Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

11.01.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Заяву обґрунтував тим, що вироком Міжгірського районного суду від 20.07.2017 року у кримінальному провадженні № 12016070110000568 [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до обмеження волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладено обов'язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України. [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до обмеження волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, покладено на нього обов'язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2017 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Міжгірського районного суду від 20.07.2017 року за ч.2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі [PERSON] на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році» із застосуванням п. «в» ст. 1 цього Закону, як особу не позбавлену батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом має на утриманні дітей, яким не виповнилося 18 років, та [PERSON] - із застосуванням п. «г» ст. 1 цього ж Закону , як особу, яка на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнана інвалідом 3 групи. У решті вирок залишено без змін. Внаслідок вчиненого [PERSON] та [PERSON] злочину йому було спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Згідно довідки № 46 від 14.03.2017 року виданою лікарем АЗПСМ с. Синевир КП «Міжгірський ЦПМСД» загальна вартість всіх процедур склала 2160 грн. Крім того, ним було витрачено власні кошти на придбання багатьох ліків, поїздки з с. Синевир до смт. Міжгір'я для проходження судово-медичного обстеження, для купівлі ліків, участі у слідчих діях, а також у судових засіданнях. Тому загальна сума всіх понесених ним витрат становить 3608,97 грн. і вважає що такі підлягають стягненню з урахуванням ст. 1190 УК України , а саме: 2706,73 грн. з [PERSON] та 902,24 з [PERSON]. Неправомірними діями [PERSON] та [PERSON] йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болю та душевних стражданнях, нанесенні йому тілесних ушкоджень, тому просить стягнути на його користь з [PERSON] - 6800 грн. моральної шкоди, а з [PERSON] - 3400 грн. моральної шкоди. В суді позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить такий задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи не з'явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності та відсутності їхнього представника, та просять взяти до уваги заперечення та позиції викладених в поданому відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивача, поданий відзив відповідачів, перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що вироком Міжгірського районного суду від 20.07.2017 року у кримінальному провадженні № 12016070110000568 [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до обмеження волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладено обов'язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України. [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 296 КК України до обмеження волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, покладено на нього обов'язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2017 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Міжгірського районного суду від 20.07.2017 року за ч.2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі [PERSON] на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році» із застосуванням п. «в» ст. 1 цього Закону, як особу не позбавлену батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом має на утриманні дітей, яким не виповнилося 18 років, та [PERSON] - із застосуванням п. «г» ст. 1 цього ж Закону , як особу, яка на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнана інвалідом 3 групи. У решті вирок залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст. 81 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належними чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом установлено, що позивач [PERSON] ні до матеріалів справи ні в судовому засіданні не надав суду оригінали документів, які підтверджують суму заподіяння йому матеріальної шкоди. Копії документів, які долучені до матеріалів справи належним чином не завірені, тому суд не може їх оцінювати як належні докази і підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми заподіяння матеріальної шкоди з відповідачів не має через недоведеність такої належними і допустимими доказами. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що відповідачі під час вирішення апеляційного розгляду справи вину в скоєнні інкримінованого їм злочину визнали повністю, підтвердили зазначені в мотивувальній частині вироку час, місце та обставини, за яких скоїли злочин, щиро каялися у вчиненому. Також вказували на те, що з ухваленим щодо них вироком погоджуються і просили їх звільнити від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», та підтвердили, що їх позиція є добровільною і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню у даній справі. Відповідно до положення ст. 82 ч.6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода, неправомірними діями [PERSON] та [PERSON], що полягала в емоційних та душевних стражданнях, які довелося перенести позивачу внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень та фізичного болю, а також порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я та моральних страждань пов'язаних з такою цинічною поведінкою. Разом з тим, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування завданої йому моральної шкоди з [PERSON] в розмірі 6800 грн. та з [PERSON] - 3400 грн. є завищеною. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, при визначенні розміру спричиненої моральної шкоди [PERSON], суд бере до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення, зокрема те, що такий був ініціатором та активним учасником протиправних дій щодо [PERSON], зухвалою поведінкою по відношенню до потерпілого, а дії [PERSON] були менш активні по відношенню до позивача, то суд вважає, що достатньою сумою, яка здатна компенсувати моральні страждання [PERSON] є сума у розмірі 6000 грн. з [PERSON] та 3000 грн. з [PERSON], виходячи із характеру та негативних наслідків, розумності та справедливості. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідачів на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved