Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

17 березня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона мала двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,7 кв.м. Відповідач [PERSON] є її сином, він не мав свого власного житла і тому вона вирішила продати йому свою квартиру за нижчу ціну, ніж вартість квартир в м.Першотравенську. В зв'язку з тим, що на той час у відповідача грошей не було, то за умовами їх домовленості, він повинен був протягом певного строку сплачувати їй певну суму до повного розрахунку. 14 лютого 2011 року вона з відповідачем [PERSON] звернулися до державної нотаріальної контори про укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Згідно даного договору вона продала відповідачу вказану квартиру за 32 942 гривень, що відповідало рівню звичайних цін. При укладанні договору вони повідомили нотаріуса про те, що гроші за продану квартиру позивачкою отримані від [PERSON] При наявності сплати коштів за продану квартиру, договір купівлі-продажу квартири був би виданий ним після повної сплати за квартиру. На протязі цього часу відповідач не зміг би зареєструвати своє право власності на квартиру. Для підтвердження порядку та умов виконання договору купівлі-продажу відповідач написав письмову розписку, в якій зобов'язався сплатити позивачці гроші за квартиру на протязі трьох років, строк виплати закінчувався 01 березня 2014 року. Фактично на зазначених умовах вони уклали договір купівлі-продажу квартири, про що погодилися письмово. На протязі всього строку виконання договору купівлі-продажу відповідач сплатив їй лише 2 000 гривень, решту суми він не сплачує, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Він обіцяв сплатити гроші, але порушив їх домовленість. Наприкінці лютого 2014 року [PERSON] зателефонував їй з лікарні м.Дніпропетровська, де лікувався, і повідомив, що умови договору купівлі-продажу не може виконати за сімейними обставинами. За його пропозицією він мав намір укласти з нею договір найму житла на невизначений строк до зміни обставин, які будуть сприяти купівлі іншої квартири у іншому місці міста. Вона змушена була погодитися з його пропозицією з тієї причини, що її квартира не влаштовує відповідача, є морально і технічно застарілою. За таких обставинах вона змушена була погодитися на пропозицію і не має наміру продавати спірну квартиру, тому що в неї є донька та онуки, які також потребують житла. Просить суд розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 14 лютого 2011 року між нею та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори за реєстровим №103 та зняти з державної реєстрації прав на нерухоме майно, зареєстроване за реєстровим номером 180021. 15 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду з заявою про поновлення строку звернення до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири, так як, згідно умов її домовленості з відповідачем, він зобов'язався сплатити їй гроші в сумі 30 000 гривень за придбану квартиру до 01 березня 2014 року, а наприкінці лютого 2014 року він повідомив її, що в зв'язку з сімейними обставинами, хворобою, не може сплатити їй гроші за квартиру. Вона протягом всього терміну дії договору сподівалася на виконання умов договору відповідачем і тому пропустила строк позовної давності з поважних причин, бо про порушення умов договору дізналася лише у лютому 2014 року. 15 травня 2014 року позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просить суд розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 14 лютого 2011 року між нею та [PERSON], повернути сторони у первинне положення, визнавши за нею право власності на зазначену квартиру, зняти з державної реєстрації прав на нерухоме майно, зареєстроване за реєстровим номером 180021 на ім'я [PERSON] Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовільнити, позивачка пояснила суду, що за домовленістю з сином, вона вирішила продати йому свою квартиру. Грошей у нього не було, тому нотаріально договір купівлі-продажу квартири вони оформили 14 лютого 2011 року, але домовилися, що право власності він не буде оформляти, поки не виплатить їй гроші за квартиру. Син звернувся за місцем роботи і там йому пообіцяли надати позику для придбання квартири, але для цього необхідно було надати витяг з державного реєстру правочинів про право власності на спірну квартиру. В зв'язку з цим, син написав їй розписку, згідно якої зобов'язався виплатити їй гроші за придбану квартиру протягом трьох років, зареєстрували право власності та він надав витяг на шахту для отримання позики. Позику отримав, але повернув їй лише 2 000 гривень, решту не повертає і вже не має можливості повернути. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення, пояснив суду, що за домовленістю з позивачкою, він хотів придбати в неї спірну квартиру. Договір купівлі-продажу оформили 14 лютого 2011 року, а гроші матері він не віддав зразу, а домовилися, що буде віддавати поступово, потім і оформлять право власності. Він взяв позику на шахті в розмірі 25 000 гривень, необхідно було надати документ, що він придбав житло, а інакше вимагали повернути гроші. Батько вимагав, щоб він написав розписку про те, що зобов'язується віддати гроші їм за квартиру і він написав. Але гроші батькам вони так і не повернули. В квартирі зареєстрований він, його колишня дружина - відповідачка [PERSON], її дитина від попереднього шлюбу та їх сумісна дитина. Жили вони погано, гроші, які він взяв на шахті, поклали під відсотки в банк на ім'я відповідачки, потім вона їх позичала своїй знайомій. Сімейне життя почало руйнуватися, розлучення, неправильний спосіб життя дружини. Гроші витратили на власні потреби. Дитину він виховував півроку сам і сплачував аліменти, допомагає дитині відповідачки від першого шлюбу, яку виховував з півторарічного віку. Грошей матері за квартиру вони так і не віддали і вже віддати не зможуть. Позику він сплачує за місцем роботи. Відповідачка брала багато кредитів, які він потім сплачував. Його мати завжди піклувалася про них та їх дітей, допомагала. Вважає, що він вчинив злочин по відношенню до матері, не віддавши їй гроші, просить у неї вибачення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду свої заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивач стверджує, що 14 лютого 2011 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, а для підтвердження порядку та умов виконання договору [PERSON] написав письмову розписку, в якій зобов'язався сплатити гроші за квартиру на протязі трьох років. Начебто, фактично на зазначених умовах з урахуванням розписки був укладений договір купівлі-продажу квартири. З таким твердженням вона категорично не згідна з наступних підстав: відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 14 лютого 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської нотаріальної контори за реєстровим номером № 103 від 14 лютого 2011 року - п.6. продавцем отримано гроші від покупця під час укладання цього договору. Підписання продавцем договору є свідченням його згоди на укладання саме на умовах передбачених в ньому. п.10. Сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. п.13. Учасники правочину стверджують, що зміст цього договору та зміст норм Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України їм зрозумілий, питань які залишилися б незрозумілими для них, немає. Договір містить весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмету цього договору, скасовує та робить недійсними всі інші зобов'язання та пропозиції. Зазначає, що за своєю правовою природою (ст. 1047 ЦКУ) розписка складається на підтвердження укладання договору позички. В даному випадку було укладено договір купівлі-продажу, а не договір позички. Також сторони дійшли до домовленості щодо всіх його істотних умов. Крім того, розписка ні в якому разі не замінює письмовий договір, а лише є доказом укладення договору і, як правило, передує його укладанню. Зазначена розписка підписана 11 березня 2011 року, тобто після укладеного договору купівлі-продажу квартири. В тексті договору також нічого не згадується про розписку. Відповідно ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір купівлі - продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. На підставі наведених вище положень Цивільного кодексу України робить висновок про те, що розписка про оплату вартості квартири написана відносно предмету договору, і, на її думку, по своїй суті є зміною договору, в крайньому разі може так тлумачитись, натомість нотаріально посвідченою не є і тому за своєю правовою природою є нікчемною. Також, відзначає, що вона не була присутня при складанні та підписанні зазначеної розписки та взагалі дізналася про її існування лише з матеріалів справи, але в силу положення ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На її думку, зазначена розписка є наслідком зловмисної домовленості між позивачем та відповідачем [PERSON] (між матір'ю і сином), складеною з метою позбавити її права на спільну сумісну власність після нещодавнього розірвання шлюбу між нею та відповідачем, та взагалі має усі ознаки шахрайських дій. Відповідно ст. 60. Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Такий правовий наслідок також передбачений зазначеним договором купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, системний аналіз законодавства та фактичних обставин, які мають істотне значення, вказує на те, що відсутні правові підстави для розірвання договору купівлі продажу нерухомого майна, оскільки зазначена розписка немає жодної юридичної сили. Крім того, її право на власність є непорушним і вона не може бути позбавлена цього права шляхом протиправних дій, а тому вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідачка пояснила суду, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають дитину. В них була двокімнатна квартира, коли вони розлучалися, то житло продали, гроші поділили порівну, чоловік віддав їй 1450 доларів у 2004 році. Вона мала змогу на ці гроші придбати однокімнатну квартиру, щоб забезпечити житлом свою дитину, але почала мешкати з відповідачем [PERSON] з 14 лютого 2004 року, шлюб зареєстрували 24 грудня 2005 року, жили в квартирі його матері, народили дитину. Гроші вона вклала в ремонт цього житла. Вона має право на цю квартиру, так як вони придбали її у позивачки в лютому 2011 року. Особисто вона грошей позивачці не віддавала. Чоловік брав позику на шахті на житло в сумі 25 000 гривень, але вони хотіли купити автомобіль. Потім в сім`ї почалися конфлікти, машину не купили, гроші витратили на власні потреби. Шлюб розірвали 11 березня 2014 року. В квартирі міняли двері, вікна, купували меблі, робили ремонт. На даний момент вона наймає квартиру за 1 000 гривень в місяць і мешкає там разом з двома своїми малолітніми дітьми, її дохід 1 200 гривень на місяць, не отримує аліменти вже 2 місяці. Вважає, що має право на спірне житло, бо воно придбано під час шлюбу, вона вклала гроші в ремонт даного приміщення, її діти не можуть залишитися на вулиці. Про розписку, яку, начебто, писав її чоловік, про те, що повинен віддати позивачці гроші за квартиру, вона нічого не знала, свій підпис там не ставила, вважає дану розписку фіктивною, написаною заднім числом її колишнім чоловіком, з метою позбавити її і дітей права на житло. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Виконавчого комітету Першотравенської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила винести рішення, згідно з діючим законодавством. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що квартиру придбано відповідачами під час шлюбу. Відповідачка [PERSON] мала кошти за половину квартири, придбаної під час її першого шлюбу, які вклала в ремонт спірної квартири. Разом з ними в квартирі зареєстровані: дитина відповідачки [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], та дитина відповідачів - [PERSON], [INFO]. В інтересах малолітніх дітей, просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала у ЖРЕК №2, її син - [PERSON] одружився з відповідачкою [PERSON], в них є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони обміняли її однокімнатну квартиру на двокімнатну. Сімейні стосунки у сина з [PERSON] не склалися, вони розірвали шлюб, продали квартиру за 2900 доларів, половину грошей отримала [PERSON] і говорила, що придбає житло. Потім вона одружилася з відповідачем [PERSON], народила дитину і всі вони, разом із дитиною від першого шлюбу, живуть у спірній квартирі. Суд, вислухавши сторони, представників третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2005 року, їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №240. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 01 березня 2006 року. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 07 серпня 2002 року підтверджується, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. 14 лютого 2011 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS], продаж квартири вчинився за узгодженою між сторонами ціною, яка відповідає рівню звичайних цін і складає 32 942 гривні, які отримано продавцем від покупця під час укладання цього договору, але до його підписання. Зазначена ціна договору відповідала волевиявленню учасників правочину, була остаточною і змінам після його укладення не підлягала. Право власності на квартиру у покупця виникало з моменту державної реєстрації договору, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори. в п.14 даного договору зазначено, що до укладення договору до відома продавця [PERSON] доведено зміст заяви дружини покупця - [PERSON], згідно якої отримано її дозвіл на купівлю чоловіком вищевказаної квартири в їх спільну сумісну власність. Також, до відома покупця було доведено зміст заяви чоловіка продавця - [PERSON], згідно якого отримано його згоду на продаж дружиною вищевказаної нерухомості, яка перебуває в їх спільній сумісній власності. Також до відома покупця доведено зміст заяви продавця, якою вона підтвердила той факт, що інших малолітніх, або неповнолітніх дітей, які б мали право власності, або користування вищевказаною квартирою, крім малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких є рішення виконкому Першотравенської міської ради № 23 від 27 січня 2011 року про надання дозволу [PERSON] продати, а [PERSON] купити квартири [ADDRESS], немає. Витягом з Державного реєстру правочинів №9586664 від 14 лютого 2011 року підтверджується, що відчужувачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], а набувачем вказаної квартири стає [PERSON], згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 лютого 2011 року. 11 березня 2011 року відповідач [PERSON] дав розписку, якою зобов'язався сплатити [PERSON] гроші в сумі, обумовленій в договорі купівлі-продажу №ВРІ №028313 від 11 березня 2011 року, за придбану ним квартиру [ADDRESS] - 32942,00 гривень в строк до 01 березня 2014 року. Витягом про державну реєстрацію прав КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" №29265316 від 11 березня 2011 року підтверджується, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВРІ №028313 №103 від 14 лютого 