Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

14.06.2019 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до СФГ «Татьяна» про визнання недійсним договору оренди землі від 04.01.2008р. і припинення його дії на майбутнє. Позов мотивує тим, що 04.01.2008 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передала СФГ «Татьяна» земельну ділянку в строкове платне користування. Однак позивач вказує, що не підписувала зазначений договір і відповідно до висновків експертизи, які були проведені в межах кримінального провадження, підпис в договорі виконаний не [PERSON] , а іншою особою. [PERSON] не бажає продовжувати дію договору оренди, хоче його припинити. У зв`язку із наведеним позивач змушена звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити із зазначених підстав. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що факт виконання позивачем усіх умов договору та отримання впродовж 10 років передбаченої орендної плати свідчить про те, що обидві сторони договору вчинили дії на його виконання. 07.08.2019 року відповідачем надано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 05.09.2019 року витребовувались докази по справі. 17.10.2019 року представником позивача заявлено клопотання про доручення документів по матеріалів справи. 14.02.2020 року провадження по справі зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №145/2047/16-ц. 24.02.2020 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про зупинення провадження. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.03.2020 року ухвалу від 14.02.2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2008р. укладено договір оренди землі між Орендодавцем - [PERSON] та Орендарем СФГ "Татьяна" в особі голови господарства Буняк Володимира Івановича, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3.27га. у тому числі ріллі (сіножаті, пасовища, багаторічні насадження, тощо) -3,27 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 25000 гривень. Земельна ділянка, яка передається в оренду, немає недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору Орендар мас переважне право поновлення його на новий строк. Орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі готівкою в розмірі 1 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 250 гривень. За погодженням сторін, орендна плата за оренду земельної ділянки може виплачуватись також і в натуральній та/або відробітковій формі. Договір укладений та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його державної реєстрації. При цьому, позивач зазначає, що договір підписано від орендодавця невідомою особою. Відповідно до ст.ст. 13- 17 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно ст. ст. 4, 10, 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, актами інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів. прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (цивільних договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Як вбачається з матеріалів справи, постановою про закриття кримінального провадження, Слідчий СВ Хмельницького районного відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНГІ в Хмельницькій області старший лейтенант поліції Думський А.В., розглянувши матеріали кримінального провадження № 12017240250001015. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, Кримінальне провадження закрив у зв`язку з відсутністю в діянні невстановленої особи та [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. В подальшому по вказаному кримінальному провадженні призначено почеркознавчу експертизу, згідно висновку експерта № 1.1-0017:18 від 06.03.2018, підпис в договорі оренди земельної ділянки від 04.01.2008 року в графі «Орендодавець», а саме в графі « Підпис », виконаний не громадянкою [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено ті обставини, що [PERSON] не підписувала спірний договір, отже, не вчиняла дій, що спрямовані на набуття, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, а тому договір оренди слід визнати недійсним, також слід припинити на майбутнє зазначений договір. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.07.2015 р. у справі №3-195гс15, суд вказує на можливість визнання договору оренди недійсним лише на майбутнє. Своє рішення суд вищої інстанції мотивує тим, що фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює (у разі його недійсності) проведення між сторонами двосторонньої реституції, а тому, з огляду на ч. 3 ст. 207 ГК України, такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення. За таких обставин по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved