Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

03 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі ПАТ "Українська транспортна страхова компанія") про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.11.2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом САЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER], в порушення Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Pointer», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким він керував. Внаслідок ДТП йому спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Також йому завдано матеріальну шкоду у виді витрат на лікування в розмірі 3500 грн., які відповідачем відшкодовано добровільно. Крім того, внаслідок ДТП його транспортному засобу були завдані технічні ушкодження. Згідно акту-звіту автотоварознавчого дослідження №126-14 від 16.06.2014року сума збитків у звязку з пошкодженням автомобілю «Volkswagen Pointer», державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 89568 грн. Відповідно до страхового полісу АС/4430500 обов`язкового страхування від 16.08.2013 року власник автомобіля САЗ 3508 державний реєстраційний номер04441 НІ [PERSON] застрахував свою відповідальність та інших осіб, які правомірно володіють транспортним засобом. Відповідно до вказаного полісу, ліміт відповідальності на одного потерпілого становить 100000 грн. за шкоду, завдану життю і здоров`ю та 50000 грн. за шкоду заподіяну майну. Він належним чином повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. Його заяву було прийнято, на місце ДТП виїжджав представник страхової компанії, який ознайомився із станом його здоров`я та оглянув транспортний засіб та 16.12.2013 року склав Акт огляду колісного транспортного засобу. Отже, враховуючи ліміт відповідальності страховика, з відповідача - Української транспортної страхової компанії підлягає стягненню 50 000 грн. Майнову шкоду в розмірі 39568 грн.( 89568-50000=39568) слід стягнути з відповідача [PERSON] В результаті ДТП, а також у зв`язку з тим, що матеріальну шкоди тривалий час йому не відшкодовано, йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Крім того, ним понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., витрати за проведення автотехнічного дослідження - 750 грн., на послуги організації зв`язку - 124 грн.00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів. 12.05.2016 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" 21646 грн. 88 коп. різниці вартості пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП, а моральну шкоду та судові витрати стягнути із відповідача [PERSON]В В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про підтримання позову відповідно до заяви про зменшення позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності та часткове визнання позову. Представник відповідача ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду письмові заперечення в яких просив розглянути справу у його відсутності та зазначив, що 16.12.2013 року позивач через 17 днів після ДТП подав відповідне повідомлення про ДТП. Відповідно до ст.35 Закону України «Про України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП зобов`язаний подати страховику заяву про страхове відшкодування та відповідний пакет документів. Незважаючи на те, що з моменту ДТП пройшло майже півтора роки, ні заяви про виплату страхового відшкодування, ні жодних документів, зазначених у ст. 35 Закону подано не було. Відповідно до п.37.14 Закону про обовязкове страхування, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода завдана здоров`ю, або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП. Враховуючи те, що позовні вимоги стосуються виключно матеріальної шкоди, річний термін для подання заяви про виплату страхового відшкодування сплив 30 листопада 2014 року відповідач вважає позовні вимоги заявлені до нього безпідставними. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. В пункті п. 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанова) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку(п.6 Постанови). Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).(п.13 Постанови) При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів (п.14 Постанови). Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.(п.15 Постанови). [PERSON] встановлено, що 30.11.2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин [PERSON], маючи водійський стаж 6 років, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], здійснював виїзд з АЗС «WOG» в напрямку м. Одеси по сухому дорожньому покриттю. Виїхавши з прилеглої території АЗС «WOG» на проїзну частину автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазавськ» на 127 км +10 м. в напрямку м. Одеси, маючи намір виконати поворот ліворуч з метою заїзду на АЗС «WOG», яка розташована на протилежній стороні вищевказаної автодороги в напрямку м. Миколаєва, водій [PERSON] в порушення п.п. 10.1, 10.3, 10.4, 10.7 «д» Правил Дорожнього руху України, не переконався в безпеці свого маневру, почав виконувати поворот ліворуч, з подальшим виїздом на розділовий газон, який знаходиться між смугами зустрічного руху, де згідно п.10.7 «д» Правил дорожнього руху України робити це заборонено. В цей час в попутному напрямку зі сторони м. Миколаєва в бік м. Одеси, рухався автомобіль марки «Volkswagen Pointer», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який зіткнувся з автомобілем «САЗ 3508» під керуванням [PERSON] Відповідно до висновку судово-медичної експертизи внаслідок ДТП водій [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.11.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено один рік обмеження волі. Згідно ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням обов`язків. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду (а.с.5-7). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.11.2014 року змінено. Виключено з мотивувальної частини вказаного вироку посилання суду на залишення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди потерпілого [PERSON] без розгляду. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON], Української транспортної страхової компанії про стягнення матеріальної та моральної шкоди направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства( а.с.8-12). [PERSON] також встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль, яким керував позивач отримав механічні пошкодження. З акту-звіту автотоварознавчого дослідження №126-14 від 16.06.2014рокуц матеріальна шкода спричинена внаслідок пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Pointer», державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 89568 грн.(а.с. 21-59). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «САЗ 3508» державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] була застрахована в Українській транспортній страховій компанії, згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів року №АС/4430500 від 16.08.2013 року. Обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну склав 50000 грн., а за шкоду,заподіяну життю і здоров`ю - 100000 грн., розмір франшизи - 1000 грн. (а.с.102 матеріалів кримінального провадження №480/1299/14-к за підозрою [PERSON] за ч.1 ст.286 КК УКраїни). Франшиза в розмірі 1000 грн. добровільно сплачена відповідачем позивачу, про що сторони не заперечують. Відповідно до висновку проведеної по справі судової авто товарознавчої експертизи №524 від 30.11.2015 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням вимог, які пред`являються заводом виробником до технології та якості робіт складає 416556 грн.84 коп. В даному випадку автомобіль вважається знищеним, а сума матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу складає 64660 грн. Ринкова вартість даного автомобіля на момент ДТП складає 64660 грн.. Автомобіль вважається знищеним і його вартість на 28.05.2015 року дорівнює вартості придатних до подальшої експлуатації вузлів та деталей та вартості лому залишків непридатних вузлів та деталей. Тільки часткова вибірка дає змогу встановити вартість остатків на рівні 43013 грн.12 коп. За положеннями п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобовязаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції Закону станом на 04.02.2013 року (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Аналогічні умови виплати страхового відшкодування містяться у Полісі №АС/4430500 від 16.08.2013 року. Крім того, відповідно до п.36.4 ст. 36 Закону в редакції від 17.02.2011 року, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам. Позивач є такою особою, якому злочином завдано шкоду його майну, а саме - внаслідок ДТП пошкоджено його автомобіль з винних дій відповідача [PERSON], цивільна відповідальність якого застрахована Українською транспортною страховою компанією. В запереченнях на позов відповідач - ПАТ " Українська транспортна страхова компанія" зазначає, що позивачем не виконано обов`язки згідно ст. 35 Закону, щодо подання письмової заяви страховику, що має бути обов`язковою умовою для отримання страхового відшкодування. Вважає, що невиконання цих дій є підставою для відмови в позові. Однак, з доводами страхової компаній, щодо невиконання позивачем вимог ст. 35 Закону не можна погодитися, оскільки не можна поставити отримання страхового відшкодування позивачем в залежність від виконання застрахованою особою своїх зобов`язань з повідомлення своєї страхової компанії про настання випадку ДТП. Такий висновок суду ґрунтується на встановлених у Законі гарантіях для потерпілої особи про можливу виплату страхового відшкодування за рішенням суду з подальшим нормативно закріпленим правом регресної вимоги страховика до безпосереднього заподіювача шкоди. Посилання страхової компаній на сплив річного строку на подання заяви до страхової компаній за отриманням страхового відшкодування згідно ст. 37 Закону є неспроможними з наступних підстав. З матеріалів кримінального провадження №480/1299/14-к за підозрою [PERSON], у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України вбачається, що позивач [PERSON] 27.06.2014 року в рамках вказаного кримінального провадження подав цивільний позов, який вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.11.2014 року залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.11.2014 року змінено. Виключено з мотивувальної частини вказаного вироку посилання суду на залишення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди потерпілого [PERSON] без розгляду. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON], Української транспортної страхової компанії про стягнення матеріальної та моральної шкоди направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства ( а.с.23, 220-222, 248-252 матеріалів кримінального провадження №480/1299/14-к за підозрою [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України). Як встановлено судом, вказана вище дорожньо-транспортна пригода сталася 30.11.2013 року, з цивільним позовом до суду в рамках зазначеного вище кримінального провадження позивач звернувся 27.06.2014 року, тобто до спливу визначеного законом граничного однорічного строку. В порядку цивільного судочинства позивач з даним позовом звернувся 03.02.2015 року. Крім того, позивач [PERSON] 16.12.2013 року, а відповідач [PERSON] 03.12.2016 року повідомили страхувальника про обставини за участю транспортного засобу, забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу(а.с.171-172матеріалів кримінального провадження №480/1299/14-к за підозрою [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України). Отже, вимоги позивача в частині стягнення з страхової компанії різниці між вартістю транспортного засобу «Volkswagen Pointer», державний реєстраційний номер [NUMBER] до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21646 грн. 88 коп. з врахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи №524 від 30.11.2015 є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат з відповідача [PERSON], суд приходить до такого. Відповідно о ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Положенням ст. 26-1 Закону, яка діяла на момент укладення договору обов`язкового стахування та на час настання страхового випадку, передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Отже, виходячи із системного аналізу положень ст. 26-1 Закону України ««Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування», потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди зі страховика при наявності двох умов: по-перше, в разі ушкодження здоров`я під час ДТП, а по - друге, після здійснення страховиком страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. При цьому, розмір шкоди не буде перевищувати 5 відсотків від такої страхової виплати. Таки умови, які дають право на відшкодування моральної шкоди страховою компанією, зазначені у Законі судом не встановлено, а тому відсутні підстави щодо стягнення з страхової компанії моральної шкоди виходячи з 5 відсоткової страхової суми. Разом з цим, згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`ясень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1994 року (з наступними змінами), розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, з врахуванням конкретних обставин справи, обсягу перенесених позивачем душевних і психічних страждань, внаслідок пошкодження його автомобіля, який є фактично знищеним, тяжкість наслідків неправомірних дій відповідача, з врахуванням розумності і справедливості, суд вважає, що моральна шкода в сумі 5000 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави із відповідача ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 551 грн. 20 коп.; з відповідача [PERSON] на користь держави - судовий збір в розмірі 1378 грн. за вимоги щодо стягнення моральної шкоди та на користь позивача [PERSON]О витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., 750 грн. витрати за проведення дослідження, витрати за послуги адвоката в розмірі 5000 грн. Пошкоджений автомобіль підлягає залишенню позивачу.

Outcome: approved