Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкодизавдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача, що призвело до матеріальних втрат та моральних страждань. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». В судовому засіданні, позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили стягнути з [PERSON] вартість заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 553 712 грн 55 коп, заподіяну моральну шкоду у розмірі 15 000 грн 00 коп, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 55 702 грн 05 коп суму страхового відшкодування, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила закрити провадження по справі в зв'язку з відсутністю рішення суду про встановлення винної сторони у ДТП. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи проводити без його участі.В письмових запереченнях вказав, що необхідною ознакою визнання випадку страховим та проведення страхової виплати є встановлення уповноваженим органом особи, винної у ДТП, і яка несе відповідальність за збитки. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.11.2015 року на перехресті вул. Радистів - вул. Кисловодська у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль марки „Toyota", державний номерний знак [NUMBER] (під керуванням [PERSON].) та автомобіль марки „Hyundai", державний номерний знак [NUMBER] (під керуванням [PERSON].)отримали механічні пошкодження. Дана обставина сторонами по справі не оспорюється та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення складеним відносно [PERSON] (а.с. 86), протоколом огляду місця ДТП (а.с. 97), висновком Старшого слідчого СВ Деснянського РУ МВС України в м. Києві Кос О.М. (а.с. 89). На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мала чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4302893 укладений з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують забезпечений транспортний засіб „Toyota", державний номерний знак [NUMBER]. 25.03.2016 року позивач письмово звернувся до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та просив виплатити страхову суму у розмірі 46 500 грн 00 коп. З письмових заперечень ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» вбачається, що відповідач не вважає ДТП, що сталася 03.11.2015р. страховим випадком, оскільки відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Так як на момент розгляду справи вина водія [PERSON] в ДТП судовим рішенням не встановлена то підстави для виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відсутні. Таку позицію відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» суд сприймає критично з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2016р. року адміністративний матеріал про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП було повернуто для належного оформлення. Однак відсутність постанови про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, тому суд зобов'язний всебічно з'ясувати всі обставини справи, перевірити доводи позивача та заперечення відповідачів, надати їм відповідну правову оцінку та постановити у справі законне і обґрунтоване рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи зі змісту даної норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела Згідно висновку судового експерта № 62 від 06.05.2016р. в розглянутій дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля „Toyota", державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність технічним вимогам дорожніх знаків 2.2 (проїзд без зупинки заборонено), 2.4 (кінець головної дороги), та п.п. 10.1, 16.11, 16.3 правил дорожнього руху України і саме така невідповідність в діях вимогам дорожніх знаків перебуває в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП. За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено ТОВ "Українська експертна компанія" 2 000 грн., що підтверджується копією квитанції від 19.05.2016р. (а.с. 57). Отже, відповідно до висновків експертизи, враховуючи протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 86), висновок Старшого слідчого СВ Деснянського РУ МВС України в м. Києві Кос О.М. (а.с. 89), вина водія автомобіля „Toyota", державний номерний знак [NUMBER], у скоєні дорожньо-транспортної пригоди доведена. Шкода була завдана позивачу з вини [PERSON], тому остання повинна її відшкодувати. Зі звіту № 281/02/16Н вартість матеріального збитку завдана власнику автомобілю марки „Hyundai", державний номерний знак [NUMBER] становить 599 712 грн 55 коп. (ас. 11-23) За визначення матеріальної шкоди позивачем було сплачено ФОП [PERSON] 2 000 грн., що підтверджується копією квитанції від 21.01.2016р. (а.с. 50). Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р., N 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 03.11.2015р. по 10.11.2015р., одразу після ДТП, перебував на стаціонарному лікуванні. Поніс витрати на лікування в загальній сумі - 702 грн. 05 коп. (а.с. 10) Згідно ст. 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Враховуючи, що після настання ДТП 03.11.2015р. та до теперішнього часу завдана позивачу матеріальна шкода не відшкодована, останній позбавлений можливості здійснити ремонт пошкодженого автомобіля, з урахуванням тривалості позбавлення можливості користування транспортним засобом, емоційного стресу, перебування на лікуванні та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4302893 відповідальність застрахована з наступним лімітом: за шкоду заподіяну життю та здоров'ю - 100 000 грн 00 коп, за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн 00 коп. суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 553 712 грн 55 коп, заподіяну моральну шкоду у розмірі 19 964 грн 90 коп, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] 50 000 грн 00 коп суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну, 702 грн 05 коп - суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю, 35 грн 10 коп моральної шкоди. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідачів на користь держави відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 8 700 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial