Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

05.01.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 16.03.1990 року Відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси, актовий запис № 323. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо з 2000 року, шлюбні відносини припинені. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін дітей немає, спору щодо спільного майна немає. Оскільки подальше сімейне життя і збереження сім'ї неможливі позивач звертається до суду із позовом. Ухвалою від 17.01.2018 року провадження у справі відкрито. В судовому засіданні 10.04.2018 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, в подальшому до суду не з'явилась надала заяву, в якій вказала, що просить розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу за його відсутності. На додаток надав до суду повторне свідоцтво про реєстрацію шлюбу, видане 27.06.2007 року, серія [NUMBER], з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 16.03.1990 року шлюб, актовий запис №323. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 16.03.1990 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №323, що слідує з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого 16.03.1990 року відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси. Вказане свідоцтво викладено російською мовою та прізвище сторін по справі вказане "[PERSON]". /а.с.5/. Шлюб у сторін носить формальний характер, на теперішній час подружні стосунки між ними не підтримуються з 2000 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна на теперішній час не заявляють, від шлюбу у сторін дітей немає. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved