Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , залишилось спадкове майно - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна», площею 0,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на території Зав`язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 473701, виданого 04.05.2017 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1408. Вказує, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав, а позивачка [PERSON] , як спадкоємиця другої черги спадкування за законом у встановленому законом порядку прийняла дану спадщину, факт прийняття нею спадщини стверджується вступом у володіння та управління вищевказаним спадковим майном. Зазначає, що позивачка з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно звернулась до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., однак останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звернулась за захистом своїх прав та інтересів. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою [PERSON] право на спірну земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , котрий помер [INFO] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представлятиме представник адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги своєї довірительки, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача - Зав`язанцівської сільської ради Мостиського районуЛьвівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С.в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №367/01-16; копії сторінок спадкової справи №376/2017, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] . Просив розглядати дану справу у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ;Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.530 ЦК України 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу спадщини [PERSON] входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна», площею 0,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на території Зав`язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 473701, виданого 04.05.2017 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1408. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлого (спадкодавця) [PERSON] та у відповідності до вимог ст.530 ЦК України 1963 року - спадкоємцем другої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Зав`язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 16.08.2019 року №951, - спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований в с.Зав`язанці Мостиського району Львівської області. Після смерті [PERSON] , його рідна сестра [PERSON] (позивачка) стала доглядати за житловим будинком, обробляти земельну ділянку, сплачувати комунальні платежі. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що вона вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини. Крім того, факт прийняття позивачкою спадщини підтверджується також копіями спадкової справи №376/2017, заведеної приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , згідно якої саме сестра останнього - [PERSON] (позивачка), як спадкоємиця другої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.530 ЦК України 1963 року, - звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього. Інших спадкоємців першої-другої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на спірну земельну частку (пай) успадкувала саме рідна сестра спадкодавця - позивачка [PERSON] . При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкове майно - спірну земельну частку (пай). Нотаріус роз`яснив позивачці можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією актового запису про смерть [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копіями сторінок спадкової справи №376/2017, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; листом-повідомленням наданим Мостиським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ Львівської області №853/16-26-06-23 від 02.08.2019р., яким підтверджується факт родинних відносин позивачки [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] ; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 473701, виданого 04.05.2017 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1408; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Зав`язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 16.08.2019 року №951, якою підтверджується факт прийняття спадщини позивачкою [PERSON] ; копіями сторінок паспорта позивачки, іншими матеріалами справи. Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спірне майно (земельну частку (пай)) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачкою) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем другої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняли дану спадщину; інших спадкоємців першої-другої черги спадкування за законом, судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право на зазначену земельну частку (пай); право на спірну земельну частку (пай) було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданими і зареєстрованими у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права на спірну земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті її брата - спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: approved