Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

07.11.2016 року заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства "Волиньвугілля" до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування по кримінальному провадженні № 12014030050000791 встановлено, що [PERSON] в період часу з 01.02.2013 року по 27.02.2013 року в м. Нововолинську, працюючи на посаді виконуючого обовязки генерального директора державного підприємства «Волиньвугілля», розташованого по вул. Луцька,1, всупереч вимогам ст.15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995; п.1ст.3та п.6 ст.8 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999, постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 № 859 «Про умови і розмір оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній,комунальній власності, та обєднань державних підприємств», в частині встановлення розміру посадового окладу та преміювання; п.9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України; п.3.2.4 «Положення, про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості» видавав накази про преміювання, внаслідок чого є безпідставно нарахована та виплачена премія працівникам державного підприємства на суму 85306,50 грн. Всього [PERSON] заволодів коштами підприємства у сумі 20497,50 грн. та здійснив розтрату коштів в користь третіх осіб, шляхом незаконного нарахування та виплати премій на суму 64809 грн. (20497,50 + 64809 = 85306,5 грн.) Своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїми службовим становищем, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.191 КК України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12014030050000791 відносно [PERSON] за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України 17.11.2014 скеровано до Нововолинського міського суду Волинської області. Ухвалою Нововолинського міського суду від 09.06.2016 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191 КК України на підставі ст.47 КК України у звязку з передачею особи на поруки. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі ДП «Волиньвугілля» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушення на суму 77107,40 грн. залишено без розгляду. В той же час, за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 12013020050001343 від 26.12.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 367 КК України ліквідованою прокуратурою м. Нововолинська 18.08.2014 року в порядку ст. 45 ЦПК України заявлено позов до Нововолинського міського суду Волинської області в інтересах держави в особі ДП «Волиньвугілля» про стягнення 8\~199 грн. з [PERSON] Предметом даного позову слугували також безпідставно нараховані та виплачені кошти у виді премій працівникам ДП «Волиньвугілля» на підставі наказів, виданих виконувачем обовязків генерального директора ДП «Волиньвугілля» [PERSON] в період з 15.02.2013 року по 27.02.2013 року. Дана позовна заява предявлялась до повідомлення гр. [PERSON] про підозру, тому міським судом стягнуто середньомісячний заробіток в розмірі 8\~199,10 грн. Рішенням Нововолинського міського суду від 30.09.2014 року, яке залишено в силі ухвалами апеляційного суду Волинської області від 03.12.2014 та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015, позов задоволено повністю. Вважають, що станом на 19.09.2016 з [PERSON] слід стягнути кошти на користь ДП «Волиньвугілля» в сумі 77107,40 грн. (85306,5 грн.- 8199,10 грн.= 77107,4 грн.). В добровільному порядку шкоду, завдану кримінальним правопорушенням ДП «Волиньвугілля», відповідач не відшкодував, тому просить стягнути з відповідача на користь ДП «Волиньвугілля» 77107,40 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. Прокурор також зазначає, що підстави представництва прокурором інтересів держави полягають у тому, що факт безпідставного нарахування премій [PERSON] керівництву ДП «Волиньвугілля» стало відомо за результатами проведеної ревізії у період з період з 06.02.2014 року по 28.02.2014 року, незважаючи це, за наявності правових підстав для стягнення з відповідача завданої шкоди, службовими особами ДП «Волиньвугілля» ніяких заходів щодо відшкодування шкоди не здійснювалось. Невідшкодування [PERSON] завданої шкоди порушує інтереси держави, так як ДП «Волиньвугілля» перебуває у скрутному фінансовому становищі у звязку із недофінансуванням державою видатків на утримання і функціонування підприємства, існуванням заборгованості по виплаті заробітної плати, відсутністю дотацій держави на компенсацію собівартості видобутого вугілля. За таких обставин у прокурора є всі правові підстави для представництва інтересів держави в суді. В судовому засіданні прокурор Лисіюк Є.М. змінив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на користь держави в особі ДП «Волиньвугілля» збитки в розмірі 62610,40 грн., оскільки з заробітної плати [PERSON] вирахувано 7178 грн. в червні 2013 року та 7319 грн. в липні 2013 року, всього 14497 грн. безпідставно нарахованої премії. Просить змінені позовні вимоги задовольнити. Представник ДП «Волиньвугілля» в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнали в повному обємі. Не заперечують щодо ухвалення рішення відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. ДП «Волиньвугілля» засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, відповідно невідшкодування шкоди [PERSON] порушує інтереси держави. На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» суд підтверджує наявність підстав для представництва прокурором інтересів ДП «Волиньвугілля» у правовідносинах із стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За результатами розгляду Нововолинським міським судом кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України у звязку із зміною обстановки, кримінальне провадження закрито, а цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі ДП «Волиньвугілля» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на суму 77107,40 грн. залишено без розгляду. Із заробітної плати [PERSON] вирахувано 14497 грн. безпідставно нарахованої премії, внаслідок чого зменшено позовні вимоги до 62610,40 грн. В судовому засіданні прокурор, відповідач і його представник підтвердили фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON], та встановлений ухвалою Нововолинського міського суду від 09.06.2016 року розмір завданої [PERSON] шкоди, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Суд встановив, що між сторонами мали місце трудові відносини, під час виконання яких з вини відповідача [PERSON] заподіяно шкоду ДП «Волиньвугілля» через неправомірне преміювання працівників. Чинним Кодексом законів про працю України передбачені підстави і умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству. Згідно із ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести порушення працівником трудових обовязків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний звязок між порушенням і шкодою та вину працівника. Факти порушення [PERSON] своїх трудових обовязків шляхом вчинення злочину, завдання ним ДП «Волиньвугілля» прямої дійсної шкоди у розмірі 62610,40 грн., наявність причинного звязку між порушенням і шкодою та вина відповідача встановлені ухвалою Нововолинського міського суду від 09.06.2016 року та підтверджені визнанням позову відповідачем в судовому засіданні. Пунктом 3 статті 134 КЗпП Українипередбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Суд встановив, що [PERSON], порушуючи покладені на нього трудові обовязки, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України, чим завдав шкоду ДП «Волиньвугілля», тому повинен нести відповідальність у повному розмірі шкоди. Згідно із ч.1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Статтею 137 КЗпП України визначено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального парвопорушення, суд позов задовольняє та стягує з [PERSON] завдану ним ДП «Волиньвугілля» шкоду в розмірі 62610,40 грн. Згідно ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає 626,10 грн. судового збору.\~\~\~\~

Outcome: approved