Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

06.06.2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час розрахунку та просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» стягнути на його користь: - заробітну плату в сумі 30грн 34коп; - компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 104грн 31коп; - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи за період з 01.12.2014 року по день ухвалення рішення судом; - моральну шкоду, завдану затримкою розрахунку при звільненні в сумі 3000,00 грн. В обґрунтування позову вказував, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 вересня 2005 року по 6 грудня 2013 року та наказом від 6 грудня 2013 року був звільнений у звязку із скороченням штату, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року його поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Після поновлення на роботі за рішенням суду, він був звільнений у зв»язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ 28 жовтня 2014 року. Відповідач провів з ним повний розрахунок. В подальшому, у зв»язку з йогом перебуванням на лікарняному з 28 жовтня 2014 року по 29 листопада 2014 року, в наказ про його звільнення вносились зміни: спочатку дату його звільнення було змінено з 28 жовтня 2014 року на 03 листопада 2014 року, потім з 03 листопада 2014 року на 01 грудня 2014 року, відповідно без скасування самого наказу про звільнення. Через заборгованість по заробітній платі і неповний розрахунок на час звільнення з відповідача неодноразово стягувався за рішенням судів, які набрали законної сили, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: спочатку за рішенням апеляційного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року в сумі 6807,60 грн. за період з 30 квітня 2015 року по 1 липня 2015 року, а потім за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року в сумі 17359,38 грн. за період з 2 липня 2015 року по 25 листопада 2015 року; та за останнім рішенням апеляційного суду Донецької області від 7 березня 2016року в сумі 36420,66 грн. за період з 26 листопада 2015 року по 3 жовтня 2016 року. За рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року, яке набуло законної сили, і згідно якого з відповідача стягнуто 17359,38грн середнього заробітку за час несвоєчасної виплати грошової компенсації за 18 днів невикористаної в рік звільнення відпустки в розмірі 644 грн. 89 коп. Відповідач визнавши та сплативши заборгованість по заробітній платі розмірі 644 грн. 89 коп. 25 листопада 2015року, вже тоді коли він був звільнений з роботи не ознайомлював його з нарахуванням цієї суми та зі стягнутими відповідачем з цієї суми податками та зборами. Та нещодавно він дізнався, що відповідач вірно нарахував загальну суму компенсації, але не вірно (безпідставно) стягнув з неї деякі суми податків та зборів, які не повинен був стягувати, а відтак заборгував та не сплатив до теперішнього часу частину його заробітної плати, та враховуючи вимоги статті 116 КЗпП України не в повній мірі з ним розрахувався. Відповідачем 25.11.2015року було нараховане грошової компенсації за 18 днів невикористаної в рік звільнення відпустки в загальному розмірі 811грн 80коп. Та з цієї суми ним стягнуто: податок на дохід фізичних осіб 117грн 39коп.; єдиний соціальний внесок 22грн 18коп.; профспілкові внески 8грн. 12коп.; військовий збір 12грн 18коп., всього до видачі: 644грн 89коп. Вважав, що відповідач не повинен був стягувати з загальної суми грошової компенсації єдиний соціальний внесок 22грн 18коп., оскільки за рішеннями судів, які набули законної сили, 01 грудня 2014 року - є остаточною датою його звільнення з роботи, а 30 квітня 2015 року - є датою його звернення з вимогою про остаточний розрахунок. Сума грошової компенсації за 18 днів невикористаної в рік звільнення відпустки була нарахована і сплачена відповідачем 25 листопада 2015року. Тобто після його остаточного звільнення 01 грудня 2014року. Враховуючи, що він після 1 грудня 2014 року не був в трудових відносинах з відповідачем, а відтак був не застрахованою особою. 04.10.2017 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив суд з тих же підстав стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 1173, 65 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30.04.2015 року по день ухвалення рішення суду. В частині компенсації втрати частини доходів у зв»язку із порушенням строків їх виплати в сумі 104,31 грн. та моральної шкоди в сумі 3000,00 грн. просив позов залишити без розгляду. В судове засідання позивач не з»явився. До початку розгляду подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На уточнених позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та суду пояснювали, що при отриманні коштів 25.11.2015року, позивач знав про те, що з нарахованої йому компенсації за невикористану відпустку були утримані обов'язкові платежі. При відрахуванні таких платежів, відповідач є податковим агентом. Тобто, вважати, що даний спір є спором про заборгованість з заробітної плати, немає підстав. Також, безпідставні посилання на законодавство, що регулює відносини щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, тому повинно застосовувати строк позовної давності для звернення до суду - 3 місяця з моменту, коли позивач дізнався про своє, начебто порушене право. Строк звернення до суду сплинув 25 лютого 2016 року. На момент звільнення позивача, спір про розмір виплачених розрахункових виплат був відсутній. Компенсація за 18 днів невикористаної відпустки нарахована відповідачем добровільно в розмірі 811,80 грн. і виплачена позивачеві в повному обсязі з врахуванням обов'язкових утримань у розмірі 644,89 грн. на підставі службової записки від 25.11.2015р. Крім того, отримавши повідомлення про розмір розрахункових виплат при звільненні, позивач не звертався до відповідача щодо невідповідності нарахованих йому сум, в тому числі компенсаційних виплат. Вважали, що предметом спору не є заборгованість з заробітної плати. Позивачу в листопаді 2015 року виплачено надлишково 197,60 грн., що значно перевищує суму податків, утриманих з компенсації за невикористану відпустку. Крім того, утримання ЄСВ забезпечило дотримання прав позивача на включення суми компенсації до бази нарахування пенсії. Враховуючи викладене, просили суд відмовити в позові [PERSON] Суд, вислухавши представників відповідача, дослідивши матеріали провадження, встановив наступне. Згідно трудової книжки [PERSON], останній знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 1 вересня 2005 року по 6 грудня 2013 року та наказом від 6 грудня 2013 року був звільнений у зв»язку із скороченням штату, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року [PERSON] поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно запису в трудовій книжці 28 жовтня 2014 року [PERSON] було звільнено у зв»язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП Україн; у зв»язку з перебуванням [PERSON] на лікарняному з 28 жовтня 2014 року по 29 листопада 2014 року, в наказ про його звільнення вносились зміни: дату звільнення було змінено з 28 жовтня 2014 року на 03 листопада 2014 року, потім з 03 листопада 2014 року на 01 грудня 2014 року, відповідно без скасування самого наказу про звільнення. Згідно рішення апеляційного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року з відповідача було стягнуто заборгованість в сумі 6807,60 грн. за період з 30 квітня 2015 року по 1 липня 2015 року. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 17359,38 грн. за період з 2 липня 2015 року по 25 листопада 2015 року. Згідно рішення апеляційного суду Донецької області від 7 березня 2016року з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 36420,66 грн. за період з 26 листопада 2015 року по 3 жовтня 2016 року. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року, яке набуло законної сили, і згідно якого з відповідача стягнуто 17359,38грн середнього заробітку за час несвоєчасної виплати грошової компенсації за 18 днів невикористаної в рік звільнення відпустки в розмірі 644 грн. 89 коп. Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 згаданого Кодексу у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вказано, що, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП, вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд, на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Відповідно до ст.83 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). П. 2 Постанови Кабінету Міністрів №100 від 8 лютого 1995р «Порядок обчислення середньої заробітної плати», передбачено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Роз'яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством соціальної політики. В роз'ясненні, наданому начальником відділу з питань оплати праці Департаменту заробітної плати та умов праці Міністерства соціальної політики України, викладеному в віснику «Зарплата і кадрова справа» №11 від 06.06.2016року, вказано: сума, нарахована працівникові за час вимушеного прогулу, включається до розрахунку середньої зарплати за останні 12 місяців. На цій же підставі до розрахунку потрапляє і виплата за затримку виконання рішення суду, оскільки в цей період працівник також перебуває у вимушеному прогулі, протягом якого за ним зберігається місце роботи та середній заробіток. Враховуючи, що рішенням Артемівського міськрайонного суду від 18.07.2014 року [PERSON] було поновлено в займаній посаді з 06 грудня 2013 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. за 151 робочий день за період з 06.12.2013 року по 18.07.2014 , виходячи з середньоденної заробітної плати 164,02 грн., та на теперішній час відповідач в добровільному порядку сплатив ЄСВ з суми вимушеного прогулу, але не виплатив її фактично, тому в цій частині рішення суду перебуває на примусовому виконанні. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 06.09.2016року стягнуто з відповідача на користь позивача 328,04 грн. та вказано, оскільки наказом роботодавця від 22 липня 2014 року позивача поновлено на роботі з 6 грудня 2013 року, тому позивач вважається таким, що працював на підприємстві, в тому числі, 18 липня та 21 липня 2014 року. Враховуючи, що період з 06 грудня 2013року до 21липня 2014 року слід вважати таким, коли зберігається середній заробіток, при цьому нормативний акт не містить обумовлення врахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду при обрахуванні грошової компенсації за невикористану відпустку, виплатою цього середнього заробітку на обрахунку чи ні, вказаний період необхідно включити в період для розрахунку грошової компенсації за 18 днів щорічної відпустки. Розраховуючи грошову компенсацію за 18 днів щорічної відпустки, необхідно врахувати зарплату за період з грудня 2013 р. по липень.2014р..обрахована за відповідну кількість робочих днів в розрахунковому періоді відповідно до встановленого за рішенням суду середньоденного заробітку 164,04грн. Зарплата за липень 2014 року складає: 1206,52грн- з/п нарахована роботодавцем з 22.07.2014р.за відпрацьований час; 328,04грн -з/п нарахована за 18 та 21.07.2014р за рішенням суду; 2296,28грн -з/п обрахована за період з 01.07. по 17.07.2014року за 13 робочих днів, з середньоденного заробітку 164,04грн. 41835,30 грн. : 353 днів = 118,51 грн. 118,51 грн. х 18 днів відпустки = 2133,18 грн. ПДФО (15%)-319,98 грн. Військовий збір (1,5%) - 32 грн. Сума грошової компенсації за 18 днів щорічної відпустки (за винятком податків та зборів) складає: 2133,18 - (319,98 + 32) = 1781,20 грн. Виплачена сума грошової компенсації становить 644,89 грн., при цьому відповідач незаконно нарахував і стягнув з позивача ЄСВ в розмірі 29,22 грн. та профспілковий збір 8,12 грн., в загальному розмірі 37,34 грн., які підлягають поверненню. Недоотримана сума грошової компенсації становить: (1781,20 644,89) + 37,34 = 1173,65 грн. Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на 25.10.2017р., встановлено, що кількість робочих днів за період з 30.04.2015року по 25.10.2017року - 621 робочих днів; сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає: 621 х 170,19грн. = 105 687,99 грн. Остаточна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду, за виключенням стягнутих сум середнього заробітку за попередніми рішеннями судів, які підлягають виключенню: 105 687,99 грн. - (6807,60 +17359,38 + 36420,66 грн. ) = 45100,35 грн.

Outcome: approved