Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 12.01.2006 р. помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шкільна (стара назва Жовтнева), 169, який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. За життя спадкодавець заповіту не залишив, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є: [PERSON]- донька померлого та [PERSON] мати померлого. [PERSON] та [PERSON] від належних їм часток відмовились на її користь - [PERSON] Вона прийняла спадщину шляхом звернення до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області і заявою про прийняття спадкового майна. Письмовою відповіддю [PERSON] нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від. 15.11.2012 р. за № 3160/2-21 було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом, у звязку із тим, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Жовтнева, буд. 169 не зареєстрований у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем. 15.05.2015 р. померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 2/3 частини житлового будинку із надвірними спорудами розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шкільна (стара назва Жовтнева), 169, а саме 1/2 частина житлового будинку належна померлій на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.1986 р., зареєстрованого Ізмаїльським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення міськвиконкому № 419/1 від 13.08.1964 р. інша 1/6 частка зазначеного житлового будинку належна померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.1986 р. Відповідно до заповіту від 12.09.1912 р. зареєстрованого в реєстрі за № 1676 все своє майно, що належало їй на момент смерті, заповіла їй - [PERSON] Позивач [PERSON] прийняла спадщину шляхом проживання із матірю за однією адресою, проте у видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з не за реєструванням у встановленому законодавством порядку майна за спадкодавцем. У судовому засіданні 25.10.2016 р. позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду свої пояснення. 27.10.2016 у судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні 25.10.2016 р. обставини справи та позовні вимоги визнали, проти задоволення позовних вимог не заперечували. 27.10.2016 р. у судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.01.2006 р. згідно свідоцтву про смерть серії 1-ЖД № 037969, виданого 13.01.2006 р., [PERSON] помер (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на наступне майно - 1/6 частина житлового будинку із надвірними спорудами розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шкільна (стара назва Жовтнева), 169, який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. За життя спадкодавець заповіту не залишив, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [PERSON] заявою від 05.07.2006 р., посвідченою державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON]., та [PERSON] від належних їм часток майна відмовились на користь сестри померлого [PERSON] 16.05.2015 р. згідно свідоцтву про смерть серії I-ЖД № 419388, виданого 16.05.2015 р. померла [PERSON] (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 2/3 частини житлового будинку із надвірними спорудами розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шкільна (стара назва Жовтнева), 169, а саме 1/2 частина житлового будинку належна померлій на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.1986 р., зареєстрованого Ізмаїльським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення міськвиконкому № 419/1 від 13.08.1964 р. інша 1/6 частка зазначеного житлового будинку належна померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.1986 р. Відповідно до заповіту від 12.09.2012 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1676, все своє майно, що належало останній на момент смерті, вона заповіла позивачу [PERSON] (а.с.49). Позивач [PERSON] прийняла спадщину шляхом проживання із матірю за однією адресою. 08.08.2016 р. [PERSON] звернулась із заявою до нотаріальної контори Одеської області з приводу отримання свідоцтво за законом після смерті матері (а.с.42). Листом приватного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] від 08.08.2016 р. № 231/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку із тим, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Жовтнева, буд. 169 не зареєстрований у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем (а.с.54). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом , а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно технічному паспорту будинок розташований за адресою: Одеська області, м. Ізмаїл, вул. Жовтнева, буд. 169 збудовано у 1974 році (а. с. 20). У 1956 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1948 року) (визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ), і прийнятою відповідно до Указу від\~\~26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~ Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку такими правовстановлюючими документами про право власності на жилий будинок є нотаріально\~\~посвідчені\~\~договори\~\~про\~\~право\~\~забудови, складені\~\~до\~\~видання\~\~Указу\~ \~Президії\~\~Верховної\~\~Ради\~\~УРСР\~\~від 14 травня 1949 року "Про внесення змін у законодавство Української РСР\~\~у\~\~зв'язку\~\~з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року\~\~"Про право громадян на купівлю\~\~та\~\~будівництво індивідуальних\~\~жилих\~\~будинків"\~\~та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих\~\~ акт\~\~ державної\~\~ комісії\~\~ про\~\~ прийняття\~\~будинку\~\~в експлуатацію. За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Аналіз вищенаведених норм закону свідчить про те, що право власності на такі будинки у порядку спадкування можуть визнаватися лише у разі, якщо будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст.105 ЦК Української РСР.\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved