала можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на квартиру знаходився у іншого спадкоємця за законом першої черги [PERSON], відповідача у справі, тому нотаріус відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач вважає, що будучи потенційним спадкоємцем за заповітом майна [PERSON], яка за життя фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON] спадкове майно, до складу якого входить 1/6 частину квартири [ADDRESS], тому в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії, до позивача перейшло право на прийняття спадщини, яке за життя належало [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленнями про отримання викликів до суду, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору відповідач не скористався. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання виклику до суду, про причини неявки представника третя особа повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору третя особа не скористалась. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] були співвласниками, в рівних долях, квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 01 березня 2002 року, яке видане на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 01 березня 2002 року за №57-95. (а.с.18) [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 16 листопада 2013 року (актовий запис №1461). (а.с.8) Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. 22 травня 2014 року [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO]. (а.с.89) Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. 22 травня 2014 року, на підставі заяви [PERSON] , Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №353/2014 щодо майна померлого [PERSON], яка в ксерокопії залучена до матеріалів справи. (а.с.88-108) 26 грудня 2014 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Аліменко В.М. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлого [PERSON], оскільки в матеріалах спадкової спавши відсутні правовстановлюючи документи на вказану квартиру. (а.с.16) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 07 квітня 2015 року (актовий запис №617). За життя [PERSON] залишила заповіт датований 11 листопада 2014 року за змістом якого на випадок своєї смерті розпорядилась про те, що усі свої права та обов'язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON], [INFO]. (а.с.43) Відповідно до положень частини першої статі 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла 1/3 частина квартири [ADDRESS], спадкоємцями першої черги за законом майна спадкодавця були: дружина - [PERSON], яка померла [INFO], та син [PERSON], які фактично прийняли спадщину, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно. Спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] є її онук [PERSON], позивач у справі, тому в порядку ст.1276 ЦК України, має право а 1/6 частка квартири [PERSON] фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Виходячи з викладеного, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], яка за життя фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON] спадкове майно, до складу якого входить 1/6 частину квартири [ADDRESS], тому в силу положень ст.1276 Цивільного кодексу України в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії, до позивача перейшло право на прийняття спадщини, яке за життя належало [PERSON]. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Оцінюючи наявні у справі докази, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], отримав право на спадкування на частину об'єкту нерухомого майна, а саме: 1/6 частину квартири [ADDRESS], яка не оформлена за життя спадкодавця, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухомого майно, що слугувало підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, на підставі п.4.20 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.4 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], правонаступником якої виступає [PERSON], до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд визнає за [PERSON], як спадкоємцем за правом представлення майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3654,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved