Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

13.11.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та належало [PERSON], яка померла [INFO], бабці його дружини [PERSON] Стверджує, що з 2009 року до часу смерті [PERSON] проживала в їхній сім'ї без реєстрації в [ADDRESS], як член сім'ї. Ще за життя, 15.01.2001року, [PERSON] склала в його користь заповіт на все майно, яке їй належало на час смерті, який посвідчено в Раденицькій сільській раді Мостиського району Львівської області.. Зазначає, що після смерті [PERSON] він звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак в такому йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, у зв'язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача - Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду копію спадкової справи №338/2014, заведеної після смерті [PERSON], а також заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] був збудований у 1950 році та відносився до суспільної групи "колгоспний двір", а єдиним членом зазначеного двору, яка станом на 15.04.1991року не втратила та зберегла право на частку в майні такого, була [PERSON], голова двору, яка померла [INFO]. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які регулювали власність колгоспного двору, та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20, станом на 15.04.1991року право власності на зазначене майно колгоспного двору належало [PERSON] в цілому. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON], до складу якої входить право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, проте правовстановлюючі документи на дане майно відсутні. За життя, а саме 15.01.2001 року, [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] - позивачу у справі, який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (без реєстрації) та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від неї. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], чи претендують на таку, не має. Чоловік померлої - [PERSON] помер [INFO]. 13.10.2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS], однак листом Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/726 від 13.10.2014року йому було відмовлено у цьому, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно, та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: виписками із по господарської книги по с.Раденичі Мостиського району Львівської області станом на 15.04.1988року, 15.04.1991року та 29.06.2010року; копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.3); копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.4); копією заповіту [PERSON] від 15.01.2001 року (а.с.5); листом Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/726 від 13.10.2014року (а.с.6); довідкою, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №3498 від 20.10.2014року (а.с.8); копією спадкової справи №338/2014 заведеної після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п.п.4.12, 4.18, 4.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за заповітом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведене, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті була фактичним власником житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом усього її майна та прийняв спадщину, беручи до уваги те, що спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на зазначене спадкове майно. Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved