Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 20 589 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 449,49 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.01.2013 року позивач передав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 3000 гривень з умовою повернення ним вказаної суми не менше 100 гривень кожен день, починаючи з 24.01.2013 року, як плати за користування позиченими грошовими коштами понад встановлений розпискою строк. На протязі 30 днів, за які позичальник повинен був повернути повністю борг. Відповідач повернув лише 310 гривень, та потім починаючи з 28.02.2013 року по 02.09.2013 року позичальник повернув лише 2035 гривень. Станом на 30.12.2013р. сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 17 899 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача, а також 2% за користування позикою. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду позивач надав заяву, згідно якої просив слухати справу у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 22.01.2013 року сторони уклали договір позики, за яким [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 3 000 гривень, та зобов'язався починаючи з 24.01.2013 року повертати не менше чим 100 гривень в день. В разі прострочення платежу зобов'язуюсь виплачувати 2% в день за кожен день прострочення від суми заборгованості. Укладення та істотні умови договору позики підтверджуються копією письмової розписки /а.с.11/. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свої ж зобов'язання за розпискою відповідач не виконав. Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зазначено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно договору позики від 22.01.2013 року відповідач зобов'язався в разі прострочення платежів виплачувати 2% в день за кожен день прострочення від суми заборгованості. Станом на 30.12.2013р. [PERSON] частково борг повернув, спочатку 310 гривень, а потім 2035 гривень, однак решту позики не повертає. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, з відповідача [PERSON] слід стягнути на корить позивача проценти від суми позики у розмірі 16 624 грн. Крім того, згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 вказаної статті моральна шкода також полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. Згідно з ч.1 ст.88 цього ж Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved