Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про відшкодування завданих збитків. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.01.2016 року на 3 км автодороги «Рожни - В. Димерка - Гоголівка» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Volkswagen Transporter» д.т.н. [NUMBER] ([NUMBER]) - під керуванням [PERSON] та автомобіля марки\~«Hyundai\~Sonata»\~д.н.з.\~[NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок даного ДТП транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2016 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ/6061885, ліміт відповідальності становить 50000,00 грн. Позивач звернувся у встановлений строк до відповідача 1 із повідомленням про ДТП, з яким було погоджено дату огляду автомобіля, який відбувся 12.01.2016 року в м. Бровари. Відповідно Звіту автотоварознавчого дослідження №4547 від 12.01.2016 року про оцінку транспортного засобу, на замовлення ПАТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» складеного ТОВ «Expert Group», розмір матеріального збитку, який було завдано власнику автомобіля марки\~«Hyundai Sonata»\~д.н.з. [NUMBER] становить 87608,68 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 129984,40 грн. 09.02.2016 року позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування та надав необхідні документи. Відповідно до рахунку-фактури №СЧ 0000160 від 12.02.2016 року та Акту виконаних робіт від 17.05.2016 року, розмір ремонтних робіт автомобіля марки\~«Hyundai Sonata»\~д.н.з. [NUMBER] становить 100540,00 грн. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва з ПАТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» було стягнуто 50000,00 грн. страхового відшкодування відповідно до умов Полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ/6061885. Позивач зазначає, що сума невідшкодованої частини фактично витрачених коштів на ремонт автомобіля становить 50540,00 грн. Відповідно до п. 3.7.2. договору добровільного страхування цивільної відповідальності №301/0181815 КРСД від 28.12.2015 року, ліміт за шкоду майна становить 150000,00 грн., а тому невідшкодована різниця матеріальної шкоди в розмірі 37608,68 грн. (87608,68 грн. - 50000,00 грн.) має бути сплачена відповідачем 1. А різниця між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди та лімітом відповідальності страховика, завдану в межах полісу та розміром франшизи підлягає сплаті відповідачем 2 у розмірі 12931,32 грн. (100540,00 грн. - 87608,68 грн.). Тому позивач просив стягнути з відповідача 1 страхове відшкодування у розмірі 37608,68 грн., з відповідача 2 грошові кошти у розмірі 12931,32 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Малинникова О.Ф. від 11.07.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 30.11.2017 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинником О.Ф. від 13.03.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 27.03.2018 року. Ухвалою від 27.03.2018 року суддя Малинников О.Ф. закрив підготовче провадження та призначив справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» [PERSON] про відшкодування завданих збитків до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 04.07.2018 року У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 21.06.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом. Ухвалою судді Піхур О.В. від 25.06.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, підтримав письмові пояснення зазначені у відзиві на позовну заяву. У судове засідання відповідач 2 не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному розмірі. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судами встановлено, 06 січня 2016 року приблизно о 19 годині 50 хв., на 3 км. автодороги «Рожни - В.Димерка - Гоголів» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Volkswagen Transporter» державний транзитний номер [NUMBER] (первинний [NUMBER]) під керуванням [PERSON] та автомобіля марки\~«Hundai Sonata»\~д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні Правил дорожнього руху України, а саме п. 2.3. 26», п. 12.1 водія [PERSON] та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] а саме, водія «Volkswagen Transporter» державний транзитний номер [NUMBER] (первинний [NUMBER]), була забезпечена АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ»., згідно поліса АЕ№061885, строк дії договору страхування - з 29 грудня 2015 року до 28 грудня 2016 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. За рахунком - фактурою № СЧ 0000160 від 12.02.2016 р. та Акту виконаних робіт від 17 травня 2016 року № ЗА-0000196 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] становить 100 540,00 грн. З метою отримання страхового відшкодування позивачем 09 лютого 2016 року до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» була подана заява про виплату страхового відшкодування згідно поліса АЕ/6061885 від 29 грудня 2015 року та надані необхідні документи. Проте виплата страхового відшкодування проведена не була. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно Звіту автотоварознавчого дослідження №4547 від 12.01.2016 року про оцінку транспортного засобу, на замовлення ПАТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» складеного ТОВ «Expert Group», розмір матеріального збитку, який було завдано власнику автомобіля марки\~«Hyundai Sonata»\~д.н.з. [NUMBER] становить 87608,68 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 129984,40 грн. (а.с. 5-7). 28 грудня 2015 року між ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності наземного транспорту № 301/0180/15 КРСД, предметом якого є - майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України і пов'язанні з настанням цивільної відповідальності страхувальника або осіб, зазначених у п. 2.3. цього договору щодо відшкодування заподіяної забезпеченим транспортним засобом, зазначеним у розділі 3 цього договору, шкоди життю, здоров'ю, та/або майну третіх осіб внаслідок ДТП (а.с. 3). Відповідно до п. 3.7.2. договору добровільного страхування цивільної відповідальності №301/0181815 КРСД від 28.12.2015 року, ліміт за шкоду, заподіяну майну становить 150000,00 грн. Позивач зазначає, що невідшкодована різниця матеріальної шкоди, з урахуванням рішення Шевченківського районного суду від 19.01.2017 року, в розмірі 37608,68 грн. (87608,68 грн. - 50000,00 грн.) має бути сплачена відповідачем 1 в межах ліміту відшкодування шкоди, заподіяну майну відповідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності №301/0181815 КРСД від 28.12.2015 року. Крім того, різниця між фактично витраченими коштами на ремонт автомобіля та лімітом відповідальності страховика підлягає сплаті відповідачем 2 у розмірі 12931,32 грн. (100540,00 грн. - 87608,68 грн.). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Як вбачається з рішення Апеляційного суду м. Києва №753/21537/15-ц від 22.06.2016 року: «Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок». Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на статтю 1194 ЦК України, в якій зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування, але, як вбачається із матеріалів справи, враховуючи ліміт відповідальності страховика щодо шкоди, заподіяної майну на одного потерпілого згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ АЕ№061885, договір добровільного страхування цивільної відповідальності №301/0181815 КРСД від 28.12.2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року - кошти страховиком виплачено не у повному обсязі, тому вимоги про стягнення з відповідача 1 страхового відшкодування у сумі 37608,68 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 2 грошових коштів у сумі 12931,32 грн., то враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, різниця між фактично витраченими коштами на ремонт автомобіля та лімітом відповідальності страховика підлягає сплаті відповідачем 2 у розмірі 12931,32 грн. (100540,00 грн. - 87608,68 грн.), тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода 06.01.2016 року відбулася з вини [PERSON], якого визнано винним постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2016 року, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП», беручи до уваги, що страхове відшкодування відповідачем 1 виплачено не у повному обсязі враховуючи ліміт відповідальності страховика щодо шкоди, заподіяної майну на одного потерпілого згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ АЕ№061885, договір добровільного страхування цивільної відповідальності №301/0181815 КРСД від 28.12.2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року, тому вимоги про стягнення з відповідача 1 страхового відшкодування у сумі 37608,68 грн. підлягають задоволенню, крім того, враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, різниця між фактично витраченими коштами на ремонт автомобіля та лімітом відповідальності страховика підлягає сплаті відповідачем 2 у розмірі 12931,32 грн. (100540,00 грн. - 87608,68 грн.), мають бути сплачені відповідачем 2 на користь позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем надано належні та допустимі документи, в розумінні статей 137-138 ЦПК України, на підтвердження надання професійної правничої допомоги, а саме: Договір про надання правової допомоги від 13.04.2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката України, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, рахунок-фактуру №15 від 25.10.2018 року, квитанцію від 25.10.2018 року, акт прийому - передачі наданих послуг від 25.10.2018 року. Відповідно квитанції від 25.10.2018 року позивачем сплачено 3000,00 грн. за надання правової допомоги, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved