Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

04.01.2019 р. [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" частину матеріальної шкоди в розмірі 100 тис. грн. (обмежену страховим відшкодуванням); з [PERSON] матеріальну шкоду 234488,37 грн. здійснити розподіл судових витрат, які покласти на відповідачку [PERSON] - а саме витрати зі сплати судового збору при подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову; 100,00 грн. сплачені позивачем при реєстрації ухвали про забезпечення позову в Центрі надання адміністративних послуг, 3000,00 грн. вартість автотоварознавчого дослідження, 10 тис. грн. правничої допомоги. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказав, що 08.09.2018 р. сталося ДТП за участю його та відповідачки. Постановою Херсонського апеляційного суду від 14.12.2018 р. відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп. Внаслідок ДТП йому заподіяна шкода в розмірі 334488,37 грн. Він звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з заявою про страхове відшкодування. Страхова компанія у стадії припинення з 10.08.2018 р. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 28.12.2018 р. задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви - накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.01.2019 р. відкрите провадження у справі, призначене підготовче засідання. 12.02.2019 р. від представника відповідачки адвоката Макарова В.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого вказав, що висновок щодо вини [PERSON] . Херсонського апеляційного суду є необґрунтованим та його правова оцінка за ч.7 ст. 82 ЦПК України не є обов`язкова для суду при розгляді іншої справи. Вважає, що у ДТП винний і позивач, оскільки перед перехрестям були відсутні знаки пріоритету, а тому саме [PERSON] повинний був дати дорогу транспортному засобу, яким керувала [PERSON] 01.03.2019 р. від представника відповідачки адвоката Макарова В.В. надійшло клопотання про долучення доказів, 08.05.2019 р. про долучення висновку автотехнічної експертизи. 23.09.2019 р. від представника позивача адвоката Радіновіч В.І. надійшли заперечення щодо висновку експерта. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2019 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду за суттю. В судовому засіданні 19.10.2020 року позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, уточнили, що транспортний засіб позивача відремонтований. Представник відповідачки в судовому засіданні 19.10.2020 року просив у задоволенні позову відмовити, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та висновку експерта, здійсненого на його замовлення. Допитана за своїм клопотанням в якості свідка відповідачка [PERSON] суду пояснила, що перед перехрестям знаку пріоритету та надати дорогу вона не бачила, оскільки він був повністю закритий гілками, а водій Тойоти їхав дуже швидко та не зупинився перед перехрестям. Свідок [PERSON] пояснив, що він перебував у якості пасажира у транспортному засобі відповідачки на момент ДТП. Вони повернули праворуч з вулиці Чевонопрапорної на Філатова, а потім розвернулися та коли проїжджали знову Червонопрапорну автомобіль Тойота, рухаючись з великою швидкістю здійснив зіткнення з їх транспортним засобом з боку водія. Він особисто не бачив жодного знаку, він не є водієм та правил дорожнього руху не знає, як виглядають дорожні знаки він знає, але користується в житті лише дорожніми знаками для пішоходів. Свідок [PERSON] 18.12.2020 року оглянувши фотознімки на аркушах справи 110, 111, 122, 123 пояснив, що він працює у патрульній поліції та 01.10.2018 р. за заявою [PERSON] виїжджав на перехрестя Філатова-Червонопрапорної (Олександрівської) з боку вулиці Нижня та зафіксував, що знак «Уступити дорогу» перекритий гілками дерева, про що в подальшому повідомлено дорожню службу м.Херсона. З якої відстані видно знак не встановлювалося. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Київський страховий дім» не прибув - про час, дату та місце розгляду справи повідомвся належним чином, про причини неявки не повідомив, судові повістки повернуті з відмітками «вибули», за даними ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебуває в стані припинення. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки та її представника, допитавши свідків та дослідивши докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Херсонського апеляційного суду від 14.12.2018 р. по справі № 766/17963/18 встановлено, що [PERSON] винна у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрите на підстав п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. ДТП мало місце: 08.09.2018р., [PERSON] , керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz д.н. [NUMBER] в м.Херсоні по вул.Філатова на перехресті з вул.Олександрівською, перед початком руху, не впевнилася у безпеці та скоїла зіткнення з транспортним засобом Toyota Venza д.н. [NUMBER] , який рухався по вулиці Олександрівська, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження (арк. справи 14-19). Враховуючи приписи ч.6 ст. 82 ЦПК України суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій [PERSON] 08.09.2018 р. сталося ДТП, внаслідок якого транспортний засіб [PERSON] отримав пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіль Daewoo Matiz д.н. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» відповідно до полісу АМ № 4095870 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту від 15.05.2018 р., дійсний до 14.05.2019 р. (арк. справи 224). Франшиза - 0, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 тисяч грн. Суд ставиться критично щодо наявності вини у ДТП позивача [PERSON] та не приймає як належний та допустимий доказ висновок експерта-автотехніка [PERSON] від 27.03.2019 р., оскільки він не доводить вини у ДТП позивача [PERSON] , який рухався по головній дорозі (вул. Олександрівська - раніше Червонопрапорна) та відповідно не повинний був уступати дорогу транспортному засобу, який наближався другорядної дороги. Щодо ступені вини відповідачки [PERSON] , то суд зазначає, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Лише постанова суду про відсутність в діях водія складу відповідного адміністративного правопорушення звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно зі статтями 29,32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15. Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, тому такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 752/19570/15-ц (провадження № 61-19564св18), від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження № 61-31661св18). З матеріалів справи вбачається, що позивач, на підтвердження позовних вимог, надав суду звіт №36/1 від 12.10.2018 року експертного автотоварознавчого дослідження із визначення ринкової вартості, вартості відновлювального ремонту, коефіциенту фізичного зносу, вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля «Toyota Venza», реєстраційний № [NUMBER] (арк. справи 32-69). Суд приймає вказаний звіт, як належний та допустимий доказ розміру заподіяної шкоди, а доводи сторони відповідачки не приймає до уваги, оскільки звіт не є висновком експертизи, а лише складений експертом. Доказів заподіяння шкоди в меншому розміру стороною відповідачів не доведено. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Звіт № 36/1 від 12.10.2018 р. є законним, вмотивованим, логічним та послідовним, підготовлений особою, яка має право займатись оціночною діяльністю згідно чинного законодавства України, що підтверджується документами, передбаченими розділом III Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Правильність та законність вказаного звіту належними та допустимими доказами не спростована, відповідачі запрошувалися на огляд транспортного засобу, що підтверджено відповідними телеграмами, що були відправлені ТОВ «Нова пошта». Відповідно визначеного у ч. 2 ст. 1166 ЦК України правила генерального делікту особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже при доведеності факту заподіяння шкоди певною особою це є підставою виникнення у неї обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. У даному випадку діє презумпція протиправності дій та вини заподіювача шкоди, який звільняється від відповідальності у разі доведення її відсутності, - тобто у разі спростування цієї презумпції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, та від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Таким чином Законом покладається на позивача доведення факту заподіяння шкоди відповідачем та її розмір, а на відповідача покладено процесуальний обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, яка підлягає стягненню суд приймає до уваги звіт № 36/1 від 12.10.2018 р., згідно якого відновлювальний ремонт з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу визначений у 313 772,69грн., з урахуванням ліміту, страхова компанія повинна виплати позивачеві страхове відшкодування 100 тис. грн., а з відповідачки [PERSON] , вина якої у ДТП та, відповідно, заподіянню шкоди позивачеві [PERSON] встановлена судом, підлягає стягненню сума не охоплена страховим відшкодуванням - 234488,37 грн. Відповідно до ч.1 та ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачений судовий збір прри поданнні позову в розмірі 3344,88 грн., доказів сплати судового збору за поданння заяви про забезпечення позову суду не надано. З урахуванням принципу пропорційності на користь позивача підлягає з відповідачів стягненню судовий збір: зі страховика 1000,00 грн., з особи, винної у заподіянні шкоди [PERSON] - 2344,88 грн. За приписами ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, позивачем до звернення до суду залучено спеціаліста, яким підготовлено відповідний звіт 36/1 від 12.10.2018 р., за який позивачем сплачено 3000,00 грн. (арк. справи 31 товарний чек від 12.10.2018 р.). Стороною відповідачів про не співмірність витрат не заявлено (ст. 139 ЦПК України). Крім того, позивачем здійснено витрати, пов`язані з забезпеченням позову (ст. 140 ЦПК України), а саме сплачено 100,00 грн., а саме адміністративний збір за держану реєстрацію речових прав - ухвала суду про арешт майна відповідача. Стороною відповідачів про не співмірність витрат не заявлено. Правнича допомога за додатком 1 до договору про надання правової допомоги 10 тис.грн. Стороною відповідачів про не співмірність витрат не заявлено. Таким чином інші судові витрати позивача склали 13100,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача зі страхової компанії - 3930,00 грн., з відповідачки [PERSON] 9170,00 грн. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Рішення в повному обсязі складене з урахуванням приписів ч.3 ст. 124 ЦПК України 29 берпезня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved