Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

04.10.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.11.1999 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають з відповідачем. З травня 2015 року шлюбні стосунки з відповідачем припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Єдиною спільною темою для спілкування залишились інтереси їх дітей. З відповідачем досягнуто згоди про те, що діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею. Вважає, що примирення між ним та відповідачем неможливе, шлюб має формальний характер, оскільки тривалий час шлюбні стосунки припинені та проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу. Оскільки примирення між ними не можливе, звернувся до суду з цією позовною заявою та прохає розірвати шлюб. Ухвалою суду від 12.11.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 04.06.2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , згідно із яким, відповідач позовних вимог не визнала. Зазначила, що шлюбні стосунки між нею та позивачем не припинялись, і тривають до цього часу. Дійсно, позивач зареєстрований за іншою адресою, однак це зумовлено отриманням ним у власність нерухомості, за якою він має доглядати, тому періодично він мешкає окремо, однак це не свідчить про припинення шлюбно-сімейних стосунків. Позивач приділяє багато часу вихованню їх дітей, матеріально про них піклується. Вони мають однакові погляди на сім`ю та виховання дітей. Шлюб триває з 1999 року, у зв`язку з чим іноді трапляються розлади відносин, однак вони прагнуть зберегти сім`ю. Про те, що між ними можливе примирення вказують і попередні звернення позивача до суду з аналогічними позовами двічі упродовж 2018 року, які були ним залишені без розгляду. Розірвання шлюбу суперечитиме інтересам дітей, оскільки у позовній заяві [PERSON] не зазначив у якому об`ємі буде надавати допомогу дітям. З цих підстав прохала про надання часу на примирення (а.с.44-46). Ухвалою суду від 09.06.2020 року сторонам надано двомісячний строк на примирення (а.с. 49). Копію цієї ухвали сторонами отримано у день її постановлення. Внаслідок відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 2299/3дп/15-20 від 29.07.2020 року, у справі проведено повторний автоматизований розподіл. Внаслідок відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, у справі проведено повторний автоматизований розподіл. Ухвалою суду від 04.01.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.01.2021 року. Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. (а.с. 63-67). 28.01.2021 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність, згідно із якою він позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. 28.01.2021 року до суду надійшла письмова заява відповідача, згідно з якою вона прохала розглянути справу у її відсутність. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 06.11.1999 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1010 (а.с. 20). Від шлюбу сторони мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з відповідачем. Позивач з 19.04.2017 року зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , тоді як відповідач зареєстрована та мешкає у квартирі [ADDRESS] . Відповідач, заперечуючи проти того, що шлюбні стосунки між нею та позивачем припинені, а також проти того, що сторони проживають окремо один від одного та спільного господарства не ведуть, будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів суду не надала. В цей же час, надані позивачем докази доводять той факт, що сторони тривалий час мешкають окремо один від одного. При цьому, дбайливе ставлення позивача до дітей, не є тим чинником, що унеможливлює розірвання шлюбу, оскільки суперечить принципу його добровільності. Суд враховує той факт, що провадження у справі тривало з 12.11.2019 року та з 17.02.2020 року відповідач була обізнана про цю справу, отже мала час та можливість для вжиття дієвих заходів з примирення з позивачем. Вирішуючи позовні вимоги, суд бере до уваги, що наданий сторонам строк на примирення не дав будь-якого дієвого результату, оскільки після його спливу та неодноразової зміни складу суду позивач продовжив наполягати на задоволенні його позовних вимог. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки, як встановлено судом, примирення між сторонами не можливе, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесений позивачем при поданні позову до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved