Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

представник позивача звернувся до суду в інтересах акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 102942, 05 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 12.09.2019 року між [PERSON] та AT «Страхова компанія «Країна» укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/214357, предметом страхування за яким є майнові інтереси [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер [NUMBER] . 05.01.2020 року о 15.10 год. в смт. Воловець по вул. Карпатській, 145, [PERSON] керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху і при маневрі обгону допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху. Обидва транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.02.2020 року у справі №936/72/20 [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП. Страхувальник звернулася до AT «Страхова компанія «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Рахунку-фактури №ДМ00000201 від 09.01.2020 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] склала 122 942,05 гривень. Франшиза за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 12.09.2019 року №УА/214357 за страховим ризиком ДТГІ визначена у розмірі 0,00%. ПАТ «Страхова компанія «Країна» прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплати на рахунок ТзОВ «Сервісний центр «Діамант» (СТО), на підставі заяви [PERSON] і страхового акту №03/57194/2.1.5.1. страхового відшкодування у розмірі 122 942,05 гривень. Згідно платіжного доручення №519 від 22.01.2020 року страхове відшкодування було виплачено згідно заяви страхувальника на ТзОВ «Сервісний центр «Діамант» (сервісне СТО). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] станом на 05.01.2020 року не була застрахована, а отже позивач має право вимоги до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки. Водночас, відповідачем у досудовому порядку 31.03.2020 року було сплачено позивачу 20 000,00 гривень, отже, відповідач повинен відшкодувати ще 102 942,05 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Як зазначено в ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергу, положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем Судом встановлено, що 05.01.2020 року о 15.10 год. в смт. Воловець по вул. Карпатській, 145, [PERSON] керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху і при маневрі обгону допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху. Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 06.02.2020 року у справі №936/72/20 [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП. Як вбачається із Договору добровільного страхування наземного транспорту №УА/214357 від 12.09.2019 року, укладеного між [PERSON] та AT «Страхова компанія «Країна», предметом страхування за яким є майнові інтереси [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер [NUMBER] . 14.01.2020 року страхувальник [PERSON] звернулася до AT «Страхова компанія «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до вимог п.7.1., 18.1. Договору добровільного страхування наземного транспорту від 12.09.2019 року розмір матеріального збитку та страхового відшкодування визначається на підставі рахунку СТО. Згідно Рахунку-фактури №ДМ00000201 від 09.01.2020 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. [NUMBER] склала 122 942,05 гривень. Франшиза за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 12.09.2019 року №УА/214357 за страховим ризиком ДТГІ визначена у розмірі 0,00%. Враховуючи викладене, ПАТ «Страхова компанія «Країна» прийнято рішення виплатити на рахунок ТзОВ «Сервісний центр «Діамант» (СТО), на підставі заяви [PERSON] і страхового акту №03/57194/2.1.5.1. страхового відшкодування у розмірі 122 942,05 гривень. Згідно платіжного доручення №519 від 22.01.2020 року страхове відшкодування було виплачено згідно заяви страхувальника на ТзОВ «Сервісний центр «Діамант» (сервісне СТО) Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] відповідача по справі станом на 05.01.2020 року (момент ДТП) не була застрахована, а отже позивач має право вимоги до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки. Водночас, відповідачем у досудовому порядку 31.03.2020 року було сплачено позивачу 20 000,00 гривень, що підтверджується банківською випискою. Отже, відповідач повинен відшкодувати ще 102 942,05 грн. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається уст. 16 Цивільного кодексу України . За змістом п. 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків. Статтею 1166 (частина перша) Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідноз статті 1188 Цивільного кодексу Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексуУкраїни). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 Цивільного кодексу України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертоїстатті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені устатті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Відповідно до частини першої статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілої особи переходить право вимоги до заподіювача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, і деліктне зобов`язання після такої виплати не припиняється має місце заміна кредитора (до страховика потерпілої особи переходить право вимоги, яке належало такому потерпілій особі в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого ним страхового відшкодування). Перехід права вимоги в такому випадку, є суброгацією. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем в зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, ґрунтуються на суброгації перехід до страхової компанії права вимоги потерпілої особи в деліктному зобов`язанні. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно вибирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів в розмірі виплаченого страховиком відшкодування. При цьому, покладання обов`язків з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, дані перевірки свідчать про те, що у винуватця ДТП - [PERSON] , на момент наставання страхового випадку, був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи наведені законодавчі норми, а такожтой факт, що відповідач на момент вчинення ДТП не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Страхова компанія відповідно до положень статті27 Закону«Про страхування» набула права вимоги до відповідача у межах виплаченої суми страхового відшкодування. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-2878 цс15, за змістом ст.1194 ЦК Україні в системному зв`язку зі ст.993 цього Кодексу та ст.27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки винним у вчиненні ДТП є відповідач, то позивач має право вимоги про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином суд дійшов висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, і підлягає до задоволення, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1135 грн. Другу половину суми судового збору (50 %) в розмірі 1135 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved