Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

У березні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати договір про надання відновлюваної кредитної лінії № Ф070568П, укладений 24 липня 2007 року, між нею та АК «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», припиненим з 11 березня 2009 року, а також визнати зобов`язання за цим договором припиненим теж з 11 березня 2009 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 24.07.2007 року, між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» , укладено договір кредиту №Ф070568П, за умовами якого їй банком було надано кредит на поточні потреби в іноземній валюті в сумі 88 033,07дол.США зі сплатою 15% річних з щомісячним погашенням рівними частинами по 562,00дол.США до 10 числа кожного місяця та з кінцевим строком користування, який було продовжено Додатковою угодою №3 від 007.07.2009 року до 23 липня 2022року. Останній платіж нею здійснено 08 грудня 2008року, а тому перед банком виникла заборгованість по договору, починаючи з цієї дати. Таким чином, відповідно до положень ст. 1050 Цивільного кодексу України, право щодо вимоги дострокового повернення кредитних коштів виникло у банку з моменту наступного строку погашення чергового платежу за останнім зобов`язанням. Так, у пункті 4.5. договору кредиту від 24.07.2007 року зазначається, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному розмірі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Отже, оскільки обов`язки, передбачені пунктами 3.3.7.та 3.3.8. договору кредиту, не виконувалися з 08 грудня 2008року,у відповідності до пунктів 4.5. та 7.4. договору кредиту строк користування кредитом сплив через 60 календарних днів з моменту останнього виконання умов договору, тобто, 11 березня 2009 року, на думку позивачки, у сторін договору кредиту припинилися взаємні права та обов`язки, окрім передбаченого ст.631ЦК України обов`язку виконати зобовязання, які виникли під час дії договору, а також фактично припинилася дія кредитного договору, в зв`язку із чим всі наступні платежі, визначені графіком, не мають правового значення та не підлягають виконанню. Разом з тим, не враховуючи норми законодавства України та умови Кредитного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» продовжувало необгрунтовано після закінчення строку користування кредитом, тобто, після 11 березня 2009року нараховувати їй відсотки за кредитом та пеню. В подальшому ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості, яка обліковувалася станом на 18.09.2014 року. Рішенням Третейського суду від 08.05.2015року у справі №1175/14 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, стягнуто з неї заборгованість станом на 18 вересня 2014року в розмірі 406 899,64грн., що по курсу НБУ (13,082315грн. на 18.09.2014р.) становить 31 103,03дол.США, та складається з суми нарахованих процентів за останні три роки прострочення до моменту звернення з позовом. В іншій частині позову - у стягненні заборгованості за кредитом та частини нарахованих відсотків відмовлено зв`язку з пропуском строків позовної давності. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 07.10.2015року у справі №755/15071/15-ц скасовано Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 08.05.2015року у справі №1175/14 в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.01.2016 року Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 07.10.2015 року у справі №755/15071/15-ц залишено без змін. В подальшому ПАТ «Укрсоцбанк» продовжувало нараховувати відсотки за кредитом та в 2017році звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича та отримало виконавчий напис про стягнення заборгованості від 12 червня 2017 року за реєстровим №10766 в межах заборгованості, що виникла станом вже на 27 лютого 2017року за Кредитним договором в розмірі 81248,05дол.США - заборгованість за кредитом та 91789,20дол.США - заборгованість за відсотками. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 23.07.2018 року по справі №661/1892/18, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 19.12.2018року, вищезазначений виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного [PERSON] просила суд задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 гривень. В судове засідання позивачка не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Морев І.В. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Надалі надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, в якому вказав, що ПАТ «Укрсоцбанк» не згоден із твердженням позивача щодо припинення кредитного договору з підстави зміни строку виконання зобов`язання по кредитному договору та спливу строку позовної давності на звернення до суду за захистом свого права щодо дострокового повернення кредиту в повному обсязі та стягнення заборгованості, оскільки такі обставини, як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відповідач також вказав, що у своєму позові позивач посилається на той факт, що взаємні права та обов`язки ПАТ «УкрСоцбанк» та [PERSON] припинилися 11 березня 2009 року, а тому з цього часу, припинилась дія кредитного договору, а разом з ним зобов`язання сторін, що свідчить про існування вказаних обставин позивачу стало відомо в березні 2009 року. Крім того, Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року було скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 08 травня 2015 року у справі №1175/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказаний розгляд справи проводився за заявою саме [PERSON] Отже, оскільки на момент звернення [PERSON] до суду з позовом про визнання договору надання відновлюваної кредитної лінії № Ф070568П, укладеного 24 липня 2007 року, між нею та АК «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», припиненим з 11 березня 2009 року минуло більше ніж три роки, відповідач просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку із спливом строку позовної давності, передбаченого для звернення до суду. 06.05.2019 року від позивачки надійшла письмова відповідь на відзив, в якому вона наполягала на задоволенні свого позову з підстав, викладених в позовній заяві, а саме: оскільки взаємні права та обов`язки у банку та позичальника припинилися 11.03.2009 року, фактично припинилась і дія кредитного договору, а разом з ним - зобов`язання сторін. Вважає, що 11.03.2009 року сплив не тільки строк користування кредитом, а також сплив строк дії самого договору кредиту, тобто, договір кредиту припинився у зв`язку зі спливом строку, у зв`язку з чим припинились зобов`язання сторін, що існували протягом дії договору кредиту. Що стосується пропуску строків позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання договору припиненим то, [PERSON] вважає, що, якщо Відповідач продовжує нараховувати їй відсотки та вимагає сплати необгрунтованої заборгованості, строк позовної давності повинен обчислюватись не з моменту припинення договору - 11 березня 2009року, а з моменту порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права, що є підставою для звернення особи за захистом свого права. Порушення її суб`єктивного права полягає в необгрунтованому нарахуванні Відповідачем відсотків за припиненим кредитним договором. Тому, оскільки дана обставина їй стала відома з виконавчого напису, що скасований Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 23.07.2018 року по справі №661/1892/18, то строк, на думку позивачки, не пропущено. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав повністю з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву. 19.07.2019 року надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи , яке було судом задоволено, дату наступного судового засідання з усіма учасниками погоджено, але 25.07.2019 року знову надійшла заява від представника відповідача про відкладення розгляду справи 26.07.2019 року у зв`язку з його відпусткою, хоча належних доказів цих обставин він суду не надав. Отже, зазначене клопотання суд не приймає в зв`язку з його необгрунтованістю і вважає за можливе провести судове засідання без участі представника відповідача в силу вимог п.2ч.2 ст.223ЦПК України, а неодноразове зволікання з явкою відповідача розцінює, як затягування часу розгляду цивільної справи. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання 26.07.2019 року не фіксувалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з встановленим обставинам та відповідним їм правовідносинам. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 24.07.2007 року, між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070568П . Відповідно до п.п.1.1., 1.1.1., 1.1.2. цього Договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 35000 доларів США, із сплатою 13,5% річних та із щомісячним погашенням заборгованості рівними частинами по 292 долари США до 10 числа кожного місяця. 1 жовтня 2008 року сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору кредиту, якою збільшили максимальний ліміт заборгованості до 78375 доларів США, процентну ставку підвищили до 15% річних та змінили графік погашення кредиту. 06 липня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду №3 про внесення змін до Договору кредиту, якою збільшили максимальний ліміт заборгованості до 83033,07 доларів США, продовжили строк кредиту до 23 липня 2022 року та встановили графік зниження максимального ліміту заборгованості. У відповідності із внесеними змінами до п. 1.1 Договору кредиту, Кредитор надав Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 88033,07 доларів США, зі сплатою 15% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, визначеному у графі погашення суми основної заборгованості та кінцевим терміном погашення 10.08.2014 року. Погашення коштів мало здійснюватись відповідно до графіка, встановленого у п.1.1. Договору. У пункті 2.4 та підпункті 2.4.1. Договору кредиту передбачено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360), щомісячно двічі на місяць, 16-го числа та в останній робочий день місяця, при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Відповідно до п.п. 3.3.7., 3.3.8. пункту 3.3. Договору кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити проценти за використання кредиту і своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахуваними процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкіями. Також 24 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до п.11 якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання позичальником зобов`язань за договорм кредиту щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Пунктом 4.5 Договору кредиту, зазначається, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договором протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Зазначеними пунктами кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто, зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Судом встановлено, що [PERSON] припинила сплачувати чергові платежі за кредитом 08.12.2008 року. Зазначене свідчить про те, що позивачка належним чином умов договору щодо сплати кредиту та процентів не виконала, відповідно до умов п. 3.3.7, 3.3.8, а тому, відповідно до п.4.5 цього ж договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 календарних днів з моменту невиконання нею своїх обов`язків, тобто, з 11 березня 2009 року(відповідний висновок міститься в постанові ВС від 19.09.2018 року по справі №752/11447/16-ц) . Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 11.03.2009 року, то саме з цього моменту у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до Третейського суду в 2015 році, тобто з пропуском позовної давності. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 07.12.2016 року по справі №6-719цс-16. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Дана правова позиція також підтверджена Верховним Судом України у постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, від 07 грудня 2016 у справі № 6-719цс16, від 19 вересня 2018 року у справі №752/111447/16-ц, які розглядались відносно ПАТ «Укрсоцбанк» та аналогічних умов кредитного договору. При цьому, твердження відповідача щодо пропущення строку позовної давності для звернення до суду позивачкою ,суд вважає, є помилковим, оскільки , як вбачається з матеріалів справи, банк продовжував нараховувати останній відсотки за користування кредитними коштами, про що позивачка дізналась лише у 2017 році в зв`язку з отриманням відповідного виконавчого напису нотаріусу, тобто до цього часу спору між сторонами не існувало. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту № Ф070568П, укладеного 24 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] та зобов`язання за ним припиненими з 11 березня 2009 року підлягає задоволенню. Крім того, позивачка просила суд стягнути на її користь в відповідача судові витрати, пов`язані з правовою допомогою, відповідно до договору про надання послуг адвоката від 30.04.2018 року, укладеного нею з адвокатом Моревим І.В. , у розмірі 10000 гривень. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Сума витрат позивачки на правничу допомогу 10000,00 грн. та підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України, а саме: договором про надання правових послуг адвоката від 30.04.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №06/02 від 06.02.2019 року, описом обсягу наданих послуг з переліком виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого на них. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Однак, з огляду на те, що витрати у сумі 10 000, 00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді , затраченим ним часом на надання таких послуг, зокрема, підготовка справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, представник також не витратив багато часу на участь в судових засіданнях, а тому розмір заявлених ними витрат не відповідають критерію їх реальності та розумності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу по даній справі. Крім того, відповідно до п.1ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1921,00 грн. в зв`язку із задоволенням позову покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів». На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved