Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, вимоги якої уточнили та представник у судовому засіданні підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 27.12.2010 року виданого державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори А.І. Ляшенко, є спадкоємцями в рівних частках, померлого [INFO] [PERSON]. Спадщина, яку отримали складається з 1\\2 частини житлового будинку та прибудинкових споруд, за адресою: [ADDRESS] та 1\\2 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, цільовим використанням, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за цією ж адресою. Тобто, кожен з позивачів володіє по 1\\6 частини домоволодіння. Іншою 1\\2 частиною жилого будинку, господарських будівель та споруд володіє [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.1960 року. Також, вона володіє 1\\2 частиною земельної ділянки. Приблизно у 1987 році [PERSON] виїхала з будинку до свого сина, прізвище ім'я та по батькові якого не відомо. До теперішнього часу її місце знаходження було невідоме, тому позивачі вимушені були просити суд витребувати інформацію, щодо її місця знаходження. Після відповідних запитів було з'ясовано, що [PERSON] [INFO] померла. Відповідно до наявної в матеріалах цивільної справи спадкової справи, після її смерті, шляхом написання заяв про вступ в спадкові права її спадщину, яка складалася з 1\\2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] прийняли її сини, а саме [PERSON] (останнє відоме місце мешкання [ADDRESS]), [PERSON] (останнє відоме місце мешкання [ADDRESS]), [PERSON] (останнєвідоме місце мешкання [ADDRESS]). Відповідно до наявних в цивільній справі відомостей, [INFO] [PERSON] помер. Його спадщину ніхто не приймав, спадкова справа не заводилася. [PERSON] та [PERSON] після того як у 1988 році написали заяву про прийняття спадщини більше ніяких дій, які б свідчили про те, що дана спадщина їх цікавить не вчиняли. На теперішній час позивачі, а саме: [PERSON] та [PERSON] відкрито мешкають у всьому будинку, обробляють усю земельну ділянку, з моменту придбання будинку батьком. [PERSON] мешкає в будинку з моменту свого народження. Після від'їзду у невідомому напрямку [PERSON], в домоволодінні ні разу ніхто не з'являвся, жодного разу ніхто не сплачував ніяких платежів за свою частку, не приймав участі у ремонті та обслуговуванні житлового будинку. Увесь тягар утримання майна ліг на позивачів. На теперішній час, даний будинок дуже потребує ремонту та позивачі бажають добудувати до будинку прибудову, але дані будівельні роботи відповідно до законодавства, повинні виконуватися тільки зі згоди усіх співвласників. Продати свої, частки позивачі теж не можуть тому, що також треба наявність співвласника та заява про відмову у придбанні. Позивачі неодноразово намагалися знайти [PERSON], та її синів, для того щоб домовитися про порядок користування майном, але пошуки ні до чого не приводили. Тобто, єдиною формою захисту прав є визнання за ними права власності на ? частину житлового будинку та прибудинкових споруд, за адресою: [ADDRESS] та 1\\2 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, цільовим використанням, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за цією ж адресою. Тобто, по 1\\6 домоволодіння за кожним. Враховуючи викладене, представник позивачів просить суд визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку літ. А- I, житловою площею 41,3 кв.м., з надвірними, господарчими та побутовими будівлями: погріб, літ.п/г, погріб п\\г1, навіс літ. М, огорожа 1-5 за адресою: [ADDRESS], в рівних частках, а саме по 1\\6 частині, в порядку набувальної давності. Визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1\\2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, цільовим використанням, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в рівних частках, а саме по 1\\6 частині, в порядку набувальної давності. Так як [PERSON], [PERSON] на виклики до суду не прибули, тому про час і день судового засідання сповіщені через органи масової інформації, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України - газету „Сумщина" і вважається таким, що належним чином повідомлені. Однак на судове засідання не прибули, тому суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність останніх, бо по справі зібрано достатньо доказів щодо прав та обов'язків сторін. Представник Сумської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши заперечення по справі. Позивачі достеменно знали, що їм на праві приватної власності належать лише ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а інша частина будинку на праві власності належала [PERSON], яка померла [INFO]. Оскільки позивачі постійно мешкали у даному будинку їм також було відомо, що у померлої були діти, які є спадкоємцями першої черги. Таким чином, позивачі самовільно заволоділи спірним майном не маючи при цьому жодних правових підстав для набуття права власності на це майно та на момент заволодіння майном розуміли, що у них відсутні будь-які правові підстави щодо набуття права власності на нього. Оскільки зазначений будинок не перебуває у комунальної власності територіальної громади м. Суми, у Сумської міської ради відсутні повноваження щодо розпорядження вказаним майно. Також у позовній заяві не зазначено, які саме права чи інтереси порушує Сумська міська рада по відношенню до позивачів. Жодних вимог про зобов'язання вчинити певні дії чи утриматись від вчинення дій до Сумської міської ради не заявлялось. З огляду на ці обставини Сумська міська рада є не належним відповідачем по справі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 27 грудня 2010 р., посвідчені державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., зареєстровані в реєстрі за № 1-1965, № 1-1973, № 1-1969, [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали у спадщину майно, яке складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS], після померлого [PERSON], кожен по 1/6 частки /а.с.4,5,6/. Також відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії: ЯМ № 324144, ЯМ № 324142, ЯМ № 324143, позивачі є власниками 1/6 частини земельної ділянки площею 0,1000 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.10,12,14/ На підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 1960 р., посвідчений нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-2282, [PERSON] придбала у власність 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] /а.с.6-7/. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 38133588 від 14.08.2014 р., [INFO] померла [PERSON], та 10 серпня 1988 р. заведена спадкова справа Сумською державною нотаріальною конторою /а.с.54/. 10 серпня 1988 р. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] /а.с.1-2/. 19.08.1988 р. до нотаріальної контори з заявою звернувся [PERSON], а 30 серпня 1988 р. - [PERSON] /а.с.3-4/. Згідно відповіді Ковпаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 2421-03.1-22 на запит суду, [INFO]. помер [PERSON] /а.с.72/. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: -володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; -володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; -володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред»явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. При вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилаються позивачі у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позивачі знали, що володіють чужою власністю, а саме частиною [PERSON]

Outcome: dismissed