Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

12.11.2018 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Червонодонецька б.20 в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області. В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказала, що на підставі рішення Балаклійського районного народного суду Харківської області від 21.04.1992 року, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку № 20 по вул. Червонодонецька в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області. Відповідач [PERSON] є сином померлого чоловіка позивача, який по теперішній час є зареєстрованим у вказаному будинку, однак в ньому фактично не проживає понад 16 років, оскільки його особистих речей у будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, взагалі будинком не цікавиться. Фактичне місце проживання та засоби звязку відповідача позивачу не відомі. 30.10.2018 року комісією під головуванням депутата Андріївської селищної ради [PERSON] був складений Акт про не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися ним та негативно впливає на її бюджет. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Балаклійського районного народного суду Харківської області від 21.04.1992 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок №20 по вул. Червонодонецькій в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ІІІ-ВЛ № 495324, [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 24.08.1992 року та змінила прізвище на «Сточна». З акту від 26.11.2018 року складеного депутатом Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON], в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрований, але фактично з 31.10.2002 по 26.11.2018 р. не проживав жодного дня за адресою: смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області по вул. Червонодонецька б.20, його речей не має. Відповідно до положень ч.1 ст.383\~ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405\~ЦК України передбачено, що член власника сімї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обовязковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірному будинку понад 16 років з власної волі, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у листопаді 2018 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений\~ст. 391 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved