Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просив суд звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], що був накладений постановою № 47341463 від 22.04.2015 року, яка видана Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постановою № В-12/995 від 22.11.2013 року, яка видана Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постановою б/н від 27.02.2009 року, яка видана Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та квартири [ADDRESS], що був накладений постановою № 40462933 від 29.10.2013 року, яка видана Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив проводити судове засідання без його участі, позов підтримав і просив суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнає. Треті особи до суду не з"явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 09.10.2006 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитні договори № 11053572000, №11053563000. В забезпеченні виконання вказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір від 09.10.2006 року. За умовами іпотечного договору, у якості забезпечення кредитного договору передається квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право вимоги по вказаними кредитними договорами. 21.09.2016 року Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно Відповідача, яке є предметом іпотеки за Іпотечними договорами від 09.10.2006 року , накладені арешти на підставі постанови № 40462933 від. 29.10.2013 року, яка видана Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанови № 47341463 від 22.04.2015 року, яка видана Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанови № В-12/995 від 22.11.2013 року, яка видана Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанови б/н від 27.02.2009 року, яка видана Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 60 Закону № 606-ХІV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст. 54 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно правової позиції ВСУ (лист від 01.02.2015року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Водночас законодавством не врегульована можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону № 898-ІV убачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такі правові позиції висловлені в Розділі VIII Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна за 2015 рік. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьго Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі викладеного і

Outcome: approved