Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

08.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 13 жовтня 1990 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання народилися син [PERSON], 25.09.1991р.н., та дочка [PERSON], 01.06.1997р.н. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне життя з відповідачем не склалося, чоловік відноситься до неї агресивно, глумиться, ображає, принижує та погрожує, що змушувало її звертатися в правоохоронні органи. Біля року вони не проживають спільно, не підтримують подружніх відносин. На даний час фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, тому за наведених обставин шлюб з відповідачем носить формальний характер. Подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам сімї, робить неможливим примирення з відповідачем в звязку чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила не надавати строк для примирення, оскільки відповідач має іншу жінку, що робить неможливим збереження шлюбу. Відповідач позов визнав, просив не надавати строк для примирення, оскільки відносини з дружиною загострилися, між ними появилася неприязнь, вона слухає матір, яка намовляє її до розірвання шлюбу. Протягом спільного проживання він старався для сімї, оформляв кредити, купив дві квартири, працював на багатьох роботах, проте дружина його не цінить, що робить неможливим збереження сімї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, сімя розпалася, шлюб носить формальний характер. Сторони просять не надавати строк для примирення, оскільки визнають, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Суд вважає, що у розірванні шлюбу винні обидві сторони, тому вважає за доцільне витрати по судому збору покласти на сторони порівну. На підставі наведеного,

Outcome: approved