Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що 08.02.2011 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-279/10 від 01.04.2010 року про стягнення з [PERSON] в користь АТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна") заборгованість по кредитному договору в розмірі 88 625,77 грн. та 564,13 грн. судових витрат. 05.09.2014 року державним виконавцем ІІ відділу ДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа та постановою від 05.09.2014 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно. 02.10.2014 року стягувач звернувся до ДВС із заявою про повернення виконавчого листа № 2-279/10 від 01.04.2010 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". 09.10.2014 року постановою ІІ відділу ДВС ЛМУЮ виконавчий лист було повернуто ТОВ "ОТП Факторинг Україна" без виконання. Позивач вказує, що нею було направлено заяву до ІІ відділу ДВС ЛМУЮ про звільнення майна з арешту, на що отримала негативну відповідь. Покликаючись на викладене, позивач просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції № 44631473 від 05.09.2014 року все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності по наявних матеріалах справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності по наявних матеріалах справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2011 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-279/10 від 01.04.2010 року про стягнення з [PERSON] в користь АТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна") заборгованість по кредитному договору в розмірі 88 625,77 грн. та 564,13 грн. судових витрат. 05.09.2014 року державним виконавцем ІІ відділу ДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с. 4) та постановою від 05.09.2014 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо є письмова заява стягувача. 02.10.2014 року стягувач звернувся до ДВС із заявою про повернення виконавчого листа № 2-279/10 від 01.04.2010 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". 09.10.2014 року постановою ІІ відділу ДВС ЛМУЮ виконавчий лист було повернуто ТОВ "ОТП Факторинг Україна" без виконання (а.с. 6). Позивачем було направлено заяву до ІІ відділу ДВС ЛМУЮ про звільнення майна з арешту, на що отримала негативну відповідь (а.с. 3). Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно частин 1-2 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Пунктом 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженні у його здійсненні. Із змісту ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника знімається. Даною статтею передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Оскільки ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа за заявою стягувача, то відповідно до ч. 5 ст. 60 вищезазначеного закону передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Суду не було надано доказів того, що за постановою про стягнення виконавчого збору відкривалося виконавче провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна застосовується лише для забезпечення реального виконання рішення. Арешт майна, за відсутності реального виконання рішення, обмежує право власності позивача, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення його з-під арешту, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України. Таким чином, арешт накладений на все рухоме та нерухоме майно був застосований для забезпечення виконання рішення суду у виконавчому провадженні, яке на даний час відсутнє, постанова про стягнення виконавчого збору не виносилася, [PERSON] на даний момент не є боржником стягувача у виконавчому провадженні та арешт майна створює перешкоди в реалізації права власності на належне їй майно. А тому, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про звільнення з-під арешту майна позивача. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved