Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

02.07.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] до Приватного підприємства «ЮВВІ» про стягнення заробітної плати, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь починаючи з 05.12.2019 року по 29.02.2020 року у розмірі 11221,70 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 04.12.2019 року по 31.08.2020 року на посаді головного бухгалтера. За період з 05.12.2019 року по 29.02.2020 року заробітна плата не виплачена , хоча і була отримана в банку за чековою книжкою. Директор підприємства [PERSON] пояснив це важким фінансовим становищем на підприємстві і просив трохи почекати, обіцяючи що все буде виплачено. З 01.08.2020 року у зв`язку із невиплатою заробітною плати, позивач звільнилася за власним бажанням. На день звернення до суду зарплата у розмірі 11221,70 грн. так і не була виплачено. Крім того позивач зазначає, що рекомендованим листом було надіслано лист на адресу ПП «ЮВВІ» від 29.03.2021 року, в якому позивач просила надати довідку про заборгованість із заробітної плати та копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, але директор отримувати на поштовому відділені відмовився. Ухвалою від 05.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам надано строк для надання відзиву та заперечення на відзив. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за місцем знаходження підприємства та вручені представник товариства за довіреністю 13.08.2021, про що свідчить його підпис у повідомленні про вручення рекомендованого відправлення. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідач у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відтак відповідно до ч.\~8 ст.\~178 та ч. 5 ст.\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПП «БВВІ» (наказ Пр №33-К від 04.12.2019 року) на посаді головного бухгалтера. 31.08.2021 року [PERSON] , була звільнена за власним бажання (наказ № 49-К від 30.08.2020 року) Відповідно до\~довідки за\~формою ОК-7,\~виданої Пенсійного\~Фонду України\~по Шевченківському\~району м.\~Запоріжжя заробітна\~плата нарахована,\~але не\~виплачена за\~період 12.12.2019\~року по\~02.2020\~року становить\~13\~940\~грн. без урахування утриманих податків та зборів, яка згідно з позовом залишається не виплаченою позивачу. Як проголошує ст.\~43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст.\~47\~Кодексу\~законів\~про працю\~України\~(надалі\~ КЗпП України), роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього\~Кодексу. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Тому, проаналізувавши вищевикладені вимоги законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробтній платі. Суд враховує, що відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, виплата заробітної плати при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно із ст.\~18\~Податкового\~кодексу\~України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податків і зборів з доходів фізичних осіб, які утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене, сума заробітної плати, яка не виплачена за період 05.12.2019 по 29.02.2020 року, має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Однак, оскільки позивач у позові зазначає суму, в якій вже враховані по її розрахункам утримані податки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму запробітної плати, яка підтверджена відповідними доказами (довідокою ОК-7), та зазначити у рішенні про небхідність утримання відповідних податків і зборів. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави у сумі 908 грн.

Outcome: approved