Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року у розмірі 132451,61гривень, яка складається з: - 126629 (сто двадцять шість тисяч шістсот двадцять девять) гривень 87 копійок сума заборгованості за кредитом; - 5498 (пять тисяч чотириста девяносто вісім) гривень 61копійка сума заборгованості за відсотками; - 323 (триста двадцять три) гривні 13 копійок пеня; Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи від 06.10.2015 року головуючим суддею визначено [PERSON] Відповідно до розпорядження від 17.10.2016 року №35 проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого головуючим суддею визначено [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ «Альфа Банк» зазначено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначеного, угод (договорів), відбулося відступлення Права вимоги за кредитним договором № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року, що було укладено між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ПАТ "Альфа-Банк". 21.12.2007 року ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк"), та фізична особа - громадянин (ка) України яким (якою) [PERSON] уклали кредитний договір № 0310/1207/71-330. 21.12.2007 року ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та фізична особа - громадянин (ка) України яким (якою) [PERSON] уклали іпотечний договір № 0310/1207/71-330-2-1. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк зобов'язаний надати відповідачу кредити у сумі 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити прощ користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з ні банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. У порушення умов Кредитного договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.09.2014 року має прострочену заборгованість, а саме: - за кредитом 9656 (девять тисяч шістсот пятдесят шість) доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на 01.09.2014 року складає 126629 ( сто двадцять шість тисяч шістсот двадцять девять) гривень 87 копійок, - за відсотками 419 (чотириста девятнадцять) доларів США 29 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 5498 (пять тисяч чотириста девяносто одна) гривня 61 копійка, що підтверджується розрахунком заборгован кредитом. У з'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойку. На 01.09.2014 року розмір неустойки становить: - пеня - 24,64 (двадцять чотири) долари США 64 цента, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 123 (сто двадцять три) гривні 13 копійок. [PERSON] звернулася до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа Банк» «про визнання договору недійсним». В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що 21 грудня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник якого ПАТ Сведбанк» здійснив відступлення права вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк», який в свою чергу здійснив відступлення своїх прав вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Кредитний договір № 0310/1207/71-330, за умовами якого [PERSON] надав їй грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 40000,00 доларів США 00 центів, на строк з 21.12.2007 року то 20.12.2032 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. На забезпечення виконання основного зобов'язання за вказаним вище Договором, позичальник передав в іпотеку Банку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру під № 15 у будинку під № 24 по вулиці Москворецька у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Правовідносини клієнтів з банком регулюються Законом України споживачів». Кредитний договір № 0310/1207/71-330 укладений з порушенні «Про захист прав споживачів» та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10травня 2007 року «Про затвердження надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», в частині недотримання істотних умов, кредитних договорів, чим були порушені права Позивачки, як споживача фінансових послуг. При укладанні договору були порушені вимоги п. 2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: банк не надав у письмовій формі інформації про умови кредитування, зокрема наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; про податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладну інформацію з даного питання; про необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; про орієнтовну сукупну вартість кредиту, іншу інформацію, яка надається перед укладенням кредитного договору та за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлена статтями 15,23 Закону. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної сукупної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту ні в договорі, ні в додатку до нього не наведено. Згідно з Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», п. 3.2., передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процесу користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням передбачених у Додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Зміст спірного Кредитного договору суперечить вищенаведеному. Також відповідач не повідомляв у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, не повідомляв про можливість істотного зростання (більш, ніж можна було очікувати під час укладення договору) вартості своїх послуг,як того вимагає Закон. Відповідно до п. 10.12. Договору підписанням цього спірного договору позичальник надає згоду Банку контролювати ризики, пов'язані з наданням послуг позичальнику. В той же час, відповідно до п.3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, «у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач». В той же час Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому ч.12 ст. 10 Закону. [PERSON] не попередив при укладанні Кредитного договору, що його послуги зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги Позива, також [PERSON] не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Відповідно до ст. 15 Закону «Про захист прав споживачів», у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Кредитний договір був підписаний під впливом обману з боку банку, фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, оскільки узгоджу у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, ціни договору та розмір фактичного здорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Під час укладення Кредитного договору Відповідач (банк) приховав від позивачки повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позивачем свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку Позивачка сплатила би Відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній кількості таких платежів. Всі вказані розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без участі відповідача та без застосування технічних засобів. Крім того, на адресу суду надіслав заперечення стосовно зустрічної позовної заяви, де зазначив, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно п. 10.1. кредитного договору № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року, що було укладено між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] У п.1.5 кредитного договору вказано склад сукупної вартості кредиту для позичальника. П. 10.10 кредитного договору визначено, що сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. П.10.13 кредитного договору закріплено, що підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору [PERSON] надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Таким чином умовами кредитного договору № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року виконані усі вимоги Закону України «Про захист прав спожвачів». З матеріалів справи вбачається, що належні умови було дотримано кредитором, тобто банком, при укладанні кредитного договору з позичальником. Належних та допустимих доказів щодо обставин, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, зокрема про те, що відповідачем при укладанні договору його було введено в оману, він суду не надав. Інформація споживача про наявні форми кредитування, податковий режим сплати процентів та недоліки схем кредитування відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" повинна надаватися споживачу до укладення договору, а ненадання банком такої інформації споживачу також не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за змістом ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержанння в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 5-6 ст.203 ЦК України. При укладенні кредитного договору, підписаного відповідачем, яка підтвердила цим свою згоду умовами даної угоди, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін. Тобто, недійсність правочину може настати лише за певні порушення закону. Під час укладення кредитного договору порушень з боку Банку, які змогли би привести до недійсності цього договору не було, договір було укладено з додержанням вимог діючого законодавства, у тому числі: підписаний сторонами, повністю виконаний з боку банку та частково виконувався позичальником по кредиту. На момент укладення договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами сторін та виконанням. Відповідно до частин 1-3, 5-6 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Посилання позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правил відсоткової ставки. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18). Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору. Обґрунтовуючи свій висновок, суд правильно виходив із того, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив (п. 3.3 кредитного договору), що до підписання (перед його підписанням) цього договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі; виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що банк не надав йому у письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, вичерпних відомостей стосовно розрахунків з оплати послуг третіх осіб та обґрунтування їх вартості, зазначивши, що вся інформація щодо істотних умов кредитного договору міститься в тексті підписаного сторонами договору, ця інформація є чіткою і зрозумілою, крім того, сукупна вартість кредиту та реальної процентної ставки із зазначенням сум щомісячних платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород визначені графіком повернення кредиту - додаток 1 до договору, що є його невід'ємною частиною, а будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання договору або відмовитися від його підписання у разі ненадання йому такої інформації. Таким чином, зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов, тому дійшов правильного висновку про недоведеність та необґрунтованість указаних позовних вимог, адже позивачем не доведено, зокрема факту несправедливості умов кредитного договору. Разом із тим суд правильно зазначив, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч. 2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст. ст. 15 та 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у такому випадку кредитного договору. Відповідач та її представник в судовому засіданні надали письмові заперечення стосовно первісного позову, де заначили, що відповідно до ліцензії №38-2 від 07.12.2007 року визначено, що банківська ліцензія на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». В той же час, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-63 (в редакції 24 березня 2006 року, яка діяла на дату укладання Кредитного договору) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Тобто здійснення банківською установою кредитних операцій із ознаками валютої операції можливо лише за наявності відповідного дозволу (ліцензії). У наданій Позивачем [PERSON] ліцензії №38-2 від 07 грудня 2007 року не зазначено права на проведення валютних операцій. Таким чином, [PERSON] мав право здійснювати перелік операцій, передбачених даною ліцензією, виключно в грошовій одиниці України гривні. Також Позивачем надано Дозвіл НБУ №38-2 від 07 грудня 2007 року. [PERSON] Банку надано право на здійснення операцій, визначених п.1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно із додатком до цього дозволу. Додатком до дозволу чітко визначено вичерпний перелік операцій, які здійснювати ВАТ «Сведбанк», а саме: 1. Операції з валютними цінностями: - неторговельні операції з валютними цінностями: - ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті клієнтів-нерезидентів в грошовій одиниці України; - ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; - ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; - відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; - відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; - залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; - операції з банківськими металами на валютному ринку України; - інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках. 2. Емісія власних цінних паперів. 3. Організація купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів: - оплата зборів (мита) за дії, пов'язані з охороною прав на об'єкти права інтелектуальної; ті, уключаючи оплату послуг, які надаються патентними відомствами інших послуг патентних повірених за кордоном; - оплата за рахунок коштів фізичних осіб витрат на лікування в медичних закладах іншої держави, а також оплата витрат на транспортування хворих; - оплата за рахунок коштів фізичних осіб витрат на навчання і стажування в навчальних закладах іншої держави, витрат на проведення тестів, іспитів тощо; - оплата фізичними особами участі в міжнародних симпозіумах, семінарах, конференціях, конгресах, виставках, ярмарках, культурних і спортивних заходах, а також інших міжнародних зустрічах, що відбуваються на територіях іноземних країн; - оплата витрат фізичних осіб на придбання літератури та передплатних видань, що видаються за кордоном; - оплата витрат, пов'язаних з відрядженням за кордон; - платежі у зв'язку з прийняттям спадщини; - перерахування на утримання дипломатичних представництв, консульських установ України за кордоном та іноземних держав в Україні, представництв міжнародних та іноземних організацій, представництв іноземних банків та представництв юридичних осіб, які не займаються підприємницькою діяльністю; - перекази з оплати авторських гонорарів, премій, призів та інших виплат за використання обєктів права інтелектуальної власності фізичних осіб; - оплата фізичними особами послуг за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя, укладеними з нерезидентами, за наявності індивідуальної ліцензії Національного банку; - оплата фізичними особами продукції, робіт, послуг, прав інтелектуальної власності, що набуваються в нерезидентів за кордоном для власного споживання; - перерахування фізичними особами в разі виїзду за кордон на постійне місце проживання; - виконання зобов'язань за укладеними договорами з юридичними особами-нерезидентами стосовно відшкодувань витрат, здійснених ними на користь фізичних осіб - резидентів, які тимчасово перебувають за межами України, як оплата праці або інших витрат, пов'язаних з виконанням ними професійних обов'язків; - на оплату вступних, членських внесків до міжнародних організацій. Даний перелік є вичерпним та не містить жодного посилання на операції з видачі кредитів в іноземній валюті. Виходячи з викладеного, дозвіл НБУ №38-2 від 07 грудня 2007 року не надає Банку права на видачу кредитів в іноземній валюті. Таким чином, кредитний договір № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою був укладений в період відсутності у банку права на видачу кредитів в іноземній валюті. Отже, під час укладання даного Кредитного договору [PERSON] ввів в оману відповідача щодо наявності в банківської установи права на надання кредитів в іноземній валюті та уклав договір без відповідної ліцензії (дозволу), тобто всупереч діючого законодавства. В той же час, згідно норм Розділу II Постанови НБУ від 15 серпня 2011 року N281 «Про затвердження Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій», Національний банк надає банкам генеральні ліцензії для здійснення таких валютних операцій: - неторговельні операції з валютними цінностями; - валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (2664-14) та не зазначені в абзацах другому - сімнадцятому цього розділу. Отже законодавцем чітко розділено терміни: неторговельні операції з валютними цінностями та фінансові послуги. Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту є фінансовою послугою. Водночас, відповідно до п. 11 Постанови НБУ від 10 серпня 2005 № 281( зареєстрованої в міністерстві юстиції України 29 серпня 2005 року за №950/11230 в редакції від 16 жовтня 2007 року яка діяла на дату укладання Кредитного договору поточними неторговельними операціями в іноземній валюті є такі: перекази з оплати праці, стипендій, пенсій, аліментів, державної допомоги,матеріальної допомоги, допомоги родичів, благодійної та гуманітарної допомоги, виплат компенсацій, уключаючи виплати з відшкодування шкоди, заподіяної робітникам унаслідок каліцтва, професійного захворювання або іншого ушкодження здоровя, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, жертвам політичних репресій, жертвам нацистських переслідувань, членам їх родин і спадкоємцям, відшкодування за страховими випадками, премій, призів, успадкованих коштів, коштів за договорами дарування, коштів, заощаджених на рахунках, і прибутків за ними; виплати на підставі вироків, рішень, ухвал і постанов судових, слідчих та інших правоохоронних органів; оплата витрат, пов'язаних із смертю громадян (транспортні витрати і витрати на поховання); оплата витрат іноземним судовим, слідчим, арбітражним, нотаріальним та іншим повноважним органам (у тому числі сплата податків, зборів та інших платежів), витрат іноземних адвокатів. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.(т.1 а.с.23-29). Згідно вищезазначеного, угод (договорів), відбулося відступлення Права вимоги за кредитним договором № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року, що було укладено між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ПАТ "Альфа-Банк". 21.12.2007 року ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк"), та фізична особа - громадянин (ка) України яким (якою) [PERSON] уклали кредитний договір № 0310/1207/71-330.(т.1 а.с.9-12). 21.12.2007 року ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та фізична особа - громадянин (ка) України яким (якою) [PERSON] уклали іпотечний договір № 0310/1207/71-330-2-1. (т.1 а.с.47-48). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк зобов'язаний надати відповідачу кредити у сумі 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити прощ користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з ні банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. У порушення умов Кредитного договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.09.2014 року має прострочену заборгованість, а саме: - за кредитом 9656 (девять тисяч шістсот пятдесят шість) доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на 01.09.2014 року складає 126629 ( сто двадцять шість тисяч шістсот двадцять девять) гривень 87 копійок, - за відсотками 419 (чотириста девятнадцять) доларів США 29 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 5498 (пять тисяч чотириста девяносто одна) гривня 61 копійка, що підтверджується розрахунком заборгован кредитом. У з'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойку. На 01.09.2014 року розмір неустойки становить: - пеня - 24,64 (двадцять чотири) долари США 64 цента, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 123 (сто двадцять три) гривні 13 копійок. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку нового кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступасться, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обовязку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному і таке виконання зобов'язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Крім того, [PERSON] не навела переконливі доводи, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі, є підставою, для звільнення боржника від виконання зобовязань взагалі. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступивдо виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Жодних письмових звернень з боку Відповідача до ПАТ «Сведбанк» чи ПАТ «Альфа-Банк» з приводу того, що він не має можливості сплачувати за кредитом у справі немає, окрім того в матеріалах справи немає жодних відомостей чи доказів, що ПАТ «Сведбанк» відмовлялося приймати кошти в рахунок погашення кредиту. Окрім того, відповідно до ст. 537 ЦК України, відповідач мав право виконати свій обовязок шляхом внесення належних з нього коштів кредиторові грошей у депозит нотаріуса і це б вважалося належним виконанням зобовязання, але жодних дій з боку відповідача в цьому напрямі зроблено не було, вказаних дій Відповідач не вчинив, та лише одпосторонньо припинив виконання зобовязань за кредитним договором. До квітня 2014 року відповідач повністю або частково викопував на користь позивача - ПАТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобовязання за кредитним договором №0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року. [PERSON] було визнано позивача у якості нового кредитора та нею було продовжені сплати за кредитним договором №0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк», що підтверджується та визнається [PERSON], як повідомлення про зміну кредитора та отримання відповідних повідомлень про укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги, визнання ПАТ «Альфа-Банк» новим кредитором. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі понесені за сплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1324,52 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 533, 599, 608, 610, 611, 612, 625, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: approved