Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач у серпні 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Обґрунтовуючи позовну заяву [PERSON] зазначила, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з вересня 2002 року по серпень 2010 року, від шлюбу сторони у справі мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Між сторонами у справі 30.10.2012 року укладено (нотаріально посвідчений) договір про сплату аліментів на дітей, яким встановлено розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дітей, а також участь у вихованні та додаткових витратах на дітей до досягнення ними повноліття, а в разі проходження дітьми навчання у вищому навчальному закладі - до його закінчення, за умови, що дітям не виповниться більше 23 років. Проте, відповідач в порушення вказаного договору від 30.10.2012 року та вимог чинного законодавства України з грудня 2013 року аліменти на дітей в установлений строк та установленому розмірі не сплачує. У зв"язку з чим рішеннями Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 753/14350/14-ц та від 10.12.2015 року у справі № 753/14122/15-ц стягнуто з відповідача заборгованість по сплаті аліментів станом на 28.07.2015 року. Однак відповідач вказані рішення судів не виконує, продовжує ухилятися від сплати аліментів на утримання дітей, з 29.07.2015 року по 25.08.2016 року заборгованість по аліментам з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 94 717,29 грн. У судове засідання позивач не з'явилась, проте представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 20.09.2002 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1410 (а.с.8). Вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 03.08.2010 року (а.с.9). Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10, 11), які знаходиться на утриманні матері - позивачки у справі. Частиною 1 статті 189 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 30.10.2012 року було укладено договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. за реєстровим №4081 (а.с. 12). Відповідно до п. 8 вказаного договору сторони домовились про те, що аліменти сплачуються відповідачем щомісяця у розмірі 4000 грн. 00 коп. Аліменти сплачуються до досягнення дітьми повноліття, а в разі продовження навчання дітей у вищому навчальному закладі - до його закінчення, за умови, що дітям раніше не виповниться 23 роки. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Розмір аліментів не може бути меншим за 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно з п. 9 вказаного договору сторони домовились, що виплата аліментів здійснюється відповідачем щомісяця двома платежами першого та п'ятнадцятого числа поточного місяця, по 2000 грн. 00 коп. кожен платіж за поточний місяць будь-яким шляхом на вибір платника. Відповідно до п. 10 вказаного договору відповідач зобов'язувався сплачувати позивачу аліменти, а також інші платежі, передбачені цим договором, своєчасно і в повному обсязі, а також своєчасно сповіщати позивача про зміну свого місця проживання та (або) місця реєстрації. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте, відповідачем зазначений договір належним чином не виконується, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 25.08.2016 року у сумі 94 717 грн. 29 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, що підтверджується розрахунком, який міститься у позові та перевірений судом. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved