Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

14.01.2020 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана заява, в якій заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , місце смерті м.Стаханов Луганської області, яка настала [INFO] . В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він є онуком [PERSON] , який помер [INFO] у м.Стаханов Луганської області у власному помешкані з причини наявності злоякісного новоутворення нижньої долі лівої легені. Заявник звертався до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), але отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Враховуючи, що встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть, [PERSON] вимушений звернутись до суду з даною заявою про встановлення факту смерті його діда. У судове засідання заявник не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд заяви про встановлення факту смерті його діда [PERSON] без його участі, на підставі наявних у заяві доказів. Доводи заяви підтримав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 15.01.2020 р. суду надано письмові пояснення, в яких зазначено, що ознайомившись із отриманими матеріалами, Харківський міський відділ заперечень з приводу задоволення заяви [PERSON] не має та просить розглянути справу у відсутності представника. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У зв`язку з тим, що місто Стаханов Луганської області, місце смерті [PERSON] , є тимчасово окупованою територією України, визначеною розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на межі зіткнення» (з подальшими змінами та доповненнями) та постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», факт її смерті не було зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану, в установленому законом порядку. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 р. №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» зі змінами та доповненнями, було тимчасово призупинено доступ до Державних peєстрiв та відповідно призупинена реєстрація актів цивільного стану. Заявник [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає у кв. [ADDRESS] , про що надано копію довідки від 05.06.2018 р. №0000551571 про взятті на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.10). Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.33). Батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . [INFO] . [PERSON] та [PERSON] одружились, на підтвердження чого надано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.34). [PERSON] народилась [INFO] , та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження чого надано свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що заявник є онуком померлого [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, на підтвердження чого надано лікарське свідоцтво про смерть №74 та довідку про причину смерті (а.с.19). На підтвердження факту смерті діда заявником надано копію договору-замовлення на організацію та проведення похорону від 12.09.2019 р., де замовником вказано [PERSON] , а [PERSON] - особою, яка померла (а.с.20), свідоцтвао про поховання видане [PERSON] , який 13.09.2019 р . на цвинтарі «№36» м.Стаханова справив поховання померлого [PERSON] (а.с.21). Крім того, заявник надав фотографії з місця поховання діда [PERSON] , із зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження та дати смерті (а.с.22-24). Місцем смерті [PERSON] є місто Стаханов Луганської області на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та яке на цей час має статус тимчасово окупованої території. Згідно положення ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 р. №2268-VIII, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі ВССУ), «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016р. №990-V-III «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території»», при розгляді заяв, прийняття судом до уваги документів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на окупованій території, ВССУ зазначив, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Висновок ЄСПЛ сформульований у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званий "намібійський виняток", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосовано до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоді особам, які проживають на такій території. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно п.13.Постанови пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»- заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник [PERSON] звернувся до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] , однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 з №1150/13024 (а.с.2) Згідно Постанови пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд вважає підтвердженим факт смерті [PERSON] та приймаючи до уваги наявність об`єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті, що пов`язано з проведенням в окремих районах Луганської та Донецької областях антитерористичної операції, вважає, що заявник позбавлений можливості реалізувати свої права, щодо офіційного визнання і підтвердження державою факту смерті в загальному порядку, та приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved