Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

09 грудня 2020 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою в порядку статті 317 ЦПК України. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] \~посилається на те, що [INFO] в м. Донецьку померла її мати [PERSON] , яка народилась [INFO] , уродженка с. Ніколаєвка Морозовського району Ростовської області Російської Федерації. Заявником було отримано лікарське свідоцтво про смерть № 57 від 10 листопада 2020 року та довідку про причину смерті № 57 від 10 листопада 2020 року, де причиною\~смерті матері є церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою.\~Вказані медичні\~документи,\~які підтверджують\~факт смерті\~ [PERSON] \~на тимчасово\~окупованій території,\~за своєю\~формою та\~змістом не\~відповідають вимогам\~українського законодавства,\~а тому\~не можуть\~бути підставою\~для проведення\~реєстрації смерті\~особи в\~органах РАЦС\~Міністерства юстиції\~України.\~Також не\~може вважатися\~легітимним на\~території України\~і свідоцтво про смерть [PERSON] № [NUMBER] , видане Кіровським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 2051, адже його\~було видано\~органом,\~який створено\~на цій\~території в\~порядку,\~не передбаченому\~законодавством України,\~тому зазначений\~документ не\~може створювати\~правових наслідків\~для осіб,\~яким його\~було видано. Таким чином вищевказаний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, внаслідок чого Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не може видати свідоцтво про смерть [PERSON] . Факт родинного зв`язку підтверджується копіями документів, які додаються до заяви, а саме: свідоцтвом про народження заявника, свідоцтвом про одруження [PERSON] , свідоцтвом про народження матері заявника. Встановлення факту смерті матері необхідне заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. Враховуючи те, що будь-яким іншим способом здійснити державну реєстрацію смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про смерть матері є неможливим, заявник вимушена звернутися до суду з цією заявою. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Ніколаєвка Морозовського району Ростовської області Російської Федерації, яка померла [INFO] в м. Донецьку. Заявниця надала до суду заяву в якій вимоги підтримує та просить провести розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням вимог ст. 317 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею\~18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій\~ніяким чином не легітимізує таку владу. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] 07 березня 1953 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 07 березня 1953 року, актовий запис № 222 (а. с. 9). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). На підтвердження факту смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до суду надане свідоцтво про смерть № [NUMBER] , видане Кіровським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки (а. с. 14). Також надано й інший документ виданий органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, зокрема лікарське свідоцтво про смерть № 57 від 10 листопада 2020 року (а. с. 13). Як встановлено судом, [PERSON] померла в м. Донецьку, а саме на тимчасово окупованій території України. Причиною смерті [PERSON] є церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою, що підтверджується довідкою про причину смерті № 57 від 10 листопада 2020 року (а. с. 12). На цей час заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть її матері встановленого зразка, оскільки надані нею документи, що підтверджують смерть [PERSON] на території України не визнаються та не приймаються державними органами. Відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видані заявнику лікарська довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть не вважаються документами, що мають юридичну силу на території України і не можуть створювати правових наслідків. Для отримання передбаченого діючим законодавством України свідоцтва про смерть [PERSON] , заявниця звернулася до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , але листом від 08 грудня 2020 року їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті (а.с. 16). Встановлення факту смерті матері необхідне заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. Судом встановлено, що та обставина, що [PERSON] померла [INFO] , була доведена зібраними та дослідженими судом належними письмовими доказами, а саме: лікарською довідкою про причину смерті № 57 від 10 листопада 2020 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] № [NUMBER] , видане Кіровським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 2051; листом Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 08 грудня 2020 року. Враховуючи вищезазначене,\~суд\~вважає\~доведеним факт\~того,\~що\~ [PERSON] \~померла\~ [INFO] ,\~а\~тому\~заява [PERSON] підлягає задоволенню,\~як обґрунтована. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З урахуванням вимог вищевказаної статті судом копію цього рішення на виконання буде надіслано до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Пунктом 8 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. З урахуванням вказаних вимог діючого законодавства, суд допускає негайне виконання цього судового рішення. Відповідно до п. 7 ст.\~294\~ЦПК\~України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved