Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

12 вересня 2014 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. З 18.07.2003 р. сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають дитину – [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалося, сторони не знаходили порозуміння щодо поглядів на сім’ю та взаємні обов’язки. На протязі останніх чотирьох місяців сімейне життя між сторонами фактично відсутнє, у зв’язку з чим вони вирішили повністю припинити сімейні відносини, оскільки сім’я фактично вже не існувала. Ухвалою суду від 29.09.2014 р. відкрито провадження по цивільній справі. 23.09.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та усунення порушення прав позивача не чинити перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], встановивши відповідний порядок виховання та спілкування батьків з дитиною. Ухвалою суду від 31.10.2014 р., зазначені позовні вимоги об’єднані та розглядаються в одному провадженні. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на наступне. З 18.07.2003 р. сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають дитину – [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалося, сторони не знаходили порозуміння щодо поглядів на сім’ю та взаємні обов’язки. Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 р. Крім того з того ж часу [PERSON] не надає можливості спілкуватися з сином. Просить встановити наступний порядок виховання та спілкування з дитиною, а саме: щотижня у неділю з 09-00 год. по 21-00 год., а також у святкові та особливі сімейні дати: на Новий рік та зимові канікули, на день народження дитини, на день народження батька дитини, щорічно за попередньою домовленістю в літній час протягом 1 місяця безперервно для виїзду в курортні зони для оздоровлення дитини. В подальшому [PERSON] зменшив свої позовні вимоги, наполягаючи на розірванні шлюбі та просив затвердити порядок виховання та спілкування з дитиною тільки щотижня у неділю з 09-00 год. до 21-00 год. [PERSON], її представник до судового засідання не з’явились, надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та позов [PERSON] визнали. [PERSON] до судового засідання не з’явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов [PERSON] визнав. Представник третьої особи – Управління служб у справах дітей Київського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, до судового засідання не з’явився, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без участі представника управління. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 липня 2003 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №327 /а.с. 5/. Від шлюбу мають дитину – [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Шлюб сторін носить формальний характер. Відновлення і збереження родини сторін неможливо. Тому суд розриває шлюб сторін, вважаючи, що він розпався остаточно і існує формально. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, зі згоди позивача [PERSON], суд вважає за можливим залишити позивачу [PERSON] прізвище – [PERSON]. Крім того, починаючи з серпня 2014 р. між сторонами виникли конфлікти щодо спілкування з неповнолітньою дитиною. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 080492, виданого 01 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції (а.с.7), 19 травня 2007 року народився [PERSON], його батьком є [PERSON], матір'ю – [PERSON] Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У відповідності із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку. У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод для спілкування з дитиною є законними і обґрунтованими. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинний існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Суд вважає, що участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що як позивач, так і відповідач обоє з любов'ю ставляться до спільної дитини, при цьому батько дитини має на меті приймати активну участь у вихованні сина, спілкуванні з ним. Оскільки позивач [PERSON] проживає окремо від дитини і користується правом на її виховання обмежено, суд, встановлюючи порядок участі позивача [PERSON] у вихованні дитини, спілкуванні з нею, вважає, що спілкування батька і сина повинно бути більш регулярним, однак з пріоритетним врахуванням інтересів дитини, її віку, стану її здоров'я, режиму дня, тощо. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача [PERSON] з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних побачень. При визначенні часу спілкування позивача з малолітнім сином, суд враховує, що позивач як батько має право на особисте спілкування з дитиною, також суд враховує вікові особливості її психо-емоційного розвитку, пристосування до материнського піклування і вважає, що в цьому віці доцільно встановити такий порядок участі позивача у вихованні дитини, який би передбачав можливість нетривалого спілкування за відсутністю матері, а саме суд вважає, що спілкування щотижня у неділю з 09-00 годин до 21-00 годин можливо встановити у такий порядок. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо сина. Суд вважає за необхідне зазначити, що спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування сприяє задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім'ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини є надійною гарантією здійснення права на спілкування. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved