Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

04 липня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 06 жовтня 2005 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 251, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 10000 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % річних, на строк до 06 жовтня 2025 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON]. 06 жовтня 2005 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом, за яким в іпотеку банку було передано двокімнатну квартиру загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві власності. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, тому рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по цивільній справі № 592/8459/15-ц від 23 листопада 2016 року на користь позивача з відповідача [PERSON] була стягнута заборгованість за договором кредиту. Однак відповідач і надалі не виконує судове рішення та зобов'язання за кредитним договором, і станом на 20 квітня 2016 року загальна сума заборгованості складає 166 466,61 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5416,30 доларів США, заборгованість за відсотками 826,30 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 7633,15 грн. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Славкіну М.А., повноваження якої продовжено до 19 березня 2018 року. У відповідності до умов іпотечного договору від 06 жовтня 2005 року та Закону України «Про іпотеку» позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 251 від 06 жовтня 2005 року в сумі 166466,61 грн., яких: заборгованість за кредитом 5416,30 доларів США, заборгованість за відсотками 826,30 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 7633,15 грн.: звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності, шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за набувачем (покупцем); в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати прав власності на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим об'єктом, загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. 11 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду зі зустрічною позовною заявою до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання іпотечного договору укладеного 06 жовтня 2005 року недійсним. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначено істотні умови іпотечного договору, в разі відсутності хоча б однієї з яких іпотечний договір може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Вказує, що в пункті 1.2 іпотечного договору сторони домовилися, що предметом іпотеки забезпечується зобов'язання іпотекодавця у розмірах, зазначених у кредитному договорі, що складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, комісії, відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнень на предмет іпотеки, а також про те, що протягом дії цього договору, у випадку збільшення (зміни) загальної суми зобов'язання, такі зміни будуть оформлені шляхом підписання додаткової угоди, що має буди засвідчено нотаріально без додаткової державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження предмету іпотеки. Додатковою угодою №3 від 12 лютого 2008 року та №1 від 24 листопада 2008 року до кредитного договору №251 від 06 жовтня 2005 року процентну ставку по кредиту було зменшено до 14 відсотків, а потім збільшено до 16,5 відсотків річних, що суперечить умовам іпотечного договору та ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни до іпотечного договору не було внесено та нотаріально не посвідчено. У судовому засіданні 22 вересня 2017 року, яке було призначене в режимі відеоконференції, з'явився представник позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», який позовні вимоги банку підтримав, просив задовольнити, проти зустрічного позову [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним заперечував, просив відмовити за необґрунтованістю. В судове засідання 01 листопада 2017 року представник позивача не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, первісний позов підтримав повністю, проти задоволення зустрічного позову заперечував. У судовому засіданні 22 вересня 2017 року, яке було призначене в режимі відеоконференції, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив відмовити, а зустрічний позов [PERSON] підтримав у повному обсязі. В судове засідання 01 листопада 2017 року відповідач [PERSON] та її представник не з'явилися. Від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з зайнятістю її представника в інших справах. В задоволенні даного клопотання було відмовлено на тій підставі, що справа знаходиться в провадженні суду з липня 2016 року, відповідач усілякими способами намагається затягнути розгляд справи, шляхом багаторазового оскарження однієї і тієї ж самої ухвали про відкриття провадження у справі, шляхом подання заяв про відкладення розгляду справи, шляхом подання необґрунтованих клопотань. Враховуючи, що з таким клопотанням відповідач звертається не вперше, суд вбачає в цьому затягування судового розгляду, та не знаходить поважних причин неявки відповідача та її представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06 жовтня 2005 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №251, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 доларів США під 16 % річних строком до 06 жовтня 2025 року (а.с. 23-27). 09 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №251 від 06 жовтня 2005 року (а.с.21). 14 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №251 від 06 жовтня 2005 року (а.с.21 зворот). 24 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №251 від 06 жовтня 2005 року (а.с.22), якою змінено проценту ставку в розмірі 16.5 % річних ( п.1 Додаткової угоди). 20 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №251 від 06 жовтня 2005 року (а.с.22 зворот). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06 жовтня 2005 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чернокур О.М., за яким в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності (а.с.15-20). Судом встановлено, що позичальник [PERSON] перестала належно виконувати свої зобов'язання за кредитним договором і станом на 20 квітня 2016 року (а.с.21-24 том №2) загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 166 466,61 грн. (по курсу НБУ на 20 квітня 2016 року 25,443478 за один долар США), з них: заборгованість за кредитом 5416,30 доларів США, заборгованість за відсотками 826,30 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 7633,15 грн. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року по справі № 592/8459/15-ц з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 166 466,61 грн., що утворилася станом на 20 квітня 2016 року, з яких: заборгованість за кредитом 5416,30 дол. США (137809,51 грн.); заборгованість по відсоткам - 826,30 дол. США ( 21023,95 грн.); пеня - 7633,15 грн. (а.с.15-16). Вказане рішення суду набрало законної сили. Станом на час розгляду даної справи рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, заборгованість по кредиту відповідачем не сплачена. Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності якщо інше не встановлено цим Законом. Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки відповідає зазначеним ознакам, тобто належить відповідачу [PERSON] на праві власності, може бути нею відчужений і зареєстрований у встановленому порядку як окремий об'єкт права власності. За законом та іпотечним договором (п.7.3) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і за рішенням суду. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Разом з тим. діючим законодавством передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом позасудового застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу. Звертаючись до суду з позовом, банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-який особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент передачі його на реалізацію. Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через неналежне виконання відповідачем свого основного зобов'язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року N1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року N2654-XII «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 05 червня 2003 року N898-IV «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Виходячи з положень ст.3 вказаного Закону, він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України). Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15). Враховуючи викладене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору від 06 жовтня 2005 року слід зазначити наступне. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Згідно п. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Вирішуючи спір про визнання іпотечного договору недійсним, суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину, що в даному випадку судом встановлено не було, стороною позивача в розумінні ст. ст. 58-58, 60 ЦПК України доведено не було. Крім того, ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Пунктом 1.2 Іпотечного договору від 06 жовтня 2005 року визначено, що предметом іпотеки забезпечується зобов'язання іпотекодавця у розмірах, зазначених у кредитному договорі, що складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, комісії відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнень на предмет іпотеки. Сторони домовилися, що протягом дії цього договору, у випадку збільшення (зміни) загальної суми зобов'язання, а саме: суми кредиту на суму, що в еквіваленті на валюту кредиту не буде перевищувати 10 000 доларів США; процентної ставки до розміру 16% річних; такі зміни будуть оформлені шляхом підписання додаткової угоди, що має буди посвідчена нотаріально без додаткової державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження предмету іпотеки. На таке збільшення (зміну) зобов'язання позичальника буде поширюватися пріоритет, що був встановлений під час нотаріального посвідчення цього договору та державної реєстрації відповідних відомостей про умови обтяження предмету іпотеки до внесення відповідних змін до нього. Законодавець не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» до припинення іпотеки приводить припинення основного зобов'язання, а не його зміна, тому посилання позивача за зустрічним позовом, що до іпотечного договору не було внесено та нотаріально не посвідчено зміни не ґрунтуються на законі та не тягне за собою визнання іпотечного договору недійсним в цілому. Тому, в задоволенні позову [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» підлягає стягненню сплачений позивачем судовий в сумі 1378 грн.

Outcome: approved