Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

11 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду із позовною заявою до територіальної громади в особі виконкому Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, третя особа Відділ з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області, в якій просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 5 лютого 1983 року вона була прийнята на роботу до Балаклійського міжгосподарського об`єднання по виробництву свинини. В березні 1984 року їй в будинку барачного типу в смт Савинці підприємством була виділена квартира. 13 березня 1984 року вона була зареєстрована в цій квартирі. Оскільки житло так і не було надане інше, а заробітна платня була дуже низькою, в червні 1993 року вона звільнилася з Балаклійського МОПСа та влаштувалася на роботу до комбікормового заводу, яке розташоване на території Савинської селищної ради, Балаклійського району. Оскільки житло, яке було надане мені для проживання і де вона зареєструвалася, вважалося відомчим, а вона не відпрацювала на підприємстві 10 років, Балаклійський МОПС в 1993 році звернувся до суду з заявою про виселення її з квартири. В подальшому їх позов був залишений без розгляду. На підставі розпорядження голови Балаклійської районної державної адміністрації № 35 від 24 січня 1997 року до КСП «Маяк» було приєднано Балаклійське міжгосподарське об`єднання по виробництву свинини, яке існувало з квітня 1978 року /до цього мало назву Балаклійський міжколгоспний відгодівельний пункт/. 27 січня 2000 року КСП «Маяк» було реорганізовано в СТОВ Агрофірма /АФ/ «Маяк» на підставі протоколу № 2 від 27 січня 2000 року з правонаступництвом усіх прав та обов`язків реорганізованих підприємств. 16 січня 2006 року на підставі рішення Господарського суду Харківської області СТОВ АФ «Маяк» визнано банкрутом, припинило свою господарську діяльність та було розпочато ліквідаційну процедуру. Житловий будинок не був переданий у комунальну власність до Савинської селищної ради Балаклійського району. Вона сплачувала квартплату за користування квартирою спочатку МОПС, з 1997 року - КСП «Маяк», а потім - СТОВ АФ «Маяк». Іншим шляхом набути право власності на зазначене нерухоме майно вона не має можливості. Ухвалою від 14.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 11.02.2021 суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд внаслідок того, що визнання відповідачем позову суперечило закону та призначив справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв або клопотань від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло, право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ». Так, при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до п. 14 вищезазначеної Постанови Пленуму, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві /ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. 344 ЦПК України/. Ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. З 5 лютого 1983 року по 17 червня 1993 року позивач [PERSON] працювала у Балаклійському МОПС (міжгосподарське об`єднання по виробництву свинини), що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням профспілкового комітету Балаклійського МОПС від 25.02.1984 [PERSON] було виділено житло для постійного проживання по [ADDRESS] , що підтверджується випискою із протоколу від 25.02.1984 наданої СТОВ АФ «Маяк». Згідно довідки виданої 10.11.2020 виконкомом Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, [PERSON] з 13.03.1984 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Зазначене також підтверджується копією домової книги, наданої позивачем. З довідки № 01-51/1440 від 11 листопада 2020 року виданої КП Балаклійської районної ради «Балаклійський районний трудовий архів» вбачається, що на підставі розпорядження голови Балаклійської районної державної адміністрації №35 від 24 січня 1997 року до КСП «Маяк» було приєднано Балаклійське міжгосподарське об`єднання по виробництву свинини, яке під цією назвою існувало з квітня 1978 року (до цього мало назву Балаклійський міжколгоспний відгодівельний пункт). 27 січня 2000 року КСП «Маяк» було реорганізовано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (СТОВ) агрофірма (АФ) "Маяк"' на підставі протоколу № 2 від 27 січня 2000 р. з правонаступництвом усіх прав та обов`язків реорганізованих підприємств. 16 січня 2006 року на підставі постанови Господарського суду Харківської області по справі №Б-39/153-05 СТОВ АФ «Маяк» визнано банкрутом, припинило свою господарську діяльність та було розпочато ліквідаційну процедуру (а.с. 10). Позивач мешкає у вищевказаній квартирі та сплачує комунальні послуги, що підтверджується наданими квитанціями (а.с. 11-12). Згідно довідки Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 23.12.2020, будинок [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності територіальної громади (а.с. 17). Судом встановлено, що позивач є єдиним добросовісним володільцем та користувачем зазначеної квартири, яка безперешкодно та безперервно проживає в спірній квартирі більше 35 років, при цьому здійснюючи оплату за надані комунальні послуги. Під час розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на яку поширюється строк давності, передбачений вимогами ст. 344 ЦК України, турбувалася долею цього майна та не приховувала того, що ним користується, а також веде домашнє господарство, підтримує квартиру в належному стані, оплачує всі комунальні платежі. З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного протягом строків, встановлених чинним законодавством володіння позивачем квартиро, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Таким чином, суд приходить висновку що позивачем належно обрано спосіб судового захисту в розумінні ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved