Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Представник Виконкому звернувся до суду 01 червня 2017 року з вищевказаним позовом до [PERSON], [INFO], про позбавлення батьківських прав відносно її доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], відомості про батька малолітньої дитини внесено відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу України. Відповідачка та її близькі родичі від малолітньої [PERSON] відмовились, у зв'язку з чим, 06.04.2017 року медичними працівниками КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» та працівниками поліції був складений акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я. Малолітня [PERSON] з 06.04.2016 року по 05.05.2016 рік перебувала в КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР», а з 05.05.2016 року переведена у дитяче відділення КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №4» ДОР». За час перебування дитини в лікувальних закладах відповідачка її долею та станоми здоров'я не цікавилась. Згідно з наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради №45 від 19.04.2016 року «Про взяття на первинний облік малолітньої [PERSON], [INFO]», малолітня поставлена на первинний облік в Службі у справах дітей, у зв'язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради №164 від 20.04.2016 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній [PERSON], [INFO] р.н.» малолітній надано статус дитини, позбавленої батьківського піклуання. Станом на теперішній час малолітня [PERSON] проживає в дитячому будинку сімейного типу. Відповідно до інформації Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради, відповідач [PERSON] соціальних допомог не отримує та пільгами не користується. За інформацією Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем реєстрації по [ADDRESS], та за місцем останнього відомого місця проживання за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає. Згідно з інформацією КП «Послуга» від 20.03.2017 року, надати об»єктивну побутову характеристику на [PERSON] не має можливості, оскільки за місцем реєстрації по [ADDRESS] остання не проживає з 2013 року. Було з'ясовано, що відповідачка на данний час проживає зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно з довідкою Криворізького професійного ліцею від 07.04.2017 року, [PERSON] навчається на першому курсі в Криворізькому професійному ліцеї за спеціальністю «Продавець продовольчих товарів; контролер - касир», термін навчання з 28.11.2016 року по 25.06.2019 року включно, за місцем навчання характеризується позитивно. 25.05.2017 року відповідачка надала до Служби у справах дітей заяву про відмову від малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що не має можливості її виховувати та утримувати. На підставі вищевказаного та в інтересах дитини позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на користь опікуна дитини в розмірі 1/4 частина всіх її доходів щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму в місяць. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника виконкому Довгинцівської районної в місті ради, позов підтримує в поному обсязі. Відповідач [PERSON] , її законний представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату слухання повідомлялася, надали суду заяви, в яких просить розглянути справу без їх участі, з позовними вимогами згодні. Представники третіх осіб Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, Криворізький міський центр соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді [PERSON] та [PERSON] надали суду зави, в яких позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню , а вимоги про стягнення аліментів задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO] р.н, є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] Відомості щодо батька дитини записані відповідно ст. 135 СК України. (а.с.26,27). [INFO] року відповідачка [PERSON] народила дитину у КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром «Дніпропетровської обласної ради». Дитину відповідачка залишила у відділенні інтенсивної терапії новонароджених КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром «Дніпропетровської обласної ради». Відповідачка та її близькі родичі від малолітньої [PERSON] відмовились, у зв'язку з чим, 06.04.2017 року медичними працівниками КЗ «Криворізькй перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» та працівниками поліції був складений акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або зконний представник відмовилися з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я. Малолітня [PERSON] з 06.04.2016 року по 05.05.2016 рік перебувала в КЗ «Криворізькй перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР», а з 05.05.2016 року переведена у дитяче відділення КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №4» ДОР». За час перебування дитини в лікувальних закладах відповідачка її долею та станоми здоров'я не цікавилась (а.с.4, 6, 7, 12,16,17, 18, 19, 20). Згідно рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради №164 від 20.04.2016 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній [PERSON], [INFO] р.н.» надано статус дитини, позбавленої батьківського піклуання. (а.с. 13). Відповідно до інформації Криворізького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 16.03.2017 року, при відвідуванні відповідачки за останньою відомою адресою її проживання: [ADDRESS], було виявлено, що за вищевказаною адресою двері опломбовані поліцією. Зі слів сусідки [PERSON] за вказаною адресою з листопада 2016 року ніхто не проживає. Також, 03.03.2017 року провідним фахівцем із соціальної роботи було здійснено відвідування [PERSON] за місцем її реєстрації: [ADDRESS], в ході якого з»ясовано, що за вказаною адресою ніхто не проживає, будинок не придатний до житла (а.с. 9). За інформацією Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем реєстрації по [ADDRESS], та за місцем останнього відомого місця проживання за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає. (а.с. 11). Згідно з інформацією КП «Послуга» від 20.03.2017 року, надати об»єктивну побутову характеристику на [PERSON] не має можливості, оскільки за місцем реєстрації по [ADDRESS] остання не проживає з 2013 року (а.с. 10). 25.05.2017 року відповідачка надала до Служби у справах дітей заяву про відмову від малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що не має можливості її виховувати та утримувати та не бажає щоб дитини проживала разом з нею (а.с.4) Згідно висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 30.05.2017 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], в інтересах дитини служба виконкому Довгинцівської районної в місті ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 17 даної Постанови позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька,матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч.1 ст. 164 СК. а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до п.2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідачка взагалі відмовилася від своєї дитини, покинула дитину відразу після народження, вже навіть не йде мова про її ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, так як з народження вона навіть не забрала її з закладу охорони здоров»я, не цікавилася нею жодного разу, не піклувалася та не піклується про неї, не займається вихованням та розвитком дитини, не цікавиться життям та здоров'ям дитини взагалі. З часу народження дитини та до цього часу не звернулася до соціальних органів, органів опіки та піклування з питанням про повернення доньки на своє виховання та утримання. Відповідач відмовилася від дитини, залишивши доньку в лікарні відразу після народження і жодного разу не виявила бажання її забрати, або хоча б поцікавитися її здоров"ям, тому позов в частині позбавлення відповідачки батьківських прав обґрунтований та доведений . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Неповна цивільна дієздатність фізичної особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років встановлена ст. 32 ЦК України. А цивільна відповідальність неповнолітньої особи встановлена ст. 33 ЦК України. Аналізуючи вищевказані норми закону суд вважає, що оскільки відповідач є неповнолітньою особою з неї до повноліття не можна стягнути аліменти на утримання дитини, так як вона не має повної цивільної дієздатності, що не позбавляє позивача звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів після настання повноліття відповідача.

Outcome: partial