Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що в 2005 році він купив житловий будинок, розташований по вул. Пожарського, 26 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. При цьому, договір купівлі-продажу не укладався. Починаючи з 2005 року позивач відкрито та безперервно володіє даним житловим будинком більше десяти років. З моменту вселення в будинок, проводив поточні та капітальні ремонти, регулярно сплачував податок за користування присадибною земельною ділянкою, на якій побудував господарчі будівлі та споруди. Оскільки, даним житловим будинком позивач заволодів добросовісно та на законних підставах, продовжує ним відкрито та безперервно володіти, тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на зазначене домоволодіння. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини зазначені в ній. Представник Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що даний житловий будинок було куплено позивачем ще в 1980 році, однак проживає він у ньому лише з 2003-2004 року. Колишня власниця будинку [PERSON] після його продажу виїхала на проживання в іншну область. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що позивач [PERSON] доводиться їй зятем. Зазначила, що більше десяти років тому позивач придбав спірний житловий будинок [PERSON] та по теперішній час проживає у ньому. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.\~213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які\~сторони\~посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає [INFO] (а.с. 4 зворот, а.с.6). З показань в судовому засіданні позивача [PERSON], довідки виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 361 від 30 травня 2016 року встановлено, що, починаючи з 2005 року і по даний час [PERSON] дійсно проживає в [INFO]. Звертаючись до суду позивач указує на те, що більше десяти років відкрито користуються та проживає у вищезазначеному будинку, а тому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Як вбачається з довідки про показники обєкта нерухомого майна № 36 від 27 травня 2016 року КП "Могилів-Подільське МБТІ" згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради від 28 квітня 1958 року згідно рішення райвиконкому від 29 березня 1958 року взамін договору забудови (а.с.7). Відомості про місцеперебування колишнього власника [PERSON] не відомі. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що позивач відкрито на протязі більше 10 років володіє і користується спірним житловим будинком, а тому набув права на нього за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved