Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

03.11.2014року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просив визнати [PERSON], такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою:[ADDRESS], та в якості виконання рішення суду просив зобов'язати СГІРФО Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області зняти відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, він є власником житлового саманного домоволодіння, що складається з житловогог будинку площею 42,9кв.м. та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання його колишньої дружини [PERSON], [INFO], проте вона у вказаному домоволодінні не проживає приблизно 8 рокі. З вказаного домоволодіння вона виїхала до м.Одеса, як вона йому тоді сказала, і в м.Болград до нього не приїжджала і не телефонує. Місцезнаходженнн її достовірно йому особисто невідоме. До теперішнього часу відповідачка значиться зареєстрованою у його, позивача, будинку і не виписується, хоча він її неодноразово просив по тефону про це, тому він змущений звернутися до суду . Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою, підтримавши позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на розгляд справи заочно. Відповідач, що був сповіщений належним чином про час та місце судового засідання, у тому числі і через оголошення у пресі - у газеті "Одеськи вісті" від 30.12.2014р., до суду не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав, та не надав суду заперечень щодо предмету позову по суті. Дослідивши представлені документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16.06.2010р., шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано 16.06.2010року; - згідно технического паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого за адресою: [ADDRESS] його власником є [PERSON]; - згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], і прийняв, але не оформив спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], що померла [INFO]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з одного житлового саманного домоволодіння житловою площею 42,9 кв.м., господарських будівель - трьох сараїв, туалету, гаражу, та надвірних споруд №1-7, що розташовані в [ADDRESS], на земельній ділянці,площею 600 кв.м., які належать померлим на підставі договора купівлі-продажу, посвідченого Болградського райдержнотконторою за р.№1247 від 04.04.1975 року, і зареєстрованого Болградським БТІ за №2975 від 09.04.1975 року, з оцінкою в 20314 гривень; - згідно акту опиту сусідів за №49 від 24.07.2014 року, [PERSON], хоча й є зареєстрованою по [ADDRESS] - з 16.04.1997 року, проте, із слів сусідів, - не проживає за даною адресою близько 10-ти років; - згідно довідки Болградської міської ради від 25.07.2014р. за № 1579, [PERSON], 1961 року народження, [PERSON] - син, [PERSON]- дочка, - зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS] де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], яка була членом сім`ї позивача, і перестала ним бути у 2010-му році, не користується житлом без поважних причин понад один рік, виїхала з нього, не повідомивши місця свого перебування. Причини відсутносі відповідача у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, суду невідомо. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік(члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців не члена родини) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (особу) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавства України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Беручи до уваги те, що [PERSON] була членом сім`ї позивача, в його будинку без поважних причин не проживає більш, ніж один рік, втратила добровільно право користування житлом шляхом виїзду з нього у невідомому напрямку, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки суду надано достатньо доказів, що відповідач дійсно втратив право на користування вищезазначеним житлом; інших відомостей суду не представлено.

Outcome: approved