Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

13.08.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про зняття арешту з майна, до відповідача Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2020 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 21.09.2020 року. 21.09.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку із залученням до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Справу призначено до розгляду на 05.10.2020 року. 05.10.2002 року справа не розглядалась в зв`язку з хворобою судді. Справа призначена до розгляду на 20.10.2020 року Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Третьою особою письмові пояснення не надані Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26.02.2020 року 41829524, а саме: -Будинку за адресою: вул. Октябрська, 38 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідачем в рамках невідомого їй виконавчого провадження № 41829524 було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] , [INFO] на наступне майно: -Квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] -Будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаної постанови було накладено арешт на вищезазначене майно, власником якого вказаний [PERSON] . Але згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є вона. З яких підстав накладений арешт на її власність їй не відомо 29.07.2020 року вона звернулась із письмовою заявою до Верхньодніпровського районного відділу ДВС з проханням зняти арешт з належного їй майна, але станом на час подачі позовної заяви арешт з належного їй майна не знятий. Вона не має можливості розпорядитись власним майном, у зв`язку із накладеним арештом, тому змушена звертатись до суду про зняття арешту з належного їй майна, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмові пояснення суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачем, Верхньодніпровським районним відділом ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в рамках виконавчого провадження № 41829524 було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] , [INFO] на наступне майно: -Квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] -Будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаної постанови було накладено арешт на вищезазначене майно, власником якого вказаний [PERSON] . Але згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] позивачка . Позивач зазначає, що їй невідомо з яких причин відповідачем накладений арешт на майно, яке належить їй, а не [PERSON] 29.07.2020 року позивачка звернулась із письмовою завою до Верхньодніпровського районного відділу ДВС з проханням зняти арешт з належного їй майна, але станом на час подачі позовної арешт з належного позивачці майна не знятий, що обмежує права позивачки як власника майна. \~ Відповідно\~до ст.\~1\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~- Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України,\~цим Законом,\~іншими законами\~та нормативно-правовими\~актами,\~прийнятими відповідно\~до цього\~Закону,\~а також\~рішеннями,\~які відповідно\~до цього\~Закону підлягають\~примусовому виконанню Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у\~статті 3\~цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішенн Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - У разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~офіційного оприлюднення\~повідомлення про\~визнання боржника\~банкрутом і\~відкриття ліквідаційної\~процедури,\~закінчення виконавчого\~провадження за\~судовим рішенням,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також,\~крім випадків\~нестягнення виконавчого\~збору або\~витрат виконавчого\~провадження,\~нестягнення основної\~винагороди приватним\~виконавцем),\~повернення виконавчого\~документа до\~суду,\~який його\~видав,\~арешт,\~накладений на\~майно (кошти)\~боржника,\~знімається,\~відомості про\~боржника виключаються\~з Єдиного\~реєстру боржників,\~скасовуються інші\~вжиті виконавцем\~заходи щодо\~виконання рішення,\~а також\~проводяться інші\~необхідні дії\~у зв`язку\~із закінченням\~виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ЗУ «Про виконавче провадження» - Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до частини першої\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що [PERSON] , належить право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] в цілому. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу серія та номер 468, виданий 05.08.2005, видавник Питомець В.А., приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та договір про розірвання договору дарування, серія та номер 829. Виданий 20.10.2014 року, видавник Питомець В.А., приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області . Таким чином судом встановлено, що позивачка укладала договір дарування належного їй домоволодіння, але в 2014 році цей договір був розірваний і право власності на вищезазначене домоволодіння у позивачки було відновлене виходячи із договору купівлі-продажу. \~ \~ Позивачка зверталася до відділу державної виконавчої служби з проханням зняти арешт з належного їй на праві власності майна, але відповіді не отримала. Відповідачем не надано доказів і суду, що на час розгляду справи з домоволодіння позивачки знятий арешт. Виходячи з того, що арешт в рамках виконавчого провадження № 41829524 накладений на майно боржника [PERSON] . В свою чергу право власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] \~в \~цілому належить\~позивачці \~ [PERSON] ,\~яка не\~є боржником\~за даним\~ виконавчим\~провадженням.\~ Таким\~ \~чином \~ відповідачем\~помилково накладений\~ \~ арешт\~ на\~ \~ житловий\~ будинок,\~розташований за\~ адресою:\~ [ADDRESS] ,\~оскільки \~право \~власності на\~нього [PERSON] ,\~не належить. Виходячи вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги зняття арешту з майна, належного позивачу на праві власності, а саме: на \~ \~житловий \~будинок,\~розташований за\~ адресою:\~ [ADDRESS] . Так як особа, відносно якої відкрите виконавче провадження, за яким накладений арешт на зазначене вище майно, [PERSON] , не не є власником вищезазначеного нерухомого майна , що належить на праві власності позивачці [PERSON] . Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved