Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

11 вересня 2018 року Виконавчий комітет Нововолинської міської ради в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтовують тим, що відповідач [PERSON] має на утриманні двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказують, що діти знаходились на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах, у зв'язку із ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов'язків, з 01.08.2018 року малолітні діти перебувають на обліку, дітей, які залишились без батьківського піклування. Малолітні діти проживали за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю - відповідачем по справі [PERSON], яка не здійснює належного догляду за ними, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, часто залишає дітей, зокрема 30.07.2018 року мати перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, залишила дітей без нагляду, тому діти були влаштовані у сім'ю патронатного вихователя, мати із заявою про повернення їй дітей не зверталась. Зазначають, що на час обстеження в квартирі було брудно, речі розкидані, не було наявності продуктів харчування, присутній неприємний запах та каплі крові по всій квартирі. Вказують, що у період з 01.03.2018 року по 02.07.2018 року Нововолинським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді здійснювався соціальний супровід сім'ї [PERSON], з метою удосконалення навиків догляду за новонародженою дитиною, формування відповідального батьківства, удосконалення соціально-побутових навичок. У період з 12.02.2018 року по 22.05.2018 року малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за заявою матері [PERSON] перебували у сім'ї патронатного вихователя [PERSON] Вказують, що з відповідачем [PERSON] неодноразово були проведені профілактичні бесіди щодо неналежного виконання батьківських обов'язків, недопустимості вживання алкогольних напоїв та залишення дітей, але незважаючи на зазначене остання надалі продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків, не дотримуються рекомендацій служби у справах дітей. Вважають, що за таких умов діти не можуть нормально розвиватись та виховуватись, така атмосфера негативно впливає на фізичне та психічне здоров'я дітей та несе загрозу їх життю та здоров'ю, а тому просять позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], та стягувати з відповідача [PERSON] на користь особи або на рахунок закладу, де будуть утримуватись малолітні діти аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі так як відповідач ніде не працює в розмірі по 750,00 грн. на кожну дитину щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. До проведення судового засідання представник позивача - начальник служби у справах дітей [PERSON] подала до суду письмову заяву, змінила позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, просить провести відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від їх матері [PERSON], не позбавляючи матір батьківських прав, в частині стягнення аліментів залишила вимоги без змін, просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, змінені позовні вимоги визнала, згідна на відібрання від неї дітей та стягування на їх утримання аліментів, зобов'язалась змінитись. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, зокрема: копії свідоцтв про народження дітей (а.с.3,4), копію паспорта та ідентифікаційного номера відповідача (а.с.5), копії актів обстеження умов проживання малолітньої [PERSON], [INFO], від 09.02.2016 року, 30.05.2016 року, 17.08.2017 року, 27.09.2017 року (а.с.6-9), копії актів обстеження умов проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], від 06.02.2018 року, 06.02.2018 року, 30.07.2018 року (а.с.10-12), копію рішення виконкому Нововолинської міської ради Волинської області від 16.08.2018 року №258 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.13), висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.13-14), копію листа Центру ПМСД Нововолинської ЦМЛ від 11.12.2017 року №4337/01-20 щодо доцільності взяття сім'ї під соціальний супровід (а.с.15), копії заяв [PERSON] від 10.10.2017 року, 20.02.2018 року, 16.05.2018 року (а.с.16,17,18), копію рішення виконкому Нововолинської міської ради Волинської області від 22.02.2018 року №70 про влаштування малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.19), копію рішення виконкому Нововолинської міської ради Волинської області від 02.08.2018 року №244 про влаштування малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.20), суд дійшов висновку, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухилилась від обов'язку по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], не утримує їх, а також не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, не цікавиться їхнім життям, здоров'ям, вихованням, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Згідно вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із нормами ст.164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, тощо. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитини не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно п.2-5 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для відібрання дітей від матері, не позбавляючи її батьківських прав відносно них та стягнення аліментів на їх утримання, суд позов задовольняє та приймає рішення про відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від їх матері [PERSON], не позбавляючи матір батьківських прав відносно дітей. Згідно ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ніде не працює, враховуючи матеріальне становище відповідача, малолітніх дітей, стан здоров'я кожного зокрема, суд, відповідно до ст.182, ст.184 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 750,00 грн. на кожну дитину, які присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь особи або на рахунок закладу, де будуть утримуватись малолітні діти щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн., із розрахунку: 704,80 грн. немайнова вимога та 704,80 грн. майнова вимога = 1409,60 грн.

Outcome: approved