Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

13 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] 24 листопада 2009 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем спільно не проживає. Їх малолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона забезпечує сина усім необхідним. Відповідач [PERSON] фінансової допомоги на утримання сина не надає, хоч телефонує та цікавиться життям сина. Син є інвалідом, потребує постійного догляду. На її звернення до відповідача з проханням надати допомогу на утримання дитини, відповідач такої допомоги не надає. Відповідач є працездатним, є опікуном двох інших дітей, не працевлаштований, однак матеріально забезпечений, а тому може надавати допомогу на утримання сина. На утримання дитини щомісячно необхідна значна сума коштів, що включає в себе витрати на харчування, придбання одягу, ліків, засобів гігієни тощо. Крім того, їх син є інвалідом ІІ групи, щомісячно значна частина коштів витрачається на його лікування. У сина хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість 3 ступеня, у зв'язку з чим вона з сином постійно відвідує лікарів, синові необхідні заняття у сурдопедагога, реабілітація, регулярні обстеження у отоларинголога. Раз у три місяці вона купує вушні вкладки до слухового апарата. Мінімальна сума витрат на дитину на місяць становить 4000,00 гривень. Відповідач [PERSON] офіційно не працює, а тому вважає, що стягнення аліментів повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Крім того, нею був придбаний для сина слуховий апарат вартість якого становила 48000,00 гривень. У зв'язку з чим, вона вважає, що відповідач повинен сплатити їй разово половину вартості слухового апарата. З вказаних підстав, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, з індексацією суми відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на придбання слухового апарата для сина в розмірі 24000,00 гривень. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати. 16 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до відповідача [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просив відібрати дитину від [PERSON], яка тримає її у себе не на підставі закону, та повернути дитину, [PERSON], [INFO], у місце її постійного проживання за місцем реєстрації в [ADDRESS]. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обгрунтовує тим, що 18 серпня 2018 року [PERSON] самочинно, без його відома та дозволу, забравши з собою їх сина [PERSON], [INFO], залишила місце постійного проживання та виїхала за межі Рівненської області, за попередньою інформацією в с. Залізниця, Любешівського району Волинської області. У зв'язку з чим, 28 серпня 2018 року ним було подано заяву до Органу опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області. 31 серпня 2018 року ним було подано заяву до Демидівського відділення поліції. За результатами перевірки йому було рекомендовано звернутися з заявою до суду за захистом прав дитини. Вважає незаконними дії [PERSON] щодо залишення з сином зареєстрованого місця проживання дитини. Ухвалою від 6 листопада 2018 року судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та об'єднано такий зустрічний позов з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Судом здійснено перехід з розгляду цивільної справи № 558/593/18 в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначив як третю особу Службу у справах дітей Демидівської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 6 листопада 2018 року про прийняття зустрічної позовної заяви, було залучено до участі в цивільній справі № 558/593/18, як третю особу на стороні позивача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Демидівської районної державної адміністрації. 22 листопада 2018 року, за клопотанням сторін, судом залучено до участі у цивільній справі № 558/593/18, як третю особу на стороні позивача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області, та як третю особу на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації. 28 листопада 2018 року судом проведено підготовче засідання у цивільній справі № 558/593/18. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав, вказаних у позовній заяві, просили позовні вимоги задовільнити. Вимоги відповідача [PERSON] за зустрічним позовом [PERSON] та її представник -адвокат [PERSON] не визнали. Під час розгляду справи [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі. Вимоги за зустрічним позовом підтримали, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, просили зустрічний позов задовільнити. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області Павлюк І.М. пояснила, що до органу опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області звертався [PERSON] з питання встановлення місцеперебування його сина. За заявою [PERSON] представники органу опіки та піклування здійснили виїзд за місцем його проживання, а також спілкувалися з батьками дитини. Було встановлено, що [PERSON] з сином [PERSON] через непорозуміння в сім'ї, залишила [PERSON] та переїхала проживати до тітки в с. Залізниця, Любешівського району Волинської області. При виїзді представника органу опіки та піклування за місцем проживання [PERSON], він говорив про те, що дружина [PERSON] повідомляла його про те, куди саме їде з дитиною. Син сторін є інвалідом, дитиною з особливими потребами, а тому вважає, що вимоги про стягнення аліментів з одного із батьків є обгрунтованими. Також встановлено, що створені належні умови для проживання дитини, як батьком, так і матір'ю. Вважає, що немає підстав для відібрання дитини у матері. Представник Служби у справах дітей Демидівської районної державної адміністрації Кривіцька Н.В. під час судового розгляду справи пояснила, що для проживання дитини створені належні умови, як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька. Суд, заслухавши сторони, їх представників, представників третіх осіб, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають до задоволення частково, а вимоги за зустрічним позовом не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 12 грудня та 27 грудня 2018 року. У вказані судові засіданні представник Органу опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації не з'явився. Подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Інші учасники справи були присутні під час розгляду справи. В ході розгляду справи по суті сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7) встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 50. Як встановлено із змісту Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8) [PERSON], народився [INFO], його батьком вказаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Отже, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Під час розгляду справи з пояснень сторін та досліджених доказів встановлено, що малолітній син сторін по справі проживає з матір'ю - позивачем за первісним позовом [PERSON] Сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку та розміру надання допомоги на утримання дитини її батьком. В силу вимог ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи для дітей віком від шести років до вісімнадцяти років становить 1013,50 гривень. