Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідача про позбавлення батьківських прав, в обгрунтування якої зазначила, що проживала з відповідачем у справі однією сім"єю без реєсттрації шлюбу. [INFO] в них народилася спільна дитина - син [PERSON]. З 2012 року вони спільно з відповідачем не проживають, сімейні відносини не склалися. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться розвитком та здоров'ям малолітнього сина, не відвідує навчальний заклад, не телефонує. З огляду на невиконання батьківських обов'язків відповідачем позивач просить позбавити його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, підтвердив факт самоусунення від виконання батьківських обов"язків. В подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Орган опіки та піклування, - Костянтинівська міська рада Донецької області представника в судове засідання не надіслав, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок, де вважав доцільним позбавити відповідача батьківських прав з огляду на невиконання останнім його батьківських обов'язків. Суд приймає визнання позову відповідачем, як таке, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-III, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь - які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно зі статтею 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається зі статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухиляння батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурора а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав зокрема втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання, перестає бути законним представником дитини. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2009 року, [INFO] народився [PERSON], його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається з довідок ПрАТ «Український бекон», позивач [PERSON] працює пакувальником цеху з 26 вересня 2014 року, позитивно характеризується (а.с. 9,10). Відповідно до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2013 року, з відповідача [PERSON]. на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття (а.с. 11). ВІдповідач аліменти не сплачує та має заборгованість. Згідно з договором оренди квартири [PERSON] орендує житло по [ADDRESS] (а.с. 7-8). Висновок про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини підтверджує задовільний стан малолітнього [PERSON] (а.с. 13), який навчається в 3-в класі Костянтинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Костянтинівської міської ради Донецької області, характеризується посередньо (а.с. 14,15). За висновком органу опіки та піклуванні в особі Костянтинівської міської ради встановлення самоусунення відповідача від виконання батьківських обов"язків, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] і воно (позбавлення батьківських прав) відповідає інтересам дитини та (а.с. 44). При ухваленні рішення в справі суд враховує правову позицію, яка викладена в Постанові Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно якої, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, життєві зв'язки не підтримує, не цікавиться її успіхами у навчанні та здоров'ям, таким чином ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що є необхідною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. А тому позов пілоягає задоволенню.

Outcome: approved