Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

покликаючись на порушення позичальником відповідачем по справі строку та порядку погашення укладеного між ним та позивачем кредитного договору, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 18 травня 2015 року заяві просить у рахунок погашення вказаного боргу звернути стягнення на предмет іпотеки належний відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями № 5 по пров.Франка в с.Грабів Рівненського району Рівненської області шляхом його продажу. Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач та третя особа до суду не з»явилися, передавши свої повноваження представникам. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, наявність представників-професійних юристів, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах. Розрахунок боргу позивачем проведений вірно, іншого розрахунку відповідач не надав, з вартістю іпотечного майна по висновку експертизи погоджується. Представник відповідача позов не визнав і показав, що Рівненським міським судом Рівненської області розглянута справа за цим кредитним договором і з боржника стягнена сума боргу, але банк не намагався виконати це рішення. Стороною позивача не надано обґрунтованого розрахунку суми боргу, пропущено позовну давність, позивачем розрахунок проведено без врахування цієї вимоги закону. Представник третьої особи вважає, що позов безпідставний, оскільки спір вже вирішено, не погоджується з розрахунком, оскільки не врахована позовна давність. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою, їм відомі права та обов»язки, регламентовані ЦПК України. Як встановлено судом і даний факт не заперечується сторонами, між позивачем та третьою особою укладено кредитний договір№5875577 від 28 листопада 2007 року. Станом на 12 травня 2015 року /включно/ заборгованість третьої особи перед позивачем по ньому склала 45 430,68 доларів США (сорок пять тисяч чотириста тридцять доларів США 68 центів) та 191 927,99 гривень, з яких: ●заборгованість за сумою кредиту - 27 942,76 долари США (двадцять сім тисяч девятсот сорок два долари США 76 центів); ●заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 17 487,92 доларів США (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім доларів США 92 центи); ●сума пені за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором - 191 927,99 гривень (сто девяносто одна тисяча девятсот двадцять сім гривень 99 копійок). У забезпечення виконання вимог за Кредитним договором між позивачем та відповідачем в той же день укладений договір іпотеки № 5879702, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4339, відповідно до якого іпотеку банку передано нерухоме майно - будинок житловий з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 8210361, загальною площею 96,3 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м. Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 15.11.2007р. №16673108, виданого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» предмет іпотеки складається з: деревяного житлового будинку літ.А1, цегляного сараю літ.Б, деревяного сараю літ.В, цегляного погребу літ.Г, деревяного сараю літ.Д, деревяної вбиральні літ.Ж, огорожі зі штахетнику літ.№1 та огорожі з мет.сітки літ.№2. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Грабів, пров.Франка, буд.5 (пять). Предмет іпотеки - належить Відповідачу на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого 13.11.2007р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №4189. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року, наявність якого представник позивача не заперечує, а сторона відповідача та третьої особи підтверджує його невиконання, з [PERSON] на користь позивача стягнута заборгованість по кредитному договору в сумі 272 312 грн. 31 коп. 28 січня 2015 року відповідачу та третій особі направлено і ними отримано лист-вимогу про сплату заборгованості в шестидесятиденний строк та повідомлено про можливість передачі іпотекодеожателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку. Згідно висновку експертизи від 15 вересня 2016 року іпотечне майно оцінене у 419 252 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Саме по собі рішення суду про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, теж не припиняє наявні між сторонами договірні правовідносини, оскільки в силу вимог ЦК України зобов'язання припиняється на підставах встановлених договором або законом (ст.598) та виконанням, проведеним належним чином (ст.599), не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання боргу, а за наявності для того підстав, і для застосування штрафних санкцій. Будь-які інші підстави припинення зобов'язання ні кредитним, ні іпотечним договорами сторонами не встановлені, а тому правовідносини, що склалися між сторонами на їх підставі, продовжуються. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст.589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Згідно ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, (термін), якщо інше не встановлено договором, законом. Аналогічні положення перебачені Законом України Про іпотеку. Відповідно до ст.1 Закону іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно положень ч.4 ст.6 Закону, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (навіть у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Даним законом передбачено, що іпотекодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель), яким є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Згідно ст.11 цього Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.33 Закону іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно роз'яснення даного в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Матеріали справи свідчать, що боржник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, якими встановлено обов"язок боржника виконати зобов"язання належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору. У боржника виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань та повернення кредиту за графіком, визначеним кредитором. Позивач надав до суду копії зазначених договорів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який в силу ст.ст.59, 64 ЦПК України являється допустимим доказом у справі. У зв'язку з невиконанням умов договору у банку на підставі ч.2 ст.590 ЦК України як заставодержателя виникло право на звернення предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виходячи з договірних зобов'язань, умов укладеного договору іпотеки та норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини. Задовольняючи позов та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що у позичальника виник борг перед банком, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна наданого в іпотеку відповідачем в справі. Щодо подвійного стягнення заборгованості, то на спростування цих доводів суд ураховує те, що звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення заборгованості за кредитним договором є різними формами цивільно-правової відповідальності, тому за наслідками звернення стягнення на іпотечне майно підлягатиме стягненню лише той розмір заборгованості, який є різницею між вартістю реалізованого предмета іпотеки і несплаченим боргом за кредитним договором. У зв»язку із задоволенням позову на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведенного,

Outcome: approved