Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованих по вул. Новичка, 46 у с. Новичка Долинського району Івано-Франківської області. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що починаючи з 17.12.2004 року вона зареєстрована та проживає у вказаному вище будинковолодінні. З нею до дня смерті проживав і забудовник [PERSON], який являвся головою господарства до 1998 року. З 1998 року головою житлового будинку з господарськими спорудами рахувався її батько [PERSON], який на даний час не є зараєстрованим за вказаною адресою та довший період часу проживає у іншому будинку. З часу реєстрації вона з сім"єю безперервно, добросовісно та відкрито володіє та користується вказаним домоволодінням та земельною ділянкою, на якому воно розміщене, доглядає за ним, утримує його, постійно робить поточний і капітальний ремонти. Інших спадкоємців немає. Неодноразово звертаючись до Новичківської сільської ради з проханням визнати за нею право власності на вказане майно, оскільки більше 10 років безперервно ним володіє, проте отримувала відмови та рекомендацію звернутись до суду із відповідним позовом. Позивач та його адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі і не суперечить правам та інтересам інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В судовому засіданні та з матеріалів справи суд встановив, що [PERSON], [INFO] з 2004 року зареєстрована та проживає в [INFO], що підтверджується відмітками в паспорті СЕ 200279, виданого 11.03.2003 року, та в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку №46 (а.с. 3, 13). З даних звіту про незалежну оцінку №17/03/02 від 2017 року встановлено,що загальна площа будинку с Новичка по вул. Новичка, 46 Долинського району становить 68,23 м.кв.,та ринковою вартістю 66040,50гривень (а.с.6) . Про те, що позивачка з неповнолінтім сином [PERSON] зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою вбачається також і зі змісту довідки №44/02-29 від 10.05.2017 року, виданої Новичківською сільською радою. Відповідно до даної довідки згідно запису погосподарських книг села Новичка №1 за 1971-1973 роки, №2 за 1974-1976 роки головою господарства за адресою с. Новичка, вул. Новичка, 46 записаний [PERSON], [INFO], який зареєстровний був один. З 1976 року по 1997 роки погосподарська книга с. Новичка не велась,оскільки село Новичка було приєднано до м.Долина. З 1998 по 2000 роки головою вказаного вище господарства зазначений [PERSON], [INFO], який проживав у будинку разом з дочкою, позивачкою по справі. Як вбачається з запису акта про смерть № 196 від 24.12.1988 року [PERSON] помер 24.12.1988 року , а [PERSON] знятий з місця реєстрації по вул. Новичка, 46 в с. Новичка 73 Долинського району 19.12.2016 року (а.с. 28). Про наявність спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до п. п. 9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Для набуття права власності на нерухоме майно строку набувальної давності недостатньо. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Суд встановив, що позивачка, починаючи з 2004 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком по вулиці Новичка, 46 в с. Новичка Долинського району. За позивачкою відкриті абонетські рахунки по сплаті комунальних послуг . Факт такого володіння будинком підтверджується також показаннями, допитаних в судовому засіданні, свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., які зазначили, що позивач протягом тривалого терміну підтримує будинок в належному стані, постійно в ньому проживає з сім"єю та сплачує комунальні послуги. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] більше десяти років добросовісно володіє будинковолодінням по вул. Новичка, 46 в с. Новичка Долинського району Івано-Франківської області та продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватись вказаним майном. А тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України,ст.ст.12, 16, 328, 344, ЦК України,

Outcome: approved