Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Поліське лісове господарство» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, мотивуючи свій позов тим, що з 01.01.2014 року позивач прийнятий на роботу в ДП «Поліське лісове господарство» на посаду помічника лісничого. 13 січня 2015 року, перебуваючи на лікарняному, він був відсторонений від роботи. Після лікування 28 березня 2015 року він з'явився на роботу, йому повідомили, що на даний час проводиться службове розслідування, а тому до вирішення питання за наслідками перевірки на роботу з'являтися непотрібно. Позивач з'являвся на роботу, проте через небажання керівництва підприємства [PERSON], щоб він був присутнім в адміністрації, знаходився в лісництві. Протягом тривалого часу позивачу, ні в телефонному режимі, ні листами відповідач не повідомляв про наслідки проведеного службового розслідування. 16 листопада 2016 року йому надіслано повідомлення про те, що на підставі наказу 41-К від 02 липня 2015 року його звільнено з посади помічника лісничого Чорторийського лісництва на підставі п.3 ст. 40 КЗпПУ) в звязку з невиконанням своїх обов'язків). Вважає наказ про звільнення незаконним та безпідставним, оскільки в ньому не зазначено, який саме пункт трудового договору чи посадової інструкції ним було порушено і він не вчиняв систематичного, без поважних причин, невиконання обов'язків, покладених на нього. Таким чином звільнення відбулося без законної підстави, а тому позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді помічника лісничого, нарахувати та виплатити середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02 липня 2015 року по дату винесення судового рішення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшила, крім зазначених вимог просила суд скасувати накази від 13 січня 2015 року №16 та №17 «Про дисциплінарну відповідальність» в частині оголошення догани [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача 46895 грн. 84 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки законність звільнення позивача з роботи підтверджується наданими суду доказами, подав письмове заперечення . Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, оцінивши показання допитаних в судовому засіданні свідків, аналізуючи докази по справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав. Статтею 40 КЗпП України визначені випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 січня 2004 року працював помічником лісничого у ДП «Поліське лісове господарство». З наказу №41-К тимчасово виконуючого обов'язки директора ДП «Поліське лісове господарство» від 02 липня 2015 року вбачається, що позивача звільнено з роботи з 02.07.2015 року на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, систематичне невиконання працівником своїх обов'язків без поважних причин (а.с. 15). На підтвердження вказаних обставин суду надано рапорти, доповідні, пояснення, акт проведення службового розслідування, в яких зазначено, що позивач належним чином не виконує покладені на нього обов'язки, зокрема організував незаконне відвантаження лісодеревини за документами, які не відповідали дійсності . На підставі наказу №20 від 13 січня 2015 року за неналежне виконання та зловживання своїми посадовими обов'язками відсторонений від роботи (а.с. 8). Крім того, позивач неодноразово був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що стверджується наказами від 16 жовтня 2014 року, від 13 січня 2015 року №16 і №17 . Разом із тим, як вбачається із копії листка тимчасової адміністрації, позивач в період з 15 січня по 14 квітня 2015 року перебував на лікарняному. Однак із 15 квітня 2015 року на роботу не з'являвся, про причини своєї неявки не повідомляв, що стверджується актами та табелями обліку робочого часу . Доводи позивача про те, що він після перебування на лікарняному, знаходився на робочому місці не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки на встановлення вказаних обставин позивачем та його представником в силу ст. 60 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих доказів. Разом із тим, звільнення із-за систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з дотриманням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень, тобто з дотриманням вимог ст.149 КЗпП України, якою вимагається перед застосуванням дисциплінарного стягнення відбирати у працівників письмові пояснення. Позивачу було запропоновано надати пояснення, що стверджується наданими в судовому засідання актами, однак останній не з'являвся на роботу, а тому така поведінка [PERSON] дає підстави вважати, що останній відмовився це зробити. Таким чином позивачем не доведено, що накази про оголошення йому доган є незаконними, а відтак підстав для їх скасування суд не вбачає. Крім того, звільнення позивача із роботи було проведено з дотриманням вимог ст. 43 КЗпПУ, тобто за попередньою згодою профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Поліське лісове господарство», що підтверджується поданням на звільнення позивача до голови профспілкового комітету, копією протоколу засідання членів профспілкового комітету ДП «Поліське лісове господарство» від 01 липня 2015 року (а.с. ). Відповідно до ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Як вбачається з матеріалів справи роботодавцем при звільненні [PERSON] було враховано наведені у вказаній статті обставини, оскільки як вбачається із доповідних записок, рапортів, акту службового розслідування, [PERSON] невиконання без поважних причин своїх обов'язків, притягувався до дисциплінарної відповідальності в вигляді доган за неналежне виконання своїх обов'язків, крім того, тривалий час був відсутній на робочому місці без поважних причин, а допитані в судовому засіданні свідки показали, що позивач неналежно здійснював покладені на нього завдання, від працівників постійно надходять скарги на його неякісну роботу і він недобросовісно виконує покладені обов'язки. Отже діями відповідача не були порушені встановлені законом гарантії права на працю позивача, його звільнення є законним, а відтак підстав для задоволення позову суд не вбачає. Доводи відповідача про те, що позивач пропустив місячний строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, суд до уваги не приймає; як пояснив в судовому засіданні позивач про своє звільнення він дізнався 16 листопада 2016 року, коли отримав копію наказу про звільнення з роботи . З позивача в дохід держави, відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", слід стягнути 640грн. судового збору за подання до суду заяви про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Outcome: approved