Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до ВСК «Колос», третя особа реєстраційна служба Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 6,5202 га, розташованої на території Компаніївської селищної ради, укладеного між [PERSON] та ВСК «Колос» 29.12.2009 року, зареєстрованого у Компаніївському відділі Кіровоградськї регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» за № 040937300473. Позивач вважає, що вказаний договір оренди землі укладений з порушенням істотних умов цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі", що в свою чергу є підставою для визнання договору оренди землі недійсним, оскільки всупереч ст. 15 Закону України "Про оренду землі" не містить такої істотної умови як право передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутні невід'ємні частини договору оренди землі як: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Договір не містить посилання на визначення та узгодження сторонами періоду ротації основної сівозміни сільськогосподарських культур. Зазначила, що про порушення своїх прав дізналася 04.02.2015 р. після отримання копії договору оренди землі та ознайомлення з його змістом. До початку судового розгляду позивач подала уточнену позовну заяву, вказавши, що відсутність істотних умов вказує на правову невизначеність і неузгодження істотних умов та в разі настання ризику збитків ВСК може відповідати за своїми зобов'язаннями в тому числі і правом оренди. Зазначила, що на даний час не бажає мати договірні відносини з відповідачем, оскільки не довіряє йому, не згодна вносити зміни чи доповнення до договору, а тому звертається до суду з даним позовом і просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати недійсним договір оренди землі. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що дійсно передала відповідачу в оренду приналежну їй земельну ділянку, свій примірник договору оренди отримала в 2009 році, після його реєстрації. На даний час не бажає продовжувати договірні відносини з відповідачем, просила визнати договір оренди землі недійним, оскільки не довіряє відповідачу та її не влаштовує розмір орендної плати. В той же час позивач пояснила, що з приводу внесення змін до договору оренди, в тому числі розміру орендної плати, вона до відповідача не зверталася, орендну плату отримувала регулярно в розмірі та в строки визначені договором, заборгованості відповідач перед нею не має. В січні 2015 року зверталася до відповідача з приводу розірвання договору, однак відповіді не отримала. Пояснити поважність причин пропуску строку позовної давності та вказати факти порушення її прав відповідачем не змогла. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення проти позову, пояснивши, що умови договору оренди виконуються належно, передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки можлива лише на підставі нотаріально посвідченої заяви власника земельної ділянки, тому відсутність такої умови не порушує прав позивача. Від позивача надходило три проекти додаткових угод з пустими графами без підпису позивача, які розглядалися відповідачем, однак не було прийнято жодних рішень, оскільки бланки не були заповнені позивачем. Інших заяв від позивача не надходило. Вважає, що на даний час спір між сторонами відсутній, просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін в їх сукупності, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 6,5202 га., яка розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.10.2009 року (а.с.7) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.04.2015 р. (а.с.39-40) Між позивачем [PERSON] та відповідачем ВСК "Колос" 29 грудня 2009 року було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 29.12.2009 р. за № 040937300473 (а.с.8-10), терміном на 10 років. Позивач 07.10.2009 р. особисто зверталася до відповідача з письмовою заявою про укладення договору оренди землі терміном на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3% річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.29) За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається в письмовій формі. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 10.12.2009 р., яка діяла на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 цього Закону). Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди землі укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договору оренди, до договору оренди земельної ділянки додано опис меж земельної ділянки та акт приймання передачі земельної ділянки, наявна копія державного акту, кадастровий план земельної ділянки (а.с. 39-41). Судом встановлено, що волевиявлення сторін, під час укладення договору оренди земельної ділянки, було вільним, що підтверджується підписами сторін на договорі оренди. З дати укладення договору до дня звернення з позовом до суду жодних спірних питань між ВСК «Колос» та [PERSON] не виникало, договірні відносини виконувались вчасно та належним чином. Позивач не зверталася із відповідною заявою до відповідача щодо уточнення та внесення додаткових умов до укладеного договору оренди землі відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі", в тому числі про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, зміни розміру орендної плати та інші. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-94 цс 13, зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового або майнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України. Саме по собі встановлення судом відсутності у договорі оренди земельної ділянки умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", не являється достатньою підставою для застосування судом способів захисту цивільних прав або інтересів, а саме визнання правочину недійсним. Як підставу визнання недійсним договору оренди позивач зазначила відсутність в ньому передбачених Законом плану або схеми земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, акта визначення меж земельної ділянки в натурі, акта приймання-передачі об'єкта земельної ділянки, проекту відведення земельної ділянки. Договір не містить посилання на визначення та узгодження сторонами періоду ротації основної сівозміни сільськогосподарських культур, не зазначено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Проте, у позовній заяві позивачем не зазначено в чому саме полягає порушення її прав як орендодавця і які зміни мали б бути внесені до тексту договору для забезпечення її прав. Не зазначено також, що невідповідність договору оренди законодавчим положенням, вирішувалась з відповідачем. Натомість, позивач в уточненому позові вказала, що не бажає вносити жодних змін до договору. Наведене свідчить проте, що між позивачем та відповідачем при укладанні договору оренди землі погоджено всі істотні умови. Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, позивачем ні в позовній заяві, ні в усних поясненнях в судовому засіданні не встановлено та не доведено чим саме та яке право позивача порушено в зв'язку з відсутністю вказаних істотних умов та істотність таких порушень. Разом з тим, вищевказаний договір зареєстрований в порядку, визначеному законом та виконувався сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що цивільні права позивача при укладені з відповідачем вищезазначеного договору оренди земельної ділянки та виконанні даного договору порушеними не були. Позивач в судовому засіданні не довела, в чому саме мало місце порушення зазначених цивільних прав позивача як при укладенні так і при виконанні договору оренди земельної ділянки зі сторони відповідача. Згідно матеріалів справи сторонами погоджена така істотна умова договору як об'єкт оренди, до договору додано опис меж земельної ділянки та акт приймання-передачі земельної ділянки. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку позивача вбачається план та опис меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки, а також номер самої земельної ділянки. Відсутність в договорі посилання на визначення та узгодження сторонами періоду ротації основної сівозміни сільськогосподарських культур не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним, оскільки такі умови не визначені ст.15 Закону України «Про оренду землі» як істотні, а крім того, сторони погодили в договорі право орендаря самостійно господарювати на орендованій земельній ділянці з дотриманням умов договору, самостійно визначати напрямки своєї господарської діяльності (п.27 Договору оренди землі). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В спірному договорі сторонами не передбачено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, але це не порушує права чи інтереси позивача, як власника земельної ділянки, оскільки відповідно до ч.5 ст.93 Земельного Кодексу право оренди може передаватися у заставу, вноситися до статутного капіталу виключно власником земельної ділянки. До того ж, за ч. 4 ст. 133 ЗК заставодержателями права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути лише банки. З огляду на зазначене суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, так як останній було укладено з дотриманням вимог Закону України "Про оренду землі" та іншим нормам чинного законодавства України і відповідно заявлений позов є безпідставний та не підлягає задоволенню, оскільки позивачем [PERSON] не доведено обставини, які б свідчили про недійсність договору оренди землі та порушення її прав. Зважаючи на те, що позивачем не наведено достатніх поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом, які судом можуть бути визнані як поважні, суд не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності, однак зважаючи на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову по суті. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачці у стягненні судових витрат із відповідача.

Outcome: dismissed