Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У травні 2015 року ПАТ КБ «Експобанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором кредиту № 4/2008 USD від 06.03.2008 року станом на 27.04.2015 року на загальну суму 94325,96 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 25068,42 доларів США, пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 11.10.2010 року по 27.04.2015 року в розмірі 69256,96 доларів США. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «КБ «Експобанк» зазначив, що 06 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», яке є повним правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», укладений договір кредиту № 4/2008 USD за умовами якого [PERSON] наданий кредит у розмірі 28 680 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12 % річних від суми кредиту строком повернення не пізніше 05 березня 2015 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Кредитним договором, а відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, чим порушив свої зобовязання. У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 06 березня 2008 року між банком та [PERSON] укладений договір поруки. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Експобанк» відмовлено. У апеляційний скарзі ПАТ «КБ «Експобанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 94325,96 доларів США, та судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновки суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності не відповідають обставинам справи, оскільки згідно договору кредиту № 4/2008 USD від 06 березня 2008 року позичальник зобовязується повернути кредит не пізніше 05.03.2015 року, тобто початок перебігу строку позовної давності починається саме з цієї дати, а закінчується 05.03.2018 року. На думку апелянта суд не узяв до уваги строк дії договору до закінчення строку користування кредитом та строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 05.03.2015 року. Банк наполягає, що право кредитора вважається порушеним з моменту порушення боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його сплати. Представник ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час і місце судового розгляду справи належним чином сповіщені, що документально підтверджено. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе слухати справу без їх участі у судовому засіданні, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON], який також представляє інтереси відповідача [PERSON], апеляційну скаргу не визнали та просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права. [PERSON] пояснив суду, що ніякого боргу за кредитним договором у нього та його дружини [PERSON] нема і вимоги банку про стягнення заборгованості є безпідставними. Зазначив, що в рахунок погашення заборгованості добровільно передав банку заставне майно - автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], обєм двигуна 1598, 2008 року випуску, про що був складений акт прийому-передачі автомобіля. Стверджував, що прийнявши автомобіль, позивач запевнив [PERSON], що кредит буде погашений повністю і у банку до позичальника нема ніяких претензій. [PERSON] пояснив, що після отримання кредиту за графіком сплачував заборгованість за кредитом, а останній платіж за кредитним договором здійснив у лютому 2010 року і після цього ніяких платежів не вносив. Після передачі банку автомобіля вважав, що борг за кредитом перед банком повністю погашений за рахунок проданого банком предмета застави - автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER]. Тому вимоги банку вважає безпідставними та наполягав, що судом першої інстанції правильно вирішено спір і ухвалено законне рішення по суті спору. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Перевіряючи згідно до ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи. 12 травня 2015 року ПАТ «КБ «Експобанк»» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів кредитної заборгованості на загальну суму 94325,96 доларів США, яка станом на 27.04.2015 року складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 25068,42 доларів США та пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості за період з 11.10.2010 року по 27.04.2015 року в розмірі 69256,96 доларів США. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у своєму рішенні від 14 листопада 2016 року зазначив про необхідність застосування у справі строків позовної давності відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 259, 261, 267 ЦЙК України та враховуючи наявність заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності. Проте, з таким висновком оскаржуваного рішення не погоджується апеляційний суд, з огляду на таке. Згідно до ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. 06 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Експобанк», та [PERSON] укладений договір кредиту № 4/2008 USD, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 28 680 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності зі сплатою 12% річних строком до 05 березня 2015 року (а.с. 8-9). Зазначені обставини в апеляційному суді [PERSON] не спростовував і не заперечував. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору забезпеченням зобовязань позичальника за цим Договором є застава автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], обєм двигуна 1598, 2008 року випуску. Як встановлено апеляційним судом, 06 березня 2008 року між Банком та [PERSON] укладений договір поруки, згідно якому [PERSON] поручилася перед Банком за виконання [PERSON] зобовязань за Кредитним договором (а.с. 21). Пунктом 1.2 Договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і Позичальник. Зазначені обставини в апеляційному суді учасники судового процесу не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до положень ст.554 ЦК України у разі порушення відповідачем зобов»язання, забезпеченого порукою, відповідач і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні відповідачі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і відповідач, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 27 квітня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 94325,96 доларів США, розрахунок якої відповідно до ст. 60 ЦПК України банк надав, тоді як відповідачі вказаний розрахунок ніякими належними і допустимими документальними доказами не спростували. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що сторони перебувають у цивільно-правових договірних правовідносинах, банк виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором та надав кредитні кошти позичальникові. В порушення ст. ст. 526, 527 ЦК України та умов кредитного договору [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок виникла заборгованість. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, сторони відповідно до укладеного договору встановили, що згідно п. 1.3 Договору Позичальник зобов»язаний повернути кредит у строки/терміни, що визначені графіком (Додаток № 1 до Договору), але не пізніше 05 березня 2015 року. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання зобов"язання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, яке виникло на підставі договору, який є чинним. Згідно п.5.1 кредитного договору на суму простроченого кредиту проценти не нараховуються. Згідно п. 5.2. кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 процента від суми боргу за кожний день прострочення. В обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором сплачено 10 лютого 2010 року, а 01 лютого 2011 року [PERSON] добровільно передав представнику АТ КБ «Експобанк» предмет застави автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], обєм двигуна 1598, 2008 року випуску, що підтверджується актом прийому-передачі (а.с. 154-155, Т. 1). В той час як Банк звернувся до суду з вказаним позовом лише 2 травня 2015 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності. Колегія суддів апеляційного суду не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Як встановлено апеляційним судом, у суді першої інстанції представником відповідачів адвокатом [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 237 Т.1). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Як встановлено апеляційним судом, згідно наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі автомобіля від 01 лютого 2011 року [PERSON] добровільно передав автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], обєм двигуна 1598, 2008 року випуску представнику АТ КБ «Експобанк». Кошти від реалізації банком вказаного автомобіля в сумі 7500 доларів США були направлені 21 листопада 2011 року на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, а саме: 115,18 доларів США на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами по кредиту за період з 01.11.2011 року по 20.11.2011 року (на рахунок 22096107907001); 182,15 доларів США на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами по кредиту за період з 01.10.2011 року по 31.10.2011року (на рахунок № 22095107907002); 5822,17 доларів США на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами по кредиту за період з 01.09.2009 р. по 30.09.2011 р.(на рахунок № 22094107907003); 1380,50 доларів США на погашення простроченої заборгованості по кредиту (на рахунок № 22074107907001), в тому числі на погашення : 426,60 доларі США платіж за лютий 2010 р.; 426,60 доларів США платіж за березень 2010 р.; 426,60 доларі США платіж за квітень 2010 р.: 100,70 доларі США - частина платежу за травень 2010 р., що документально підтверджується наявними у справі документальними доказами (а.с.70-73). Таким чином, з врахуванням початку перебігу позовної давності з наступного місяця після здійснення чергового платежу, а як вбачається останній платіж здійснено 21.11.2011 року, з врахуванням пред»явлення вимоги про повернення грошових коштів 29.04.2015 року (а.с. 22 Т.1), звернення до суду з позовом 12 травня 2015 року, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, крім того судом першої інстанції не враховано що строк дії кредитного договору встановлено до 05.03.2015 року. Проте, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положеннями ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, не спростованим є розрахунок з урахуванням строку позовної давності про наявність заборгованості по кредитному договору, зроблений позивачем відповідно до умов договору, з врахуванням даних про сплату боргу, даних про прострочення сплати основного боргу та відсотків (а.с.6, 78-81). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачами на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором не надано доказів у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду. В апеляційному суді [PERSON] не надано документальних доказів, які б достовірно підтвердили, що він у повному обсязі повернув позивачеві кошти по кредитному договору і у матеріалах справи такі докази відсутні. За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову. За кредитним договором в межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням строку повернення кредиту 05.03.2015 р. та, враховуючи звернення до суду з позовом у травні 2015 р., заборгованість по сплаті кредиту підлягає стягненню за 34 місяці у розмірі згідно графіку прогнозованих погашень по договору кредиту № 4/2008USD від 06.03.2008 р., визначеному додатковою угодою від 20 липня 2009 р. до цього кредитного договору (т.1 а.с.17-18). Відтак, розмір заборгованості по основному зобов»язанню складає: 426,60 доларів США х 34 місяці = 14504,4 доларів США, що становить 390168,36 грн. (14504,4 х 26,9) з урахуванням визначеного НБУ України офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на день вирішення спору (т. 2 а.с. 85-86). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України пеня підлягає стягненню за один рік за 365 днів. Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що пеня позивачем нарахована у доларах США у розмірі 69256,96 USD. Проте, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відтак, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основаної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені. Таким чином, пеня має обчислюватися та стягується за судовим рішенням лише у національній валюті гривні. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15. Отже, розмір пені становить: 390168,36 х 0,2% х 365 днів : 100 = 445962, 35 грн. Відтак, розмір пені 445962,35 грн. значно перевищує розмір заборгованості за основним зобовязанням, який підлягає стягненню в межах трирічної позовної давності та становить 390168,36 грн. Частина 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов»язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір пені, якщо він значно перевищує розмір заборгованості за основним зобов»язанням. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-100цс14. З урахуванням сукупності обставин цієї конкретної справи та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до переконання, що розмір пені за прострочення сплати основного зобовязання необхідно зменшити до 15000,00 гривень. Отже, із [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню в солідарному порядку на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за Договором кредиту № 4/2008 USD від 06.03.2008 року в сумі 14504,4 доларів США та пеня в розмірі 15000,00 гривень. У задоволенні решти позову ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» необхідно відмовити. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України із [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь Державного бюджету м. Чернігова в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції по 383 грн. 67 коп. з кожного, та по 422 грн. 04 коп. з кожного на користь ПАТ КБ «Експобанк» судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Outcome: partial