Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 16.06.2017 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просять суд: - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 166/2000 частин квартири [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 166/2000 частин квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] року, у віці 45 років, помер [PERSON], про що 29 червня 2016 року складено відповідний актовий запис № 6753. Після, смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з 166/1000 частин квартири [ADDRESS]. Позивачі стверджують, що єдиними спадкоємцями першої черги за законом є вони: [PERSON] - донька померлого та [PERSON] - мати померлого, які в межах встановленого шестимісячного строку подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Одеської області Давидовій Катерині Юріївні, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 44539317 від 22.07.2016 року. Однак, згідно постанови приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Давидової Катерини Юріївні від 27.02.2017 року, їм - позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру відсутній. З відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 02 листопаду 2016 року за №477600.67.16 вбачається, що право власності на 166/1000 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано на підставі договору №97.07.-504 Одеської спеціалізованої біржі нерухомості за [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2004 року по справі №2-5470/04 за померлим визнано право власності на 166/2000 часток вказаної квартири у порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. За життя [PERSON] не зареєстрував своє право власності на зазначене нерухоме майно на підставі вказаного рішення суду. У зв'язку з чим, позивачі позбавлені можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку на 166/1000 частин вищевказаної квартири, та вважають, що цей спір може бути вирішений виключно в судовому порядку, а рішення суду їм необхідно для оформлення права власності на вищезазначене майно. Також позивачами зазначено, що інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, спадщина відумерлою не визнана. На підставі вищевказаних обставин, позивачі були вимушені звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.06.2017 року відкрито провадження на підставі позовної заяви [PERSON], [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та призначено попереднє судове засідання. В судове засіданні позивачі по справі не з'явились, про час і місце проведення якого повідомлені належним чином. 11.10.2017 року до суду надійшла заява від представника позивачів - [PERSON], в якій представник просить суд розгляд справи провести за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Одеської міської ради повторно не з'явився у судове засідання, про час і місце проведення яких повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справіта постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] та [PERSON] підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 04 липня 1997 року [PERSON] та [PERSON] придбали 166/1000 часток квартири [ADDRESS], що підтверджується договором №97.07.-504 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеним на Одеській спеціалізовані біржі нерухомості (а.с.15-16). [PERSON] та [PERSON] 10.07.1997 року зареєстрували право власності на вказану частку квартири в КП «ОМБТІ та РОН», книга №229 пр., стр.59,р.№922, про що свідчить запис на зворотній сторінці вказаного договору купівлі-продажу №97.07.-504 від 04.07.1997 року (а.с.16). Реєстрація права власності за [PERSON] та [PERSON] на 166/1000 часток квартири [ADDRESS], на підставі договору №97.07.-504 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.1997 року підтверджується листом КП «ОМБТІ та РОН» за №477600.67.16 від 02.11.2016 року. 09.06.2003 року помер батько [PERSON] - [PERSON], актовий запис №5549 від 11.06.2003 року. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на належне йому за час життя нерухоме майно, у тому числі на належну йому 16/2000 часток квартири [ADDRESS]. Оскільки договір №97.07.-504 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.1997 року щодо вказаної квартири був укладений на товарній біржі, та не був нотаріально посвідчений, однак у відповідності до умов ЦК України, вказаний договір підлягає нотаріальному посвідченню, [PERSON] був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13.10.2003 року по справі №2-5862/03 визнано дійсним договір №97.07.-504 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.1997 року, а саме 166/1000 часток квартири [ADDRESS], укладений на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості. 23 вересня 2004 року Київським районним судом міста Одеси за наслідком розгляду цивільної справи №2-5470/04 ухвалено рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 166/2000 часток квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09.06.2003 року. [INFO] року, у віці 45 років, помер [PERSON], про що 29 червня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №6753 (а.с.12). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на належне йому за час життя майно, у тому числі на вказану квартиру. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України) Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що 20 квітня 1971 року народився [PERSON], про що 11.05.1971 року Київським районним відділом ЗАГСу м. Одеси було складено відповідний актовий запис про народження №1017. В графі батько зазначено - [PERSON], в графі матір - [PERSON] (а.с.18). 16 жовтня 1973 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що 13 жовтня 1973 року Київським відділом ЗАГСу м. Одеси було зроблено відповідний актовий запис №1116. Після розірвання шлюбу [PERSON] було відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON]. (а.с.13). У зв'язку з чим, є підтвердженим, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], батьком якого є [PERSON]. [INFO] року народилась [PERSON], про що 10 квітня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів міста Одеси було складено відповідний актовий запис про народження №202. В графі матір зазначено - [PERSON], в графі матір - [PERSON] (а.с.9). Тобто позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], матір'ю якого є [PERSON]. На підставі викладеного, суд встановив, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, є позивачі: його дочка - [PERSON] та матір - [PERSON]. Відповідно до ч. 5ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З метою встановлення усіх обставин по справі, для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, ухвалою суду від 23.08.2017 року було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Давидової К.Ю. належним чином завірену копію спадкової справи №12/2016, заведену до майна [PERSON], померлого [INFO] року. З отриманої судом копії спадкової справи, вбачається, що спадкоємці: дочка - [PERSON] та матір - [PERSON], після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, в установлений шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також з копії спадкової справи, вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, крім позивачів з заявами про прийняття спадщини інші особи не звертались. У зв'язку з чим, на підставі наданих до суду документів, суд встановив, що позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON], померлого 25червня 2016 року. Однак, 27.02.2017 року державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Давидовою К.Ю. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на частку квартири [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та у зв'язку з тим, що право власності на відповідну частку квартиру на ім'я померлого не зареєстроване в відповідному органі державної реєстрації нерухомого майна. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки померлим [PERSON] за час життя не було зареєстровано право власності на вищевказане майно, позивачі позбавлені отримати свідоцтва про прийняття спадщини за законом, у зв'язку з чим, позивачі з метою захисту своїх прав та інтересів, були вимушені звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.п. 1, 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи яка померла (спадкодавця ) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Листом від 16.05.2013р. № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз'яснено наступне: При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину ( ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Судом встановлено, що [PERSON] за час життя належало 166/1000 часток квартири [ADDRESS], з яких: 166/2000 часток, належали померлому на підставі договору купівлі-продажу №97.07.-504 від 04.07.1997 року, право власності на яке за час життя [PERSON] зареєстрував; та 166/2000 часток на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2004 року. Однак право власності на 166/2000 часток на вказану квартиру, на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2004 року, [PERSON], за час життя не зареєстрував. Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу №97.07.-504 від 04.07.1997 року на 166/2000 часток квартири [ADDRESS], а також оскільки спадкодавець за час життя не зареєстрував право власності на іншу частку 166/2000 вказаної квартири на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2004 року, призвело до неможливості [PERSON] та [PERSON] оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду її право захистити неможливо. Таким чином, у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті свого рідного батька/сина [PERSON], померлого [INFO] року, інші спадкоємці відсутні, фактично здійснили дії щодо прийняття спадщини (подання у встановлені законом термін заяви про прийняття спадщини), не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом з причин незалежних від них, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та за необхідне, з метою відновлення порушеного права позивачів, визнати за ними право власності за кожним на 166/2000 часток квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачами не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved