Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.(реєстраційний № 14593) про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Профіт Капітал» грошових коштів у сумі 9686 грн. 20 коп. Просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Профіт Капітал» в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти, які утрималися із заробітної плати за березень 2021 р. - 2705,02 грн. та квітень 2021 р. - 2705, 02 грн., а всього 5410 грн. Також просила, стягнути з відповідача на її користь судові витрати: судовий збір у сумі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Зазначає, що виконавчий напис вчинений незаконно, за відсутності всіх необхідних документів, якими підтверджується безспірність заборгованості, без виписки з рахунку позичальника, без подання документів на підтвердження набуття права вимоги, оскільки вона мала кредитні зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Форза», а не з ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», тому не було безпідставних підстав для вчинення виконавчого напису вказаній особі, яка не є стороною у кредитному договорі. Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та період, за який виникла заборгованість. У в виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості. Ухвалою від 20.05.2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 20.05.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу № 14593 від 27.01.2021 року. Позивач та його представник у судове засідання 15.09.2021 р. не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява в якій просила суд розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі. У відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначив, що виконавчий напис вчинено згідно з вимогами закону, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими. Від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. надійшов лист про неможливість надати копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис нотаріуса, оскільки 28.07.2021 року в нотаріальній конторі проведено обшук та вилучені документи нотаріального діловодства та архіву відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27.07.2021 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 28.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ "ФК "ФОРЗА" було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200119862 на суму 6229,00 грн. 27.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 14593 про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 9686,20 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». При цьому нотаріус посилався, зокрема, на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Даний виконавчий напис звернуто до примусового виконання та постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 02.03.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 64666050. Постановою приватного виконавця від 16.03.2021 р. звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які вона отримує в АТ «Миколаївобленерго». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема виконавчі написи. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису 27.01.2021 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Крім того, відповідно до договору факторингу № 20200820-Ф/2 від 20.08.2020 р., витягу з реєстру прав вимог № 1 права вимоги за кредитним договором № 000200119862 відступлені ТОВ «Фінансова компанія «Форза» до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». Суд наданий витяг з реєстру прав вимог № 1, з якого вбачається має заборгованість у сумі 9686,20 грн. Але, відповідачем не надано суду розрахунок заборгованості [PERSON] , у зв`язку із чим неможливо встановити, за який період виникла ця заборгованість, як саме вона була нарахована, з яких елементів складається, чи здійснювалися платежі [PERSON] . Безспірність заборгованості не доведена. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою, оскільки виконавчий напис вчинений із порушенням закону, за відсутності безспірності заборгованості, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно вимог про повернення позивачу заробітної плати суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України: - ч. 2: позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; - ч. 8: докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї; - ч.9: копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача сум, що відраховувалися із заробітної плати, [PERSON] до позовної заяви не надала жодного доказу. У подальшому 15.09.2021 р. представник позивача разом із клопотанням про розгляд справи без участі позивача та її представника надала суду довідку з АТ «Миколаївобленерго» про утримання боргу від 10.06.2021 р. за № 03/377 у відношенні [PERSON] . Разом із тим, такі докази подані із порушенням ст. 83 ЦПК України (не разом із позовною заявою), без обґрунтування неможливості їх раніше подати, без надіслання їх копій відповідачу (що позбавило можливості представника відповідача ознайомитися з ними та надати щодо них певні пояснення), а тому ці докази до уваги судом не приймаються та не враховуються. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача сум, що відраховувалися із заробітної плати [PERSON] , є недоведеними. Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 48 постанови пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 р. відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 р. у справі № 379/1418/18 зазначається, що витрати на правову допомогу підтверджуються: договором на правову допомогу, актом приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунком таких витрат. В обґрунтування таких вимог позивачем надано суду разом із позовною заявою договір про надання правової допомоги від 22.04.2021 р., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 259 від 22.04.2021 р. і додаток до договору на правничу допомогу № 259 від 22.04.2021 р. У цьому додатку вказується, що розміру гонорару адвоката становить 4000 грн., до яких входять консультаційні послуги, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, сплата судових зборів. Разом із тим, ці документи не містять розрахунку (обчислення величин з використанням математичних дій) таких витрат, а саме вартості кожної з проведених робіт, а містять лише посилання, що такі витрати становлять 4000 грн. Також, не містять акт приймання-передачі наданих послуг. Про відсутність розрахунку судових витрати зазначається представником відповідача у відзиві на позовну заяву. За такого, суд приходить до висновку, що вищевказані докази не підтверджують розмір судових витрат позивача на правову допомогу. 15.09.2021 р. представник позивача із клопотанням про розгляд справи без участі позивача та її представника надала суду квитанцію до прибуткового касового ордеру № 264 від 14.09.2021 р., акт приймання - передачі послуг до договору № 264 від 29.06.2021 р. Разом із тим, такі докази подані із порушенням ст. 83 ЦПК України без надіслання їх копій відповідачу (що позбавило можливості представника відповідача ознайомитися з ними та враховувати їх наявність у матеріалах справи), а тому ці докази до уваги судом не приймаються та не враховуються. За такого, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на її користь судових витрат на правову допомогу не доведені. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем, у розмірі: 908 грн. - за вимогу немайного характеру), 454 грн - за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Outcome: partial