Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У серпні 2014 року ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" звернулось до суду із позовом до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, третя особа: [PERSON] про звільнення заставного майна з-під арешту. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 22.08.2003 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] укладено кредитний договір №11/20-08-2003 та 15.09.2003 року, між тими ж сторонами укладено кредитний договір №11/15-09-2003. У забезпечення зобов'язань позичальника за двома кредитними договорами між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено договір застави (іпотеки) від 15.09.2003 року, згідно якого [PERSON] передала у іпотеку банку нерухоме майно у вигляді жилого будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS]. Згадані предмети іпотеки зареєстровані у Державному реєстрі іпотек, іпотекодержателем яких є ВАТ Банк «Біг Енергія», крім того зареєстровані у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 27.12.2013 року укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233. Між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 28.01.2014 року укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15.09.2003 року за реєстровим №2062, на підставі чого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зазначених договорів про відступлення прав, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора за кредитним договором №11/20-08-2003 від 22.08.2003 року, кредитним договором №11/15-09-2003 від 15.09.2013 року та прав іпотекодержателя. Крім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2014 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17.09.2014 року вказану ухвалу від 26.05.2014 року залишено без змін. Представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 31.07.2014 року отримав витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна згідно якого виявив, що на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 23.05.2012 року. З огляду на те, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку»передбачається право звертати стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання лише для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, окрім того позивач має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, тому ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просило суд звільнити з-під арешту нерухоме майно [PERSON], що перебуває в іпотеці у позивача. Позивач у судове засідання не з'явився, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2003 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] укладено кредитний договір №11/20-08-2003 та 15.09.2003 року між тими ж сторонами укладено кредитний договір №11/15-09-2003 (а.с.3-5, 11-13). У забезпечення зобов'язань позичальника за двома кредитними договорами між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено договір застави (іпотеки) від 15.09.2003 року, згідно якого [PERSON] передала у іпотеку банку нерухоме майно у вигляді жилого будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] (а.с.19-21. У подальшому, між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 27.12.2013 року укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233. Між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 28.01.2014 року укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15.09.2003 року за реєстровим №2062, на підставі чого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.24). Згідно зазначених договорів про відступлення прав, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора за кредитним договором №11/20-08-2003 від 22.08.2003 року, кредитним договором №11/15-09-2003 від 15.09.2013 року та прав іпотекодержателя. Встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2014 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17.09.2014 року вказану ухвалу від 26.05.2014 року залишено без змін (а.с.63-65). Згадані предмети іпотеки було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, іпотекодержателем яких є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с.25-27). Водночас, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 31.07.2014 року (а.с.39-44), на все нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 23.05.2012 року. Відповідно до ч.2 ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно з ч.1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Частиною 3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, щодля задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.ч. 5-7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved