Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки. Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно до Вижницької міської ради, Чернівецької області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , та належав померлому [INFO] [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала наступним. [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Даний житловий будинок був успадкований братом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та яка була власником житлового будинку, але на день смерті свідоцтво про право власності на житловий будинок не отримувала. Спадщину прийняла у встановленому законом порядку, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом із ним. Вона є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки є його рідною сестрою. Крім неї після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: його дочка [PERSON] , (спадкоємець першої черги), рідний брат [PERSON] , рідні сестри [PERSON] , [PERSON] , (спадкоємці другої черги за законом) - всі вони спадщину не прийняли, на спадкове майно не претендують. 05.10.2020 року як спадкоємець другої черги за законом після смерті [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак відповідно до постанови №91/02-31 від 05.10.2020 року їй було відмовлено у прийнятті представлених документів, в зв`язку з тим, що не прийняла спадщину після смерті брата. Крім того, існує необхідність встановлення факту родинних відносин між покійним братом [PERSON] та їхньою покійною матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть матері вказано її ім`я як [PERSON] , а в свідоцтві про народження брата вказано ім`я матері - [PERSON] . Заяви (клопотання) учасників справи. В підготовче засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. В підготовче засідання представник відповідача Вижницької міської ради не з`явився, до початку розгляду справи від відповідача Вижницької міської ради, в суд поступила письмова заява про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають. В підготовче засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скерували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 01 листопада 2004 року, копією свідоцтва про народження позивачки Серія [NUMBER] від 08.03.1970 року. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту. Спадкове майно після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , однак не оформив право власності на спадкове майно, оскільки [INFO] - помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 20.03.2018 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №49. На підтвердження позивачкою [PERSON] позовних вимог про встановлення факту родинних відносин між померлим [INFO] [PERSON] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , як матері та сина, надано наступні докази: Копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 08 березня 1970 року з даних якого вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [PERSON] . Копія свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 28.07.1994 року з даних якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 28.07.1994 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . Копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 31.08.1967 року з даних якого вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [PERSON] . Довідка Вижницької міської ради №3-27 від 16.01.2020 року з даних якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання в [ADDRESS] по 20.03.2018 року, тобто по день смерті. [PERSON] знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання 20.03.2018 року у зв`язку з його смертю. Спадкоємці другої черги: сестра - [PERSON] , сестра - [PERSON] , сестра - [PERSON] , брат - [PERSON] . Довідка Вижницької міської ради №3-69 від 09.02.2021 року з даних якої вбачається, що померла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є дійсно одна і та ж особа. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт родинних відносин між померлим [INFO] [PERSON] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , як матері та сина, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для оформлення спадкових прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. На підтвердження заявлених вимог про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , та належав померлому [INFO] [PERSON] , позивачкою надано наступні докази: Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.12.2020 року з даних якого вбачається, що встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, в [ADDRESS] . Копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами з даних якого вбачається, що житловий будинок під літ. «А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , 1950 року побудови. Постанова приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області №91/02-31 від 05.10.2020 року з даних якої вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та вважається такою, що не прийняла спадщину, не надала доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою, що не прийняла спадщину. При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів спадкової справи відносно майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що крім позивачки [PERSON] спадкоємцями за законом є дочка [PERSON] , сестра [PERSON] , сестра [PERSON] , брат - [PERSON] , які відмовились ід спадкового майна, про що подали відповідні заяви. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок під літ. «А» 1950 року побудови, інші особи на володіння та користування даним домоволодінням на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність домоволодіння для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved