Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи , що з серпня 2014 року вона переїхала до відповідача в смт. Широке на постійне проживання, де проживала до січня 2015 року. В серпні 2014 року вони з відповідачем купили водонагрівач за 1999,90 грн., на який склалися по 1000 грн., а також у кредит було придбано холодильник та пральну машинку, кредит оформлювала вона, гроші за кредит виплачувала вона. Рішенням Широківського районного суду від 28 вересня 2015 року з незаконного володіння відповідача витребувано холодильник та пральну машинку, рішення набрало законної сили. З метою виконання рішення вона звернулась до виконавчої служби, 11.02.2016р. їй відмовлено в відкритті провадження, оскільки виконавчий лист не містить зобов'язальний характер, вона зверталась до суду з питанням про ухвалення додаткового рішення, ухвалою суду від 06 вересня 2016 року їй відмовлено, оскільки в судовому засіданні відповідач заявив, що пральну машинку і холодильник він продав. Просить стягнути з відповідача вартість машинки та холодильника 8998 грн., а також виділити їй 1/2 частку зі спільного сумісного майна - водонагрівача вартістю 1999, 90 грн. та стягнути на її користь грошову компенсацію 999,45 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона проживала спільно з відповідачем, все купувала, вони купили у кредит пральну машинку і холодильник, кредит було погашено за її кошти, також вони з відповідачем складались по 1000 грн. на купівлю водонагрівача, письмових доказів передачі коштів не має. Пральну машинку, холодильник і водонагрівач привезли за її заявкою до будинку відповідача, вони там і залишились. Відповідач проти позову заперечує, суду пояснив, що з серпня 2014 по січень 2015р. позивач приїжджала до нього в гості, він просив її допомогти йому в виборі пральної машинки та холодильника, він хотів оформити кредит, але там необхідна була реєстрація в м. Кривому Розі, так як позивач зареєстрована в [INFO], то кредит оформили на неї, а виплачував кредит він за свої кошти, зараз пральну машинку і холодильник він продав. Також він купував водонагрівач за свої особисті кошти, позивач не давала гроші на придбання водонагрівача, можливо в той період вона купувала продукти. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року (а.с. 11-12) встановлено, що "згідно заявки позивача на доставку № КРЛР-82035/УдС, спірне майно доставлено 02.08.2015 року за адресою:\~смт.\~Широке Широківського району Дніпропетровської області, вул. Молодіжна, 4. Дана обставина не оспорюється сторонами та є встановленою в порядку ст. 61 ЦПК України. Як зазначає позивачка, спірне майно доставлено за її вказівкою за вказаною адресою, оскільки вона мала намірстворити сімю з\~відповідачем і використовувати це майно, проживаючи з відповідачем. Відповідно до квитанцій, наданих сторонами, кредит оплачувався позивачкою, що зазначено в кожній з них. Дана обставина спростовує твердження відповідача, що саме він придбав спірне майно і оплачував кредит. Згідно довідки кредит позивачкою сплачено в повному обсязі на час ухвалення рішення в даній справі. В серпні 2014 року сторони почали жити разом за вказаною адресою. Однак створити сімю сторонам не вдалося, тому в січні 2015 року позивачка виїхала і проживає за іншою адресою. Спірне майно при виїзді позивачці відповідач не віддав і не віддає. Ці обставини не оспорюються сторонами. Сторони визнають, що з часу доставки спірного майна за вищевказаною адресою воно там перебуває до сих пір і відповідач в добровільному порядку відмовляється передати його позивачці". Судом встановлено, що власником спірного майна є позивач, відповідач незаконно заволодів ним. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року залишено без змін (а.с. 13, 14-15) Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вищезазначеного рішення видано виконавчий лист від 28.09.2015 року № 197/398\\15-ц, про витребування з незаконного володіннявідповідача на користь позивача холодильник Snaige RF35SM, пральну машину LG F1089 та стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.16). Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Широківського районного управління юстиції від 11.02.2016 року позивачу відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки документ не містить зобовязальний характер (а.с. 17). Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2016 року у задоволенні заяви [PERSON] про винесення додаткового рішення по справі № 197/398/15-ц відмовлено, проте у судовому засіданні встановлено, що у відповідача [PERSON] спірні речі (холодильник та пральна машина) відсутні, оскільки він їх продав (а.с. 18). Відповідно до чеку від 30.07.2014 р. за пральну машинку LG F1089 сплачено 4399 грн., за холодильник Snaige RF35SM сплачено 4599 грн. Для придбання вищезазначеного майна позивач отримувала кредитні кошти у ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується заявою № 001-26008-300714 від 30.07.2014 року (а.с. 19, 21). Відповідач суду пояснив, що пральну машинку і холодильник він продав, тому повернути не може. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8998 грн. майнової шкоди. Заперечення відповідача щодо придбання пральної машинки та холодильника за його особисті кошти судом не приймаються, оскільки обставина придбання спірного майна за кошти позивача встановлена рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року, що набрало законної сили 28.03.2016 року, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до квитанції від 02.08.2014 року придбано водонагрівач ВОSСН ES 075-5 В за 1999,90 грн. (а.с. 19). В квитанції не зазначено, хто є покупцем водонагрівача. Згідно з заявкою на доставку № КРЛР-82035/УдС від 02.08.2014 року за адресою: смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, вул.. Молодіжна, 4, доставку водонагрівача замовлено позивачем (а.с. 20). Також позивач стверджує, що вона надавала 1000 грн. на купівлю водонагрівача, відповідач стверджує, що водонагрівач він придбав за особисті кошти. Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог про виділення 1/2 частки водонагрівача та стягнення грошової компенсації зазначає, що водонагрівач є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. У правових позиціях Верховного Суду України по справам № 6-2333цс15, № 6 612цс15, зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що водонагрівач є спільною сумісною власністю, вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки (ст. 74 СК України) не зазначає, відповідач же стверджує, що позивач приїжджала до нього у гості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надала суду належних і допустимих доказів щодо внесення 1000 грн. на придбання водонагрівача ВОSСН ES 075-5 В, тому у задоволенні позовних вимог про виділення частки зі спільного сумісного майна, стягнення грошової компенсації водонагрівача слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем, відповідно до наданих квитанцій, сплачено надлишкову суму судового збору у розмірі 551,20 грн., оскільки відповідно до ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовом майнового характеру поданою фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Ціна ж позову у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог (п.10 ч.1 ст. 80 ЦПК). Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (ст. 7 ЗУ "Про судовий збір). Відповідно до ст. 1166 ЦК України,

Outcome: partial