Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

І. Зміст і підстави позовних вимог. 1. 18 липня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулась з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опіки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що донька позивача - [PERSON], була одружена з відповідачем і від шлюбу в них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано. Після розлучення батьків дитина залишилася на вихованні у матері, яка померла [INFO]. Відповідач з дитиною не проживає, дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, життям дитини не цікавиться, не відвідує та зв'язків з нею не підтримує, аліменти не сплачує, з дня смерті матері до цього часу дитина постійно проживає і знаходиться на утриманні бабусі. 2. У зв'язку із чим позивач просила: ● позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього, [PERSON], [INFO]; ● призначити позивача опікуном над онуком; ● вирішити питання про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. 3. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила, що дитина з дня смерті матері проживає разом із нею, утриманням та вихованням якої займається сама. Відповідач вихованням сина не займається, не піклується про нього, життям дитини не цікавиться, не відвідує її, зв'язків не підтримував і на даний час не підтримує. 4. Представник третьої особи Тиницької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області в судовому засіданні пояснила, що відповідачу наголошувалось на зміні свого відношення до виховання дитини і з ним проводилась відповідна бесіда, проте він життям дитини не цікавиться і участі у її вихованні не приймає, у зв'язку із чим його доцільно позбавити батьківських прав. 5. Відповідач з'явився в попереднє судове засідання, в якому пояснив, що з дитиною він не спілкувався близько п'ятнадцяти років і в подальшому ситуація не буде змінюватись, оскільки для цього відсутні передумови, він має погане матеріальне забезпечення, втратив зв'язки з дитиною. Пояснив, що заперечує проти позбавлення батьківських прав, оскільки це буде „погано виглядати зі сторони", але не зміг пояснити, як він бажає налагодити відносини з дитиною. В подальшому відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки Суд не повідомив. 6. Представник третьої особи Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з'явився, проте надіслав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 7. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10) [PERSON], народився [INFO]. Його батьками записані [PERSON] та відповідач [PERSON] 8. Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00018306567 від 5 липня 2017 року (а.с.8) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 9. В свою чергу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу за № 00018324070 від 7 липня 2017 року (а.с.9) підтверджується , що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище „ [PERSON]". 10. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00018326107 від 7 липня 2017 року (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] змінила своє прізвище на „[PERSON]". 11. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.5) підтверджується, що [PERSON] померла [INFO]. 12. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER](а.с.6) підтверджуються родинні відносини позивача з померлою [PERSON] 13. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 17 серпня 2017 року (а.с.43) підтверджується дослідження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Так, за результатами обстеження було встановлено, що внук проживає разом з бабусею, вихованням якого займається сама бабуся, взаємовідносини у неї з внуком доброзичливі, а санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає нормам, будинок в задовільному стані, дитина має окрему кімнату з необхідними меблями, одягом та взуттям забезпечений, продуктів харчування вдосталь, тому подальше проживання дитини з бабусею можливе. 14. Довідкою Тиницької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 23 червня 2017 року № 128 (а.с.14) підтверджується, що [PERSON], [INFO] є учнем 10 класу, батько [PERSON] в сім'ї не проживає, участі у вихованні та навчанні сина не бере. 15. Відповідно до висновків органів опіки та піклування Виконавчого комітету Тиницької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 22 серпня 2017 року (а.с.42) та Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області від 30 серпня 2017 року № 546 (а.с.44), відповідача доцільно позбавити батьківських прав. 16. Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) Судом була заслухана думка дитини. Зокрема, неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проживає разом із бабусею, яка здійснює за ним піклування, батько не спілкується з ним практично від самого народження, будь-яких зв'язків не підтримує і не намагається налагодити сімейні відносини, він його фактично не знає і вважає, що дійсно відповідача доцільно позбавити батьківських прав. ІV. Оцінка Суду. 17. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). 18. Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому „якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). 19. Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. 20. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист „прав і свобод" дитини [PERSON] Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. 21. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач практично від дня народження дитини її життям не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти (див. пункти 5, 14-16), що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. 22. Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини [PERSON] і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). 23. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: „Найкраще забезпечення інтересів дитини" - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: ● Погляди дитини; ● Індивідуальність дитини; ● Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; ● Піклування, захист і безпеку дитини; ● Вразливе положення; ● Право дитини на здоров'я; ● Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). 24. Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітнього [PERSON] Суд підкреслює. В першу чергу Судом у взаємозв'язку з наведеним принципом було реалізовано інший принци - „право дитини бути заслуханою" (стаття 12 Конвенції) і враховуються погляди самої дитини на існуючу проблему. Так, в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив (див. пункт 16) своє відношення до взаємовідносин з батьком, якого він фактично не знає і який не висловлює бажання спілкуватись з дитиною, він вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде сприяти захисту його інтересів, допоможе мати юридичний статус дитини позбавленої батьківського піклування і не змінить по суті існуючу ситуацію. Для Суду важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що дитина має вік близький до повноліття і в міру набуття дитиною знань, досвіду і розуміння дійсності усвідомлює сутність проблеми більш ніж малолітня дитина, а тому її поглядам надається більша значимість при оцінці найкращих інтересів і це допомагає врахувати індивідуальність дитини. Далі Суд зазначає, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається розлучення відповідача в першу чергу відбулось, ще на початку народження дитини при ініціативі відповідача, який протягом тривалого часу не виявив бажання вчинити будь-які дії пов'язані з відновленням свого зв'язку із дитиною. Навіть в період після проведення попереднього судового засідання і до судового розгляду позивач жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації на думку Суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновленні або зміцненні здатності сім'ї. Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться в бік розлучення батька з дитиною, які разом не проживають близько п'ятнадцяти років. Так само, позбавлення батьківських прав і задоволення вимог про встановлення піклування змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення „якнайкращих інтересів дитини" Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам [PERSON] і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини. 25. Поряд з іншим при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача Суд вважає за важливе з'ясувати розуміння відповідачем своєї ролі, як батька у вихованні дитини, що виходить за рамки „правової категорії" і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами. У зв'язку із чим для ілюстрації важливості сфери сімейного життя і місця батька у взаємовідносинах з дитиною Суд хоче звернути увагу, що дана проблема була „предметом уваги" філософів, громадських і політичних діячів, митців тощо. Наприклад древньогрецький філософ Діоген вказував, що „батьки і діти не повинні чекати прохання один від одного, а повинні запобігливо давати потрібне одне одному, причому першість належить батькові". Французький філософ та енциклопедист епохи просвітництва [PERSON] висловлювався що „батьки люблять своїх дітей тривожною і поблажливою любов'ю, яка псує їх. Є інша любов - уважна та спокійна, яка робить їх чесними. І така справжня любов батька". Американський публіцист і релігійний діяч [PERSON], підкреслював, що „для виховання дитини потрібно більш проникливе мислення, більш глибока мудрість, ніж для управління державою". Так, ми можемо побачити, що роль батька у вихованні дитини є край важливою для дитини і вимагає від батька активної поведінки, що впливає на становлення дитини та формування її поглядів в дорослому житті. В даній справі Суд мав можливість вислухати відношення відповідача до своєї участі у вихованні дитини лише при підготовці справи до судового розгляду в попередньому судовому засіданні (див. пункт 25) в якому [PERSON] пояснив, що існуюча ситуація у його взаємовідносинах з дитиною не зміниться, він вказав, що „просто немає матеріальної можливості утримувати дитину, а позбавлення батьківських прав буде погано виглядати зі сторони". Наведене відношення відповідача до своєї ролі у вихованні дитини для Суду є свідченням нерозуміння ним сутності відносин між батьком і дитиною, і дійсно підтверджує наявність фактів ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов'язків, не бажання їх поновити за власною ініціативою. 26. Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною, батьком та бабусею склались таким чином, що дитина протягом більшого періоду свого життя проживає окремо від батька, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані „інтереси дитини" в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків та бабусі) (стаття 5 Конвенції). 27. Також, Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). 28. Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батька позбавлена, і останній не сприяє цьому протягом тривалого часу. 29. В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні „якнайкращих інтересів дитини". Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено попереднє судове засідання в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з врахуванням думки дитини і наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дитини. 30. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дитини" оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 наведених вище Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини). V. Застосування статті 166 СК. 31. Згідно із частиною другою статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавленням батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. А статтею 180 СК передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У зв'язку із чим, відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, Суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. VІ. Вирішення питання щодо піклування. 32. Частиною третьою статті 243 СК передбачено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється також судом у випадках, передбачених положеннями ЦК. В свою чергу, у статті 60 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина третя); встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (частина четверта). Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Необхідно звернути увагу на те, що відповідно до положень частин третьої-четвертої статті 60 ЦК суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Замість подання у матеріалах справи може бути наявний офіційний висновок чи інший документ органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення певної особи опікуном або піклувальником. По справі Судом встановлено, що виходячи із змісту висновку органу опіки та піклування (див. пункт 15) в ньому міститься відповідне прохання, вказані обставини в судовому засіданні підтвердив і представник третьої особи, що є підставою для задоволення позовної вимоги про встановлення саме піклування над неповнолітнім, що відповідає інтересам дитини та вимогам статті 60 ЦК. VІІ. Розподіл судових витрат. 33. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved