Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року, від шлюбу мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому, зазначили що її шлюб з відповідачем розпався і відтворенню не підлягає. З цих підстав позивачка просила шлюб розірвати. А також посилаючись на те, що відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, а самій важко належним чином без додаткової допомоги утримувати їх, а тому просила суд стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі заяви і до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює, отримує нерегулярний мінливий дохід, не має інших утриманців. В суд позивачка подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ухвали суду від 17.10.2019р. проводився заочний розгляд справи. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року(а.с.7/8). З копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER] виданого 05.06.2009 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, серії [NUMBER] виданого 22.01.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області та серії [NUMBER] виданого 25.11.2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, вбачається, що сторони є батьками: [PERSON] , [INFO] (а.с.9), [PERSON] , [INFO] (а.с.10) та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Позивачка, як вбачається з її пояснень викладених в позовній заяві просить розірвати шлюб з [PERSON] посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. Нерідко між ними виникали сварки, що спричиняли її та їх малолітінм дітям душевні страждання, вони не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Враховуючи дані обставини, а також те, що відповідач не подав жодних заперечень, відзиву на позов, стосовно розірвання шлюбу, суд приходить до впевненості, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Главою 15 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Тому суд стягує аліменти на утримання неповнолітніх дітей сторін саме в твердій грошовій сумі, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, оскільки такий вибір було здійснено позивачкою, з якою проживають діти, що стверджується довідкою Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області від 03.06.2019р. № 1201 (а.с.13). При вирішенні питання щодо розміру вказаних аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України, якою передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На день вирішення спору судом на підставі викладених в позовній заяві пояснень позивачки, встановлено, що відповідач ніде працює. Доказів щодо існування інших обставин, які б мали істотне значення для вирішення питання щодо розміру аліментів, сторонами суду не надано. Крім того відповідачем будт-яких заперечень, чи відзиву на позов не подано. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на кожну дитину у твердій грошовій сумі, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, підлягають повному задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки та держави підлягають стягненню судові витрати по справі.

Outcome: approved