Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 17.11.1995 р., який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, актовий запис № 1829. Від шлюбу вони мають синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Спільне життя не склалося, у сторін виявлися різні погляди на шлюб та сім"ю, вони втратили почуття взаєморозуміння. Відповідач з 2012 року зловживає спиртними напоями. На даний час, вони хоч і проживають в одній квартирі, одна не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Фактично сім'я припинила своє існування. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Оскільки зараз неповнолітній син знаходиться на повному утриманні позивача, а відповідач матеріально дитину жодним чином не утримує, просила стягнути аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісяця. 12.10.2018 р. ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.11.2018 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті на 06.12.2018 р. Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, щодо заочного роозгляду справи не заперечувала. Відповідач також у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті Державної судової влади України, відзив до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. З позовної заяви та доданих матеріалів вбачається, що 17.11.1995 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, актовий запис № 1829 (а. с. 8). У шлюбі у сторін народились двоє синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 10), які проживають з позивачем. Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім"єю з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя. Правовими підставами для задоволення позову в частині розірвання шлюбу є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім"я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що неповнолітій син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, відповічем жодним чином не спростовані дані обставини, суд вважає вказані позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі. Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved