Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

04 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша логістична компанія» (далі по тексту позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію. Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з [INFO] р. по [INFO] р. в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: http://bestnew.today була розміщена і розповсюджена недостовірна інформація у статтях під назвами: 1.«[INFO]»; 2.«[INFO]»; 3.«[INFO]»; 4.«[INFO]»; 5.«[INFO]»; 6.«[INFO]»; 7."[INFO]"; 8."[INFO]"; 9."[INFO]"; 10.«[INFO]"; 11."[INFO]"; 12."[INFO]"; 13."[INFO]"; 14."[INFO]"; 15."[INFO]"; 16."[INFO]"; 17.«[INFO]»; 18.«[INFO]»; 19.«[INFO]»; 20.«[INFO]; 21.«[INFO]»; Автором вищевказаних публікацій була зазначена відповідач по справі [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що вказана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача. Факти викладені та розміщенні в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: http://bestnew.today не об'єктивні, носять образливий характер та не мають фактичного обґрунтування. Крім того, вказана негативна інформація може сформувати у ділових партнерів думку про причетність ТОВ «Перші логістична компанія» до кримінальної відповідальності, що в даному випадку не відповідає дійсності та порушує право Позивача на повагу до честі, гідності, ділової репутації. В зв'язку із вищевикладеним, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому, просив суд: визнати недостовірною, негативною та такою, що порушує права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації ТОВ «Перша Логістична Компанія» інформацію, що була розміщена [PERSON] в період з [INFO] р. по [INFO] р. в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: http://bestnew.today. У судовому засіданні представник позивача підтвердив суду обставин справи посилаючись на письмові докази подані до матеріалів справи в обґрунтування позовних вимог та просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача наголосила, що розміщена інформація в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: http://bestnew.today є оціночним судженням та такою, що не порушує честь, гідність та ділову репутацію ТОВ «Перша логістична компанія». Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача повно та всебічно вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 200 ЦК України). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України). У відповідності до положень ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВС України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно матеріалів справи було встановлено, що в період з [INFO] р. по [INFO] р. в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: http://bestnew.today відповідачем [PERSON] була розміщена і розповсюджена недостовірна інформація. Відповідачем допущено розповсюдження великому колу осіб в мережі Інтернет, неправдивих та перекручених відомостей про Позивача, чим принижено його честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, недостовірними є відомості, що поширені Відповідачем про те, що [PERSON] є керівником ТОВ «Перша Логістична Компанія» на дату поширення недостовірної інформації. Згідно з Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Перша Логістична Компанія» є [PERSON] Крім того не відповідає дійсності і викладена у статтях інформація про те, що ТОВ «Перша Логістична Компанія» грабує Україну, мінімізує свої податкові зобов'язання, працює на країну-агресора, спонсорує терористів ДНР, закуповуючи зброю та військове спорядження. Зокрема, відносно посадових осіб ТОВ «Перша Логістична Компанія» не було відкрито жодного кримінального провадження по факту розкрадання майна, фінансування терористів чи ухилення від сплати податків. Крім того, Відповідач не надав та не зазначив жодного належного доказу на підтвердження вказаних фактів, викладених у вищезгаданих статтях. Не є достовірними й відомості про те, що 15 червня 2017 року в офісі ТОВ «Перша Логістична Компанія» правоохоронні органи та співробітники податкової служби проводили обшук. Оскільки відносно посадових осіб ТОВ «Перша Логістична Компанія» не було відкрито жодного кримінального провадження по факту розкрадання майна, фінансування терористів чи ухилення від сплати податків. Так, Статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, зокрема презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Ст. 17 КПК України зазначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено і встановлено вироком суду, що набрав законної сили. Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. При цьому, слід зазначити, що згідно з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948, пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950. Статті 62 Конституції України існує правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Окрім того, принцип презумпції невинуватості закріплений положеннями ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту». Презумпція невинуватості зафіксована у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, зокрема у п.2 ст.14: «Кожен обвинувачений в кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом». Із зазначених норм вбачається, що відомості, які містяться в текстах що відкриті до загального доступу через оприлюднення або опублікування, та дають можливість ідентифікувати фізичну особу, (зокрема, прізвище, ім'я та по-батькові), так само як і відомості по обставини та подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується фізична особа, є неприпустимим. Твердження Відповідача щодо причетності [PERSON] чи його участі в ТОВ «Перша логістична компанія» є недостовірним. Адже, [PERSON] не був засновником, учасником чи керівником ТОВ «Перша Логістична Компанія» (код ЄДРПОУ 37678031) на дату поширення недостовірної інформації, що підтверджується Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань . Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань недостовірними є відомості Відповідача про те, що [PERSON] є засновником або учасником ТОВ «Перша Логістична Компанія» (код ЄДРПОУ 37678031). Адже, учасником ТОВ «Перша Логістична Компанія» є [PERSON] ТОВ «Перша логістична компанія» працює на ринку транспортно-експедиторських послуг з 2011 року і за цей час зарекомендувала себе як надійний партнер з бездоганною діловою репутацією. Крім того, компанія вчасно сплачує податки та є дійсним членом Американської торгівельної палати в Україні (АСС), Асоціації міжнародних експедиторів України (АМЕУ), Української Зернової Асоціації, Української аграрної конфедерації, Асоціації платників податків України. Таким чином, відсутні будь-які підстави стверджувати, що Позивач причетний до вчинення злочинних діянь. Не відповідає дійсності й інформація про те, що інтереси Позивача нібито лобіюють Міністр інфраструктури України [PERSON], а також [PERSON], дочка якого нібито працює в ТОВ «Перша Логістична Компанія». Відповідач не надав та не зазначив жодного належного доказу на підтвердження даних фактів. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в якій зазначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як вказав у своєму рішенні Європейський суд з прав людини, 08.07.1986 р. у справі Лінгенса проти Австрії ("Lingens vs. Austria") (12/1984/84/131) - «слід розмежовувати факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна». Проте, негативна інформація, що була викладена у вищевказаних статтях була подана саме у формі фактичних тверджень (даних), які не можуть кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів: «Фирма (ООО «Первая логистическая компанія» финансирует сепаратистов, а стоит за ней экс-«молодой регионал» [PERSON]. ООО «Первая логистическая компания», одним из учредителей которой является мать [PERSON] скрывает доходы с помощью отработанной схемы. А именно - переводит деньги на компании, которые, как показала проверка, «имеют признаки фиктивности». Схема ухода от налогов отработана до мелочей. Включив в расходную часть «свою» компанию, [PERSON] смог снизить уровень рентабельности ООО «Первая логистическая компания» до 0,3%. В результате при доходе в более 400 млн грн. налог на прибыль составил всего 126 с лишним тысяч гривен. Фактически «Первая логистическая компания» работает в пользу страны - агрессора.» Отже, із мовного наповнення наведених речень вбачається, що при характеристиці Позивача майже не використовуються гіперболи, алегорії або сатира, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість, речення містять дієслова та стверджувальні вислови, які вказують на вчинення Позивачем тих чи інших протиправних дій та дискредитують його в очах ділових партнерів, формуючи у них відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей, і очевидно що змістовне спрямування зазначених фрагментів статті є негативним та подане саме у формі фактичних даних. Порушення недоторканності ділової репутації виражається у її приниженні. Згідно з п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28 березня 2007 р. № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) «є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Відповідно до пункту 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28 березня 2007 р. за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках. Статтею 27 Закону України «Про інформацію» регламентовано, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Позивач обрав спростування недостовірної інформації, як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що слід зобов'язати відповідача по справі [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у той же спосіб, яким вона була поширена, розмістивши в мережі Інтернет на веб-сайті за адресою: http://bestnew.today, шляхом опублікування спростування недостовірної інформації та видалення статей. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмежено відповідальністю «Перша логістична компанія» до [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved