Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просив витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від [PERSON], на користь позивача квартиру [ADDRESS] та повернути її у його власність. Зобов'язати реєстраційну службу або нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру. Зобов'язати реєстраційну службу або нотаріуса здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру на ім'я позивача. Виселити всіх мешканців із спірної квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належала йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстром №1594. Пізніше, з незалежних від нього причин, це майно вибуло з його володіння, а саме: 28.04.2010 року приватним нотаріусом було видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на зазначену квартиру у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.02.2008 року укладеним між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк». Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 20.08.2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого напису. 09.02.2011 року відбулися прилюдні торги з реалізації належної позивачу квартири, за результатами проведення яких переможцем стала [PERSON] Таким чином, квартира позивача вибула з його володіння як власника поза його волею. Вищевказаний виконавчий напис на підставі якого була реалізована спірна квартира Солом'янським районним судом м. Києва 15.07.2014 р. був визнаний таким, що не підлягає виконанню. 26.06.2017 року Солом'янським районним судом м. Києва вказані прилюдні торги визнано недійсними, визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 26.03.2011 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М., яким посвідчено за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. На даний час позивачу стало відомо, що спірне майно знаходиться у володінні відповідача на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та відповідачем, посвідченого 09.01.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. за реєстром №79. Вважає, що спірна квартира підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння із скасуванням державної реєстрації права власності на неї та виселенням усіх осіб, що проживають у ній. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року у справі відкрито провадження. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року позов [PERSON] був задоволений частково. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.04.2018 року було виправлено описку в заочному рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.07.2018 року заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення суду від 20.02.2018 року. Справу призначено до розгляду. В судовому засіданні 24.09.2018 року в якості третьої особи було залучено [PERSON] Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року провадження у справі було зупинено. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.01.2019 року провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду. 08.02.2019 року в судовому засіданні було залучено в якості співвідповідача [PERSON] Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про залучення його представника Соловей О.П. та перенесення слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає дане клопотання необґрунтованим і таким, що може призвести до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню. Ще однією підставою для відмови в задоволенні вказаного клопотання є те, що суд в судовому засіданні, яке відбулося 18.02.2019 року дійшов до стадії судових дебатів та оголосив перерву для підготовки сторонами своїх виступів у них. Виходячи з цього, суд вважає неявку позивача та його представника в судове засідання неповажною. Крім того, в ході розгляду справи позивачем були надані пояснення в яких він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання в якому просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Також, просив при ухваленні рішення вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника відповідачів, врахувавши пояснення надані учасниками справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстром №1594. 28.04.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на зазначену квартиру у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.02.2008 року укладеним між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк». Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 20.08.2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого напису. 09.02.2011 року відбулися прилюдні торги з реалізації належної позивачу квартири, за результатами проведення яких переможцем стала [PERSON] Вищевказаний виконавчий напис на підставі якого була реалізована спірна квартира рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.07.2014 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.07.2017 року позов [PERSON] до ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON], третя особа : ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними прилюдних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності та виселення задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги проведені 09.02.2011 року згідно протоколу проведення прилюдних торгів №1-К-199-СЛ-і затверджених директором ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція», щодо квартири за адресою : [ADDRESS]. Визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 26.03.2011 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М., яким посвідчено за [PERSON], ІПН [NUMBER], яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] право власності на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Скасовано державну реєстрацію права власності від 27.04.2011 року за реєстраційним номером 33526586 за [PERSON], ІПН [NUMBER], яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Стягнуто з Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», код ЄДРПОУ 32277680, що знаходиться за адресою : м. Київ, бул. І.Лепсе, 8, корп. 3, Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, код ЄДРПОУ 35008087, що знаходиться за адресою : м. Київ, пр. Повітрофлотський, 40а, [PERSON], ІПН [NUMBER], яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS], Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, що знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Ковпака, 29 судовий збір в розмірі 551,21 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено. Позивач звертаючись з даним позовом до суду посилався на те, що майно вибуло з його володіння не з його волі, а тому воно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. Однак, суд не погоджується з таким твердженням позивача. Встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.07.2014 року в частині задоволення позовних вимог скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П., третя особа ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2018 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року скасовано та ухвалено нове яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, [PERSON], треті особи ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними прилюдних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності та виселення відмовлено. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішення на якій посилався позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог були скасовані Київським апеляційним судом. Згідно ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Умови і порядок виконання рішень суд та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження». За положеннями ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Згідно п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Отже, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України держава гарантує захист права власності добросовісного набувача (особа, яка придбала майно з публічних торгів) на придбане майно тим, що таке майно не може бути витребувано у нього в разі, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень. У той же час, визнання судом порушення такого порядку, є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними та витребування проданого майна від добросовісного набувача. Судом встановлено, що реалізація спірного нерухомого майна відбулась шляхом продажу квартири на прилюдних торгах на підставі виконавчого напису нотаріуса від 28.04.2010 року, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Складання за результатами проведення прилюдних торгів відповідного акта їх проведення - є правочином, на підставі якого власником спірного нерухомого майна стала [PERSON] Прилюдні торги, на підставі яких [PERSON] набула право власності на нерухоме майно, в установленому законом порядку не визнанні недійсними, так само як і виконавчий напис нотаріуса на підставі якого були проведені прилюдні торги. Встановлено, що в подальшому спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу 09.01.2013 року. На даний час власником квартири є [PERSON] на підставі договору дарування від 23.04.2018 року. У позовних вимогах [PERSON] вбачається порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. § 1 ст.1 Протоколу 1 до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому, Конвенція має сприйматись як «живий інструмент, її положення мають тлумачитись динамічно, тобто, одне й те саме положення в різних історичних умовах цілком може втрачати свою актуальність. Одночасно, слід враховувати, що рішення ЄСПЛ стосуються конкретної справи, в яких іноді використовуються концепції, не відомі українській правовій системі, що ускладнює екстраполяцію висновків у конкретній справі на українську дійсність. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Перший протокол Конвенції ратифікований Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України від 29.06. 2004р. №1906-ІV Про міжнародні договори України" застосовується національними судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ" застосовується українськими судами як джерело права. У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям. З огляду на характер спірних правовідносин, витребування спірного майна на користь позивача не відповідає критерію законності. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Згідно ч. 9 ст. 159 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed