Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (т. 2 а. с. 140-143), просила: 1) - у порядку поділу майна, що є спільній частковій власності, виділити їй у власність за договором дарування в натурі Ѕ частку житлового будинку без надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з таких приміщень: веранди 1-1 площею 6,4 м2, кухні 1-2 площею 9,1 м2, житлової кімнати 1-3 площею 10,5 м2, житлової кімнати 1-4 площею 14,4 м2, житлової кімнати 1-5 площею 10,4 м2, загальною площею 50,8 м2, з них житловою площею 35,3 м2 та корисною площею 15,5 м2; 2) - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за нею право власності у порядку спадкування на ј частку житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складається з Ѕ частки приміщень будинку, будівель і споруд: а саме: житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 та надвірних будівель: гаража - "В", вбиральні - "Г", огорожі - "N"; 3) - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за нею право власності у порядку спадкування на Ѕ частку всіх будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови "а3", жилою площею 31,2 м2, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1 площею 6,3 м2, котельня 2-4 площею 4,0 м2, санвузол 2-5 площею 4,0 м2, кухня 2-6 площею 10,0 м2 та допоміжна кімната 2-7 площею 6,9 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 4) - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за відповідачем право власності у порядку спадкування на ј частку житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складається з Ѕ частки приміщень будинку, будівель і споруд: а саме: житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 та надвірних будівель: гаража - "В", вбиральні - "Г", огорожі - "N"; 5) - у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, визнати за відповідачем право власності у порядку спадкування на Ѕ частку всіх будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови "а3", жилою площею 31,2 м2, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1 площею 6,3 м2, котельня 2-4 площею 4,0 м2, санвузол 2-5 площею 4,0 м2, кухня 2-6 площею 10,0 м2 та допоміжна кімната 2-7 площею 6,9 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до договору дарування від 24 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської держаної нотаріальної контори Київської області Саверою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-185, її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , подарував їй за цією адресою Ѕ частку житлового будинку без надвірних будівель. Згідно із п. 1 даного договору житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 600 м2, жила площа будинку становить 49,6 м2, до будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня. За умовами цього договору дарування в її (позивача) конкретне користування переходять приміщення житлового будинку, позначені на плані цифрами: № 1 корисною площею 6,4 м2, № 2 корисною площею 9,2 м2, № 3 жилою площею 10,5 м2, № 4 жилою площею 14,4 м2та № 5 жилою площею 10,4 м2. У п. 2 договору дарування зазначено, що цей дар сторони оцінюють в сумі 4477 крб. 27 січня 1985 року на підставі вказаного вище договору дарування від 24 січня 1985 року Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації за нею на праві особистої приватної власності було зареєстровано об`єкт нерухомості в розмірі половини житлового будинку без надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Із довідки-характеристики зазначеного бюро технічної інвентаризації № 293 від 11 січня 1985 року, наданої [PERSON] у нотаріальну контору для відчуження частини житлового будинку, відображена технічна характеристика житлового будинку із надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок А-1 дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 49,6 м2, дійсною вартістю 6905 крб.; сарай - "Б" дерев`яний вартістю 902 крб.; гараж - "В" шлакоблочний вартістю 1072 крб.; вбиральня - "Г" дерев`яна вартістю 73 крб.; загальна дійсна вартість будівель і споруд 8952 крб. У п. 2 цієї довідки вказано, що за заявою власника відчужуються приміщення 1, 2, 3, 4, 5, жилою площею 35,3 м2, вартістю 4477 крб., які згідно із проведеним розрахунком складають половину житлового будинку, ідеальну частку. Відповідно до службової відмітки нотаріуса від 24 січня 1985 року [PERSON] , 1934 року народження, яка проживала за адресою: [ADDRESS] , своєю заявою надала згоду на дарування її чоловіком [PERSON] Ѕ частки житлового будинку, який вони побудували у період шлюбу, своїй дочці [PERSON] . Згідно із витягом з рішення виконкому Броварської міської ради народних депутатів Київської області від 14 грудня 1984 року № 484 [PERSON] надано дозвіл на оформлення самовільно побудованого туалету та дозволено йому подарувати Ѕ частку житлового будинку площею 35,3 м2, корисною площею 50,9 м2 [PERSON] . Відповідно до довідки інспекції державного страхування міста Бровари № 11 від 16 січня 1985 року, виданої [PERSON] , страхова оцінка споруд, належних йому на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] , становить 8952 крб. Даний договір дарування укладався відповідно до вимог п. п. 58, 59, 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, у якій зазначалось, що у договорі про відчуження власником частки будинку за бажанням сторін може бути вказаний і порядок користування конкретними його частинам, а також порядок користування земельною ділянкою. Усі наведені вище документи безспірно свідчать про те, що за договором дарування від 24 січня 1985 року її батько [PERSON] за згодою її матері [PERSON] подарував їй Ѕ частку житлового будинку без надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , вартістю 4477 крб., зокрема, вказані приміщення житлового будинку, позначені цифрами 1, 2, 3, 4 і 5. Всього їй фактично подаровано три житлові кімнати житловою площею 35,3 м2 та два допоміжних приміщення будинку корисною площею 15,6 м2, загальна площа подарованих їй приміщень, а саме Ѕ частки будинку становить 50,9 м2. Таким чином, на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року їй на праві власності належить не лише Ѕ частка житлового будинку без надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , але й конкретно визначені цим договором приміщення даного будинку: № 1 корисною площею 6,4 м2, № 2 корисною площею 9,2 м2, № 3 жилою площею 10,5 м2, № 4 жилою площею 14,4 м2, № 5 жилою площею 10,4 м2. Відповідач у справі [PERSON] є її (позивача) рідним братом. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 08 лютого 2002 року позивачу та 24 травня 2011 року відповідачу Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, сторонам у справі після смерті [INFO] їхньої матері [PERSON] на праві власності належить по ј частки житлового будинку із надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , право власності на цю ј частку позивачем зареєстровано 20 лютого 2002 року, відповідачем - 30 листопада 2011 року. Спадкове майно, на яке кожній із сторін видавалися свідоцтва про право на спадщину, складалося з Ѕ частки житлового будинку із надвірними будівлями, що фактично становить житлову кімнату, позначену на плані 2-2 житловою площею 14,3 м2, та надвірних будівель: гаража - "В", вбиральні - "Г", огорожі - "N". Після смерті їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] залишилося ще спадкове майно, яке на час відкриття спадщини мало статус самовільно зведеного, а саме: прибудова "а3" (приміщення 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та надвірні будівлі: сарай - "Е", гараж - "Д", сарай - "Ж", про що зазначено у вказаних вище свідоцтвах про право на спадщину за законом, яке при видачі цих свідоцтв нотаріусом не враховувалися. На даний час це спадкове майно, побудоване їхніми батьками самовільно, належить їй та відповідачу на праві власності в рівних частках, самовільним уже не вважається, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріальною контрою їй відмовлено з формальних причин. Відповідач [PERSON] її право власності в повному обсязі не визнає, судові спори між ними не вирішені, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Враховуючи викладене, позивач вважає, що на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за нею має бути визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку без надвірних будівель, що складається з таких приміщень: веранди 1-1 площею 6,4 м2, кухні 1-2 площею 9,1 м2, житлової кімнати 1-3 площею 10,5 м2, житлової кімнати 1-4 площею 14,4 м2, житлової кімнати 1-5 площею 10,4 м2, загальною площею 50,8 м2, з них житловою площею 35,3 м2 та корисною площею 15,5 м2. Також позивач вважає, що у порядку спадкування за кожною із сторін має бути визнано право власності на ј частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що складається з Ѕ частки приміщень, будівель і споруд: житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 та надвірних будівель: гаража - "В", вбиральні - "Г", огорожі - "N", та Ѕ частки будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови "а3", жилою площею 31,2 м2, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1 площею 6,3 м2, котельня 2-4 площею 4,0 м2, санвузол 2-5 площею 4,0 м2, кухня 2-6 площею 10,0 м2 та допоміжна кімната 2-7 площею 6,9 м2. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, оскільки згідно із договором дарування позивачу подаровано конкретну Ѕ частку спірного житлового будинку, а приміщення прибудови "а3" збудовані батьками сторін, тому використані під час її будівництва матеріали та обладнання є об`єктом спадкування та належать в рівних частках сторонам у справі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов не визнали, проти його задоволення заперечували, вважають заявлені [PERSON] позовні вимоги необґрунтованими і безпідставними, фактичним обставинам і встановленим рішеннями судів, що набрали законної сили між цими ж сторонами, обставинам справи, вони не відповідають. Обраний позивачем спосіб захисту права не ґрунтується на нормах матеріального права. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що сторони у справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрою і братом. Спір між ними щодо володіння та користування належним їм на праві власності житловим будинком із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , існує тривалий час, що підтверджується рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленими судом у спорі між цими ж сторонами від 25 червня 2012 року у цивільній справі № 2-3945/11 та від 05 серпня 2014 року у цивільній справі № 2-2531/11. Зазначений житловий будинок набутий у період шлюбу батьками сторін: [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі договору обміну домоволодіннями, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою 06 серпня 1965 року за р. № 1178, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 09 жовтня 1965 року за р. № 1544, (т. 1 а. с. 121-122). 24 січня 1985 року батько сторін [PERSON] за згодою дружини [PERSON] Ѕ частку зазначеного житлового будинку без надвірних будівель подарував дочці [PERSON] , позивачу у даній справі, що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Броварської міської держаної нотаріальної контори Київської області Саверою Л.Л., зареєстрованим у реєстрі за № 1-185 (т. 2, а. с. 36-38). У п. 1 цього договору дарування зазначено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 600 м2, жила площа будинку становить 49,6 м2, до будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня. За умовами цього договору дарування від 24 січня 1985 року у конкретне користування позивача [PERSON] перейшли наступні приміщення житлового будинку: веранда 1-1 площею 6,4 м2, кухня 1-2 площею 9,2 м2, житлова кімната 1-3 площею 10,5 м2, житлова кімната 1-4 площею 14,4 м2 та житлова кімната 1-5 площею 10,4 м2. 27 січня 1985 року на підставі даного договору дарування право власності на подаровану Ѕ частку житлового будинку без надвірних будівель за [PERSON] було зареєстровано Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що в реєстровій книзі зроблено запис за № 20 стор. 132 (т. 2 а. с. 39). Із матеріалів справи вбачається, що після укладення договору дарування у користуванні [PERSON] знаходилося 35,3 м2 жилої площі будинку, а у її батька [PERSON] - 14,3 м2, про що свідчать записи у будинковій книзі (т. 1 а. с. 146). [INFO] помер батько сторін [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, спадщину після його смерті прийняла тільки його дружина [PERSON] , мати сторін. Діти померлого: дочка [PERSON] і син [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовилися на користь своєї матері [PERSON] [INFO] дружині померлого, матері сторін [PERSON] Броварською міською держаною нотаріальною конторою Київської області видано свідоцтво про право власності на Ѕ частку у спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, зареєстроване в реєстрі за № 1177, (т. 1 а. с. 186). Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчено цим свідоцтвом, складається з Ѕ частки житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] на підставі договору обміну домоволодіннями, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою 06 серпня 1965 року за р. № 1178, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 09 жовтня 1965 року за р. № 1544. Також 28 березня 1998 року матері сторін [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1179, (т. 1 а. с. 187). Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з ј частки житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] , на іншу ј частку цього нерухомого майна видано свідоцтво про право власності згідно із ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. У вказаних двох свідоцтвах зазначено, що будинок дерев`яний, обкладений цеглою, позначений на плані літерою - "А-1", жилою площею 49,6 м2, із надвірними будівлями: гараж, вбиральня, огорожа. Також у свідоцтвах зазначено, що самовільно побудовані: прибудова "а3" (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та сарай -"Е", гараж - "Д", сарай - "Ж" у свідоцтва не враховуються. Виходячи з наведеного, після смерті [INFO] батька сторін [PERSON] житловий будинок, позначений на плані літерою - "А-1", дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 49,6 м2, із надвірними будівлями: гараж, вбиральня, огорожа, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на праві власності став належати: позивачу [PERSON] - Ѕ частка житлового будинку без надвірних будівель та матері сторін [PERSON] - Ѕ частка цього ж будинку із надвірними будівлями, з яких: ј частка будинку як спільне майно подружжя та ј частка будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. 22 квітня 1998 року право власності матері сторін [PERSON] на вказані ј і ј частки, всього Ѕ частку, вказаного житлового будинку зареєстровано Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчать відповідні записи у зазначених вище свідоцтвах, після чого у її, [PERSON] , користування перейшло 14,3 м2 жилої площі зазначеного будинку, що підтверджується записами у будинковій книзі (т. 1 а. с. 146 зворот). Видані 28 березня 1998 року [PERSON] свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом, які підтверджують її право власності на Ѕ частку житлового будинку, ніким із сторін не оспорювалися та є чинними правовстовлюючими документами. [INFO] померла мати сторін [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно - Ѕ частку житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] у рівних частках прийняли двоє її дітей: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи № 385 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 30 листопада 2001 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася дочка померлої [PERSON] , позивач у справі. 08 лютого 2002 року вказаною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадкового майна, що складається з Ѕ частки спірного житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , (т. 1 а. с. 189 зворот). У даному свідоцтві вказано, що будинок дерев`яний, обкладений цеглою, позначений на плані літерою - "А-1", жилою площею 49,6 м2, із надвірними будівлями: гараж, вбиральня, огорожа, вартість спадкового майна становить 11189 грн. Самовільно побудовані: прибудова "а3" (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та сарай -"Е", гараж - "Д", сарай - "Ж" у свідоцтво не враховуються. 24 травня 2011 року до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернувся син померлої [PERSON] , відповідач у справі, у якій зазначав, що спадщину після смерті матері він прийняв, так як проживав разом із спадкодавцем на день смерті. Того ж дня, 24 травня 2011 року, відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку спадкового майна, що складається з Ѕ частки спірного житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , (т. 1 а. с. 196 зворот). У даному свідоцтві зазначено, що будинок позначений на плані літерою - "А-1", загальною площею 96,4 м2, жилою площею 49,6 м2, із надвірними будівлями: гараж - "В", вбиральня - "Г", вбиральня - "И", огорожа - "N", вартість майна становить 18139 грн. 25 коп. Самочинно побудовані: прибудова "а3" (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7) вартістю 45709 грн., сарай -"Е" вартістю 12372 грн., гараж - "Д" вартістю 13364 грн. та сарай - "Ж" вартістю 7959 грн. у свідоцтво не враховуються. У жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила визнати недійсними зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 травня 2011 року та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 травня 2011 року, видані на ім`я [PERSON] , вказуючи на те, що ці документи видані помилково, посилаючись на положення п. п. 58, 59, 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, яка діяла на час укладення 24 січня 1985 року договору дарування їй Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тобто на ті ж самі обставини, що є підставою даного позову. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2012 року, ухваленим у цивільній справі № 2-3945/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2012 року, у задоволенні цього позову [PERSON] було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на спадкове майно після смерті матері сторін [PERSON] відповідачу видано правомірно (т. 1 а. с. 60-67). Суд встановив, що належне [PERSON] спадкове майно складалося саме із Ѕ частки житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , тому це спадкове майно підлягає поділу порівну між двома спадкоємцями, тому кожен із них має право на ј частку житлового будинку. Доказів того, що [PERSON] не мав права на спадкування після смерті матері [PERSON] тієї частини спадкового майна, на яке йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом, суду не було надано. Ще раніше, у червні 2011 року, тобто до подачі до суду позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2011 року, виданого на ім`я [PERSON] , позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні, зокрема, на належну йому ј частку житлового будинку [ADDRESS] , визнання за нею права власності на цю ј частку будинку та стягнення з неї на користь [PERSON] грошової компенсації вартості належної йому ј частки спірного житлового будинку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2012 року, ухваленим у цивільній справі № 2-2531/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 жовтня 2012 року, у задоволенні цього позову [PERSON] також відмовлено, за відсутністю необхідних, визначених законом (ст. 365 ЦК України), правових підстав для припинення права власності [PERSON] на ј частку спірного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а. с. 49-59). Зазначеним рішенням суду встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] - ј частка даного житлового будинку. Також кожній із сторін за вказаною адресою належить по Ѕ частки господарських будівель і споруд: гаражу - "В", вбиральні - "Г" та огорожі - "N". Із даного рішення суду вбачається, що відповідно до висновку № 12530/11-43 судової будівельно-технічної експертизи від 24 вересня 2012 року, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Дубинською Н.П., частки сторін як співвласників спірного житлового будинку [ADDRESS] в одиницях загальної площі даного будинку без урахування самочинно прибудованих до будинку приміщень прибудови "а3" становлять: співвласника ѕ часток будинку - 48,9 м2, співвласника ј частки будинку - 16,3 м2. Суд встановив, що прибудова "а3" (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7) самочинно побудована за життя батьків сторін, рік її побудови відповідно до технічної документації 1988. Із листа комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації" від 03 грудня 2012 року № б/н вбачається, що самовільно побудована прибудова "а3" до житлового будинку [ADDRESS] легалізована згідно із наказом Мінрегіонбуду України № 404 від 09 серпня 2002 року. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що будинок складається із двох квартир [ADDRESS] та № [ADDRESS] , які мають відокремлені входи, системи електро та газопостачання. Квартирою № 1 будинку, до складу якої входять: веранда 1-1 площею 6,4 м2, кухня 1-2 площею 9,2 м2, житлова кімната 1-3 площею 10,5 м2, житлова кімната 1-4 площею 14,4 м2 та житлова кімната 1-5 площею 10,4 м2, загальною площею 50,9 м2, житловою площею 35,3 м2, користується [PERSON] . Саме ці приміщення на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року перейшли у конкретне користування позивача. Квартирою № 2 будинку, до складу якої входять: веранда 2-1 площею 13,1 м2, житлова кімната 2-2 площею 14,3 м2, котельня 2-4 площею 4,0 м2, ванна 2-5 площею 4,0 м2, кухня площею 10,0 м2 та допоміжна 2-7 площею 6,9 м2, всього загальною площею 45,5 м2, житловою площею 14,3 м2, користується відповідач [PERSON] . Із наведеного вбачається, що до складу цієї квартири [ADDRESS] , якою користується відповідач [PERSON] , входить прибудова "а3", яка вважалася самовільно побудованою (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7). 24 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою, у якій зазначала, що у виданому їй 08 лютого 2002 року свідоцтві про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було вказано, що самовільно побудовані: прибудова "а3" (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та надвірні будівлі: сарай -"Е", гараж - "Д", сарай - "Ж", у свідоцтво не враховуються, на даний час це спадкове майно, Ѕ частка якого належить їй, самовільним не вважається, просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на це спадкове нерухоме майно (т. 1 а. с. 199). У задоволенні цієї заяви та видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове нерухоме майно нотаріальною конторою відмовлено, оскільки самовільно побудоване майно має бути узаконене на час видачі свідоцтва про право на спадщину. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з цим позовом про поділ майна, що є у спільній частковій власності, позивач [PERSON] посилалася на ст. ст. 15, 16, 355-367, 377, 392, 1216-1301 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у ч. 2 ст. 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, права власності Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] без надвірних будівель, [PERSON] посилалася на договір дарування від 24 січня 1985 року, згідно із яким їй подаровано конкретно визначені приміщення будинку, що складають Ѕ його частку, а також на те, що відповідно до п. п. 58, 59, 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, у якій зазначалось, що у договорі про відчуження власником частки будинку за бажанням сторін може бути вказаний і порядок користування конкретними його частинам, а також порядок користування земельною ділянкою. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що відповідно до договору дарування від 24 січня 1985 року власник житлового будинку [PERSON] за згодою дружини [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] Ѕ частку житлового будинку без надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За умовами вказаного договору дарування у конкретне користування [PERSON] перейшли приміщення зазначеного житлового будинку: веранда 1-1 площею 6,4 м2, кухня 1-2 площею 9,2 м2, житлова кімната 1-3 площею 10,5 м2, житлова кімната 1-4 площею 14,4 м2 та житлова кімната 1-5 площею 10,4 м2, всього жилою площею 35,3 м2. На даний час [PERSON] є власником ѕ часток житлового будинку та Ѕ частки надвірних будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказані приміщення будинку перебувають у користуванні позивача. Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України встановлено, що п раво спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України к ожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно із ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У ч. 3 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач [PERSON] як співвласник на даний час ѕ часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є спільній частковій власності сторін, має право у порядку поділу цього майна вимагати виділення їй у натурі ѕ часток із спільного майна, а не визнання за нею права власності на Ѕ частку конкретно визначених приміщень даного будинку, які на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року перейшли саме у конкретне користування позивача, а не у власність, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Посилання [PERSON] на те, що між її батьками був здійснений поділ спільного сумісного майна подружжя та її батько [PERSON] подарував їй належну йому Ѕ частку цього майна, позивачем у судовому засіданні не доведено та спростовується виданими 28 березня 1998 року матері сторін [PERSON] після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , батька сторін, свідоцтвом про право власності на Ѕ частку у спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, та свідоцтвом про право на спадщину за законом, які жодною із сторін не оспорювалися та є чинними на даний час. Не підлягають задоволенню й інші заявлені позивачем [PERSON] вимоги щодо визнання за кожною із сторін у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, права власності у порядку спадкування на ј частку житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складається з Ѕ частки приміщень будинку, будівель і споруд: а саме: житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 та надвірних будівель: гаража - "В", вбиральні - "Г", огорожі - "N", та визнання за кожною із сторін у порядку спадкування за законом права власності на Ѕ частку всіх будівельних матеріалів і обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови "а3", жилою площею 31,2 м2, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1 площею 6,3 м2, котельня 2-4 площею 4,0 м2, санвузол 2-5 площею 4,0 м2, кухня 2-6 площею 10,0 м2 та допоміжна кімната 2-7 площею 6,9 м2, що знаходяться за вказаною адресою, виходячи з наступного. З метою вирішення даного спору за клопотанням обох сторін ухвалою суду від 20 квітня 2016 року у справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза. Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10 листопада 2011 року № 10338/16-43/19724/19725/19726/17-43 вбачається, що за даними технічного паспорта № 1544 від 25 грудня 2001 року неможливо встановити, з яких матеріалів була виконана прибудова "а3", зазначена як самовільно побудована, та в якому технічному стані вона знаходилася на момент виготовлення цього технічного паспорта. Визначити дійсну вартість будівельних матеріалів та обладнання, що були використані для будівництва приміщень прибудови "а3" площею 31,1 м2 (розміром 9,36 х 4,40 м), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у технічному стані на 02 червня 2001 року, тобто на момент смерті матері сторін [PERSON] , не видається можливим через відсутність вихідних даних: опис конструкцій, обладнання, перелік матеріалів, їх обсяги, технічний стан. Із цієї експертизи також вбачається, що вартість будівельних матеріалів та обладнання із урахуванням вартості робіт щодо прибудови "а3" у технічному стані на день проведення експертизи становить 267979 грн. Доказів вартості будівельних матеріалів та обладнання, що були використані для будівництва приміщень прибудови "а3" позивачем [PERSON] суду не надано. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказував на те, що у період 2011-2015 року за власний рахунок ним у дану прибудову "а3" встановлено нове обладнання, а саме: електро і газопостачання, встановлено відокремлене (автономне) електропостачання та газопостачання, що значно збільшило вартість цієї прибудови. За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи наведене, суд, зберігаючи об`єктивність на неупередженість, недоведеність позовних вимог позивачем та неподання доказів відповідачем, вважає що і у цій частині правові підстави для задоволення позову відсутні. Показання свідків є суперечливими, висновків суду у цій частині вони не спростовують. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, у зв`язку з недоведеністю його в суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed