Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом з урахуванням уточненої заяви, в якому просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.01.2021 року та до повноліття дитини; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що з 2011 року позивач проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від стосунків народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05 листопада 2013 року. Дитина проживає разом зі мною, що підтверджується довідкою про склад сім`ї 2021 року. Через деякий час, після народження дитини, відносини між мною та [PERSON] значно погіршилися і нами було прийнято рішення припинити спільне проживання. Із вказаного періоду, по дату подання цієї заяви пройшло понад шість років. Однак, увесь цей період батько [PERSON] , не брав участі у її вихованні та утриманні. З моменту народження доньки і по теперішній час проживаю за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, що потребує поліпшення житлових умов. За власний кошт, і своїми силами намагаюсь забезпечити належні умови проживання, про що свідчать чеки купівлі будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт у нашій квартирі. Разом з тим, спільна дитина з раннього віку змушена користуватися окулярами, у зв`язку із поставленим діагнозом збіжна косоокість, далекозорість середнього ступеня обох очей з астигматизмом. Що у свою чергу вимагає значних матеріальних затрат. Зокрема, орієнтовна сума місячних витрат на утримання дитини становить 8 750,00 гривень, що складається з витрат на: харчування, а саме, в 2020 році мною було здійснено оплату продуктів на суму близько 50 000,00 грн.; комунальні послуги, оплата будівельних матеріалів, меблів для облаштування кімнати для дитини, а саме, в 2020 році мною було здійснено у розмірі понад 10 000,00 грн.; одяг, зокрема, з останніх необхідних витрат мною було придбано дитині шкільна форма, шкільне приладдя, зимове взуття, зимовий одяг на загальну суму 15 000,00 грн.; медичне обстеження, а саме, в 2020 році мною було сплачено 15 000,00 грн. за надання медичних послуг дитині та придбання профілактичних ліків; оплата гуртків, розвиваючих занять та інші товари, необхідні для сучасного розвитку дитини сукупно за останні шість місяців становить близько 15 000,00 грн. Відповідач працює в У ДСНС України у Житомирській області на посаді водій - електрик рятувального відділення групи рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення та має постійний дохід у розмірі понад 12 000 грн., що підтверджується поданими ним річними деклараціями про доходи за попередні звітні періоди. А тому, враховуючи вищевикладене позивач вважає, що [PERSON] одержує стабільний та значний дохід, та має змогу і обов`язок утримувати, за рахунок виплати аліментів спільну дитину. Ухвалою суду від 15.02.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 12.03.2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що визнає факт свого батьківства по відношенню до дитини. Дійсно, з позивачем ми проживали разом без реєстрації шлюбу та від спільного проживання народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відносини з позивачем погіршились через складні відносини із її мамою (тещею), остання не надавала доступу до доньки. Щодо вимоги про стягнення аліментів зазначає наступне. На сьогоднішній день, враховуючи склад сім`ї відповідача, його дохід, який повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла та допомогу батькам, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів тощо. Наголошує, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, і ніколи від цього не відмовлявся, оскільки вона є його дитиною і він зобов`язаний її утримувати якщо маю змогу. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить просить розглядати справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом об`єктивно встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , про що 05.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис за № 3186. У вказаному актовому записі батьком дитини зазначено [PERSON] . Позивач звертаючись до суду з даним позовом просить визнати відповідача [PERSON] батьком її доньки [PERSON] , [INFO] , вказуючи що у них з відповідачем були близькі відносини. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов вказаний факт визнав та підтвердив, що він дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частини першої, другої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, згідно із частиною першою статі 135 СК України. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Отже, з урахуванням пояснень відповідача, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги позову про визнання батьківства [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] . Також, позивач [PERSON] вказує, що відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, тому просить суд стягнути з нього аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і положень ст. 183 Сімейного Кодексу України. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні своєї матері, яка не працює, доходу не має, а також матеріальний стан батька дитини. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј від заробітку щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При подачі позову до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 6257887 від 25.01.2021 року. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 908,00 грн. Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved