Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом , вказавши, що 27.05.2008 р. з відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №"5"5-27-05/58 МФ, відповідно до якого позивач надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредит в розмірі 30000 доларів США для придбання земельної ділянки зі сплатою за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 26.05.2023 р., однак позичальник свого обов'язку не виконав, внаслідок чого станом на 26.07.2014 р. утворилась заборгованість - 28671,30 доларів США (за курсом НБУ за 1 долар США - 11,7528 грн.- 336968,06 грн.), та 975507,39 грн. - пеня по простроченій заборгованості за період з 26.07.2013 р. по 26.07.2014 р., а всього -1312475,45 грн. Оскільки відповідач [PERSON] зобов'язалась відповідати за зобов'язаннями позичальника як поручитель, просив стягнути з відповідачів зазначену суму солідарно. У судовому засіданні представник позивача - Костюченко О.П., яка діє на підставі довіреності, позов підтримала, посилаючись на наведені у ньому обставини, збільшила розмір позовних вимог станом на 31.12.14 та просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в сумі 25688,72 долара США (за курсом НБУ 15,7686 грн. за 1 долар США - 405075,16 грн.) та 1341229,45 грн. - пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, а всього - 1746304,61 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про місце та час судового розгляду повідомлений належно, причину неявки не повідомив, ставлення до позову не висловив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди, у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість, та просила застосувати позовну давність. Вислухавши представників позивача та відповідача [PERSON], та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 того ж Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 тієї ж статті). Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.1050 того ж Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1,2 ст.543 того ж Кодексу, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. З кредитного договору №"5"5-27-05/58 МФ, від 27.05.2008 р. судом встановлено, що позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 30000 доларів США для придбання земельної ділянки зі сплатою за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 26.05.2023 р. Згідно з договором №"5"-27-05/58-МФ-П від 27.05.2010 р., відповідач [PERSON] виступила поручителем за належне виконання позичальником своїх обов'язків. З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 червня 2010 року вбачається, що позичальник та поручитель свїх обов'язків не виконали, внаслідок чого з них було солідарно стягнуто 338694,02 грн. заборгованості, що утворилась станом на 10.12.2009 р., і яка складалась з основного боргу у сумі 29437,03 долари США та 5428,67 долари США - проценти за користування кредитом, а всього за поточним курсом НБУ - 338694,02 грн. З постанови від 29.08.2013 р. судом встановлено, що державний виконавець МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ відмовив у відкритті виконавчого провадження за цим судовим рішенням у зв'язку з пропуском встановленого строку пред'явлення документа до примусового виконання. Однак, відповідно до п.17 постанови ВССУ №5 від 30.03.2013 р. "Про тпрактику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст.526, 599 ЦК. З наданого позивачем уточненого розрахунку вбачається, що станом на 31.12.2014 р. у позичальника утворилась заборгованість по процентах за користування кредитом - 25688,72 доларів США (за курсом НБУ за 1 долар США - 15,7686 грн. - 405075,16 грн.), та 1341229,45 грн. - пеня по простроченій заборгованості. Доказів на підтвердження неправильності розрахунку відповідачі суду не надали. Однак суд вважає, що вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Оідповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, позичальник перестав виконувати щомісячні зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з грудня 2009 року, однак звернувся до суду з позовом 05.08.2014 року. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу), є одним з загальних правил щодо пред'явлення позову. Відповідно до ст.ст. 257,258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Згідно з ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом встановлено, що про порушення свого права та про особу, яка його порушила, позивач довідався принаймні у грудні 2010 року, однак з позовом про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом звернувся лише 05.08.2014 року, тобто, після спливу строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.266, ч. 4 ст. 267, ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому суд задовольняє вимогу позивача про стягнення процентів за користування кредитом тільки за період з липня 2011 року по серпень 2014 року в сумі 280571,65 грн. Оскільки заборгованість по пені позивачем визначена в межах спеціального річного строку позовної давності, суд задовольняє вимоги в цій частині повністю та стягує з відповідачів солідарно 1341229,45 грн., а всього - 1621801 грн. 10 коп.

Outcome: partial