Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, та після уточнення позовних вимог просила суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути на утримання дитини з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 400 грн. Причиною припинення сімейних відносин позивачка вказує те, що у неї з відповідачем відсутнє взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на сім'ю та обов'язки подружжя, внаслідок чого відсутнє почуття любові та поваги один до одного, при сумісному житті часто траплялися сварки. Сторони з червня 2014 року проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. На примирення позивачка не згодна. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, раніше надав суду заяву, в якій уточненні позовні вимоги визнав та просив слухати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 23 січня 2009 року у Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають неповнолітню сина - [PERSON], [INFO]. Спору про розділ майна придбаного позивачкою з відповідачем в період шлюбу, на теперішній час не виникло. Причиною припинення сімейних відносин позивачка вказує те, що у неї з відповідачем відсутнє взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на сім'ю та обов'язки подружжя, внаслідок чого відсутнє почуття любові та поваги один до одного, при сумісному житті часто траплялися сварки. Сторони з червня 2014 року проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. На примирення позивачка не згодна, обґрунтовуючи це тим, що відновлення родини є неможливим, шлюб існує формально. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами і дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вказаних обставинах суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації позивачкою було змінено її дошлюбне прізвище з „[PERSON]" на „[PERSON]". Позивачка висловила намір відновити своє дошлюбне прізвище „[PERSON]". Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON]. У теперішній час батьки дитини спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 182 СК України врахований стан здоров'я і матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом враховано, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. На підставі цього суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє вимоги позивачки. Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved