Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

13.03.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що з січня 2006 р. по лютий 2017 р. вони з відповідачем мешкали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного мешкання у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] На час народження сина [PERSON], відповідач відмовився визнавати його походження від себе, у звязку з чим відомості про батька дитини в свідоцтві про народження сина, були записані зі слів позивача, і, відповідно, син був зареєстрований за місцем її реєстрації в м.Запоріжжі по вул..Чарівній, 48/289. В подальшому, а саме в 2008 р., позиція відповідача змінилася і в судовому порядку його було визнано батьком дитини, та видано нове свідоцтво про народження [PERSON] Після народження доньки в 2012 р., вона також була зареєстрована за місцем реєстрації позивача за вказаною вище адресою. Будинок № 79 по вул..Верещагіна, в якому вони мешкали, належить батькові відповідача і був предметом іпотеки в кредитних правовідносинах відповідача та ПАТ «МетаБанк». На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.01.2012 р. було звернуто стягнення на вищевказаний будинок, як на предмет іпотеки, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитом. Вказана обставина стала підставою для реєстрації її та дітей у вказаному будинку з метою уникнення його реалізації. Таким чином, 08.09.2012 р. позивач разом з дітьми зареєструвалась в будинку № 79 по вулиці Верещагіна в м.Запоріжжя. Але, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2016 р. її разом з дітьми було виселено з вищезгаданого будинку без надання іншого житла. На даний час місце мешкання дітей не визначено, реєстрації вони не мають. Агресивна поведінка [PERSON] відносно неї, нехтування відповідачем його батьківськими обовязками по відношенню до дітей, стало підставою для припинення спільного мешкання, в результаті чого вона переїхала разом з дітьми до своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. ј частина згаданої квартири належить їй на підставі свідоцтва № 10748 про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією 14.04.2000 р. Вказана квартира складається з трьох кімнат, і в ній мешкає позивач разом з її батьками та дітьми. Після переїзду, з боку відповідача як на її адресу, так і на адресу батьків, почали надходити погрози та образи в нецензурній формі. 13.02.2017 р. [PERSON], без узгодження з нею, забрав зі школи їх сина і до 11.04.2017 р. місцезнаходження сина не було відоме. Школу син не відвідував, на телефонні дзвінки не відповідав. З приводу неправомірних дій відповідача 15.02.2017 р. вона звернулась до Шевченківського ВП, і разом з представниками поліції та служби у справах дітей виїздили за місцем мешкання відповідача по вулиці Верещагіна, 79, але двері ніхто не відчинив. В телефонній розмові відповідач повідомив, що його немає в місті і дитина разом з ним, погрожував забрати і доньку та вивезти дітей за кордон. Таким чином, між нею та відповідачем відсутня угода щодо того з ким будуть мешкати діти. Житлом вона забезпечена. За час мешкання з відповідачем не працювала, займалася винятково веденням домашнього господарства та вихованням дітей, хоча має повну вищу освіту за спеціальністю «правоохоронна діяльність» та здобула кваліфікацію юриста, і на цей час шукає роботу за спеціальністю. На будинок, в якому на даний час мешкає відповідач, звернуто стягнення, зареєстрований [PERSON] у його батьків. Офіційно відповідач не працевлаштований та стабільного доходу не має. На цей час вона та [PERSON] можуть забезпечити дітей однаковими матеріально-побутовими умовами, і єдиною відмінністю є те, що весь час вона займалась вихованням дітей, а відповідач ухилявся від цього обовязку. Позивач вважає, що саме ця обставина насамперед свідчить про те, що в інтересах обох дітей буде визначити їх місце проживання разом з нею. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.18, 150, 160, 161 СК України, ст.29 ЦК України, ст.ст.6,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» ст.ст.11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з нею та надати дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання дітей за адресою її проживання: [INFO] без згоди батька [PERSON] Ухвалою від 30.03.2017 р. справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 18.04.2017 р. 18.04.2017 р. розгляд справи було відкладено на 11.05.2017 р. через неявку відповідача. 11.05.2017 р. розгляд справи було відкладено на 30.05.2017 р. за клопотанням позивача. 30.05.2017 р. справу було направлено до Апеляційного суду Запорізької області, 07.02.2018 р. справу повернуто до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. Судове засідання призначено на 22.02.2018 р. та відкладено на 28.03.2018 р. через неявку всіх учасників процесу. 28.03.2018 р. оголошеного перерву до 14.05.2018 р. перед судовими дебатами. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. На підставі ст.223 ч.3 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в процесі розгляд справи пояснила, що підтримує раніше наданий висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матірю [PERSON] Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, приймаючи до уваги позицію третьої особи, суд вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5) В процесі розгляду справи, з наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що сторони мешкають окремо і питання щодо визначення місця проживання дітей між ними не вирішено (а.с.37, 38, 39, 43, 44). Згідно з ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає встановленим, що обидві сторони мають практично однаковий рівень матеріального забезпечення. Суд також приймає до уваги вік дітей сторін, відносно місця проживання яких виник спір. Діти народилися в 2006 та в 2012 роках, та, на момент виникнення спору між їх батьками (13.03.2017 року подано позов про визначення місця їх проживання), їм виповнилось повних 10 років та 05 років відповідно, і згідно до вимог ч.3 ст.160 СК України при досягненні 14 річного віку дитина буде сама визначити своє місце проживання у одного з батьків, які можуть мешкати окремо. До досягнення дитиною вказано віку її думка стосовно місця проживання повинна враховуватись, але не є вирішальною при вирішенні спору. Малолітній [PERSON] під час бесіди у відділі по Шевченківському районі служби (управління) у справах дітей висловив бажання проживати разом з сестрою [PERSON] та мамою. Згідно з висновком про визначення місця проживання дітей № 10/01-34/0313 від 10.05.2018 р. районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON] Суд вважає, що умови, створені для дітей [PERSON] за місцем її мешкання, є належними, що підтверджується відповідним висновком. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дітей, суд виходить з інтересів самих дітей, враховуючи їх малолітній дітей, які, крім виховання, потребують постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця їх проживання. Вирішуючи позов в частині реєстрації дітей за місцем проживання позивача без згоди їх батька, суд виходив з наступного. У відповідності до ст.ст.6,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обовязок протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р., реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Ч.ч.1, 2 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи було встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані за адресою: [INFO] були виселені з вказаного житлового приміщення без надання іншого житла за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (а.с.8-10, 15-16) та на даний час не мають реєстрації (а.с.40, 41). Враховуючи спір, який виник між сторонами, з метою захисту інтересів малолітніх, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в частині реєстрації дітей за місцем її мешкання без згоди батька.

Outcome: approved