Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона познайомилася з [PERSON] на початку вересня 2005 року, спочатку вони зустрічалися, а з кінця вересня 2005 року вони почали разом проживати в квартирі [ADDRESS] та вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет. 01.01.2007 року при святкуванні Нового року вона (позивач) познайомилася з матір'ю [PERSON] - [PERSON], яка з 2005 року по день її смерті - [INFO], проживала в приватному будинку [ADDRESS], та його сестрою - [PERSON] та її чоловіком. 01.08.2007 року вона (позивач) допомагала [PERSON] готуватися до святкування її дня народження і в цей день познайомилася вже з іншими рідними, друзями. [PERSON] активно приймав участь в їх сім'ї, та в сім'ї матері, здійснював догляд по господарству в приватному будинку, возив матір на своєму автомобілі в магазин, на ринок. У серпні 2008 року [PERSON] лікувався з діагнозом гіпертонічна хвороба в інституті кардіології, в жовтні 2008 року - в інституті онкології з діагнозом інфаркт кості, в грудні - січні 2008 року - в Броварській центральній лікарні, Київській клінічній лікарні №1, з діагнозом скалковий перелом с/з правого стегна зі зміщенням уламків; у березні 2009 року - в Київському міському центрі патології стопи та реабілітації, потім - в Київській міській клінічній лікарні №12. Вона (позивач) відвідувала, доглядала [PERSON], купувала ліки, приносила їжу. [PERSON] мав супутній діагноз - цукровий діабет. Наприкінці серпня 2010 року вона з чоловіком - [PERSON] переїхали на найману квартиру [ADDRESS] у зв'язку з тим, що здавали свою квартиру дорожче ніж ту, що наймали, а різниця була необхідна для лікування чоловіка. Незважаючи на періодичні хвороби, чоловік разом з нею (позивачем) постійно допомагали матері по господарству, по будівництву, в огороді, заготовлювали дрова для опалення будинку матері. В 2013 році чоловік отримав закриту травму грудної клітини, в кінці березня 2014 року йому був встановлений діагноз - хронічна ниркова недостатність. З дня знайомства з [PERSON] і до його смерті автомобіль Вольксваген Пассат 1,8 знаходився в їх власності, завжди керував ним чоловік, а після отримання нею в 2010 році водійських прав - і вона (позивач), на підставі довіреності, виданої матір'ю чоловіка. В травні 2015 року мати чоловіка потрапила в лікарню, її супроводжувала, відвідувала вона (позивач), [INFO] мати померла. Після смерті матері, в липні 2015 року, вона з чоловіком тимчасово переїхали для проживання в будинок матері, чоловіку вкрай необхідно було свіже повітря. В кінці серпня 2015 року вони повернулися в квартиру [ADDRESS]. 04.09.2015 року стан здоров'я чоловіка погіршився, він був доставлений в Клінічну лікарню №1, куди вона постійно приїжджала, привозила їжу, ліки. [INFO] чоловік помер. Вона приймала участь в похованні чоловіка. За життя чоловіка вони мали намір усиновити дитину, оскільки чоловік не міг мати дітей. Вона (позивач) зібрала всі необхідні для усиновлення дитини документи. Ні чоловік, ні його мати не залишили заповіт на випадок їх смерті. Вважає, що вона, як особа, яка проживала однією сім'єю з [PERSON] більше п'яти років до його смерті, є спадкоємцем четвертої черги, має право на зміну черговості одержання права на спадкування на першу чергу. Договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], вважає недійсним, оскільки він був укладений коли [PERSON] був у лікарні, і на її думку, [PERSON] мабуть взагалі не читав договір купівлі-продажу та підписав його за наполегливим проханням його сестри - [PERSON] Для захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] з вересня 2005 року до дня смерті [PERSON], [INFO]; визнати її спадкоємицею четвертої черги; змінити черговість одержання права на спадкування з четвертої черги на першу чергу, тобто визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], який є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері - [PERSON], разом зі своєю рідною сестрою [PERSON]; визнати договір купівлі-продажу від 16.09.2015 року ? частини квартири недійсним; визнати за нею право власності на спадкове майно: ? частину квартири [ADDRESS]; на 3/4 частини автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова -[NUMBER], д.н.з. [NUMBER], дата реєстрації 20.10.2007 року; ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, врахувати викладені ними обставини, обгрунтування. Представник позивача уточнив підставу закону, на яку посилаються до вимоги про визнання недійсним правочину - ст.225 ЦК України. Позивач просила врахувати надані нею в письмовому вигляді судові дебати. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі, вважали позов безпідставним, не доведеним, просили відмовити в його задоволенні та врахувати надані ними докази, пояснення, письмові заперечення (а.с.92-115 т.2). Просили суд звернути увагу на те, що жоден з наданих стороною позивача доказів до її позовних вимог не є допустимий та належний. Факт знайомства з позивачем з їх сім'єю не оспорюється, так як позивач допомагала матері [PERSON] та відповідача по господарству, за що отримувала платню. [PERSON] після розлучення мав багато жінок, але ні з ким серйозних стосунків не мав, в тому числі і з позивачем, з якою прожив разом кілька днів після смерті матері в 2015 році. Просили також врахувати, що все майно, на яке претендує позивач, є майном родинним, набутим батьками відповідача та [PERSON]. Представник третьої особи [PERSON] вважав позов безпідставним, таким що не підлягає задоволенню. Просив врахувати, що факт проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] не доведений, інші вимоги є похідні. До вимоги про визнання договору купівлі-продажу частини квартири недійсним взагалі не зазначено підстав закону. Третя особа - Головне управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явилася, надали суду письмові пояснення (а.с.84-87 т.2), просили справу розглядати без участі їх представника. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові пояснення та просила розглядати справу у її відсутності (а.с.79-83 т.2). [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог процесуального законодавства. Від [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу без його участі (а.с.97 т.2). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Вказана справа перебуває в суді з 18.02.2016 року. Ухвалою суду від 29.02.2016 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. В судових засідання надавалися сторонами документи для приєднання, заявлялися клопотання про ознайомлення з документами, витребування документів, багаторазово відкладалися судові засідання у зв'язку з відсутністю позивача та/або її представника, незабезпечення позивачем явки свідків. Після допиту свідків розглядалося клопотання сторони позивача про призначення посмертних судових експертиз - почеркознавчої та психіатричної, ухвалою суду від 20.04.2018 року в задоволенні вказаних клопотань було відмовлено. В суді встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю відповідача по справі [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] (помер [INFO] а.с.123 т.2) та [PERSON]. 27.07.1991 року відповідач уклала шлюб з [PERSON], взяла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.71 т.2). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.07.1971 року і дружина взяла прізвище [PERSON] (а.212 т.1). [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження а.с.237 т.1) та [PERSON], [INFO] свідоцтво про народження (а.с.16 т.2), які є третіми особами по справі. Третя особа - [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON] та [PERSON]. Третя особа [PERSON] відмовилася від належної їй частки спадкового майна на користь [PERSON] (а.с.73 т.2). [PERSON], згідно даних паспорту, був зареєстрований за адресою: Київ [ADDRESS] з 05.06.2003 року (а.с.26-27 т.1). [PERSON] помер [INFO] (а.с.236 т.1). [PERSON] була зареєстрована з 07.09.2004 року за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.31 т.1). [PERSON] мала інвалідність - 2 групу загального захворювання безстроково з 05.04.2001 року (а.с.57 т.1). Позивач по справі - [PERSON], згідно паспорту, зареєстрована з 11.05.2004 року по даний час за адресою: [ADDRESS] (а.с.25 т.1). По суті спору в судовому засіданні було встановлено, що станом на 2005 рік і в подальшому ні позивач [PERSON], ні [PERSON] в зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебували. Позивач [PERSON] просить встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім'єю з вересня 2005 року до дня смерті [PERSON] - [INFO], так як вони разом проживали, вели спільний сімейний бюджет, вона доглядала чоловіка коли він хворів, мали намір усиновити дитину, допомагали матері чоловіка - [PERSON] по господарству. Просить визнати її спадкоємцем четвертої черги, змінити черговість з четвертої черги на першу чергу та визнати за нею право власності на спадкове майно, також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] і дану частину квартири також включити в розподіл спадщини. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, - майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. ст. 256, 259 ЦПК України в редакції 2004 року (ст.ст.315, 319 ЦПК України в редакції 2015 року) розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкодавця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, як спадкоємець за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією сім'єю не менше п'яти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. Отже встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги. Як встановлено в суді спадковою масою, на яку претендує позивач, є: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова - [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Встановлено, що вказане майно є власністю наступних осіб: - Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03.03.2001 року (а.с. 58 т.1), згідно якого вона разом з чоловіком [PERSON] її купили, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2006 року, за яким [PERSON] успадкувала ? частину даної квартири після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] (а.с.59 т.1). - Квартира [ADDRESS] була придбана в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 19.03.1999 року (а.с.231 т.1). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2006 року ? частину квартири по [ADDRESS] в порядку спадкування майна чоловіка [PERSON] отримала у власність [PERSON], і стала власником ? частини даної квартири (а.с.232 т.1). Згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 16.09.2015 року [PERSON] продав належну йому ? частину вказаної квартири сестрі [PERSON] - Автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова - [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] належав на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 28.04.2001 року МРЕВ-7 ДАІ УВС м.Києва. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2006 року [PERSON] отримала у спадщину вказаний автомобіль після смерті чоловіка (а.124 т.2). Аналізуючи вказані документи, суд приходить до висновку, що все майно, яке входить в спадкову масу, є майном, що належало [PERSON] На момент смерті [PERSON] за останнім на праві власності не було будь-якого зареєстрованого майна. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO], а її син - [PERSON] помер [INFO]. Це є ситуацією, коли спадкоємець [PERSON], який має право на спадкування майна матері, помирає протягом шести місяців після часу відкриття спадщини, тобто протягом строку, який встановлений законом для прийняття спадщини чи відмови від її прийняття. Стаття 1276 ЦК України визначає поняття спадкової трансмісії переходу права на прийняття спадщини. Якщо спадкоємець за законом чи за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (тобто до спадкоємців спадкоємця). З копії спадкової справи [PERSON] (а.с.182-249 т.1, а.с.1-49 т.2) встановлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та подана заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини померлої доньки [PERSON] на користь онуки [PERSON] З копії спадкової справи [PERSON] (а.с.50-75 т.2) встановлено, що з заявами на прийняття спадщини звернулися [PERSON]; [PERSON] і заява бабусі останньої - [PERSON] про відмову від належної їй частки спадщини на користь [PERSON] Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. По справі стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю з 2005 року до його смерті надані фотокартки, медичні документи щодо [PERSON], які суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять відповідної інформації щодо предмета доказування. Наявність у позивача медичних документів померлого [PERSON], інших документів родини [PERSON] не є доказом того, що з ним проживала однією сім'єю позивач. Ряд фотознімків (а.с.113-149 т.1) також не доводять факту спільного проживання позивача з [PERSON] Надано 75 штук фотознімків, з яких на шести зображений [PERSON], а всі інші фотознімки - це зображення інших осіб та багато фотознімків природи, насаджень. При цьому, жоден фотознімок не містить фати. Не можуть бути прийняті як допустимі докази і надані позивачем чеки, квитанції, накладні на придбання ліків, інше, оскільки вони не містять інформації хто здійснював оплати і не надано доказів зв'язку вказаних ліків з необхідністю їх приймати [PERSON] Встановленим є факт того, що позивач на цей час проживає в спірній квартирі, користується нею, в тому числі і документами, які там знаходилися, доступу до квартири спадкоємцям - сестрі, дітям померлого не надає. Користується позивач і спірним автомобілем. Безпідставними є твердження позивача до своєї вимоги про встановлення факту спільного проживання є [PERSON] щодо наявності у них спільного бажання усиновити дитину, оскільки стороною відповідача ці твердження спростовані. Так, з відповіді на запити адвоката відповідача - з Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 19.04.2016 року слідує, що до них зверталася [PERSON], а [PERSON] їм не відомий, вона про нього не повідомляла. Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у відповіді на запит адвоката відповідача від 22.04.2016 року повідомила, що до них не зверталися ні [PERSON], ні [PERSON] Зі Служби у справах дітей Київської обласної державної адміністрації від 25.04.2016 року на запит адвоката відповідача надійшла відповідь про те, що [PERSON], [PERSON] особисто чи через представників до них не зверталися для оформлення документів на усиновлення дитини, дані особи їм не відомі (а.с.194-197 т.2). Як було встановлено в суді, [PERSON] самостійно зверталася до Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з питанням особисто усиновити дитину. Не є належним та допустимим доказом посилання позивача на підтвердження своїх позовних вимог на довіреність від 26.10.2010 року на ім'я позивача та [PERSON], виданої [PERSON] на представлення інтересів в будь-яких установах, підприємствах, організаціях з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією належного їй автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1.8,1994 року випуску, номер кузова - [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], та з наданням права керувати даним автомобілем. Уповноваження особою кількох осіб на здійснення якихось дій чи надання якихось прав не може бути доказом того, що ці уповноважені особи є сім'єю. Аналізуючи пояснення сторін, свідків, документів, суд приймає до уваги пояснення сторони відповідача стосовно того, що позивач - є особа, яка працювала у матері [PERSON] по господарству, надавала іншу допомогу, отримувала за це плату. Підтвердженням цих фактів, на думку суду, є і видана на ім'я позивача довіреність на керування належним на праві власності [PERSON] автомобілем для виконання останній позивачем певних робіт (відвезти кудись, купити продукти). Підтвердженням цього є і зміст самої позовної заяви, в якій в більшій частині описано не обставини спільного проживання з [PERSON], а описано про роботу в будинку [PERSON], на городі, заготовку дров. Надані фотознімки в більшій частині є подвір'я біля будинку, рослини, кущі, квіти, які там ростуть, що також, на думку суду, є підтвердження робіт по догляду позивачем за будинком, подвір'ям [PERSON] Зі змісту вказаної вище довіреності (на керування автомобілем) суд звертає увагу на те, що в ній зазначені адреси місця проживання (не реєстрації) [PERSON] - [ADDRESS] та [PERSON] - [ADDRESS], що є підтвердженням того, що станом на 2010 рік вказані особи проживали за різними адресами, що також спростовує пояснення позивача щодо їх спільного проживання (а.с.74 т.1). Акт від 23.10.2015 року (а.с.34 т.1), складений [PERSON], [PERSON], [PERSON], що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] по [ADDRESS] та вела з ним спільне господарство протягом попередніх 10 років до дня його смерті, не враховується судом, даний доказ є неналежний, недопустимий, не відповідає вимогам щодо порядку складання актів. При цьому, враховується відповідь на запит адвоката відповідача з Комунального концерну "Центру комунального сервісу" (а.с.160 т.2). Копія блокноту з назвою "Ремонт машини" 2013 (а.с.150-151 т.1) не є належним та допустимим доказом до позовних вимог, даний блокнот взагалі не несе ніякої інформації щодо предмета спору. Квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.152-166 т.1) по [ADDRESS] та квитанції по оплаті за електропостачання по [ADDRESS] також не можуть бути враховані судом як доказ проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю (а.с.152-165 т.1). Дані квитанції не містять інформації хто здійснював оплати. Крім того, як зазначалося вище, дані документи знаходяться в квартирі, якою на даний час без будь-яких правових підстав володіє позивач. Надана позивачем Довідка Ф-3 від 13.04.2016 року щодо зареєстрованих осіб за адресою [ADDRESS] містить інформацію про те, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 11.05.2004 року. Акт про кількість фактично проживаючих осіб за даною адресою від 13.04.2016 року свідчить про те, що [PERSON] зареєстрована, але за даною адресою не проживає з вересня 2005 року. Зазначена в цих документах інформація свідчить про наявність у позивача з 2004 року по цей час місця реєстрації (проживання), і те, що позивач за даною адресою не проживає. Однак, це не є доказом того, що позивач проживала з [PERSON] (а.с.90, 91 т.2). З довідки Центру комунального сервісу №72 від 25.03.2016 року (а.с.121 т.2) слідує, що [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] з 25.03.1999 року по 27.03.2001 року та з 05.06.2003 року по день смерті. [PERSON] була зареєстрована за даною адресою з 25.03.1999 року по 25.10.2011 року (а.с.144 т.2). [PERSON] була зареєстрована за даною адресою з 25.03.1999 року по 05.08.2004 року та з 07.09.2004 року по 22.09.2009 року (а.с.145). Станом на 25.03.2016 року за вказаною адресою ніхто не зареєстрований (а.с.146 т.2). Згідно довідки, виданої 23.03.2016 року Центром комунального сервісу №8, [PERSON] дійсно прописана та проживає за адресою [ADDRESS], її батько [PERSON] був зареєстрований з 30.03.2001 року по 04.10.2005 року, мати [PERSON] - з 29.09.2009 року по 02.07.2015 року. У період з 04.10.2005 року по 29.09.2009 року за вказаною адресою не було зареєстрованих осіб (а.с.147 т.2). Акт від 02.04.2016 року, затверджений начальником ЖЕД № 410, свідчить про те, що [PERSON] по [ADDRESS] проживав в період з березня 1999 року по березень 2001 року один, з червня 2003 року по травень 2014 року - з рідною сестрою [PERSON], з червня 2014 року по вересень 2015 року - один. [PERSON] за вказаною адресою не проживала. (а.с.122 т.2) Даний акт оформлений відповідно до вимог законодавства (підписи посвідчені нач.ЖЕД). Адвокатом відповідача - [PERSON] згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" було опитано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.130-143 т.2). Вказані особи та свідки зі сторони відповідача, допитані в судовому засіданні підтвердили пояснення сторони відповідача щодо обставин справи, щодо заперечень на позовні вимоги. Покази свідків зі сторони позивача не містили достовірної інформації щодо наявності між позивачем та [PERSON] сімейних стосунків, спільного проживання. Надані ними покази були зі слів, або припущеннями. Покази свідка зі сторони позивача - [PERSON], яка є сестрою позивача, яка показала, що на прохання [PERSON] вона (свідок) прибрала в будинку і через позивача отримувала від [PERSON] за це платню. Допомагала їй прибирати в будинку позивач. Дані свідчення, на думку суду, є підтвердженням позиції сторони відповідача. Договір-замовлення №8.1901П на організацію та проведення поховання [PERSON] від 21.09.2015 року укладений між [PERSON] та ритуальною службою СКП "Спеціалізований комбінат ПКПО" та додаток до договору, квитанції про оплати, видаткова накладна, товарний чек, витрати на поминальний обід (а.с.198-209 т.2) все оформлено з [PERSON], нею були здійснені оплати. Доказів того, що позивач приймала участь в похованні [PERSON] не було надано. Таким чином, позивач не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу про наявність у неї з [PERSON] сімейних стосунків, спільного сімейного господарства за період не менше п'яти років до смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO]. Встановленим є той факт, що позивач була знайома з [PERSON], з відповідачем, з [PERSON], що позивач могла мати певні стосунки з [PERSON], але не такі, що притаманні сім'ї. Всі викладені вище обставини, факти, що були встановлені в суді, дають підстави суду відмовити в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю не менше як п'ять років до дня смерті [PERSON] та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги, про зміну черговості на першу чергу та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини квартири від 16.09.2015 року, згідно якого [PERSON] продав належну йому ? частину квартири [ADDRESS] своїй сестрі [PERSON], слід зазначити наступне. Як зазначено вище, за висновками суду по вимозі про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю позивача з [PERSON], відсутні підстави для задоволення даної вимоги, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для звернення позивача [PERSON] з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, до якого, та до сім'ї якого, вона не має законних підстав. Слід звернути увагу і на те, що судом було досліджено законність оформлення вказаного правочину і за результатами чого суд прийшов до висновку, що спірний правочин був оформлений відповідно до вимог діючого законодавства, будь-яких порушень не було виявлено. Враховувалися при цьому пояснення свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні та опитаної адвокатом відповідача 08.04.2016 року (а.с.212-213 т.2), яка працює лікарем-анастизіологом у відділенні реанімації Київської міської клінічної лікарні №1, де [PERSON] був її пацієнтом 04 та 16 вересня 2015 року. Свідок показала, що [PERSON] був у свідомості та його життєві показники були у відносній нормі, він звичайно нормально спілкувався, міг вільно писати, читати. До [PERSON] не було застосовано жодного медичного препарату, який би міг перешкоджати йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому вона (свідок) повідомила [PERSON] на її питання, що нотаріус може приїхати до відділення реанімації. Вона була присутня коли нотаріус роз'яснювала [PERSON], [PERSON], була і [PERSON], про зміст правочину, який засвідчується. Крім цього, судом враховані і письмові пояснення приватного нотаріуса Герасименко Н.М., який посвідчував спірний правочин. В судовому засіданні судом було уточнено у сторони позивача підставу - спосіб захисту, оскільки в самій позовній заяві позивачем було зазначені загальні статті щодо вимог до правочинів (ст.ст.203, 215 ЦК України), та в описовій частині позову - всі статті ЦК України, що стосуються недійсності правочинів. Представник позивача уточнив - підставою є ст.225 ЦК України. В ході розгляду справи в суді не було встановлено, виявлено жодного доказу на підтвердження того, що спірний правочин був вчинений [PERSON], який у момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. У зв'язку з цим, та у зв'язку з відсутністю будь-яких доказів, наданих (зазначених) стороною позивача щодо наявності підстав для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, судом було відмовлено стороні позивача в такому клопотанні. Було відмовлено і в клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи, так як позивачем не було надано жодних обґрунтування до даного клопотання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed