Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 29.11.2008 року він на підставі усного договору купівлі-продажу, купив автомобіль за 30000 грн. у [PERSON], від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв [PERSON], марки "ОPEL OMEGA" 2.0, 1997 року випуку, червоного кольору, шасі (кузов) [NUMBER], тип ТЗ - легковий Седан-В, зареєстрований 23.08.2006 року Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер [NUMBER], Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. Під час купівлі автомобіля [PERSON] запевнив позивача, що даний автомобіль нікому іншому не проданий, не зареєстрований, у спорі та під арештом не перебуває та зобов'язаннями щодо третіх осіб не зв'язаний. На підтвердження оплати вартості автомобіля [PERSON] була надана позивачу розписка від 29.11.2008 року про отримання грошових коштів та передано [PERSON] автомобіль. Даним автомобілем позивач відкрито та безперервно володів понад п'ять років, однак 29.12.2013 року на стаціонарнім посту ДАІ УДАІ УМВС України у Вінницькій області в с. Комсомольське Козятинського району Вінницької області автомобіль було затримано. 21.01.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В.В. було проведено опис і арешт даного автомобіля, відповідно до примусового виконання судових рішень у зведеному виконавчому провадженні № 37899854 від 13.05.2013р., згідно виконавчих листів виданих Вінницьким міським судом Вінницької області № 127/976/13-ц від 26.03.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу на загальну суму 1182657,88 грн.; № 127/10737/13-ц від 16.07.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1166509,93 грн. та № 127/10327/13-ц від 20.08.2013р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]боргу на загальну суму 305566,86 грн. Оскільки арештом автомобіля було порушено права та інтереси позивача, який добросовісно заволодів та вільно, безперервно володів, користувалася ним на власний розсуд понад п'ять років. Тому позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом та просить визнати за ним право власності на даний автомобіль за набувальною давністю та зняти з нього арешт. В судовому засіданні позивач та його представник позов про визнання права власності на транспортний засіб та звільнення його з-під арешту підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Вінницької області позов не визнав. Суду пояснив, що право власності на вищевказаний автомобіль зареєстровано за [PERSON], який має борги перед фізичними особами, згідно зведеного виконавчого провадження. Також зазначив, що позивачем не було надано належних доказів законної підстави набуття ним права власності на спірний автомобіль. Просив в позові відмовити. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засіданні не з'явився, надавши заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, у вирішенні спору покладається на рішення суду. В судове засідання третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] не з'явився, надавши заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заперечує щодо задоволення позову. Треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин суд розглянув справу у їх відсутність на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач та його представник не заперечили проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ Вінницької області -Паламарчука В.В., свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] від 29.11.2008 року судом встановлено, що він передав машину "ОPEL OMEGA" 2.0, 1997 року випуку, через доручення ВМА № 942022), гроші отримав у повному обсязі за домовленістю, претензій до [PERSON] не має (а.с. 16). Згідно довіреності від 26.09.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON], кожен з яких має право виконувати повноваження незалежно один від одного, користуватися з правом тимчасового використання за межами України, за умови отримання відповідного свідоцтва в органах ДАІ, а також розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду), належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області транспортним засобом марки ОPEL OMEGA 2.0, 1997 року випуку, шасі (кузов) [NUMBER], зареєстрованим 23.08.2006 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в тому ж МРЕВ (а.с. 15). Згідно акту огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання № 282 від 29.12.2013 року встановлено, що автомобіль марки ОPEL OMEGA 2.0, 1997 року випуку, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] був затриманий інспектором ОДР роти ДПС (підпорядкованої УДАІ) пл. [PERSON] на підставі виконавчого листа Вінницького ВДВС № 127/976/13-СВП (а.с. 10). Судом встановлено, що за виконавчим листом № 127/10737/13-ц, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 16.07.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг в сумі 1163068,93 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн. (а.с. 12). Виконавче провадження за даним виконавчим листом відкрито головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2013 року (а.с. 78). Також судом встановлено, що за виконавчим листом № 127/976/13-ц, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 26.03.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 140000 дол. США, що еквівалентно 1119020 грн. боргу за розписками; стягнуто 3% річних, що складає 60196,88 грн. та 3441 грн. судового збору (а.с. 13). Виконавче провадження за даним виконавчим листом відкрито старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького РУЮ, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2013 року (а.с. 79). За виконавчим листом № 127/10327/13-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 20.08.2013 року, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто солідарно позику в сумі 302541,45 грн., що еквівалентно 29000,00 євро, а також 3025,41 грн. судового збору (а.с. 14). Виконавче провадження за даним виконавчим листом відкрито головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького РУЮ, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2013 року (а.с. 80). Також судом встановлено, що згідно акту опису та арешту від 21.01.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В.В. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 37899854 від 13.05.2013 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь фізичних осіб на загальну суму 2654734,67 грн., з виконання виконавчих листів по справах № 127/976/13-ц, №127/10737/13-ц, №127/10327/13-ц було описано і накладено арешт на автомобіль марки "ОPEL OMEGA" 2.0, червоного кольору, шасі (кузов) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.02.2014 року було визнано право власності [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] на автомобіль марки "OPEL OMEGA" 2.0, 1997р. випуску, колір червоний, шасі (кузов) [NUMBER], тип ТЗ - легковий Седан-В, зареєстрований 23.08.2006р. Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області за [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. Знято, накладений 23 квітня 2012 року постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області при примусовому виконанні судового рішення, відповідно до виконавчого листа № 212/770/2012 від 20.04.2012 року, виданого Ленінським районним судом м.Вінниці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1339196,96 грн арешт на автомобіль марки "OPEL OMEGA" 2.0, 1997р. випуску,колір червоний, шасі (кузов) [NUMBER], тип ТЗ - легковий Седан-В, зареєстрований 23.08.2006р. Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області за [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. (а.с.81-82). Однак дане рішення було скасовано Апеляційним судом Вінницької області від 24.03.2014 року та в позові [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], відділ Державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про визнання права власності на автомобіль, виключення його з акту опису та зняття з нього арешту - відмовлено (а.с.83-85). Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За частиною другою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту своїх прав є визнання права. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для даної справи, і які, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння), безтитульність володіння. Отже, однією з обов'язкових ознак, яка є необхідною для набуття права власності на річ за набувальною давністю є те, що володіння має бути добросовісним. Цій умові відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, чужим майном, зокрема, рухомим майном, тобто не знав про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки набувальна давність може застосовуватись, якщо мало місце добросовісне заволодіння чужим майном, особа, яка заволоділа річчю недобросовісно, не набуває права власності на неї. Сумуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі, якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. З огляду на те, що стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, що володіння має бути добросовісним, суд вважає, що позивач не довів, що він є добросовісним набувачем транспортного засобу, оскільки підставою, його керування даним автомобілем був відповідний дозвіл відповідача, виданий на три роки. Суд вважає, що позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником, тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави, керування тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу - право власності чи речове право іншої особи. Під час розгляду апеляційної скарги на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.02.2014 року, апеляційним судом встановлено, що автомобіль марки "ОPEL OMEGA" 2.0, 1997 року випуку, колір червоний, шасі (кузов) [NUMBER], тип ТЗ - легковий Седан-В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за відповідачем [PERSON] 23.08.2006 року Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] (а.с.83-85). Також, як вбачається з пояснень позивача та свідка [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] було укладено ніби усний договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Однак рішенням Апеляційного суду Вінницької області було відмовлено у визнанні права власності на спірний автомобіль за цих підстав. Отже, позивач усвідомлював та знав про те, що даний автомобіль є власністю відповідача та йому було лише надано право розпоряджатися зазначеним автомобілем, згідно довіреності терміном на три роки, а тому, на думку суду, позивач не може вважатись добросовісним набувачем. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб. Крім того, позовні вимоги [PERSON] щодо звільнення транспортного засобу з-під арешту фактично є похідними від вимоги про визнання права власності на цей автомобіль, а тому, відповідно, позивач не довів наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed