Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

02 лютого 2016 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що, вона є власником житлового будинку № 19, по вулиці Озерна, що знаходиться у с. Пустовіти Кременчуцького району. У зазначеному вище будинку зареєстровано, але фактично не проживає більше року відповідач [PERSON], яка являється колишньою невісткою позивача. Відповідач не є її родичкою, оскільки між відповідачем та сином позивача - [PERSON], було розірвано шлюб. Оскільки більше року вони не спілкуються, не проживають разом, особистих речей відповідача в її будинку немає. В телефонній розмові позивач звернулась до відповідача з проханням знятись з реєстрації, але відповідач відмовилась виписуватись. Окрім того, позивач має намір оформити субсидію. [PERSON] зверталась до Кременчуцького районного відділу Управління державної міграційної служби в Полтавській області з проханням зняти з реєстрації місця проживання відповідача, але їй було відмовлено. Крім цього, 25.12.2015 року комісія Омельницької сільської радиКременчуцького району Полтавської області провели обстеження та встановили, що [PERSON] не проживає фактично в будинку позивача. Відповідач за вказаною адресою не проживає протягом тривалого часу, а саме близько року, комунальні послуги не сплачує, житлову площу не використовує, особисті речі в будинку відсутні. На підставі викладеного позивач [PERSON], просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] - такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 19, по вулиці Озерна, що знаходиться в селі Пустовіти Кременчуцького району, Полтавської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила суд надати їй більше часу для влаштування своїх житлових умов. Відповідно до статей\~3,\~4,\~15 ЦПК України\~особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений\~ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст.\~10, ч.1 ст.\~11 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~статей 57-60 ЦПК України. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 19, по вулиці Озерна, що знаходиться у с. Пустовіти Кременчуцького району, що підтверджується договором дарування ВСК № 515578 від 12.12.2005 року, виданий приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 4555 та Витягом з державного реєстру на нерухоме майна від 10.01.2006 року. У зазначеному вище будинку зареєстрована, але фактично не проживає більше року відповідач [PERSON], яка являється колишньою невісткою позивача, що не оспорюється відповідачем, яка в судовому засіданні повідомила, що близько двох років не мешкає в даному будинку. Відповідач не є родичкою позивача, оскільки між відповідачем та сином позивача - [PERSON], було розірвано шлюб. Крім цього, 25.12.2015 року комісія Омельницької сільської радиКременчуцького району Полтавської області провела обстеження та встановила, що [PERSON] не проживає фактично в будинку позивача, що підтверджується відповідною довідкою від 25 грудня 2015 року за № 5. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагатиусунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном». За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно ч.1, 2 ст. 405 ЦК України, - члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Outcome: approved