2011 року. Договором 10-06/4206-С безпроцентної цільової позики від 17 листопада 2010 року підтверджується, що ВАТ "Павлоградвугілля" надало безпроцентну цільову позику [PERSON] в розмірі 25 000 гривень на придбання житла або іншого будівництва. Позика повинна бути повернута позичальником до грудня 2015 року, щомісяця рівними платежами не менше ніж по 416,67 гривень на місяць, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому надано позику. Позичальник зобов'язався забезпечити можливість здійснення позикодавцем контролю за цільовим використанням суми позики шляхом надання протягом місяця з моменту отримання позики позикодавцю примірника договору купівлі-продажу житла. Додатковою угодою №1 від 26 листопада 2010 року до договору 10-06/4206-С безпроцентної цільової позики від 17 листопада 2010 року підтверджується, що позика повинна бути повернута позичальником до січня 2016 року. Квитанцією №81 від 04 квітня 2011 року підтверджується, що [PERSON] отримала в ПАТ "УкрСиббанк" 21 150,00 гривень по депозитному вкладу [NUMBER]. Табуляграмою [PERSON] за січень 2011 року підтверджується, що з його заробітної плати відраховано в рахунок погашення позики 416,67 гривень. Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ст.257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 1 ст.73 ЦПК України передбачає, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Відповідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст.706 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. Якщо договором встановлено попередню оплату товару (стаття 693 цього Кодексу), прострочення покупцем оплати товару є відмовою покупця від договору, якщо інше не встановлено договором. Покупець має право повністю оплатити товар у будь-який час у межах встановленого договором періоду розстрочення його оплати. Відповідно ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Стаття 654 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права сумісної власності подружжя. У відповідність ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Поясненнями позивачки підтверджується той факт, що про свої порушені права вона дізналася лише у лютому 2014 року, тому суд вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною та за необхідне поновити його. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що під час перебування у шлюбі з [PERSON], відповідач [PERSON] 17 листопада 2010 року отримав безпроцентну цільову позику за місцем роботи на придбання житла в розмірі 25 000 гривень, в грудні 2010 року вже почав сплачувати позикодавцю щомісячні платежі в рахунок повернення цільової позики. 14 лютого 2011 року він придбав у своєї матері - позивачки по справі [PERSON], квартиру [ADDRESS] за 32 942,00 гривень, які отримано продавцем від покупця під час укладання договору купівлі-продажу квартири, але до його підписання, про що чітко зазначено в п.6 договору купівлі-продажу квартири. Також, умовами даного договору підтверджується, що позивачка була ознайомлена із заявою дружини покупця - відповідачки по справі [PERSON] про дозвіл на купівлю її чоловіком даної квартири в їх спільну сумісну власність. Також договором обумовлено, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] також мають право власності або розпорядження вказаною квартирою і відносно них є рішення виконкому Першотравенської міської ради №23 від 27 січня 2011 року, яким враховано та захищено інтереси малолітніх дітей. Інших доказів, які б підтверджували правові підстави для розірвання договору купівлі-продажу квартири позивачкою не надано та не здобуто в судовому засіданні. Посилання позивачки та відповідача [PERSON] на те, що умовою придбання квартири відповідачем, була сплата її вартості, згідно розписки, написаної ним 11 березня 2011 року, до 01 березня 2014 року, а до цього часу за ним не реєструвалося б право власності на зазначену квартиру, та доводи позивачки про те, що за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру, бо того вимагали умови надання йому позики на придбання житла, суд оцінює критично, бо вони дані заінтересованими сторонами по справі, спростовуються поясненнями відповідачки [PERSON], яка стверджує, що про існування розписки нічого не знала та табуляграмою відповідача [PERSON], з якої видно, що в грудні 2010 року він вже отримав позику від ВАТ "Павлоградвугілля" на придбання житла та в нього з заробітної плати почали відраховувати щомісячні платежі в рахунок погашення суми позики. У відповідність ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. У відповідність ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Враховуючи викладене, інтереси малолітніх дітей, суд вважає, що в задоволені позовних вимог в частині розірвання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 14 лютого 2011 року, між [PERSON] та [PERSON], повернення сторін у первинне положення, зняття з державної реєстрації прав на нерухоме майно, зареєстроване за реєстровим номером 180021 на ім'я [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed