Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті її чоловіка відкрилась спадщина, до якої входить, з поміж іншого, земельна ділянка, виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі їй відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання з чоловіком, доглядом за будинком та земельною ділянкою, іншим чином ніж шляхом звернення до суду її спадкові права не набути, просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений,надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Вислухавхи пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно був чоловіком позивача відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 345200, він помер 25.08.2013 року у віці 63 років згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 223965, він був власником земельної ділянки площею 1.7652 га, кадастровий номер № 1825082900:01:000:0174, цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 2060390, виданого 31.07.2003 року, згідно розпорядження голови Радомишльської РДА № 139 від 15.05.2003 року на імя [PERSON]. Також встановлено, що право власності на вищезгаданий державний акт [PERSON] належним чином не встиг оформити, оскільки отримав його у спадок за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за законом. [PERSON] 17.03.2000 року склала заповіт на ім"я свого сина [PERSON], яким заповіла йому після своєї смерті, серед іншого, і спірний державний акт, [PERSON] померла 01.04.2013 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 216978, а тому суд встановлює факт належності вищезазначеного державного акта [PERSON]. Спадшину позивач прийняла шляхом постійного проживання з чоловіком, доглядом за будинком та земельною ділянкою У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє його позовні вимоги. У відповідності до ст.256 ч.2 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved