Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на автомобіль. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.11.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля "Lexus", 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], на виконання якого відповідач видала йому довіреність на право керування автомобілем, а також розписку про отримання нею коштів за вищевказаний автомобіль та вказала на його (позивача) обов»язок протягом строку дії довіреності переоформити права власності на автомобіль. Оскільки строк дії довіреності становить 10 років, тобто до 12.11.2020 року, та в зв»язку з нестабільним фінансовим становищем, він (позивач) вирішив тимчасово не переоформлювати право власності на автомобіль на своє ім»я, оскільки чинне законодавство та видана відповідачем довіреність дозволяли йому законно реалізовувати своє право власності на придбаний автомобіль. Крім того, на підтвердження своїх намірів щодо переоформлення права власності на автомобіль в майбутньому він отримав в органах ДАІ тимчасовий реєстраційний талон. 26.08.2013 року він на спірному автомобілі був зупинений на КП в м.Стрий Львівської області інспектором ДПС, який проінформував про те, що даний автомобіль знаходиться в розшуку та буде вилучений, що і було зроблено. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що оскільки між ним та відповідачем фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, то спірний автомобіль належить йому на праві приватної власності, в зв»язку з чим просить задовольнити його вимоги. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, вказавши, що дійсно продала належний їй автомобіль "Lexus" позивачу, а тому не заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач є фактичним власником даного автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 12.11.2010 року відповідачем [PERSON] було видано на ім»я позивача [PERSON] довіреність на право розпорядження належним їй автомобілем "Lexus", 2007 року випуску, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с.9). Також, 12.11.2010 року відповідачем [PERSON] було складено розписку про отримання нею від позивача коштів в розмірі 162000 грн. як плату за вищевказаний автомобіль, на який у термін дії доручення позивач повинен переоформити права власності (а.с.8). 23.11.2010 року Дрогобицьким МРЕВ було видано тимчасовий реєстраційний талон, яким посвідчено, що спірний автомобіль належить позивачу на праві приватної власності (а.с.10-11). Як стверджує позивач, в зв»язку з фінансовими проблемами він не переоформив права власності на автомобіль, який на даний час вилучено у нього в зв»язку з накладенням арешту під час вчинення виконавчих дій по стягненню заборгованості з відповідача, а тому просить задовольнити його вимоги, оскільки фактично 12.11.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу. Відповідач з даними твердженнями позивача погодилась та підтвердила факт продажу спірного автомобіля позивачу. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як визначено ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч.1, 2 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що оскільки розписка відповідача на ім»я позивача [PERSON] від 12.11.2010 року фактично містить усі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: сторони договору, предмет договору, ціна та факт розрахунку, то фактично сторони уклали правочин з відчуження автомобіля і при його укладенні дотримались вимог законодавства щодо вчинення цього правочину в письмовій формі. Набуття права власності на транспортний засіб на підставі письмового правочину не заборонено законом, неправомірність такого набуття права власності не випливає з вимог закону, як це передбачено ст.328 ЦК України, а також законність набуття позивачем права власності на автомобіль ніким не оскаржується і незаконність такого набуття судом не встановлена. Таким чином суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на спірний автомобіль. Крім того, даний факт підтверджується і тим, що 23.11.2010 року Дрогобицьким МРЕВ було видано тимчасовий реєстраційний талон, яким посвідчено, що спірний автомобіль належить позивачу на праві приватної власності. При таких обставинах, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved