Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

05.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - земельну ділянку площею 2,278 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 116640, виданий 27.08.2007 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.521.00280, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:0919; 5122082000:01:001:0971; 5122082000:01:001:1048; 5122082000:01:001:0833). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану земельну ділянку на ім`я спадкодавця відсутній. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка площею 2,278 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:0919; 5122082000:01:001:0971; 5122082000:01:001:1048; 5122082000:01:001:0833, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 116640, виданий 27.08.2007 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.521.00280, що підтверджено листом міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїл Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №728/126-20 від 30.06.2020 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.10.2010 року виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка площею 2,278 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:0919; 5122082000:01:001:0971; 5122082000:01:001:1048; 5122082000:01:001:0833. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 10.03.2009 року секретарем Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Н.Г. Триколич, зареєстрованого в реєстрі за № 13, [PERSON] заповів земельну ділянку площею 2,278 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 116640, виданий 27.08.2007 року, та майновий сертифікат (пай) серії ОД -ХУ1 №10061664, виданий Комишівською сільською радою від 13.02.2004 року - [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою №60589526 від 17.06.2020 року, заповіт [PERSON] від 10.03.2009 року, зареєстрований за № 13 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, осіб які мають право на обов`язкову частку немає. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. №29/02-14 від 14.01.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану земельну ділянку на ім`я спадкодавця відсутній. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved