Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» було укладено договір № L8074863 від 21.04.2019 року відповідно до якого позивачем було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, вважає, що укладений договір є недійсним з наступних підстав. ТОВ «ФК «Дінеро» надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, договір не підписаний. При цьому, покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав в обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України „Про захист прав споживачів". Частинами 2,3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів»встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформація про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8)період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації, як вказує позивачка, повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Позивачка зауважує, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору. Позивач наголошує, що споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Позивачка також вважає, що зазначену вимогу з боку відповідача проігноровано та не повідомлено письмово всю необхідну їй інформацію щодо умов договору. Зазначає, що відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів»не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору, не зазначив їх в його змісті. Тому, вважає, що на правовідносини розповсюджується ч.1 ст. 230 ЦК України, оскільки вона була навмисно введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тому правовичн визнається недійсним. Крім того, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань, за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. З приводу підписання договору, позивач зазначає, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6ст. 203 цього Кодексу. Так, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення форми заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у зв`язку із чим договір укладений між позивачкою та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. У своєму позові позивач звертає увагу, що договір про надання позики фінансового кредиту, укладений між сторонами, містить ознаки кредитного договору, проте, в оспорюваному договорі не вказана ціна й сукупна вартість кредиту. Зазначає, що у разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості», проте, працівниками ТОВ «ФК «Дінеро» проігноровано вимоги законодавства та не надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто, витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим. Позивач у позовній заяві акцентує увагу на нечесності підприємницької практики, вказує, що відповідачем введено її в оману щодо істотних умов договору. Також при укладенні договору порушено принцип рівності сторін, так як запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між нею та відповідачем, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. На підставі наведеного позивач просить визнати договір позики № L8074863 від 21.04.2019 року, укладений між нею та ТОВ «Фінансова компанія „ДІНЕРО" недійсним. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2020 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). 16.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що Договір позики № AG 9474677 (номер у системі L8074863) від 21.04.2019 року укладено в Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача в електронній формі. Відповідно до п. 26 Постанови № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» від 07.12.2016, фінансова установа зобов`язана мати облікову та реєструючу системи (програмне забезпечення та спеціальне технічне обладнання). Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. У позові позивач підтверджує укладання договору. При цьому позивач є постійним клієнтом відповідача та уклав вже договір позики, виконував всі його умови (крім оспорюваного), погодившись з усіма умовами в т.ч. з відсотками за користування кредитними коштами. Оскаржуваний договір є аналогічний попередньому. Виходячи з цього позивач була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладення. Договір було укладено з позивачем в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до розділу 2 Договору: 1.Встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних - засобів забезпечується таким чином: 2.1на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1.позичальник створює особистий кабінет на порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2.позичальнику надається пропозиція кредитодавця спеціальних умов кредиту на основі інформації, наданої в заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом позичальника кредитодавець повинен надати позичальнику пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. позичальник має право проаналізувати пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3.натискаючи кнопку «Прийняти», позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (і) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (іі) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ііі) встановлення договірних відносин з кредитодавцем, як передбачається Договором, та (іу) складення Договору; 2.1.2код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту згідно норм Закону України «Про електронну комерцію»; 2.1.3 після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Надання Кредиту та зміна суми кредиту може надаватися в межах Ліміту Кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника, на власний розсуд Кредитодавця. 2.2.З метою перевірки даних платіжної картки Позичальника Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі [...] грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів; або зарахувати на платіжну картку Позичальника суму в розмірі[..] грн., заблокувати дану суму та вирахувати її з платіжної картки позичальника під час завершення процедури перевірки. 2.3. Одержання Позичальником Суми Кредиту, зазначеної в Спеціальних умовах Кредиту або Додатковій угоді до Спеціальних умов Кредиту, підтверджує факт того, що Договір або Додаткову угоду до Спеціальних умов Кредиту, на підставі наступної (повторної) Заяви та / або запиту Позичальника у відповідності з Договором, між Сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів. 2.4.Договір, включаючи його Додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді. В такому ж порядку, договір було укладено позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 21.04.2019 о 19:26:29. Процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладав договір. Отже, саме позивачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме Законом України «Про електронну комерцію». У позовній заяві не міститься заперечень позивача щодо отримання грошових коштів. Щодо тверджень позивача про нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови Договору, представник відповідача зазначив, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, спрямований на забезпечення паритету сторін. Позивач, одразу після заповнення заявки на сайті та укладення договору, досягнув мети, з якою укладав договір, а саме: отримав від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок. Натомість, інтереси відповідача, як іншої сторони договору, будуть задоволені тільки після повного повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування ним. Даний договір є незабезпеченим, отже ризик невиконання позивачем своїх зобов`язань є високим. Умови Договору враховують це і спрямовані на спонукання виконання зобов`язання позивачем. При оформленні заявки на веб-сайті відповідача www.dinero.ua у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами договору. А також, одразу після підписання на електронну пошту позивача anlevchyk@ yande.ru було відправлено примірник підписаного договору разом із спеціальними умовами. Законодавчі норми п.5 ч.3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» неможливо застосувати до договірних відносин позивача та відповідача, оскільки процентна ставка ніяким чином не пов`язана з порушення у разі невиконанням зобов`язань позивача за договором, а застосовується лише за користування кредитними коштами. Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та примірним договором на веб-сайті відповідача www.dinero.ua. Вся інформація, розміщена на веб-сайті відповідача відповідає ліцензійним умовам, які зазначені у Постанові № 913 від 07.12.2016 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)». Таким чином, вважають подану позовну заяву безпідставною, наведені в позовній заяві обставини такими, що не відповідають дійсності, у зв"язку зчим просять в задоволенні позову відмовити повністю. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, разом з позовом подала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. За наявними матеріалами в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено Договір позики № AG 9474677 від 21.09.2019 року (номер у системі L8074863), відповідно до якого позивачем було отримано позику на суму 5 000 грн., укладено договір в Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача в електронній формі. Підписання договору позики № AG 9474677 від 21.09.2019 року одноразовим ідентифікатором та відправки примірника договору позивачу підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, які були надані з боку відповідача. Отримання вищевказаної суми за вказаним договором не спростовано позивачем, а навпаки підтверджено, про що останньою було зазначено у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач наголошує на тому, що договір позики повинен судом бути визнаний недійсним, так як останньою не був підписаний електронним підписом та з боку відповідача порушено умови діючого законодавства. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 26 Постанови № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» від 07.12.2016, фінансова установа зобов`язана мати облікову та реєструючу системи (програмне забезпечення та спеціальне технічне обладнання). Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. В позовній заяві позивача, остання не заперечує щодо укладання договору, що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач є постійним клієнтом відповідача та уклала вже договір позики. Встановлено, що договір було укладено між позивачем та відповідачем в порядку, передбаченому Законом України № 675- VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 статті 3 Законом України № 675-VIII «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до розділу 2 Договору: 2.1.Встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: 2.1.1.на Порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної Заяви: 2.1.1.1. Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; 2.1.1.2. Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві (наприклад, запитувану суму), нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов. За запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати Пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів; 2.1.1.3. натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на (і) використання персональних даних Позичальника для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника та для виконання Договору відповідно до Політики конфіденційності; (іі) використання Порталу відповідно до Умов користування Порталом; (ііі) встановлення договірних відносин з Кредитодавцем, як передбачається Договором, та (iv) складення Договору; 2.1.2. код підтвердження (надалі іменується як «Код підтвердження») буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту згідно норм Закону України «Про електронну комерцію»; 2.1.3. після подання Заяви Кредитодавець оцінює кредитоспроможність (платоспроможність) Позичальника самостійно або за допомогою уповноважених постачальників послуг. Надання Кредиту та зміна суми кредиту може надаватися в межах Ліміту Кредитної лінії, та на основі оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) Позичальника, на власний розсуд Кредитодавця. 2.2. З метою перевірки даних платіжної картки Позичальника Позичальник уповноважує Кредитодавця вирахувати суму в розмірі [...] грн. з платіжної картки Позичальника, яка буде відшкодована Кредитодавцем Позичальнику після завершення процедури перевірки, але не пізніше, ніж протягом наступних семи робочих днів; або зарахувати на платіжну картку Позичальника суму в розмірі[..] грн., заблокувати дану суму та вирахувати її з платіжної картки позичальника під час завершення процедури перевірки. 2.3. Одержання Позичальником Суми Кредиту, зазначеної в Спеціальних умовах Кредиту або Додатковій угоді до Спеціальних умов Кредиту, підтверджує факт того, що Договір або Додаткову угоду до Спеціальних умов Кредиту, на підставі наступної (повторної) Заяви та / або запиту Позичальника у відповідності з Договором, між Сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів. 2.4. Договір, включаючи його Додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді. Отже, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано матеріалами справи, в такому ж порядку, Договір було укладено позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону [NUMBER] 24.01.2029 о 19:26 та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 21.04.2019 о 19:26:29 (витяги з Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача ). Отже, процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладав Договір. Встановлено, що саме позивачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме ст. 3 Закону України № 675-VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». В самій позовній заві позивачем не заперечується отримання грошових коштів, що підтверджується, що сторони дійшли згоді з усіх істотних умов. Не знайшли свого підтвердження і посилання позивача щодо нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови Договору. Так, договір, укладений між позивачем та відповідачем, спрямований на забезпечення паритету сторін. Позивач, одразу після заповнення заявки на сайті та укладення Договору, досягнув мети, з якою укладав Договір, а саме: отримав від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок. Відповідно до п. 2 ст. 546 ЦК України, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. При оформленні заявці на веб-сайті відповідача www.dmero.ua, у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами Договору. А також, одразу після підписання на електронну пошту позивача [INFO] було відправлено примірник підписаного Договору разом із Спеціальними умовами. Законодавчі норми п. 5 ч. 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» неможливо застосувати до договірних відносин позивача та відповідача на які посилається позивач, оскільки процентна ставка ніяким чином не пов`язана з порушення у разі невиконанням зобов`язань позивача за Договором, а застосовується лише за користування кредитними коштами. Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач мав можливість ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та примірним Договором на веб-сайті відповідача www.dmero.ua. Отже, встановлено, що вся інформація, розміщена на веб-сайті відповідача відповідає ліцензійним умовам, які зазначені у Постанові № 913 від 07.12.2016 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)». Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що посилання позивача на ненадання відповідачем повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту. Враховуючи вищенаведене, суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності умов кредитного договору, та позивачем не надано жодного належного та обґрунтованого доказу зазначеному, а також те, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою. Окрім цього, суд звертає увагу, що звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач просить визнати недійсним договір № L8074683 від 21.04.2019 року, укладений між нею, [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро». Однак, як встановлено під час розгляду даної цивільної справи договір між позивачем та відповідачем № L8074683 від 21.04.2019 року не укладався. Встановлено, що між сторонами був укладений Договір позики № AG 9474677 від 21.04.2019 року (номер у системі L8074683), відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 5 000 гривень. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed