Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять усунути їм перешкоди у праві користування житлом шляхом позбавлення права користування квартирою відповідачів, посилаючись на слідуючі обставини. Позивачі є співвласниками квартири, розташованої по вул.Івана Кожедуба (колишня Дімітрова) №32/12 в м. Татарбунари Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Частина вказаної квартири була подарована позивачу [PERSON] родичами, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а 1/6 частина квартири придбана позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Однак у вказаній квартирі, згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в [INFO] (колишня Дімітрова), 32/12 в м. Татарбунари Одеської області, зареєстровані, крім позивачів, ще брат позивача з дружиною -відповідачі по справі, які у вказаному житлі не проживають. На неодноразові прохання позивачів знятися з реєстрації, відповідачі не реагують, що дійшло до спору між ними. Реєстрація відповідачів [PERSON] та [PERSON] у квартирі позивачів порушує право останніх розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, тому вони звернулись з вказаним позовом до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.36). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяву з проханням заслухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали (а.с. 33). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивачів та відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії ЕКІ №646508 від 25.09.2015 року вбачається, що [PERSON] є власницею 1/6 частки квартири, розташованої по вул.Івана Кожедуба (колишня Дімітрова) 32/12 в м. Татарбунари Одеської області (а.с.7). Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 04.04.2012 року, виданого Татарбунарською міською радою Одеської області, завіреного приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.8) власниками по 1/6 частини квартири [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Копією договору купівлі-продажу від 25.09.2015 року (а.с.10-11) підтверджується, що [PERSON] купила у [PERSON] 1/6 частину квартири за №12, що розташована у будинку №32 по вул.Дімітрова в м. Татарбунари Одеської області. Копією договору дарування частки квартири від 15 серпня 2012 року (а.с.12-13) підтверджується, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали безоплатно у власність [PERSON], належні їм на праві приватної власності 4/6 частки квартири за №12, в будинку за №32 по вул.Дімітрова в м. Татарбунари Одеської області. Із копії домової книги (а.с.15-16а) вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані по вул. Дімітрова ([PERSON]), 32/12 в м.Татарбунари Одеської області. Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача [PERSON], та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї позивачів від 31.08.2016 року, проведених за участю депутата міської ради [PERSON], голови Татарбунарської міської ради [PERSON] та секретаря міської ради [PERSON], в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.17) слідує, що [PERSON] та [PERSON] прописані по вул.Івана Кожедуба (колишня Дімітрова), 32/12 , але не проживають в квартирі. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] (колишня Дімітрова) в м. Татарбунари Одеської області, згідно договору купівлі-продажу частки квартири (а.с.10-11) та договору дарування (а.с.12-13). На теперішній час відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за іншою адресою, а саме по вул.Мічуріна,29 в м. Татарбунари Одеської області, що видно з наданої до суду заяви, однак добровільно знятись з реєстрації не бажають, чим створюють позивачам перешкоди у праві користування своєю власністю. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше року) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що права власників мають бути захищені судом, а тому, враховуючи визнання позову відповідачами (а.с.33), відсутність їх за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, вимоги позивачів про усунення їм перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідачів права користування житлом, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачам [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися та користуватися своєю квартирою на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: approved