Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що 29 липня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача. В результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком районного суду [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідач по справі своїми неправомірними діями заподіяв матеріальну та моральну шкоду. Вказав, що відповідач неправомірно заволодів його автомобілем, потрапив в ДТП, збив людину. По кримінальній справі виступав свідком, був учасником судових засідань. На даний момент не може повернути свій автомобіль, відремонтувати його та користуватись ним. За цих всіх обставин, з часу ДТП і по сьогодні позивач відчуває моральні страждання, переживання, депресії та пригнічений стан. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував ні моральної, яку вона оцінює в розмірі 10 000 грн., ні матеріальної шкоди, які необхідні для оплати послуг автостоянки автомобіля в розмірі 11000 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 11 000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; судові витрати покласти також на відповідача. При розгляді справи позивач збільшив позовні вимоги. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 12 340 грн та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні [PERSON] визнав позов частково а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди. Просив відмовити в частині відшкодування матеріальної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 29 липня 2013 року відповідач взяв без дозволу, в неробочий час, належний позивачу автомобіль марки УАЗ 3163-034, реєстраційний номер [NUMBER], за вказаним автомобілем він закріплений не був. 29 липня 2013 приблизно о 18 годині 40 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки УАЗ 3163-034, реєстраційний номер [NUMBER], по вулиці Київська в с.Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області вчинив ДТП. У ДТП є потерпілий. Після ДТП автомобіль марки УАЗ 3163-034, реєстраційний номер [NUMBER] забрали на штраф майданчик в м.Вишневе, що підтверджується актом ДАІ №706 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 30.07.2013 року. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/10715/13-к від 13 грудня 2013 року, Відповідач визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1195 ЦК України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків. Оцінюючи всі докази в їх сукупності суд вважає доведеною ту, обставину, що ДТП сталася внаслідок винних дій відповідача [PERSON] який керуючи автомобілем, порушив Правила дорожнього руху. Порушення ним ПДР знаходиться в причинному зв'язку із заподіянням позивачу матеріальної шкоди. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, на підтвердження витрат на утримання автомобіля який зберігається на Майданчику тимчасового затримання транспортних засобів марка автомобіля УАЗ 3163-034, реєстраційний номер [NUMBER], позивачем надано копії рахунку фактури №ЛП-00000001 від 09 січня 2014 року на загальну суму 11 000 грн. згідно з поданого розрахунку оплати з 09.01.14 по 12.03.14 становить 12 340 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Також позивачу спричинені й моральні страждання, які полягають в тому що відповідач неправомірно заволодів автомобілем позивача, потрапив в ДТП, збив людину. позивач по кримінальній справі виступав як свідок, був учасником судових засідань. З 29 липня 2013 по сьогоднішній день залишається без автомобіля, не має можливості його використовувати. Крім того автомобіль позивача був пошкоджений відповідачем. Відповідно до акту ДАІ №706 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 30 липня 2013 року в автомобілі наявні наступні пошкодження: деформація переднього лівого крила, дрібні подряпини по переметру кузова автомобіля. На даний момент Позивач не має можливості повернути свій автомобіль, відремонтувати його та використовувати його. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер та тривалість страждань. Тому для стягнення підлягає сума в розмірі 3000 грн. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням задоволення частини позивних вимог з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 236.05 грн.

Outcome: approved