Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що 21.05.2007р. між позивачем та [PERSON] укладено Договір кредиту № 2007/13-2.06/318, відповідно до якого позивач зобовязався надати окремими частинами кредит в межах максимального ліміту заборгованості 88 440,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 20.05.2022р. зі сплатою 13 процентів річних. 08.08.2008р. укладено договір про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 2007/13-2.06/318 від 21.05.2007р., відповідно до якого максимальний ліміт заборгованості склав 111\~800,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 20.05.2017р. зі сплатою 14 процентів річних. На забезпечення виконання [PERSON] обовязків за Договором кредиту, 21.05.2007р. між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, згідно з яким було передано в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,086 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Україна, Одеська область, Комінтернівська сільська рада, село Ліски, вул.Новоселів, 16. [PERSON] не виконуються умови Договору кредиту порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 167\~116,47 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом становить 90\~263,24 доларів США, сума заборгованості за відсотками становить 76\~853,23 доларів США. За таких обставин позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 167\~116,47 доларів США за курсом на день ухвалення рішення, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,086 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Україна, Одеська область, Комінтернівська сільська рада, село Ліски, вул.Новоселів, 16, яка належить відповідачам на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 944494 за ПАТ «Укрсоцбанк», ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 3\~654,00 грн. У судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечували з наступних підстав. Відповідно до п.п.2.6, 2.8, 2.9, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 Договору кредиту № 2007/13-2.06/318 від 21.05.2007р. та п.п.2.3, 3.1-3.2.1 Додаткової угоди № 1 про внесення змін до Договору кредиту № 2007/13-2.06/318 від 21.05.2007р., [PERSON] зобовязана не пізніше 10 числа кожного місяця сплачувати проценти та погашати кредит. Згідно довідки банку від 12.08.2014р., датою останнього платежу відповідача по кредиту є 30.09.2011р. З 11.10.2011р. почали діяти положення п.4.5 Договору кредиту, яким передбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 Договору, більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Таким чином, строк користування кредитом вважається таким, що сплинув, з 10.01.2012р., та з 11.01.2012р. почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 11.01.2015р. Позов датований 27.04.2015р., тобто з пропущенням строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечували з вищезазначених підстав, викладених в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки належить відмовити за таких підстав. Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 14.05.2007р. між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/13-2.06/318 (Договір кредиту), згідно з п.п.1.1, 1.1.1 якого Кредитор зобовязується надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими частинами зі сплатою 13,0 процентів річних та комісій в межах максимального ліміту заборгованості 88\~440,00 доларів США з встановленим графіком повернення кредиту та з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за кредитом до 20.05.2022р. 08.08.2008р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 2007/13-2.06/318 від 21.05.2007р., відповідно до якого Кредитор зобовязується надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими частинами зі сплатою 14,0 процентів річних та комісій в межах максимального ліміту заборгованості 111\~800,00 доларів США з встановленим графіком повернення кредиту та з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за кредитом до 20.05.2017р. Відповідно до п.п.2.5, 2.9, 3.3.6, 3.3.8 Договору кредиту № 2007/13-2.06/318 від 21.05.2007р., [PERSON] зобовязана не пізніше 10 числа кожного місяця сплачувати проценти та погашати кредит. Згідно з п.4.5 Договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Пунктом 2.7 Договору кредиту № 2007/13-2.06/318 від 21.05.2007р. передбачено, що у разі прострочення повернення заборгованості за кредитом понад 90 днів, сплата процентів до моменту її повернення, починаючи з місяця, в якому прострочення перевищило 90 днів, здійснюється у валюті Кредиту щомісячно, в передостанній робочий день відповідного місяця. Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» № 10.1-186/96-11232 від 12.08.2014р., останній платіж за Договором кредиту було здійснено [PERSON] 30.09.2011р. З 11.10.2011р. почали діяти положення п.4.5 Договору кредиту. Таким чином, строк користування кредитом вважається таким, що сплинув, з 10.01.2012р., та з 11.01.2012р. почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 11.01.2015р. Частиною 1 ст.266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На забезпечення виконання [PERSON] обовязків за Договором кредиту, 21.05.2007р. між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, згідно з яким було передано в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,086 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Україна, Одеська область, Комінтернівська сільська рада, село Ліски, вул.Новоселів, 16, яка належить відповідачам на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 944494. 08.08.2008р. між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору, згідно з яким зокрема змінено п.п.1.4.1, 1.4.2 Іпотечного договору, з викладенням їх в наступній редакції: повернення позичальником кредиту, що надається, у сумі 111\~800,00 доларів США, буде здійснюватися окремими частинами, з графіком змін максимального ліміту заборгованості, передбаченим Основним зобовязанням, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 20.05.2017р. на умовах, визначених Договором про внесення змін № 1 від 08.08.2008р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,0 відсотків річних. 01.10.2010р. між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору, згідно з яким зокрема змінено п.п.1.4.1, 1.4.2 Іпотечного договору, з викладенням їх в наступній редакції: повернення кредиту в сумі складає: 90\~263,24 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 23\~547,58 доларів США, передбаченим Основним зобовязанням, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 20.05.2022р. (включно), що здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,42 відсотків річних. Згідно з п.4.1 зазначеного Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.5 зазначеного Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-прродажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст.6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до п.4.6 зазначеного Іпотечного договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-прродажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договру та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України, позивач обрав способом судового захисту свого права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Водночас, у відповідності до ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано первинних документів щодо отримання [PERSON] суми кредитного договору та щодо погашення нею отриманого кредиту і відсотків протягом дії кредитного договору і до часу звернення позивачем до суду. Розрахунок заборгованості за кредитним договором позивачем також не надано. Отже, суд вважає недоведеною суму боргу [PERSON] перед позивачем. Частиною 3 ст. 37 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, оцінка предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент пред'явлення відповідної вимоги не визначалась, клопотання про проведення такої оцінки кредитором не заявлялось. Таким чином, вимоги банку задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed