Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.05.2018р. і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO] у відповідача [PERSON], яка є дочкою позивача [PERSON], народився син [PERSON]. Від народження дитина весь час проживає разом з позивачем і виховується та утримується без будь-якої участі матері та батька в її розвитку, лише позивач піклується про дитину і займається її розвитком та вихованням за власні кошти. Відповідач повністю ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини. З 23.03.2016 р. саме позивач влаштувала дитину в дитячий садок, приводить та забирає дитину з нього, а відповідач жодного разу не відвідувала сина в дитячому садку, не цікавиться розвитком, вихованням і здоров'ям сина. У зв'язку із зазначеним позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Оскільки, відповідач є працездатною, немає медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати в Україні, позивач вважає необхідним заявити про розмір аліментів в сумі 1000,00грн. з відповідача на утримання дитини щомісячно до досягнення нею повноліття. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2018р. відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та відстрочено сплату позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення рішення по справі. (а.с. 26, 27). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2018р. клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено (а.с. 35, 36). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2018р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 37, 38). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву, у якій просить розглянути справу у її відсутність та відсутності її представника, в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду відзив, в якому зазначила, що проти позову не заперечує і визнає повністю позовні вимоги. Оскільки вона отримується в Київському СІЗО просить справу розглянути без її участі та позов задовольнити повністю, окрім стягнення з неї витрат на оплату послуг адвоката (а.с. 47). Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав та лист, в якому позов та висновок підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 3), батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з актового запису народження №3475 від 04.12.2013р. підставою запису відомостей про батька є заява матері №263 від 04.12.2013 року. [PERSON] є донькою позивача [PERSON] (а.с. 4). Отже, позивач є бабусею малолітнього [PERSON]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач разом із малолітнім онуком [PERSON], [INFO], проживають за адресою [ADDRESS]. Як вбачається із акту №156 обстеження умов проживання від 18.07.2018р., затвердженого заступником начальника відділу ССД ДРДА, дитина [PERSON] має окрему кімнату в якій двоспальне ліжко, чиста білизна, іграшки, одяг та взуття за сезоном, основні потреби дитини задоволені в повному обсязі (а.с. 9). 18.03.2016 р. [PERSON] звернулась до завідувача ДНЗ №461 із заявою про прийняття [PERSON] в ДНЗ № 461 з березня 2016р. (а.с. 14). Відповідно до довідки від 19.04.2018р. № 34 виданої Дошкільним навчальним закладом № 461, онук [PERSON] [PERSON], [INFO], дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 461 Дніпровського району м. Києва з 23.03.2016 р. Дитиною опікується бабуся [PERSON], яка забезпечує його всім необхідним, оплачує квитанції за харчування. [PERSON] завжди доглянутий, охайно одягнений. Мати [PERSON] за вказаний період не приводила та не забирала дитину з дошкільного навчального закладу, участі у вихованні дитини не приймала (а.с. 13). Згідно листа про надання інформації щодо дитини [PERSON] виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району .Києва» від 02.05.2018р. №30/01-25 вбачається, що [PERSON] з народження, щомісяця проходив плановий медичний огляд в АЗПСМ №7 КНП «ЦПМСД №1 Дніпровського району .Києва», за медичною допомогою до амбулаторії зверталась разом із дитиною бабуся - [PERSON]. Останній огляд на дому дитини було проведено у присутності бабусі 17.04.2018р. (а.с. 15). Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її онука, позивач стверджує, що з моменту народження дитини, відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні та вихованні сина, взагалі не приймає участі у його житті. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківськіх прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи ( ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №17 від 26.12.2018р.)від 02.01.2019 року № 103/13/41/3 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з бабусею [PERSON], як самостійно займається його вихованням та утриманням. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS]. В квартирі створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Мати - одиначка дитини, [PERSON] з сином не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, інтересам, не буде участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, неодноразово перебувала в місцях позбавлення волі. На даний час утримується у Київському СІЗО. 07.12.2018р. надала заяву - згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON], 2013 року народження. Малолітній [PERSON], 2013 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад № 461 Дніпровського району м. Києва з 23.03.2016 року по теперішній час. Мати [PERSON] за вказаний період не проводила та не забирала дитину з дошкільного навчального закладу, участі у вихованні дитини не приймала, що підтверджується довідкою наданою директором ДНЗ №461. Відповідно даного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини. Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не відвідує і, взагалі, не спілкується з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, проти позбавлення батьківських прав відповідач не заперечує. За таких обставин суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми обов'язками щодо дитини є наслідком винної поведінки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Так, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626,00 грн., з 1 липня - 1699,00 грн., з 1 грудня - 1779,00 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027,00 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовні вимоги в частинні стягнення аліментів, відповідачем визнаються. Положеннями частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для належного утримання та розвитку дитини сторін. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обов'язку батьків по утриманню дітей, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання онука - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 26.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позов підлягає задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 17.10.2018 року вирішено відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі за позовом позивача в частині вимог щодо позбавлення батьківських прав. В пункті 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 р. № 10 роз'яснено, що у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Отже з відповідача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 704,80 грн. Від сплати судового збору у частині заявлених вимог про стягнення аліментів позивач звільнена, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 т. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved