Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги мотивовані тим, що з грудня 2011 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В серпні 2013 року вони припинили сумісне проживання. Син проживає з нею, дитина хворіє та потребує значних витрат на придбання ліків, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, на підставі чого просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем по справі не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позову та задовольняє позов в повному обсязі. Судом встановлено, що з грудня 2011 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконкомом Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 10 жовтня 2012р. (а.с.6). Згідно довідки Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району від 11.02.2014 року № 24, [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні позивачки (а.с. 5). Відповідач добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини. Ці обставини визнані сторонами та не потребують доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини. Статтею 191 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За такими обставинами позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх доходів щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі статтею 5 частини 1 пункта 3 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 81, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні з позовом про стягнення аліментів та вони стягуються з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved