Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до відповідачів, третя особа: ПАТ КБ "Приватбанк" про правочину таким, що був укладений і визнання права власності на рухоме майно та скасування акту арешту та опису. В позові посилається на те, що 20 серпня 2009 року, на підтвердження договірних стосунків, які склалися між ним та [PERSON], щодо купівлі-продажу автомобіля, він отримав довіреність, від останнього, на керування та розпорядження транспортним засобом марки ГАЗ, модель 32213224, 2002 року випуску, реєстраційний № [NUMBER]. Під час оформлення довіреності, ним було проведено повний розрахунок за автомобіль в розмірі 800 дол. США, еквівалент у гривні на момент проведення розрахунку, становить 6000 гривень по курсу НБУ, що підтверджується розпискою від 20 серпня 2009 року. Вказує на те, що у травні 2014 року його було зупинено працівниками ДАІ та як наслідок, він дізнався про те, що на вищевказаний автомобіль накладено арешт відповідно до акту арешту та опису майна у відповідності до рішення суду. А пізніше, ним отримано сам акт арешту від 27 травня 2014 року, у відповідності до якого транспортний засіб йому передано на зберігання. Тому просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали повністю, в поясненнях визнали всі обставини викладені в позові, вказавши що не має жодних претензій до позивача. Не заперечували щодо задоволення позову. Представник відповідача Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ в судове засідання не з'явився та подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та подав до суду заперечення. Вказував на те, що розписка та доручення на право керування транспортним засобом не є договором купівлі-продажу і не додержання простої письмової форми угоди, не дає право визнавати власність на автомобіль. А тому, враховуючи той факт, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ "Приватбанк" не погашена, Першотравневий ВДВС правомірно наклав арешт на вказаний транспортний засіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований і тому не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01 квітня 2008 року, власником автомобіля марки "ГАЗ", 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] є відповідач [PERSON] Також встановлено, що 20 серпня 2009 року відповідач [PERSON] будучи уповноваженим, надав доручення, яким в свою чергу уповноважив [PERSON] або [PERSON] керувати, а також укладати договори оренди, позички, обміняти і продати вищевказаний автомобіль. Згідно розписки від 20 серпня 2009 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 6000 гривень, що еквівалентно 800 доларів США, за продаж останнім вказаного автомобіля. Актом опису й арешту майна, державним виконавцем Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ Спечаком О.В.. від 27 травня 2014 року при примусовому виконанні постанови №02-3807, виданої 26 травня 2014 року ВДВС Кіцманського РУЮ, було описано і накладено арешт на спірний автомобіль. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Згідно висновку авто товарознавчої експертизи №142/2 від 05 грудня 2014 року, ринкова вартість спірного автомобіля станом на грудень 2014 року становила 26839,15 гривень (двадцять шість тисяч вісімсот тридцять дев'ять гривень 15 коп.), що перевищує в двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому договір купівлі-продажу автомобіля слід було вчиняти в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. На підставі виданої довіреності у позивача виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором представництва сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна. За змістом положень глави 17 ЦК України довіреність не є правочином, що породжує право власності у повіреної особи. Суд вважає, що визнання факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля відповідачем [PERSON], за наявності не скасованої довіреності на право керування автомобілем, суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини. Крім того суду не надано договір купівлі-продажу спірного автомобіля, а судом не встановлено факту укладення такого договору сторонами по справі, з дотриманням всіх вимог, які ставляться законом до даного виду правочинів. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 затверджений порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, зазначеним Порядком встановлені вимоги до форми договору купівлі-продажу автомобілів та порядок відчуження транспортних засобів. Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно п. 40 цього порядку зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою, договором та іншими посвідченнями в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Так, судом встановлено, що автомобіль не знімався з обліку в органах ДАІ, заява про зняття його з обліку не подавалась. Таким чином суд вважає, що сторони не вжили усіх заходів передбачених та встановлених законодавством, щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому позивач не набув на нього право власності. Такі висновки узгоджуються з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що висловлена у листі від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", в п.2 якого зазначено, що нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов'язаннями. Відповідно до приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи з обставин встановлених по справі та на підставі наведеного, суд приходить до висновків, що ні надана позивачу довіреність, ні розписка не є письмовим договором купівлі-продажу згідно з вимогами чинного законодавства, в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, а посилання позивача, що він є власником спірного автомобіля є надуманими і необґрунтованими. Крім того суд вважає, що акт опису й арешту майна від 27 травня 2014 року, винесений державним виконавцем Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ Венерського О.С. про опис та арешт транспортного засобу ГАЗ 32213224, що належить [PERSON] є законним, оскільки винесений при примусовому виконанні постанови №02-3807 виданої 26 травня 2014 року ВДВС Кіцманського РУЮ, підстави для зняття арешту з вказаного автомобіля відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed