Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

02.08.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності Ѕ частку в житловому будинку, розташованому на [ADDRESS] , що належить ним на праві спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона 12.11.2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Під час шлюбу, рішенням Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області №20/6 від 23.12.2005 року відповідачу [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,12 га в [ADDRESS] під будівництво індивідуального житлового будинку. На якій сторони в шлюбі побудували житловий будинок, що був зареєстрований на відповідача [PERSON] Оскільки подружнє життя не склалось, вони розлучились, позивачка судовим порядком просить визнати за нею право власності на 1/2 частку в житловому будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] , її представник [PERSON] позов підтримали, просять його задовольнити. Позивачка [PERSON] пояснила, що ним на весіллі, батько відповідача [PERSON] подарував недобудований житловий будинок, що розташований на [ADDRESS] , передавши ключі від замка вхідних дверей житла. Добудовували житловий будинок у шлюбі. Допомагали добудовувати будинок батьки відповідача, її батьки, родичі. На добудову житла витратили весільні гроші. Відповідач [PERSON] , його представник [PERSON] позов не визнали з підстав, що житловий будинок, розташований на [ADDRESS] , не належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. За твердженням відповідача [PERSON] , житловий будинок в 2004 році купив його батько [PERSON] в [PERSON] [PERSON] за власні кошти його добудував до їхнього весілля з позивачкою. На весіллі [PERSON] передав ним ключі від вхідних дверей житлового будинку, дозволивши жити в йому. В шлюбі позивачка [PERSON] тяжко хворіла, не мала самостійного заробітку, не вкладала кошти в будівництво житлового будинку. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] одружились 12.11.2005 року, які розлучились в 2019 році. Рішенням Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області №20/6 від 23.12.2005 року відповідачу [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,12 га в [ADDRESS] під будівництво індивідуального житлового будинку. З реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за реєстраційним №17744893 від 28.04.2007 року на [PERSON] зареєстровано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, частка власності 1/1. Батько відповідача [PERSON] [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними - ст.63 СК України. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України - ст.68 СК України. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором - ст.70 СК України. В силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З показань допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що за усною домовленістю в 2004 році [PERSON] у сім`ї [PERSON] купив будівельні матеріали - зруб дерев`яного житлового будинку. Будь-яких письмових угод, договорів, між сторонами [PERSON] , [PERSON] , батьком відповідача [PERSON] , з приводу будівництва житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , не укладалось. Доводи сторін [PERSON] , [PERSON] про понесені витрати на будівництво житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , поданими ними доказами документально не підтверджені. Відповідачем [PERSON] не підтверджено наданими доказами, що житловий будинок, розташований на [ADDRESS] , не належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) - ч.3 ст.331 ЦК України. У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено що батько відповідача [PERSON] [PERSON] , на весіллі 12.11.2005 року, під час обряду обдаровування молодих, в усній формі подарував сторонам у справі [PERSON] [PERSON] будівельні матеріали (зруб житлового будинку). В шлюбі сторін, житловий будинок будо добудовано, що був зареєстрований на відповідача. Після завершення будівництва, з 2006 року сторони стали проживати в житловому будинку. Дослідженими доказами підтверджено, що житловий будинок, який розташований на [ADDRESS] , побудований сторонами [PERSON] , [PERSON] у шлюбу, та належить ним на на праві спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] [PERSON] мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання житловим будинком, що належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними. Доводи відповідача [PERSON] про те, що його батько [PERSON] купив в [PERSON] у 2004 році недобудований житловий будинок з земельною ділянкою на [ADDRESS] , який за власні кошти завершив будівництво житлового будинку ще до укладення шлюбу між сторонами 12.11.2005 року поданими доказами документально нічим не підтвердженні. Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", на вимогу замовника підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. 2. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. 3. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. 4. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. В силу вимог ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Враховуючи встановлені обставини в справі дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання за позивачкою право власності на 1/2 частку в житловому будинку [ADDRESS] , що зареєстрований на [PERSON] , є підставним, який підлягає задоволенню. Судові витрати в справі слід розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved