Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн Дистрибьюшн» про визнання договору фіктивним, посилаючись на те, що він змушений звернутись до суду з даною позовною заявою з метою захисту своїх прав і законних інтересів. Так, 31 жовтня 2011 року ним був підписаний договір займу. Відповідно до умов п. 1.1. договору позикодавець ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» передає позичальнику [PERSON] у якості позики грошові кошти у сумі 17216 грн., а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві позику у вказаному розмірі в строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до умов п. 2.1. договору факт отримання грошових коштів позичальником підтверджується розпискою, написаною позичальником в день підписання даного договору. Також 31 жовтня 2011 року ним була підписана розписка про те, що [PERSON], перебуваючи у здоровому глузді та діючи добровільно, взяв у позику в ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» грошові кошти у розмірі 17216 грн.. Позивач вважав, що зазначений договір позики від 31 жовтня 2011 року, підписаний між ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» та [PERSON], підлягає визнанню недійсним (зокрема, фіктивним) з огляду на наступні факти та обставини, а саме він згідно наказу № 68-к/2 від 02 листопада 2010 року перебував на посаді торгового агента ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн». Протягом грудня 2012 року-січня 2011 року він, маючи прямий умисел, спрямований на власне незаконне збагачення шляхом шахрайського заволодіння коштами, належними ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн», переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, зловживаючи довірою працівників контрагентів ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн», отримав у них готівкові кошти для подальшого внесення їх в касу ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн». Але в подальшому отримані кошти в касу ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» не вносились, витрачались ним на власні потреби. Протягом грудня 2012 року-січня 2011 року ним були отримані 23 грудня 2010 року грошові кошти на суму 937,10 грн., 11 січня 2011 року грошові кошти на суму 440,72 грн., 25 січня 2011 року грошові кошти на суму 442,72 грн., 8 січня 2011 року грошові кошти на суму 1385 грн., 18 січня 2011 року грошові кошти на суму 763,48 грн., 20 січня 2011 року грошові кошти на суму 736,48 грн., 26 січня 2011 року грошові кошти на суму 1630,56 грн., 13 січня 2011 року грошові кошт на суму 2389,62 грн., 19 січня 2011 року грошові кошти на суму 701,64 грн., 26 січня 2011 року грошові кошти на суму 1038,36 грн., 26 січня 2011 року грошові кошти на суму 1615,26 грн., 26 січня 20011 року грошові кошти на суму 3075,24 грн., 26 січня 2011 року грошові кошти на суму 2059,68 грн.. В подальшому відносно нього було відкрито кримінальне провадження і вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2011 року він був визнаний у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України. Але у день розгляду вказаної кримінальної справи до нього звернувся представник ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» і запропонував йому підписати вищевказаний договір займу і розписку про те, що він якби отримав від ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» позику у розмірі 17216 грн. взамін на те, що ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» під час розгляду кримінальної справи, вкаже на їхнє примирення та відсутність у ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» до нього будь-яких претензій, пов»язаних із вчиненням злочину. На казані умови представника ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» він вимушений був погодитись, оскільки коштів для погашення завданої злочином шкоди у нього на той час не було, а факти примирення та відсутність претензій зі сторони потерпілого були суттєвими обставинами, що значним чином впливали на вид і розмір покарання. Загальний розмір завданої внаслідок злочину шкоди становить 17216,18 грн., сума грошових коштів по договору займу складає 17216 грн.. Виходячи з вищевказаних обставин справи є очевидним те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину у сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його реєстрації. У зв»язку з вказаним він вважав очевидним те, що ним в достатній мірі доведена відсутність учасників правочину під час його укладення наміру створити юридичні наслідки, передбачені умовами договору позики, оскільки за згодою сторін оспорюваний договір займу був вчинений лише для вигляду, як під час укладення договору займу, так і після, оскільки як він, так і представник ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн», розуміли ту обставину, що грошові кошти, передбачені договором займу, йому передаватись не будуть. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсним внаслідок фіктивності договір займу від 31 жовтня 2011 року, укладений між ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» і [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із наявних матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2011 року між ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» і [PERSON] був укладений договір займу, відповідно до умов п. 1.1. якого згідно даного договору позикодавець передав позичальнику в якості позики грошові кошти в сумі 17216 грн., а [PERSON] зобов»язався повернути позикодавцю позику у вказаному розмірі в строк і порядку, встановленому договором. Згідно умов п. 3.1. договору дата повернення позики-29 лютого 2012 року. На підтвердження укладення між сторонами договору займу [PERSON] видав боргову розписку, в якій зазначив, що він, [PERSON], перебуваючи при здоровому глузді і діючи добровільно, взяв у борг у ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» грошову суму в розмірі 17216 грн., і вказану грошову суму зобов»язався повернути до 29 лютого 2012 року. Розписка є невід»ємною частиною договору займу від 31 жовтня 2011 року. З наданого суду представником відповідача ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» журналу-ордеру і відомості по рахунку 3775 розрахунки з робочими і службовцями по іншим операціям, зокрема, [PERSON], за 31 жовтня 2011 року-13 червня 2014 року, [PERSON] отримано 17216 грн.., та згідно видаткового касового ордеру від 31 жовтня 2011 року відповідачем ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» позивачу [PERSON] було видано грошові кошти за договором позики від 31 жовтня 2011 року в сумі 17216 грн.. В наданих суду поясненнях представник відповідача суду зазначила, що, крім договору займу і виданої [PERSON] боргової розписки, видача грошових коштів була також відповідним чином відображена у бухгалтерському обліку відповідача як юридичної особи. При цьому ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн», укладаючи цей договір, не мав наміру не приймати у позичальника кошти за договором позики. Позивач же, посилаючись на те, що сторони не мали наміру виконувати договір, спростовується фактично частковим здійсненням виконання зобов»язань за договором, що стверджується поверненням позивачем ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» частину коштів у сумі 1300 грн., що підтверджується банківськими виписками. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн Дистрибьюшн» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позов задоволено і стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» суму боргу за договором позики у розмірі 16075,18 грн.. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2014 року рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року змінено в частині розміру суми боргу, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» суму боргу за договором позики 15 916 грн., 3% річних-100 грн. 89 коп., 49 грн. 22 коп. інфляційних втрат, а всього-16066 грн. 11 коп.. В решті рішення залишено без змін. Судом першої і апеляційної інстанції було встановлено, що 31 жовтня 2011 року між сторонами у справі дійсно був укладений договір займу, відповідно до якого ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн» надав грошові кошти у позику відповідачу у розмірі 17216 грн., і отримання коштів у розмірі 17216 грн. підтверджується наданою [PERSON] 31 жовтня 2011 року розпискою. Згідно з п. 3.1. договору [PERSON] зобов»язався повернути позикодавцю отриману суму позики не пізніше 29 лютого 2012 року. Протягом дії договору [PERSON] повернув лише 1300 грн.. Решта суми в обумовлений договором строк повернута не була, що не заперечувалось [PERSON], а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення не повернутого боргу, та на підставі вимог ст. 625 ЦК України- індексу інфляції та 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов»язання. Згідно вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 24 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Суд, з"ясувавши дійсні обставини, заслухавши пояснення сторін по справі, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів, що сторони договору займу від 31 жовтня 2011 року вчиняли його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, та що учасники цього правочину мали інші цілі, ніж ті, що передбачені були правочином, та позивач, звертаючись до суду про визнання правочину фіктивним, не довів про відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання фіктивним Договору займу від 31 жовтня 2011 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed