Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

02.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровської міської ради, третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона, її батько - [PERSON] та її мати - [PERSON] є співвласниками 17/25 частини приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Її мати - [PERSON] померла [INFO]. Її батько - [PERSON] помер [INFO]. Вона звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус 12.06.2013р. відмовив їй у видачі свідоцтва, мотивуючи тим, що в наданих нею документах виявлена помилка, яка не дає змоги визначити частку померлої [PERSON] та померлого [PERSON] у квартирі, у технічному паспорті на квартиру, виданому ЗАТ "Контракт" ДП "Конкурент" Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вказано, що квартира належить власникам на праві приватної, спільної, часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності, а у свідоцтві про право власності на житло, виданого АТ "Укрпрофоздоровниця" 16.12.1998р. частки власників не виділені, що не відповідає одне одному, на підставі чого просить визнати за нею право власності на 17/25 частини приміщення квартири за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. Заявою від 26 червня 2013 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на 17/25 частини приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61-64). В судове засідання позивач з'явилася, позовні вимоги з урахуванням змін, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач - Верхньодніпровська міська рада, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу без участі представника міської ради та зазначав про відсутність заперечень проти заявлених позовних вимог (а.с. 50; 69). Третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути цивільну справу без її участі (а.с. 49; 68). Третя особа: [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1998р. 17/25 частини приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної часткової власності гр. [PERSON], та його членам сім'ї: [PERSON], [PERSON]. Кімнати у квартирі спільного заселення приватизовані згідно з Законом «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.15). Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень(підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 2 ч. 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації,що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Враховуючи положення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» гр. [PERSON], та його членам сім'ї: [PERSON], [PERSON] стали співвласниками частини приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], по 17/75 частки кожен. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 29.05.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9). [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 06.11.2012р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). За життя [PERSON] та [PERSON] заповіт не складали. Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається із часток вищезазначеного приміщення квартири спільного заселення. [PERSON], співвласник спірного приміщення квартири спільного заселення є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 07 квітня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації (а.с.8). 12 червня 2013 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після померлих [PERSON] та [PERSON] Постановами від 12 червня 2013 року державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контри Малашова Г.В. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю виділення часток власників (а.с.11-12). Відповідно до відомостей Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області №993/01-16 від 05.11.2013р., після померлої [INFO] [PERSON], спадкова справа не заводилася, після померлого [INFO] [PERSON], заяву про прийняття спадщини подала донька [PERSON], що зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 55). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи вищевикладене, а також те що, позивач є донькою померлих [PERSON] та [PERSON], тобто відноситься до спадкоємців за законом першої черги; позивач прийняв спадщину, проживаючи разом зі спадкодавцями; спадкодавці отримали у власність частку приміщення квартири спільного заселення відповідно до вимог, чинного на той час законодавства; тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання права власності за позивачем в порядку спадкування в межах часток, які належали спадкодавцям, а саме у частині 34/75 частини приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги відомості державного нотаріуса щодо не заведення спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON], оскільки зазначені відомості спростовуються Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №34251604, виданим 12.06.2013р., відповідно до змісту якого, спадкова справа №54601463 після померлої [PERSON] зареєстрована в спадковому реєстрі 12.06.2013р. Не підлягає задоволенню позовні вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на 17/75 частини приміщення квартири за адресою: [ADDRESS], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, позивачка скористалася своїм правом на приватизацію житлового приміщення та є співвласником 17/25 частини приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] м. Верхньодніпровськ, та її частка складає 17/75 частини зазначеного приміщення. Проте позивачем не доведено, що її право власності на частину, яке вона набула в порядку, передбаченому Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», порушується, не визнається або оспорюється іншими особами, тому не підлягає судовому захисту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial