Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради. Просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно доньки [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 07 липня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного проживання мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем, спорів стосовно місця проживання дитини не було. Відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. Дитина не знає його, як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Вважає батьком свого вітчима. Отже, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно висновку №4867/49-05-24 від 22.07.2014 року, орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.07.2014 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслав, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судовому засіданні не заперечила проти позбавлення відповідача батьківських прав, підтримала висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні прокурор не заперечив проти позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, думку прокурора, яка вважає за доцільне задовольнити позовну заяву, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 07 липня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Кіровським відділом РАЦС Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №425. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2010 року шлюб було розірвано /а.с. 7/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2496, її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». 14 червня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб /а.с. 31/. Прізвище позивача після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Відповідно до копії довідки №1089 від 24.06.2014 року, виданої КРЕП№6, позивач проживає за адресою: [ADDRESS], з чоловіком [PERSON], [INFO], сином [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. Згідно довідки №01-12/28 від 24.06.2014 року, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садочок) № 28 «Зірочка» в якому перебувала дитина з 21 вересня 2009 року по 03 червня 2013 року, витрати по утриманню дитини в садочку здійснювались лише матір'ю /а.с. 17/. Дитина є ученицею 2-Б класу спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №14 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області. Протягом навчального періоду рідний батько дівчинки жодного разу не відвідав батьківські збори та не поцікавився успіхами дитини, що підтверджено довідкою № 74 від 23.06.2014 року та характеристикою /а.с. 13, 15/. [PERSON] відвідує тренування у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Кіровоградському обласному центрі дитячої та юнацької творчості» Народному художньому колективі ансамблі сучасної хореографії «Час Пік» з вересня 2013 року і по теперішній час. Відповідно до довідки №136 від 25.06.2014 року батько дівчинки жодного разу не з'явився та не поцікавився успіхами доньки у тренуванні. Також не відвідав жодного виступу та концерту, в яких приймала участь дитина /а.с. 16/. Згідно довідки № 85 від 24.06.2014 року, виданої медичною службою Одеської залізниці лінійної амбулаторії ст. Кіровограда в якій дитина знаходиться під наглядом фахівців, вказано, що лікуванням під час захворювання займаються мати та вітчим дівчинки /а.с. 18/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 вересня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повнолітня, тобто до [INFO]. Згідно довідки Кіровського відділу державної виконавчої служби № 181 від 05.02.2015 року, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] в період з 05.06.2014 року по 05.02.2015 року. Як вбачається з відповіді на запит суду КЗ «Кіровоградська обласне психіатрична лікарня» № 4001/10 від 24.12.2014 року, відповідач на диспансерному обліку не перебуває, проте неодноразово знаходився на стаціонарному лікування, востаннє з 20.02.2012 року по 05.06.2012 року з приводу психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання алкоголю /а.с. 55/. Відповідно довідки №6477 від 17.12.2014 року КЗ «Обласний наркологічний диспансер», [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності з 2009 року /а.с. 66/. Згідно висновку №4867/49-05-24 від 22.07.2014 року, орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.07.2014 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] /а.с. 19-20/. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON], [INFO] пояснила, що про неї піклується мама та вітчим, якого вона вважає батьком. Положеннями ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору між батьками, зокрема, і про позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК України). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та праці, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку позивача будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні та виконання свої батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача, який є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved