Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~30 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на нежитлове приміщення магазину промтоварів " [INFO] " за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку із кадастровим номером 6820983600:01:005:0037, площею 0,168 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 14.07.2002 вони з [PERSON] уклали шлюб, в якому народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Для здійснення підприємницької діяльності позивач за рахунок власних збережень на суму 6000 доларів США (що еквівалентно 30300 грн.), накопичених до шлюбу, придбала квартиру [ADDRESS] , яка в подальшому була переведена у нежитлове приміщення магазин промтоварів « [PERSON] ». Усіма документами, пов`язаними із виготовленням технічної документації, переведенням житлової квартири у нежитлове приміщення, оформленням права власності займався чоловік, тому свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 13.12.2007 було виготовлено на його ім`я, як і здійснена державна реєстрація права власності. Зазначене майно використовувалось та досі використовується позивачем як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності. Кошти отримані від її здійснення [PERSON] накопичувала та використовувала для ведення бізнесу. В 2010 році за рахунок вказаних коштів позивач придбала земельну ділянку із кадастровим номером 6820983600:01:005:0037, яка також оформлена на відповідача. За наведених обставин, позивач вважає спірне майно своєю особистою приватною власністю, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 09.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.12.2020 від представника відповідача адвоката Кармаліти Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у заявлених вимогах. Зазначає, що позивачем належні їй кошти були використані в інтересах сім`ї, а тому придбане майно не можна вважати особистою приватною власністю. Ухвалою від 12.01.2021 суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Крім того, 25.01.2021 [PERSON] звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про поділ даного майна. Просив здійснити поділ спільного майна подружжя в натурі із присудженням грошової компенсації, а саме: у власності відповідача просить залишити приміщення магазину промтоварів "Анастасія" по [ADDRESS] , вартістю 159950,00 грн., у власності позивача земельну ділянку з кадастровим номером 6820983600:01:005:0037, площею 0,1680 га, вартістю 33600 грн., та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 63175,00 грн. Вказані позови судом були об`єднані в одне провадження ухвалою від 26.01.2021. 01.02.2021 представник третьої особи адвокат Адамчук Л.В. подала до суду письмові пояснення. Вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на те, що в матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би міг бути належним та допустимим доказом на підтвердження доводів позивача щодо придбання квартири [ADDRESS] . Право власності на майно, яке позивач має намір визнати особистою власністю, зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Волочиського міськвиконкому № 664 від 11.12.2007. Жодних належних та допустимих доказів того, що зазначене майно набувалося позивачем не надано. 12.03.2021 до суду надійшла заява [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON] про затвердження мирової угоди, укладеної між ними 23 лютого 2021 року. 20.04.2021 [PERSON] письмово заявила про відмову від позову. На підставі ст.ст. 49, 255, 256 ЦПК України просила прийняти відмову [PERSON] від позову та закрити провадження по справі про поділ майна подружжя. Також просила судовий розгляд проводити без її участі через запроваджений карантин. Інші учасники справи та їх представники в судове засідання також не з`явились. Про розгляд справи повідомлені. Представник [PERSON] адвокат Фільварочна О.Б. направила клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи адвокат Адамчук Л.В. направила до суду клопотання про відкладення судового розгляду через зайнятість в іншій справі. Суд не встановив поважних причин неявки до суду третьої особи та його представника, а тому, враховуючи карантинні обмеження та пояснення [PERSON] , вважав за доцільним продовжити судовий розгляд без учасників справи за наявними в ній матеріалами. Ухвалою від 20.04.2021 суд відмовив у затвердженні мирової угоди, укладеної 23 лютого 2021 року, закрив провадження в справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Розгляд справи за позовом [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю продовжено. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з [INFO] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Вказане підтверджується копією свідоцтва про одруження від 14.07.2002 серії [NUMBER] (а.с. 7). \~ \~ \~ \~У сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Судовим наказом від 05.01.2021 з [PERSON] присуджено стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 191). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.12.2007, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2007 у власності [PERSON] перебуває нежиле приміщення, магазин промтоварів " [INFO] " [ADDRESS] (а.с. 10-11). Загальна площа вказаного нерухомого майна 45,7 кв. м, що підтверджується копією технічного паспорта (а.с. 12-13). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року було проведено реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , яка являється платником єдиного податку, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 061365 від 01.02.2008, свідоцтва платника єдиного податку від 21.05.2012 (а.с. 14). \~ \~ \~ \~З дослідженої судом копії трудового договору від 02.07.2018 слідує, що [PERSON] використовує найману працю, зокрема продавця [PERSON] (а.с. 15). \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що 23.10.2020 Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12020240000000504 за ч. 3 ст. 286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди по вул. Незалежності в м. Волочиськ в якій загинуло двоє неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] . Підозрюваним є [PERSON] , а потерпілими: [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~В межах вказаного кримінального провадження, 07.12.2020 потерпілими подано цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, яку, зокрема, [PERSON] оцінено в 700000 грн. З метою забезпечення цивільного позову слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] 17.12.2020 було накладено арешт на нежитлове приміщення магазину промтоварів " [PERSON] " по [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] . Вказане підтверджується: витягом з ЄРДР від 23.10.2020, ухвалою слідчого судді від 17.12.2020, повідомленням про реєстрацію події та відповіддю слідчого Пілявського Є. від 09.11.2020. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами СК України та ЦК України. За змістом статей\~60,\~61\~СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Аналогічні положення містить і частина 3\~статті 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 9 червня 2019 року (справа № 643/822/17), від 6 лютого 2018 року (справа № 235/9895/15-ц), від 5 квітня 2018 року (справа № 404/1515/16-ц). Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 1\~ст. 69\~СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №\~11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.\~4\~ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися кошти одного із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя. Разом з тим, суд вважає недоведеними доводи позивача про придбання спірного майна за особисті кошти, які були зароблені нею до шлюбу. Належних і допустимих доказів отримання доходу в розмірі 6000 доларів США [PERSON] до 14.07.2002 (дати реєстрації шлюбу) суду не надано. Показання свідків [PERSON] і [PERSON] , які є батьками позивача, і зацікавленими в розгляді даної справи на користь доньки суд відхиляє. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили отримання [PERSON] доходів до шлюбу, а також придбання спірного майна саме за такі кошти. Згідно зі\~статтею 52 ЦК України\~фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яке належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу. На думку суду, доводи позивача про те, що придбання квартири [ADDRESS] проводилось для використання у підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об`єктом права особистої приватної власності. Аналогічний висновок зроблений ВСУ по справі № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року. Також суд звертає увагу на те, що право власності на вказану вище квартиру виникло в 2007 році, тобто до державної реєстрації 01 лютого 2008 року фізичної особи-підприємця [PERSON] . Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що нежиле приміщення - магазин промтоварів " [INFO] " за адресою: [ADDRESS] набуто сторонами в період шлюбу і згідно з ст.ст.\~60,\~61\~СК України\~таке майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вирішуючи спір про визнання особистою приватною власністю позивача земельної ділянки, суд, крім вищевикладених обставин, встановив таке. Згідно з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2010 [PERSON] придбав земельну ділянку з кадастровим № 6820983600:01:005:0037, площею 0,1680 га, розташовану в с. Користова Волочиського району Хмельницької області, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с. 16). Згідно з п. 12 Договору, він укладається за згодою дружини покупця - [PERSON] , що посвідчена 01.04.2010 за р. № 1508 приватним нотаріусом Гадайчук Є.А. Матеріали справи не містять доказів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820983600:01:005:0037. Досліджений судом договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2010 містить вказівку про те, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Управлінні Держкомзему у Волочиському районі, однак доказів проведення такої реєстрації суду не надавалось, а тому факт набуття одним із подружжя права власності на даний об`єкт нерухомості не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому, суд роз`яснював сторонам право долучити до справи докази на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки і відкладав з цією метою судове засідання. Однак, доказів суду подано не було, а лише заявлено про відмову [PERSON] від позову. Відповідно до змісту ст.ст. 12, 13, 89, 264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінку усім доказам здійснює суд. \~ \~ \~ \~Суд, розглянувши позов [PERSON] , вважає його необґрунтованим і недоведеним, так як доводи позивача не знайшли своє підтвердження належними і допустимими доказами. Тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed