Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

11 травня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, який згодом було уточнено та остаточно позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за один день роботи 09 вересня 2015 року, змінити дату звільнення з 08 вересня 2013 року на 09 вересня 2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток з 05 травня 2015 року по 30.06.2016 року в сумі 123 702,4 грн. за час затримки заробітної плати, зобов'язати ПАТ "Банк Форум" видати позивачу засвідчену копію наказу про його звільнення та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 лютого 2006 року позивача було прийнято на посаду керуючого Новомосковського відділенням АКБ «ФОРУМ». 25 червня 2013 року, позивача попередили, що він буде звільнений. До роботи він приступив 09 серпня 2013 року та надав лікарняний. Адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» видала наказ з особового складу «про перенесення дати звільнення» на 08 вересня 2013 року, тобто у неділю. Адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» фактично звільнила позивача в неділю - вихідний день. Враховуючи вищевикладене відповідач зобов'язаний провести розрахунок станом на 09 серпня 2013 року - на дату видачі трудової книжки. До теперішнього часу, станом на 30 червня 2016 року, ПАТ «БАНК ФОРУМ» не виплатив позивачу заробітну плату в повному обсязі. Про наявність наказу про звільнення позивачу не було відомо, з цим наказом він не ознайомлювався та отримав копію неофіційно після вручення трудової книжки 09.09.2013 року. Ніяких повідомлень про отримання трудової книжки до 09 вересня 2013 року позивачу не надходило. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/7246/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу 05.05.2015 року задоволені вимоги позивача - поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року Рішення суду першої інстанції залишено в силі, а ПАТ «БАНК ФОРУМ» до теперішнього часу рішення не виконав. Незважаючи на наявність порушення трудового законодавства, відповідач відмовляється добровільно поновити законні права та відшкодувати такими діями завдані позивач збитки, тому він був змушений звернутися із позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за своєї відсутності, заперечує проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково, визнано незаконними Накази № 1075к від 20.08.2013 року та № 1021к від 09.09.2013 року про звільнення [PERSON] з посади керуючого відділенням № 1406 та поновлено позивача на посаді керуючого відділенням, стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09 вересня 2013 року в сумі 124 271 грн. 68 коп. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 травня 2016 року по справі № 204/7246/13-ц касаційну скаргу ПАТ "Банк Форум" задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року скасовано. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 травня 2016 року було встановлено такі обставини. 06 лютого 2006 року позивача було прийнято на посаду керуючого Новомосковським відділенням Акціонерного комерційного банку "Форум". 13 листопада 2010 року позивача було переведено на посаду керуючого відділенням №1406 ПАТ "Банк Форум". 19 червня 2013 року правлінням ПАТ "Банк Форум" було внесено зміни до організаційної структури банку, а саме прийнято рішення про закриття відділення №1406 та здійснення процедури закриття відділення відповідно до вимог чинного законодавства. Наказом від 25 червня 2013 року №88-в були внесені зміни до штатного розпису банку та встановлено скорочення чисельності та штату працівників. [PERSON] був попереджений про скорочення штату та про звільнення із займаної посади згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Із зазначеним попередженням [PERSON] ознайомився. 23 червня 2013 року позивачу були запропоновані вакантні посади від яких він відмовився. Позивач перебував на лікарняному у період з 03 вересня 2013 року до 06 вересня 2013 року. Відповідно до наказу про звільнення від 09 вересня 2013 року №1163/к позивача було звільнено 08 вересня 2013 року, тобто по закінченню знаходження позивача на лікарняному (а.с. 76). Згідно зі ст.71 КЗпП України робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Ст.241-1 КЗпП визначено, що коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день. Таким чином, відповідач в порушення вимог КЗпП України, звільнив позивача у вихідний день, не видав йому належно оформлену трудову книжку, не надав копію наказу про звільнення і не провів з ним розрахунок у передбачені законом строки. Так, фактично днем звільнення працівника повинен бути перший робочий день - 09 вересня 2013 року, який є останнім робочим днем працівника. Крім того, згідно із записами трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON], його звільнено з роботи 08.09.2013 року, про що зроблено запис 09.09.2013 року (а.с.5) тобто вимогу позивача щодо зміни дати звільнення слід задовольнити частково, змінивши день звільнення на належний 09.09.2013 року. Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на своєчасне отримання винагороди за працю. Стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зобов'язує підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці» працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до роз'яснень, які містить п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційний Суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №204/7246/13-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу 05.05.2015 року задоволені вимоги позивача - поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено в силі. Пленум ВСУ в п.20 Постанови від 24.12.99р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.1 розділу I и п.2 розділу II Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами та доповненнями, середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні повинен розраховуватися за два місяці до звільнення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку його середньоденна заробітна плата за останні два місяця перед звільненням складає 498,80 грн. У відповідності з п.5, п.9 розділу IV Порядку нарахування середньої заробітної платі, нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих днів. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд доходить висновку, що за період з 05.05.2015 року по 30.06.2016 року включно відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 123 702,4 грн. з розрахунку 498,80 грн. (середньоденний заробіток) х 248 (кількість днів затримки розрахунку) = 123 702,4 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, враховуючи те, що порушення прав позивача призвели до його моральних страждань та постійно вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд також вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 3166грн.22коп.

Outcome: partial