Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

11 вересня 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій просить суд визнати за нею та відповідачем в рівних частках по 1/2 частині кожному право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 01 вересня 1999 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом запису актів громадянського стану Олександрійської міської ради Кіровоградської області, актовий запис № 371, під час перебування в якому подружжям придбано житловий будинок в с. Миронівка. За їх домовленістю будинок придбаний на підставі договору купівлі-продажу зареєстрований за відповідачем. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 12 березня 2017 року між сторонами шлюб розірвано. В позасудовому порядку вирішити спір не має можливості, оскільки відповідач відмовляється це зробити, тому позивач змушена звернутись до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання у справі. 17 листопада 2020 року сторони брали участь у підготовчому засіданні, відповідач надав суду копії договору купівлі - продажу будинку та витягу з державного реєстру правочинів. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 53) Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки та поштовим конвертом повернутим до суду з причин "За закінченням терміну зберігання". Відзив на позовні вимоги суду не надав, причини неявки не повідомив.(а.с. 41,43, 51) В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ухвали суду від 31 березня 2021 року, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 1999 року, який розірвано 12 березня 2017 року рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 401/1612/17. (а.с. 7,8) Згідно витягу з Державного реєстру правочинів житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2012 року за № 2-2201. (а.с. 26-29) Копією витягу від 12 грудня 2012 року підтверджується, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в Світловодському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації за № 47 в книзі 2. (а.с. 9) Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. ст. 61, 63 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтями 69, 70, 71 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене та з огляду на наявні в матеріалах справи докази, заявлені позовні вимоги, суд прийшов висновку, що будинок [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а частки власності позивача та відповідача в ньому є рівними. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved