Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач ПАТ "Виробниче підприємство "Техмаш" звернулося до Дніпровського районного суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на їх користь борг у сумі 4000,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір. На обґрунтування позовну зазначено, що 01 жовтня 2012 року відповідач, як працівник Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ» звернувся із заявою до позивача про надання йому позики в розмірі 10000,00 гривень на операцію дружини. 16 жовтня 2012 року позивачем було погоджено заяву відповідача про надання безпроцентної позики в розмірі 10000,00 грн. і платіжним дорученням № 33116 від 17.10.2012 року на картковий рахунок відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано грошові кошти. Після одержання позики відповідачем було підписано заяву - зобов'язання від 17.10.2012 року на суму позики в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до пункту 1 вищевказаної заяви - зобов'язання відповідач просив здійснювати щомісячне часткове повернення позики шляхом утримання із його заробітної плати через бухгалтерію підприємства грошових коштів в розмірі 200,00 грн. Наказом № 164 К від 12.05.2015 року відповідача було звільнено з Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що відповідача було повідомлено листом за вих. № 34 від 12.05.2015 року. Так, за період з 17 жовтня 2012 року по 12 травня 2015 року із заробітної плати відповідача було утримано 6000,00 гривень. В день припинення трудових відносин з ПрАТ «ВП «Техмаш» за відповідачем числилась заборгованість по поверненню сум наданої позики в розмірі 4000,00 гривень. Представник позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив (а.с.24). Відповідно до ч.2 ст. 158, п. 2 ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 02.03.2016 року судом була винесена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року [PERSON], як працівник Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ» звернувся із заявою до позивача про надання йому позики в розмірі 10000,00 гривень на операцію дружини (а.с.6). Платіжним дорученням № 33116 від 17.10.2012 року на картковий рахунок відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано грошові кошти в розмірі 10000,00 гривень (а.с.8). Після одержання позики відповідачем [PERSON] було підписано заяву - зобов'язання від 17.10.2012 року на суму позики в розмірі 10000,00 грн., відповідно до якої відповідач просив здійснювати щомісячне часткове повернення позики шляхом утримання із його заробітної плати через бухгалтерію підприємства грошових коштів в розмірі 200,00 грн. (а.с.7). Наказом № 164 К від 12.05.2015 року відповідача [PERSON] було звільнено з Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш», згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що відповідача було повідомлено листом за вих. № 34 від 12.05.2015 року. (а.с.5, 9). За період з 17 жовтня 2012 року (день одержання позики) по 12 травня 2015 року (день звільнення), що становить 30 місяців, із заробітної плати відповідача [PERSON] було утримано 6000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок). В день припинення трудових відносин з ПрАТ «ВП «Техмаш» за відповідачем числилась заборгованість по поверненню сум наданої позики в розмірі 4000,00 гривень (а.с.10-12) \~\~Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або Інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або Інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Відповідач не надав суду заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі - сплату судового збору.

Outcome: approved