Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

02.04.2018 року позивачка звернулась з позовом до суду до відповідача, в якому просить розірвати їхній шлюб. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 25.12.2013 року було укладено шлюб. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. Спільне життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки відповідач знаходиться у місцях позбавлення волі з 20.09.2011 року по теперішній час. Враховуючи те, що подальше спільне життя як подружжя є неможливим, збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просить розірвати даний шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені нею вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовні заяві обставини, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак з ДУ "Городоцький виправний центр (№ 131)" на адресу суду надійшло пояснення останнього, в якому відзначено, що відповідач [PERSON] заявлені вимоги позивача визнає та просить їх розлучити. Водночас, просить розгляд справи проводити в його відсутності. Вислухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 25.12.2013 року в Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 602. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не проживають разом тривалий час, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін.

Outcome: approved