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що дитина сторін по справі є інвалідом ІІ групи, їй встановлено діагноз хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість 3 ступеня; дитина потребує лікування, медичного обстеження; дитина проживає з матір'ю в орендованій квартирі, а також те, що середньомісячний розмір витрат на дитину (з пояснень позивача за первісним позовом) складає 3000-4000 гривень. Суд також враховує те, що батько дитини є працездатним, забезпечений житлом, займається веденням особистого підсобного господарства та отримує дохід від продажу сільськогосподарської продукції. Крім того, [PERSON] тимчасово працює (виконує роботи по найму) та середньомісячний дохід від виконання таких тимчасових робіт становить близько 5000,00 гривень (звукозапис судового засідання від 12 грудня 2018 року). За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів, не буде завищеним в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням віку дитини сторін по справі, її потреб, стану здоров'я, та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] половини вартості придбаного для сина слухового апарата, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлагають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та не оспорюється сторонами те, що 7 березня 2017 року було придбано слуховий апарат для малолітнього сина сторін по справі за 48000,00 гривень (а.с. 25). З пояснень сторін по справі встановлено, що на нас придбання слухового апарата, сторони проживали спільно. Позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено під час розгляду справи, що слуховий апарат для дитини був придбаний за її особисті кошти. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона придбала слуховий апарат для дитини за кошти, зароблені в Польщі. Однак, судом встановлено, що в той час, коли [PERSON] перебувала на заробітках в Польщі, [PERSON] залишився вдома з сином, займався веденням домашнього господарства. Положення ч. 2 ст. 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. З цих підстав, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] половини вартості слухового апарата, придбаного для малолітнього сина, в розмірі 24000,00 гривень не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень у зв?язку з розглядом вимог позивача щодо стягнення аліментів, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру. Суд також враховує те, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. Крім того, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON], понесені витрати на надання правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 23,10 гривень (1500 х 400,00: 26000 = 23,10). У позовній заяві позивач [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 180-184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи є обгрунтованими. При вирішенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд враховує наступне. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ч. 1 ст. 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Аналізуючи зазначену норму права та практику її застосування судами вищих інстанцій, суд приходить до висновку, що вона підлягає застосуванню лише тоді, коли на час самочинної зміни одним з батьків місця проживання дитини, остання вже відповідно до закону або на підставі рішення суду проживала з іншим з батьків. У цьому випадку, дитина підлягає відібранню та поверненню тому з батьків, з ким вона проживала. Тобто, підставою для застосування такого способу захисту прав дитини як відібрання дитини та повернення її батькові є протиправна поведінка матері, направлена на зміну місця проживання дитини без згоди батька і дана обставина має знайти підтвердження в судовому засіданні. Ст. 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України. А саме, коли батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Судом встановлено, що 18 серпня 2018 року, через непорозуміння у сім'ї, [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] переїхала проживати до тітки в с. Залізниця, Любешівського району Волинської області. [PERSON] зверталася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, яка розглядається судом в межах іншої цивільної справи (а.с. 81). Під час розгляду справи з пояснень представника третьої особи Павлюк І.М. встановлено, що під час виїзду за заявою батька дитини за місцем його проживання, батько повідомив про те, що дружина говорила йому куди саме їде з сином. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відвідував дитину за місцем її проживання - с. Залізниця, Любешівського району Волинської області. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] було відоме місце проживання сина. Під час розгляду справи встановлено, що 5 листопада 2018 року [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] переїхала проживати в смт. Млинів, Рівненської області, про що відразу повідомила суд та відповідача, третіх осіб. З'ясувавши обставини справи встановлено, що [PERSON] відвідував малолітнього сина за місцем його проживання в смт. Млинів, Рівненської області. [PERSON] не доведено тієї обставини, що [PERSON] чинить йому будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною. Разом з тим, посилання [PERSON] на те, що він хоче бачити дитину у зручний для нього час, не є достатньо обґрунтованими, оскільки батьком повинні враховуватися ті обставини, що дитина відвідує школу, позашкільні навчально-виховні заклади, їй є необхідний час для навчання та відпочинку. В судовому засіданні представники третіх осіб Кривіцька Н.В. та Павлюк І.М. повідомили, що для дитини створені належні умови для проживання, як за місцем проживання батька [PERSON], так і за місцем проживання матері - [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ч. 6 ст. 29 ЦК України визначає, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як встановлено із змісту рішення органу опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації № 20-18 від 22 грудня 2018 року про соціально-правовий захист малолітнього [PERSON] (а.с. ) встановлено, що вказаний орган опіки та піклування вважав за доцільне проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], та таким, що відповідає інтересам дитини. Із змісту повідомлення Демидівської селищної ради Рівненської області № 02-15/2601 від 10 грудня 2018 року (а.с. 183) встановлено, що орган опіки та піклування Демидівської селищної ради Рівненської області, не вважає, що [PERSON] здійснювала вилучення дитини з сім'ї. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 8) встановлено, що його матір'ю є [PERSON] Дитина сторін по справі проживає з матір'ю [PERSON] Положення ст. 29 ЦК України визначають, що місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків, або одного з них з ким проживає дитина. Досліджені докази по справі вказують на доцільність проживання малолітнього сина сторін [PERSON] з матір'ю [PERSON] та на те, що проживання дитини з матір'ю відповідає інтересам дитини. Судових рішень про визначення місця проживання малолітнього сина сторін по справі [PERSON] з батьком [PERSON] не ухвалювалося. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до її сімейного життя, проголошене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У зв'язку з цим, немає підстав вважати, що [PERSON], яка є матір'ю дитини, тримає у себе дитину не на підставі закону. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.ст. 19, 160, 162, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved