Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України 18 березня 2019 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: суму сплаченого відшкодування у розмірі 10861 гривня 18 копійок, витрати по сплаті судового збору. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні. Вищевказана ухвала суду була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову. Представник позивача у судове засідання 23.04.2019 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. У судове засідання 23.04.2019 року відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час місце проведення якого повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу зареєстрованого місця мешкання відповідача, яка встановлена згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яке було отримано відповідачем - 06.04.2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом п`ятнадцятиденний термін не надав, як і не надано до суду клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов Моторного (транспортного ) страхового бюро України про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2016 року о 16:50 годин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в місті Кривий Ріг, на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Літке та Старих Більшовиків, по дорозі зі знаком 2.1 «ПДР» України, при зміні напрямку руху ліворуч не головну дорогу, позначеною знаком 2.3 «ПДР» України, не надав перевагу у русі автомобілю марки «ВАЗ», д/з [NUMBER] , котрий рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення із зазначеним автомобілем. В наслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] порушив п.п.16.11,10.1 «Правил дорожнього руху» України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. Постановою Київського районного суду міста Одеси від 19 серпня 2016 року по справі №520/7454/16-п, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2016 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Судом враховуються, що вказані обставини щодо скоєної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.05.2016 року, відповідачем по справі не спростовувались, що підтверджується не оскарженням зазначеної постанови. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 травня 2016 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди були пошкоджені автомобілі: марки «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала винна у ДТП особа, та марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] . Автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до полісу №АЕ/7025570 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] застраховано автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору з 28 січня 2016 року по 27 січня 2017 року. Згідно з висновком експертного авто товарознавчого дослідження №Д22/06/16 від 16.06.2016 року, проведеної судовим експертом Чивчиш О.П., вартість пошкодженого транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 06.06.2016 року, становить 11326 гривень 95 копійок. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не було застраховано на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.05.2016 року і такі дані матеріали справи не містять. Вказане також підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ. Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.05.2016 року відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22 травня 2016 року, МТСБУ на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви [PERSON] та страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АЕ/7025570, 27 квітня 2017 року постановлено наказ №3781, згідно якого наказано фінансовому управлінню сплатити відшкодування на рахунок [PERSON] в сумі 10861 гривня 18 копійок. 12 травня 2017 року МТСБУ здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 10861 гривня 18 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №3781рв від 12 травня 2017року. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. У відповідності до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно приписів ст.77, 78 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу в розмірі 10861 гривня 18 копійок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: approved