Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

09.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] Шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу відповідач не виявив бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні та утриманні. Всі обов'язки щодо виховання, утримання, забезпечення дитини покладено на неї. Відповідач ніколи не виявляв інтересу до сина та не цікавився здоров'ям останнього. Син не пам'ятає свого батька, адже за останні роки не бачився з ним взагалі. У спілкуванні син [PERSON] свого батька не згадує, оскільки звик до відсутності останнього у його житті. Також вказує, що відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, пов'язані з незаконним оборотом наркотичних засобів. Посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносного його сина [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися; через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с. 31, 34 ). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 16, 29). Представник Органу опіки та піклування Коростенської міської ради у судове засідання не з'явився; до суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с. 20). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник Житомирської місцевої прокуратури у судове засідання не з'явилася; до суду спрямувала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність (а.с. 30). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим 30.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міського управління юстиції Хмельницької області (а.с. 5). Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 27.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області вбачається, що між позивачем та відповідачем шлюб розірвано 27.11.2003 року, актовий запис № 270 (а.с.6). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 31.10.2016 року відповідач [PERSON] підписав заяву, яка посвідчена 31.10.2016 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Титюк Г.М. та зареєстрована в реєстрі за №772 , про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно висновку органу опіки і піклування Коростенської міської ради та витягу із рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 19.10. 2016 року № 505 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON].» та його відповідність інтересам неповнолітнього [PERSON].» (а.с.7, 8) вбачається, що відповідач у справі, батько неповнолітнього [PERSON], ухиляється від виховання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не утримує матеріально, крім того має заборгованість по аліментах. Виконавчий комітет Коростенської міської ради, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, у своєму висновку вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] З довідки № 10436/36/33-11/16, виданої 04.10.2016 року Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, вбачається, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утмання сина у сумі 32533 грн. 85 коп. (а.с. 32). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем [PERSON], що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення останнього батьківських прав. За таких обставин, суд вирішує задовольнити позов та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення судових витрат з відповідача, тому суд не вирішує її. На підставі ст. ст. 150, 164, 166, 167 СК України, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved