Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Рішенням вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2013 р. справу передано на новий розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] в порядку цивільного судочинства звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про скасування пункту 9 рішення [PERSON] сільської ради № 130-05-2004 від 11.05.2004 р., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 19, що знаходиться по вулиці Мічуріна в селі Глибоке Бориспільського району Київської області та землекористувачем земельної ділянки площею 0,40 га, на якій розміщений зазначений будинок. Дана земельна ділянка рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21 травня 1996 року передана їй у приватну власність. Рішенням [PERSON] сільської ради земельну ділянку розміром 0,12 га із землі, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Мічуріна, 19, за її заявою було передано її сину [PERSON]. Підставою для написання заяви була домовленість між нею та сином про те, що останній буде її доглядати та допомагати по господарству. Однак, [PERSON] порушує умови домовленості, в зв'язку з чим позивач просить суд скасувати п. 9 рішення [PERSON] сільської ради № 130-05-2004 від 11.05.2004 року " Про надання земельних ділянок в постійне користування для ведення особистих селянських господарств та вилучення земельних ділянок в запас сільської ради, згідно заяв", а саме, пункт 9 " надати земельну ділянку у постійне користування для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га [PERSON], вилучити цю ж земельну ділянку у [PERSON]". В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, а позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третіх осіб також проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 19, що знаходиться по вулиці Мічуріна в селі Глибоке Бориспільського району Київської області. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,40 га, землекористувачем якої є позивач. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21 травня 1996 року їй передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку розміром 0,15 га, загальна площа яких складає 0,40 га, та які знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Мічуріна, 19. В 2003 році [PERSON] написала заяву до [PERSON] сільської ради про те, що дає згоду на передачу її сину [PERSON] земельної ділянки розміром 0,12 га із землі, яка перебуває в її користуванні та яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Мічуріна, 19. Однак 15 липня 2010 року звернулася до відповідача про скасування рішення [PERSON] сільської ради № 130-05-2004 від 11.05.2004 року "Про передачу в постійне користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Нова, 11-б, [PERSON] (присвоєна нова поштова адреса)". 15 вересня 2010 року позивач отримала відповідь [PERSON] сільської ради за вих. № 491 від 15.09.2010 р., якою їй відмовлено у задоволенні її заяви про скасування рішення [PERSON] сільської ради № 130-05-2004 від 11.05.2004 р. та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. [PERSON] вважає, що [PERSON] сільська рада, відмовляючи у задоволенні її заяви про скасування вищевказаного рішення, порушує її право на розпорядження та користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства розміром 0,12 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, с. Глибоке, вул. Нова, 11-б. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно положень ч 1, 2 ст. 142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача орган виконавчої влади [PERSON] сільська рада не укладала з позивачем [PERSON] нотаріально посвідченої або будь-якої іншої угоди про передачу права власності на земельну ділянку не укладала. У звязку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] сільська рада порушили порядок припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади, тому [PERSON] не втратила право власності на спірну земельну ділянку. Таким чином орган виконавчої влади [PERSON] сільська рада не мала законних підстав на припинення права власності на земельну ділянку яка належить [PERSON] шляхом її вилучення та надання її у постійне користування для ведення особистого селянського господарства [PERSON] Як вже зазначалось вище Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21 травня 1996 року їй передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку розміром 0,15 га, загальна площа яких складає 0,40 га, та які знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Мічуріна, 19. Відповідно до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26 грудня 1992 року , сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок , наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва дачного і гаражного будівництва у межах норм, встановлених земельним кодексом. Як вбачається зі змісту Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 21 травня 1996 року, земельна ділянка площею 0,40 га, яка знаходиться в с. Глибоке, вул. Мічуріна, 19, Бориспільський район, Київська область була передана позивачу у власність на підставі Декрету КМУ "Про приватизацію земельних ділянок" від 26 грудня 1992 року. Згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок", що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Дію ст. 23 земельного кодексу в редакції від 18.12.1990 р. якою передбачено, що право власності та право постійного користування землею засвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими радами народних депутатів зупинено, щодо власників земельних ділянок, визначених ст.1 Декрету Кабінету міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року, на підставі цього Декрету. Таким чином, на час прийняття 21.05.1996 року рішення [PERSON] сільською радою Бориспільського району про передачу земельної ділянки у власність позивача, дію ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції від 18 грудня 1990 року), було зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року,отримання позивачем Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку законом не вимагалось, право власності на земельну ділянку посвідчувалось [PERSON] сільською радою, на підставі ст. 3 вказаного Декрету, шляхом внесення запису в земельно кадастрові документи, що свідчило про набуття позивачем права власності на землю. Як розяснив Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 8 свого [PERSON] "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" від 28 січня 2013 року за №24-150/0/4-13, що вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна. Отже, п. 3 Декрету КМУ України визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Відповідно до с. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У звязку з чим суд приходить до висновку, що позивач набула право власності на земельну ділянку, площа якої складає 0,40 га та знаходиться в селі Глибоке, Бориспільського району, Київської області, по вул. Мічуріна, 19, на підставі рішення [PERSON] сільської ради, Бориспільського району, Київської області 21.05.1996 року та запису в по господарській книзі які і посвідчують таке право позивача , відповідно до законодавства яке було чинно на той час. Отже, оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянка не припинилось, зважаючи на те, що виконавчим органом [PERSON] сільською радою було порушено порядок припинення права власності, то й рішення [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області про надання земельних ділянок в постійне користування для ведення особистих селянських господарств та влучення земельних ділянок в запас сільської ради, згідно заяв, а саме п. 9 " надати земельну ділянку у постійне користування для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га [PERSON], вилучити цю ж земельну ділянку у [PERSON]" є незаконним та таким, що порушує права позивача [PERSON]

Outcome: approved