Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

10.10.2017 позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом (а.с.2-3). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. 16.06.2014 шлюб було розірвано. З моменту розлучення відповідач бачив сина приблизно три рази, аліменти не сплачував зовсім, не приймав матеріальної та будь-якої участі у вихованні дитини та його утриманні, не подарував жодного подарунка на день його народження, що, на думку позивача, свідчить про ухилення відповідача від виконання обов'язку батька. Також, був засуджений та відбував покарання за ч. 3 ст. 185 КК України. В зв'язку із чим, просила позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, окрім того, зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем, останній неодноразово вживав наркотичні засоби при дитині, вчинив крадіжку у її матері. Відповідач у судовому засіданні просив не позбавляти його батьківських прав, зазначив, що він виходить на роботу, та вже не вживає наркотиків. Представник третьої особи підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, при цьому пояснила, що відповідач зловживав наркотичними засобами, крав майно, спочатку кредитну карту, а потім, ключі від гаража, де поцупив речі за що був засуджений. Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, враховуючи інтереси дитини, дослідивши в сукупності матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.09.2011 між сторонами було зареєстровано шлюб, [INFO] під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син, [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.10, 11). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, згідно рішення суду від 01.04.2014 (а.с.8). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). В той же час, станом на 17.08.2017 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 39331, 75 грн. (а.с.9). Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2015 відповідача, якого 11.02.2015, 27.03.2015 та 26.06.2015 вже було засуджено за злочини проти власності, було визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі (а.с.50). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпрі радивід 06.10.2017 № 2-17/1436 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Згідно характеристики, виданої головою територіальної ради ж/м Чаплі від 08.08.2017, [PERSON] вів розгульний спосіб життя, був помічений у крадіжках, вихованням сина не займався, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, зв'язки із сім'єю не підтримує (а.с.12). Відповідно до характеристики, виданої заступником голови територіальної ради ж/м Чаплі від 08.08.2017, [PERSON] трудолюбива, хороша мати, дитину виховує одна, неконфліктна, з повагою відноситься до старших, приймає участь у громадському житті (а.с.13). Згідно характеристики на засудженого від 20.11.2017, наданої та підписаної начальником державної установи «Жовтоводська виправна колонія № 26», відповідач характеризується позитивно, має 6 заохочень (а.с.37-38). Вищезазначені спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Статті 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначають, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У той же час, ст. 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов'язки не встановлено. Між тим, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо його виправлення та його заперечення проти задоволення позову, оскільки жодних належних та допустимих доказів та/або посилань на наявність обставин виконання ним своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина суду не надано (сплата аліментів, зв'язок за допомогою листів, телефону з дитиною, подарунки та інше...). Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved