Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту Відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.12.2007 р. між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір б/н, Відповідач отримав кредит у розмірі 13\~000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Проте відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 30.11.2017 року у розмірі 24931.76 грн. грн., з яких заборгованість за кредитом 4360.05 грн., відсотки за користування кредитом 17746.39 грн., пеня 1400.00 грн., а також штрафи: фіксована частина - 250,00 грн., відсоткова складова 1175.32 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн. В запереченнях на позовну заяву Відповідач позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на ту обставину, що Позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення до суду, а отже і підстави для задоволення вимог Позивача відсутні. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала до суду заяву в якій просила розгляді справи проводити без її участі та наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила при ухваленні рішення прийняти до уваги пояснення, викладені в її запереченнях. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, з урахуванням письмових заперечень Відповідача, приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами і відповідно до вимог ст..ст.526,527 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, як встановлено судом між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Відповідачем було укладено договір № б/н від 27.12.2007 року, відповідно до умов якого Відповідач отримав від Позивача кредит в розмірі 13 000 гривень 00 копійок, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, строк дії якого визначено строком дії банківської картки, а саме 30.11.2017 року. Підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між Відповідачем та Позивачем [PERSON] і згода на це засвідчена підписом Відповідача в анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Відповідач умови вищевказаного кредитного договору щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом, відповідно до умов договору, порушила, внаслідок чого станом на 30 листопада 2017 року, згідно наданого банком розрахунку утворилась заборгованість за кредитом в сумі 24931.76 грн. з них заборгованість за кредитом в сумі 4369.05 грн., по відсоткам за користування кредитом 17746.39 грн; заборгованість за пенею в сумі 1400.00 грн, а також штраф ( фіксована частина) 250.00 грн. та 1175,32 грн. процентна складова. Крім того, Умовами надання споживчого кредиту передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка схвалена Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) щодо Верховенства права зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права. (Заборона свавілля (prohibition of arbitrariness п.52) Резолюцією Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вимога по стягненню відсотків, яка є явно завищена та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Позивача також і в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача, з урахуванням принципів співмірності, справедливості та розумності, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6467.00 грн., станом на 31.12.2016 року, тобто в межах одного року, що передував строку закінчення дії укладеного Договору. Відповідно до ст.139,141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, тобто 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial