Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 серпня 2015 року звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до Відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання договорів банківського вкладу (депозиту) та стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 1 липня 2013 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 на суму 13063,04доларів США та відкрито вкладний депозитний рахунок №26352620733680 зі сплатою 9,25 % річних строком на 366 днів до 1 липня 2014 року. Також між ним та відповідачем 28 серпня 2013 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 на суму 135352,12 гривень та відкрито вкладний депозитний рахунок №26350621563936 зі сплатою 18 % річних строком на 366 днів до 28 серпня 2014 року. Також між ним та відповідачем 19 вересня 2013 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 на суму 60000 гривень та відкрив вкладний депозитний рахунок №26353621946390 зі сплатою 18 % річних строком на 366 днів до 19 вересня 2014 року. Також між ним та відповідачем 23 грудня 2013 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 на суму 3000 гривень та відкрив вкладний депозитний рахунок №26353623245282 зі сплатою 20 % річних строком на 366 днів до 23 грудня 2014 року. Усі договори між ним та відповідачем були укладені у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходилося у м. Євпаторії, Автономної Республіки Крим. Зазначає, що він має статус особи внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території України відповідно до Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» та вперше був взятий на облік 17 квітня 2014 року, повторно був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 27 листопада 2014 року. Після переміщення до м. Нововолинська на постійне проживання він звернувся до відповідача із заявою про повернення йому коштів за договорами банківського вкладу. Відповідач відмовив йому у поверненні коштів, заблокував усі його рахунки, останню письмову відмову він отримав 26 березня 2015 року. Відповідач мотивував свою відмову тим, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність на території АРК згідно постанови Правління Національного Банку України №260 від 6 травня 2014 року, тому виконати його вимоги не є можливим. Посилається на частину 1 ст. 93 ПК України, згідно якої місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями ( ч. 1 ст. 96 ЦК України). Зазначає, що статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Укладені з відповідачем договори банківського вкладу не містять положень про те, що повернення внесених по них депозитів може здійснюватись виключно через відділення, філії, управління, або інші підрозділи ПАТ КБ "ПриватБанк", що розташовані на тимчасово окупованій території України - півострові Крим. Покликається на те, що договори банківських вкладів були укладені з ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську, внаслідок чого посилання відповідача на те, що він не повинен повертати вклад, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, є безпідставними. Посилався на ч. 5 ст. 1061 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК , згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилався на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачене законодавством. Зазначав, що відповідач має повернути йому банківські вклади із нарахованими відсотками, сплатити згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також пеню в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), за кожен день прострочення, як споживачеві послуг на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Просив розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 від 1 липня 2013р. та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в його користь: -15 569 доларів США 09 центи - сума вкладу та відсотки станом на 27 липня 2015р.; -13 640,84 грн. - 3% річних станом на 27 липня 2015р.; -242 422,89 грн. - інфляційні витрати станом на 27липня 2015р.; -3 762 525,85 грн. - 3% пені за кожен день прострочення станом на 27 липня 2015р. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 від 28 серпня 2013р. та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в його користь: -182 009,66 грн. - сума вкладу та відсотки станом на 27 липня 2015р.; -7 225,53 грн. - 3% річних станом на 27липня 2015р.; -128 411,08 грн. - інфляційні витрати станом на 27 липня 2015р.; -1 993 005,85 грн. - 3% пені за кожен день прострочення станом на 27 липня 2015р. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 року та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в його користь: -80 031,78 грн. - сума вкладу та відсотки станом на 27 липня 2015р.; -3 177,15 грн. - 3% річних станом на 27 липня 2015р.; -56 463,86 грн. - інфляційні витрати станом на 27 липня 2015р.; -876 346,75 грн. - 3% пені за кожен день прострочення станом на 27 липня 2015р. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013р. та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в його користь: -3956,71 грн. - сума вкладу та відсотки станом на 27 липня 2015р.; -157,08 грн. - 3% річних станом на 27 липня 2015р.; -2 791,53 грн. - інфляційні витрати станом на 27 липня 2015р.; -43 325,50 грн. - 3% пені за кожен день прострочення станом на 27 липня 2015р.. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в його користь судові витрати в розмірі 4000 грн. за надання правової допомоги. 15 березня 2016 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, надавши нові розрахунки заборгованості по депозитних договорах станом на 21 березня 2016р. та просив розірвати укладені між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договори та стягнути за договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 від 1 липня 2013 року з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в його користь 15524,79 доларів США - суму вкладу та відсотки за період з 01 липня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3% річних в розмірі 773,88 долари США за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. в розмірі 143039,85 доларів США. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 від 28 серпня 2013 року та стягнути в його користь 185547,39грн. - суму вкладу та відсотки за період з 28 серпня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3% річних в розмірі 8018,54грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року, індекс інфляції в розмірі 101920,15грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. в розмірі 1482104,40грн. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 року та стягнути в його користь 98473,74грн. - суму вкладу та відсотки за період з 19 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 4028,47грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року; індекс інфляції в розмірі 51204,00грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. в розмірі 744600,00грн. Розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013 року та стягнути в його користь 17563,24грн. - суму вкладу та відсотки за період з 23 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3% річних в розмірі 710,90грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року; індекс інфляції в розмірі 9036,00грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. в розмірі 131400,00грн. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в його користь судові витрати в розмірі 4000 грн. за надання правової допомоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав, зазначених в позовній заяві, просили позов задоволити. Додатково пояснили, що сума вкладу по договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 на момент укладення договору становила 60000грн. Даний вклад додатково поповнювався [PERSON] на суму 6000грн. 19.09.2013р. та 02.12.2013. на суму 2000грн., а тому розмір вкладу по даному договору становить 68000грн. Також пояснили, що [PERSON] поповнювався і вклад за договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013 року, а саме: сума вкладу на момент укладення договору становила 1000грн. Даний вклад додатково поповнювався [PERSON] 03.01.2014р. на суму 2000грн., 21.01.2014. - на суму 4000грн. та 17.02.2014. - на суму 5000грн., а тому розмір вкладу [PERSON] по даному договору на момент розгляду справи в суді становить 12000грн. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] цивільний позов [PERSON] по справі не визнала повністю, подавши до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначала, що у відповідності до положень ч.1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", 3акону України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України», Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на тиснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Згідно з п.5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі і ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації ([PERSON]) № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку [PERSON] щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПриватБанк" на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та т.і. У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до Постанов ДР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30.04.2014 року, № 2474-6/14 від 03.09.2014 року, до майна, яке підлягає націоналізації, та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У засобах масової інформації неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з вкладниками відповідача. Відповідно до ч. 6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. 02.04.2014 року було прийнято [PERSON] № 39-ФЗ "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя". Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. Банком [PERSON] було прийнято рішення № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" (далі - АНО "ФЗВ") прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 [PERSON] Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно із ст.7 [PERSON] Закону № 39-ФЗ Банком [PERSON] направлено на адресу АНО "ФЗВ" повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО "'ФЗВ"' прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, АНО "ФЗВ" законодавством РФ було призначено, та АНО "ФЗВ" взяв на себе зобовязання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" поза волею відповідача. У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО ФЗВ на своєму офіційному сайті АНО ФЗВ замінив ПАТ КБ ПриватБанк за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та т.ін. Так на сайті було розміщено номер рахунку АНО ФЗВ" на який пропонувалось здійснювати зарахування заборгованості та чергових платежів за кредитним договорами, що укладалися Кримською філією банку. Також неодноразово АНО ФЗВ" зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ ПриватБанк буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО ФЗВ було передано в довірче управління майновий комплекс Філії Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк, у зв'язку з чим АНО ФЗВ користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ ПриватБанк, що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Вказана обставина підтверджується інформацією, розміщеною на сайті АНО «ФЗВ». Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04.06.2014 року АНО ФЗВ призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями (у тому числі кредитним, орендним та т.і.), а також АНО "ФЗВ" ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО ФЗВ передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя. Крім того, заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімфсрополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ ПриватБанк в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445,85 рублів. Також вищезазначені факти підтверджуються у ЗМІ. ПАТ КБ ПриватБанк зазначає, що позивач не довів відсутність вимоги позивача до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року. Вважає, що викладені факти у сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь. Вважає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем у справі та просить у позові до ПАТ КБ ПриватБанк відмовити. Суд, в межах наданих сторонами доказів, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 1 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 (а.с. 87), оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Сума вкладу становить 13063,04 долари США. Строк вкладу 366днів по 01.07.2014р. включно. Процентна ставка 9,25% річних. 28 серпня 2013 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]А укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 (а.с. 88), оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Сума вкладу на момент укладення договору становила 135352,12грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 89), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Строк вкладу 366 днів по 28.08.2014р. включно. Процентна ставка 18% річних. Судом встановлено, що 19 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]А укладеного договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 (а.с. 90), оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Сума вкладу на момент укладення договору становила 60000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 91), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Строк вкладу 366 днів по 19.09.2014р. включно. Процентна ставка 18% річних. Даний вклад додатково поповнювався [PERSON] на суму 6000 грн. 19.09.2013р., що підтверджується копією квитанції (а.с. 91), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні та 02.12.2013р. на суму 2000 грн. що підтверджується копією квитанції (а.с. 185), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні (а.с. 185). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи в суді розмір вкладу [PERSON] по даному договору становить 68000 грн. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2013 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]А було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 (а.с. 92), оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Сума вкладу на момент укладення договору становила 1000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 93), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Строк вкладу 366 днів по 23.12.2014р. включно. Процентна ставка 20% річних. Даний вклад додатково поповнювався [PERSON] на суму 2000 грн. 03.01.2014р., що підтверджується копією квитанції (а.с. 93), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, 21.01.2014р. - на суму 4000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 185), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні та 17.02.2014р. - на суму 5000 грн. що підтверджується копією квитанції (а.с. 185), оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Таким чином, розмір вкладу [PERSON] по даному договору на момент розгляду справи в суді становить 12000 грн. З положень кожного із договорів банківського вкладу, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (пункти 6, 8) вбачається, що якщо по закінченню строку дії договору вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний в розділі «Дані по вкладу» даних договорів. Строк вкладу продовжується неодноразово. Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою, для вкладів даного виду, що діють в банку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договори банківського вкладу, а саме договір банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 від 1 липня 2013 року, «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 від 28 серпня 2013 року, «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 року, «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013 року, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]А не припинили своєї дії, вони не є розірваними та продовжують діяти на даний час. Згідно довідок від 17 квітня 2014 р. та 27.11.2014р. (а.с. 86-87) вбачається, що позивач [PERSON] переселений з АР Крим до м. Нововолинська та взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовими заявами про розблокування його депозитних рахунків та повернення вкладів, однак отримав відмови відповідача (а.с.95-99). Також звертався до Національного Банку України та Уповноваженого Верховної ради з прав людини (а.с. 101-102). Позивач надав суду розрахунки заборгованості по договорах банківського вкладу, із зазначенням суми вкладу, нарахованих відсотків, нарахованого на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованих на суму боргу трьох процентів річних від простроченої суми, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також розрахунок пені на суму боргу в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно цих розрахунків, судом встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 від 1 липня 2013 року, сума вкладу становить 13064,04 доларів США, відсотки за користування вкладом за період з 01 липня 2013 року по 21 березня 2016 року становлять 3293,93 долари США; 3% річних в становить 773,88 долари США за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року, 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. становить в розмірі 143039,85 доларів США (а.с. 180). Судом встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 від 28 серпня 2013 року сума вкладу становить 135352,12 грн., відсотки за період з 28 серпня 2013 року по 21 березня 2016 року 62477,08 грн.; сума зняття коштів з депозитного рахунку 12281,81 грн.; 3% річних за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 8018,54 грн., індекс інфляції за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року 101920,15 грн.; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. - 1482104,40 грн. (а.с. 181). Судом встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 року суму вкладу становить 68000 грн., відсотки за період з 19 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року становлять 30473,74грн. (710,16 + 1594,89 + 28168,69); 3 % річних в розмірі за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року 4028,47грн.; індекс інфляції в розмірі за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 51204,00грн.; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. в розмірі 744600,00грн. (а.с. 182). Судом встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013 року сума вкладу становить 12000грн., відсотки за період з 23 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року становлять 5563,24грн. (47,56 + 498,68 + 5017); 3% річних за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 710,90грн; індекс інфляції за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року становить 9036,00грн.; 3 % пені за кожен день прострочення за період з 21.03.2015р. по 21.03.2016р. в розмірі 131400,00грн. (а.с. 183). Вказані розрахунки позивача суд вважає вірними та покладає в основу рішення. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст. 629, 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від договору чи зміна його умов не допускається. В своїх заперечення представник відповідача посилався на ту обставину, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим Російською Федерацією діяльність усіх відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена, тому відповідач не повинен відповідати за договором банківського вкладу, укладеним на території АР Крим. Зазначені заперечення представника суд оцінює критично, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положенням ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства України, порушив умови договорів банківських вкладів, не повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками та проігнорував заяви позивача про повернення вкладів та розблокування рахунків. Крім того, суд вважає, що договори банківського вкладу були укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої визначене у м. Дніпропетровськ, Україна, про що було зазначено в кожному із договорів. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за укладеним від його імені депозитними договорами у цих підрозділах і не позбавляє права вкладника на повернення внесених ним банківських вкладів за рахунок банку, якому вони були передані на депозит. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Також суд вважає, що відмова відповідача, щодо повернення вкладу суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст.ст. 316 та 177 ЦК України, гроші також є об'єктами права власності. Пунктом 1.10. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах" в редакції від 04.04.2005 року (затверджена постановою правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року) також передбачено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Відповідно до п.3.2. Постанови Правління НБУ № 516 від 03.12.2003 р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами », грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, (п.3.3). Проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту) (п.3.5). Абзац 1 п. 3.4. вказаної Постанови передбачає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу (депозиту). Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов'язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Абзац 1 п. 3.5. вказаної Постанови зауважує, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Верховним Судом України у постанові Судової палати у цивільних справах від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13, на підставі ст. 1061 ЦК зроблено висновок, що банки зобовязані виплачувати вкладникам відсотки по залученим коштам за весь період їх використання, в тому числі і період, який минув після завершення депозитного договору, до їх фактичного повернення. З положень кожного із договорів банківського вкладу, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (пункти 6, 8) вбачається, що якщо по закінченню строку дії договору вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти , вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний в розділі «Дані по вкладу» даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово. Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою, для вкладів даного виду, що діють в банку. Пунктом 10.11. Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах № 492 від 12 листопада 2003 року, в редакції від 04 квітня 2005 року також передбачено, що кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються власнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договорів банківського вкладу, повернення вкладу з урахуванням інфляції та 3 % річних, відсотків за весь час користування залученими коштами підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладених між сторонами договорів. Разом з тим суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 3 відсотків пені, нарахованих на підставі частини 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" з наступних підстав. Так частиною 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. Судом установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивач грошових сум з обовязком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договорами банківських вкладів. Після укладення цих договорів між банком та позивачем виникли цивільні (зобовязальні відносини), які регулюються нормами цивільного (зобовязального) права та положеннями укладених між позивачем та відповідачем договорів банківських вкладів, а не нормами Закону України "Про захист прав споживачів." Таким чином, положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють, а тому відсутні правові підстави для стягнення із відповідача пені, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів." Таким чином, суд приходить до висновку про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], а саме договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 від 1 липня 2013 року, «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 від 28 серпня 2013 року, «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 року та «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013 року та про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь [PERSON]: - по договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000736161810 від 1 липня 2013 року 15524,79доларів США - суму вкладу та відсотки за період з 01 липня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3% річних в розмірі 773,88 долари США за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року. - по договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737304245 від 28 серпня 2013 року 185547,39грн. - суму вкладу та відсотки за період з 28 серпня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3% річних за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 8018,54грн., індекс інфляції за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року 101920,15грн. - по договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737778760 від 19 вересня 2013 року 98473,74грн. - суму вкладу та відсотки за період з 19 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року 4028,47грн.; індекс інфляції за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 51204,00грн. - по договору банківського вкладу (депозиту) «Вклад «Стандарт» №SAMDNWFD0070042771300 від 23 грудня 2013 року суму вкладу з відсотками за період з 23 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року 17563,24грн.; 3% річних за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 710,90грн; індекс інфляції за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року - 9036,00грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати пропорційно від задоволених позовних вимог, а саме 2000 (дві тисячі) грн. за надання правової допомоги в користь позивача [PERSON], а також 6890грн. в дохід держави на сплату судового збору.

Outcome: approved