Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

06.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з ПАТ «Автокразбанк» заборгованість заборгованості за договорами банківського вкладу (депозиту): № 169187 від 17.02.2014 року та № 175309 від 22.04.2014 року в сумі 115257,23 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та банком був укладений договір № 169187 банківського вкладу (депозиту) від 17.02.2014 року на суму 105 000,00 грн., строком на 60 днів з 17.02.2014 року по 18.04.2014 року, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує йому 22% річних. Відповідно до п.2.5 договору банк повертає йому вклад, як зазначено в п.1.1 цього договору шляхом безготівкового зарахування на його поточний рахунок, відкритий у цьому ж банку. Зазначає, що станом на 06.06.2014 року банк зобов'язаний сплатити йому по договору № 169187 банківського вкладу (депозиту) від 17.02.2014 року - проценти за прострочення платежу в сумі 3 101 грн. та наводить свій розрахунок. 22 квітня 2014 року між ним та банком був укладений договір № 175309 банківського вкладу (депозиту) на суму 3500,00 грн., строком на один місяць з 22.04.2014 року по 22.05.2014 року, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує йому 24,5% річних. Відповідно до п.2.5 договору банк повертає йому вклад, як зазначено в п.1.1 цього договору шляхом безготівкового зарахування на його поточний рахунок [NUMBER], відкритий у цьому ж банку. Станом на 22.05.2014 року банк мав би повернути йому 3500,00 грн. та 35,23 грн. процентів за прострочення платежу. Відповідно до довідки №36/19 від 29.05.2014 року, виданої відділенням №1 ПАТ «Автокразбанк» м.Олександрії станом на 29.05.2014 року на його поточний картковий рахунок було зараховано всього 112 121 грн., але дана сума йому не повернута та не сплачена. Вважає, що в результаті невиконання умов вищевказаних договорів, відповідач повинен повернути йому грошові кошти в сумі 115 257,23 грн. (а.с.1 на звороті). Посилаючись на ст., ст. 509, 526, ч.1 ст. 610, ч.1 ст. 612, ч.1 ст.1212, ч.1 ст.611. ч.2 ст. 625 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просить врахувати те, що його син хворіє та потребує проведення операції, але в зв'язку з тим, що він не може отримати своїх коштів з карткового рахунку, він вимушений неодноразово просити відкласти операцію. Пояснив, що ознайомлений з запереченням банку, вважає, що йому не потрібно надавати додатково час для підготовки до судового розгляду справи, в запереченні він побачив, що банк зазначив інші суми, але свої розрахунки не змінює. Відповідач на розгляд справи не явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмово викладене заперечення, де просить відмовити в задоволенні позову. Суд, з врахуванням думки позивача, ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника відповідача. В запереченні зазначають, що дійсно між банком та позивачем 17.02.2014 року був укладений договір № 169187 банківського вкладу (депозиту) на суму 105 000,00 грн. строком з 17.02.2014 року по 18.04.2014 року, під 22% річних та 22 квітня 2014 року договір № 175309 банківського вкладу (депозиту) на суму 3 500,00 грн. строком з 22.04.2014 року по 22.05.2014 року, під 24,5% річних. Умови та порядок повернення суми вкладу та нарахованих процентів, передбачені в п.2.5 договору, а тому банк 18.04.2014 року перерахував у зв'язку із закінченням строку договору, належні позивачу грошові кошти у сумі 105 000 грн. та нараховані відсотки - 3 733,97 грн. та 22.05.2014 року - 3 500,00 грн. та нараховані відсотки 68,13 грн. на поточний рахунок позивача [NUMBER], відкритий у цьому ж банку. Відповідно до п.6.8 договір припиняє свою дію з моменту повернення банком вкладнику всієї суми вкладу та нарахованих відсотків. Оскільки банк повернув належні позивачу кошти шляхом перерахування їх на поточний рахунок позивача відкритий у тому ж банку, то грошове зобов'язання банку за договором банківського вкладу є припиненим з моменту зарахування суми депозиту та відсотків на даний поточний рахунок позивача. Крім того зазначають, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 р. № 320 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 30.05.2014 року прийнято рішення №40 про запровадження з 30.05.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на тимчасову адміністрацію банку. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах та ст. 36 цього Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку), задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципу забезпечення виплати вкладу в межах гарантованої суми відшкодування та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. А тому вважають, що на даний час підстави для задоволення позову відсутні. Станом на день розгляду справи грошові кошти, що належать позивачеві, знаходяться на поточному рахунку, відкритому на його ім'я в ПАТ «АКБ Банк» та їх відшкодування гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено наступне. 17.02.2014 року між позивачем та ПАТ «Автокразбанк» був укладений договір № 169187 банківського вкладу (депозиту) на суму 105 000,00 грн., строком на 60 днів з 17.02.2014 року по 18.04.2014 року, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує йому 22% річних (п. 1.1, 2.1 договору) (а.с. 3 - 4) Відповідно до п.2.5 договору банк повертає позивачу вклад, як зазначено в п.1.1 цього договору шляхом безготівкового перерахування позивачу на поточний рахунок [NUMBER], відкритий у цьому ж банку. 22 квітня 2014 року між ним та ПАТ «Автокразбанк» був укладений договір № 175309 банківського вкладу (депозиту) на суму 3 500,00 грн., строком на один місяць з 22.04.2014 року по 22.05.2014 року, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує йому 24,5% річних (п.1.1, 2.1 договору) (а.с.5 - 7). Відповідно до п.2.5 договору банк повертає вклад, як зазначено в п.1.1 цього договору, шляхом безготівкового перерахування на його поточний рахунок [NUMBER], відкритий у цьому ж банку. Таким чином, умови та порядок повернення суми вкладу та нарахованих процентів, передбачені в п.2.5 договору, а тому банк 18.04.2014 року перерахував у зв'язку із закінченням строку договору належні позивачу грошові кошти у сумі 105 000 грн. та нараховані відсотки - 3 733,97 грн. та 22.05.2014 року - 3 500,00 грн. і нараховані відсотки - 68,13 грн. на поточний рахунок позивача [NUMBER], відкритий у цьому ж банку, що підтверджується випискою по даному рахунку (а.с. 44). Після закінчення дії договорів позивач неодноразово звертався до банку з вимогою видати належні йому грошові кошти, а саме - 12.05.2014 р. та 22.05.2014 року (а.с. 7 - 8). З відповіді від 29.05.2014 року, яка надавалась на звернення позивача, вбачається, що банк стабілізовує свою роботу та докладає всі зусилля, щоб виконати свої зобов'язання перед клієнтами. 18.04.2014р. та 22.04.2014 року всі належні йому кошти були зараховані на картковий рахунок з якого по можливості видаються кошти (а.с. 9). Як пояснив позивач в судовому засіданні, з тієї суми, що була йому зарахована на його картковий рахунок, він не отримав нічого. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З виписки по особовим рахункам вбачається, що банк 18.04.2014 року перерахував у зв'язку із закінченням строку договору належні позивачу грошові кошти у сумі 105 000 грн. та нараховані відсотки - 3 733,97 грн. та 22.05.2014 року - 3 500,00 грн. і нараховані відсотки 68,13 грн. на поточний рахунок позивача [NUMBER], відкритий у цьому ж банку, що підтверджується випискою по даному рахунку (а.с. 42 - 45). В позові позивач зазначає, що оскільки грошові кошти він не отримав, то станом на 06.06.2014 року банк зобов'язаний сплатити йому по договору № 169187 банківського вкладу (депозиту) від 17.02.2014 року ще і проценти за прострочення платежу в сумі 3 101 грн. та наводить розрахунок та просить всього стягнути на його користь 115 257, 23 грн., суд стягує дану суму відповідно до заявлених вимог, хоч загальна сума складає 115 403,10 грн.. Враховуючи те, що після зарахування цих коштів позивача на його поточний рахунок, позивач 12.05.2014 року та 22.05.2014 року звертався до банку з вимогою повернення вкладів за вищевказаними договорами, але дані грошові кошти йому не були повернуті, суд, вважає, що в результаті невиконання умов вищевказаних договорів, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти в загальній сумі 115 257,23 грн., відповідно до вимог зазначених позивачем. В той же час, звертаючись до суду із позовною заявою позивач посилався на ч.2 ст.625 ЦК України, але в позові та в судовому засіданні не заявляв вимог щодо стягнення з банку суми вкладу за вищевказаними строковими договорами банківського вкладу (депозиту) з урахуванням інфляції, суми невиплачених відсотків, 3% річних за час прострочення, а згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає позов в межах заявлених вимог. Згідно Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 р. № 320 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.05.2014 року прийнято рішення №40 про запровадження з 30.05.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на тимчасову адміністрацію банку на три місяці з 30.05.2014 року по 29 серпня 2014 року. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Отже, мораторій на задоволення вимог позивача, тобто на спірні зобов'язання не поширюється. Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Таким чином, оскільки позивач неодноразово звертався до банку з вимогою видати належні йому грошові кошти, а саме - 12.05.2014 р. та 22.05.2014 року, але їх не отримав, суд стягує з ПАТ «Автокразбанку» на користь позивача 115 257,23 грн.. При цьому, суд приймає до уваги те, що відділення №1 ПАТ «Автокаразбанк» не є юридичною особою, а отже не є належним відповідачем; позовних вимог до нього не заявлено. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, то з відповідача на користь держави підлягає судовий збір сумі 1 152,57 грн..

Outcome: approved