Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що 08 червня 2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинилися. З 2014 року відповідач проживає окремо від сімї. Син проживає та перебуває на її повному утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вона сама займається вихованням дитини та його матеріальним забезпеченням, дитина часто хворіє і потребує постійного лікування, однак у звязку з зростанням цін зросли витрати на утримання дитини, а її доходів не вистачає. Відповідач є працездатним та фізично здоровим, інших утриманців не має, матеріально забезпечений. По кілька разів на рік виїжджає на роботи за кордон, де отримує значно більшу оплату за свою працю аніж у межах України В звязку з виниклими обставинами, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні, зазначила, що відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі по 930 гривень щомісяця, аліменти у розмірі 1500 гривень, як просить позивачка, відповідач не має можливості сплачувати, так як являється безробітним, не отримує жодного доходу, також протягом тривалого часу хворіє псоріазом, про що подала виписку з медичної картки. Беручи до уваги пояснення сторін, дослідивши подані докази, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони проживали в зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає із матірю окремо від батька. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить із того, що малолітня дитина сторін проживає окремо від батька, відповідача по справі і перебуває на утриманні матері. Виходячи із зазначеного та беручи до уваги стан здоров»я відповідача, який є працездатною особою, інших утриманців немає, періодично виїжджає на роботи за кордон, то на думку суду може сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1300 гривень. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial