Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на капітальний гараж площею 26,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. Рішенням Октябрської районної Ради народних депутатів «Про будівництво гаражів» № 400 від 26.09.1995 року позивачу було надано дозвіл на будівництво гаража розміром 6,0?3,6 кв.м. в районі 2-ї міської клінічної лікарні, згідно схеми головного управління архітектури та містобудування, будівництво якого необхідно було закінчити у строк до 20.10.1996 року. На виконання даного рішення ним було побудовано гараж, загальною площею 26,3 кв.м. відповідно до п.4 рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» та «Про внесення змін у рішення міськвиконкому від 23.07.1997 року № 222 та від 24.09.1997 року № 294 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» № 321 від 22.10.1997 року - земельну ділянку, площею 22 кв.м. по [ADDRESS] було передано у приватну власність для обслуговування гаража. Однак, здійснивши на законних підставах будівництво гаража, не було зареєстровано право власності на нього. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Шевченківської районної у м.Полтаві в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: рішенням Октябрської районної Ради народних депутатів «Про будівництво гаражів» № 400 від 26.09.1995 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража розміром 6,0?3,6 кв.м. в районі 2-ї міської клінічної лікарні, згідно схеми головного управління архітектури та містобудування. Відповідно до пункту 4 рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради "Про передачу земельних у приватну власність громадян, та про внесення змін в рішення міськвиконкому від 23.07.1997року №222 та від 24.09.1997 року № 294 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян" № 321 від 22.10.97 року земельну ділянку площею 22 кв.м. по [ADDRESS] передано у приватну власність [PERSON] для обслуговування гаражу. У паспорті громадянина України серії [NUMBER] на ім'я позивача мається відмітка у вигляді штампу про передачу у безоплатну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу. Згідно даних технічного паспорта на гараж, індивідуальний гараж розташований по [ADDRESS] загальною площею 26,3 кв.м.. Відповідно висновку від 12.04.2018 року за результатами обстеження гараж відповідає вимогам ДБН В.1.1.-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва» та В.1.2.14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд, будівельних конструкцій та основ», санітарним та пожежним нормам і правилам. Згідно копії технічного висновку №25/18 за результатами обстеження гаража по [ADDRESS] встановлено його відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації. Згідно із ст.321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Беручи до уваги наведене, враховуючи те, що позивач використав надану йому ділянку за цільовим призначенням, збудував на ній гараж при наявності відповідного дозволу, з дотриманням будівельних норм і правил, права інших осіб внаслідок такого будівництва не порушено, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved