Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заробіток за час затримки здійснення всіх належних під час звільнення за період з 28 липня 2014 року по 29 листопада 2018 року, у сумі 458724,54 гривень. Позов обґрунтовано тим, що 14 серпня 2014 року розпорядженням № 141/6-к позивача було звільнено згідно п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. 26 серпня 2014 року позивач звернувся до директора ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з проханням провести з ним розрахунок та здійснити виплату всіх сум, що належать виплатити підприємством при звільненні. При проведенні розрахунку, премія у розмірі 100 % за липень 2014 року позивачу сплачена не була, оскільки 27 липня 2014 року позивачу йому оголошено догану. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року визнано незаконним розпорядження № 3082 від 28.07.2014 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії за липень 2014 року на 100% та зобов`язано відповідача скасувати вказане розпорядження. Відповідач здійснив повний розрахунок належних сум лише 29 листопада 2018 року, перерахувавши на картковий рахунок позивача 100% премії за липень 2014 року в сумі 1358,49 грн. При цьому, позивачу стало відомо про даний розрахунок лише після постановлення ухвали від 04.04.2019 року в цивільній справі № 185/9979/18, якою було встановлено, що наказом від 23.10.2018 року № 4680 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» прийняте рішення про проведення виплат на користь [PERSON] у відповідності до постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області в сумі 1358,49 грн. Таким чином, з дня звільнення - 28 липня 2014 року до дня повного розрахунку - 29 листопада 2018 року минуло 53 місяці, за які відповідач повинен сплатити позивачу 458724,54 грн, виходячи з розміру середньої заробітної плати за 12 місяців з 13.07.2013 року по 14.06.2014 року в сумі 8655,18 грн. У відзиві на позов від 12.07.2019 року представник відповідача заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду з даним позовом. 29.11.2018 року позивач, отримавши на свій особистий картковий рахунок премію за липень 2014 року (після відрахування обов`язкових платежів склала суму 1093,58 грн), довідався про те, що роботодавець фактично розрахувався з ним. [PERSON] в позовній заяві підтверджує, що грошові кошти на його картковий рахунок надходили, тому його посилання, що начебто про сплату премії взнав тільки з рішення суду від 04.04.2019 року по справі № 185/9979/18 не відповідає дійсності. В підготовчому засіданні у справі, яке відбулося 01.02.2019 року за участю [PERSON] та його представника [PERSON] , представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надав суду і [PERSON] платіжну відомість перерахованих начислень і утримань від 29.11.2018 року, в якій зафіксовані суми перерахованих сплат [PERSON] та утриманих з них обов`язкових платежів. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач працював на шахті «Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 27.08.2004 року по 14.08.2014 року. Розпорядженням виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» № 3082 від 28.07.2014 року позивачу було оголошено догану та позбавлено премії за липень 2014 року на 100 % (а.с.9). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року по цивільній справі № 185/8422/14-ц, яка набрала законної сили 05 квітня 2018 року, вищевказане розпорядження визнано незаконним та зобов`язано відповідача його скасувати (а.с.10). Згідно копії відомості за 29.11.2018 року, доданої представником відповідача до відзиву, позивачу перераховано премію згідно рішення суду від 05.04.2018 року № 185/8422/14 у сумі 1093,58 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів. Зазначені відомості також узгоджуються і з обставинами, встановленими в рішенні суду від 04.04.2019 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі за позовом [PERSON] до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про зобов"язання вчинити певні дії. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, фактично відповідач порушив право позивача та повинен сплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку. Проте, у відповідності до частини 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 у справі №1-5/2012 вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Позивач фактично отримав премію 29.11.2018 року, що він не заперечує. Кожна особа повинна бути обізнаною про свій майновий стан. На думку суду саме з цього моменту й слід рахувати тримісячний строк для звернення з позовом до суду. Доводи позивача про те, що він дізнався про перерахування йому премії лише в квітні 2019 року суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Навіть, якщо й припустити, що поизвач не знав про те, що 29.11.2018 року він отримав від відповідача повний розрахунок, позивач повинен був дізнатися про це, оскільки кошти надійшли саме на його рахунок. Враховуючи, що позивач повинен був дізнатися про виплату йому премії за липень 2014 року в день розрахунку, суд приходить до висновку, що останній пропустив тримісячний строк для звернення з позовом про стягнення середнього заробітку при звільненні працівника, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за пропуском строку . За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, сплата судового збору покладається на позивача.

Outcome: dismissed