Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

01.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 26207240201139 від 29.12.2011 року, стягнення 32427, 80 доларів США, в тому числі 30915,89 доларів США - суми основного боргу, 1209, 53 доларів США - суми нарахованих відсотків по договору з 29 квітня 2014 року по 26.08.2014 року та 302,38 доларів США - три проценти річних. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Квартальний» № 733532/2014, відповідно до умов якого позивач розмістив у відділенні банку банківський вклад в сумі 30037 доларів США на строк до 28.02.2015 року, з виплатою 12% відсотків річних (а.с. 3). Відповідно до копії квитанції 29.01.2014 року [PERSON] вніс на власний банківський рахунок грошові кошти в сумі 30037 доларів США (а.с. 4). Як вбачається із заяви позивача (а.с. 7) та виписки по рахунку, договір між сторонами на вимогу позивача банківського вкладу «Квартальний» № 733532/2014 був добровільно розірваний 29.04.2014 року, у зв'язку із чим відповідач зобов'язаний був повернути суму вкладу - 30037 доларів США та суму відсотків 878,89 доларів США. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка. Згідно положень ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Тобто, відповідно до положень даної статті, клієнт має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір банківського рахунка, а підставою для розірвання договору є заява клієнта. Суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушене право позивача щодо повернення йому грошових коштів за депозитним договором після закінчення його строку дії, в тому числі і гарантоване ст. 1 Протоколу № 11 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод право на мирне володіння майном, а отже підлягають стягненню сума вкладу, нараховані та невиплачені відсотки, згідно виписки по рахунку в сумі 30915, 89 доларів США. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Отже з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних в сумі 3903,36 грн за період з 29.04.2014 року по 26.08.2014 року, оскільки ст.. 625 ЦК України передбачає санкцію за невиконання зобов'язання, тому три відсотки річних повинні стягуватись в національній валюті, а не у валюті зобов'язання. Також на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 1209, 52 доларів США, відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, оскільки вклад фактично не був повернути позивачу. Щодо позовних вимог про розірвання договору від 29 січня 2011 року, то вони не підлягають задоволенню, з підстав, заявлених у позові, відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, позивач може у будь який час звернутись до банку із заявою про розірвання цього договору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved