Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] Юріївназвернулись до суду з позовом до [PERSON] підприємства «Юридична компанія «Право Груп» про розірвання договорів про надання юридичних послуг. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що Між ними та відповідачем були укладені договори про надання юридичних послуг з метою надання правової допомоги у здійсненні виконавчих проваджень, зокрема договори: 1.Між [PERSON] підприємством «Юридична компанія «Приватна виконавча служба», правонаступник ПП «Юридична компанія «Право груп», та [PERSON] від 13.05.2011 року. 2.Між приватним підприємством «Юридична компанія «Право груп» та [PERSON] від 07.09.2012 року № 14/2012 року. 3. Між [PERSON] підприємством «Юридична компанія «Право груп» та [PERSON] від 13.08.2011 року. Предметом вказаних договорів було надання юридичних послуг стосовно виконавчих листів № 2-418/ 2010 від 02.03.2011 року, № 2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-418/2010 від 17.08.2010 року. У звязку із закінчення виконавчих проваджень перестав існувати предмет договору, оскільки існуючі виконавчі провадження були закінченні, жодних інших виконавчих проваджень відкрито не було. Крім того позивач вважає що Відповідачем були істотно порушенні умови укладених договорів, а саме, було здійснено розголошення інформації, яку відповідно до Договорів виконавець зобовязувався зберігати в таємниці. Відповідно до умов Договорів встановлено, що Виконавець зобовязується зберегти в таємниці інформацію, яку стало йому відомо при наданні Замовнику представницьких послуг. Відповідач в добровільному порядку не бажає розірвати вищезазначені договори, у звязку з чим позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав та просять суд розірвати договори про надання юридичних послуг Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 18 січня 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, позивачам було надано строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений законом строк позивачі усунули зазначені недоліки. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами позовного спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Юридична компанія «Право Груп» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі , а також у встановлений законом строк надала до канцелярії суду відзив на позовну заяву в якому зазначено обставини на які відповідач посилається, як на підстави своїх заперечень, а саме, що позивачами не надано доказів на підтвердження обставин щодо істотного порушення договору стороною відповідача, крім того підписання акту прийому-передачі виконаних робіт між сторонами не відбулося. Суд вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив, що правовідносини між сторонами є цивільно- правовими та врегульовані положеннями ЦК України в редакції 2003 р., Законом України «Про адвокатуру» , а також встановлені наступні обставини. Між позивачами та відповідачем були укладені договори про надання юридичних послуг з метою надання правової допомоги у здійсненні виконавчих проваджень, зокрема договори: 1.Між [PERSON] підприємством «Юридична компанія «Приватна виконавча служба», правонаступник ПП «Юридична компанія «Право груп», та [PERSON] від 13.05.2011 року (а. с. 9). 2.Між приватним підприємством «Юридична компанія «Право груп» та [PERSON] від 07.09.2012 року № 14/2012 року А. с. 11). 3. між [PERSON] підприємством «Юридична компанія «Право груп» та [PERSON] від 13.08.2011 року (а. с. 10). Предметом вказаних договорів було надання юридичних послуг стосовно виконавчих листів № 2-418/ 2010 від 02.03.2011 року, № 2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-41/2010 від 24.03.2010 року, № 2-418/2010 від 17.08.2010 року. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. До правової допомоги належать: консультації та розяснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, правовий висновок, медіація, представництво, виконання обовязків захисника у процесі дізнання, досудового слідства та розгляду кримінальної справи в суді, виконання обовязків захисника при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, виконання обовязків захисника при провадженні у справах про застосування заходів примусу, інші послуги правового характеру, які не заборонені законом. За приписами Закону України «Про адвокатуру» Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 1, ст. 26); договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі; договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, розяснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують обєктивні перешкоди - у найближчий можливий строк; до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 2, 3, 5); Цивільні права особа здійснює, а цивільні обовязки виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України). Ніхто не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обовязковим для нього (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України). За загальними правилами, що випливають із положень, зокрема, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610 ЦК України, цивільні права та обовязки, що виникають із договору, повинні належно виконуватися, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Разом із тим, відповідно до п.п.7.1. Договорів 1 та 2, сторони дійшли згоди, що «...Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором». Пунктами 2 вищевказаних Договорів 1 та 2 передбачено, що «закінчення робіт з консультування та надання юридичних послуг визначається моментом підписання акту прийому-передачі виконаних робіт». Зазначені акти між сторонами не складалися, оскільки [PERSON] та [PERSON] були допущені порушення виконання своїх зобов'язань за вищевказаними договорами, а саме: зобовязань по оплаті отриманих юридичних послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка існує по сьогоднішній день. Відповідно до п.6.1. Договору про надання юридичних послуг №14/2012 від 07.09.2012р., що був укладений між ПП «Юридична компанія «Право груп» і [PERSON], сторони дійшли згоди, що «...Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобовязань». Пунктом 2.3. вищевказаного договору передбачено, що «закінчення робіт з консультування та надання юридичних послуг визначається моментом підписання акту прийому-передачі виконаних робіт». Відповідно до ст. 12, 13, 76\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися\~\~на припущеннях. В порушення цих вимог процесуального\~закону\~та всупереч вищевказаним умовам договору позивачі не надали акту прийому-передачі виконаних робіт за вищезазначеними договорами, а матеріали справи відповідних доказів не містять, а тому підстав для розірвання оспорюваних договорів суд не вбачає, не зважаючі на те, що Предметом вказаних договорів було надання юридичних послуг стосовно виконавчих листів, провадження по яких закрито. Крім того в судовому засіданні представник позивачів зазначив, що зазначені акти між сторонами не складалися, та позивачі взагалі не звертались до відповідача із зазначеною пропозицією. Посилання представника відповідача , щодо порушення зобовязань з боку позивачів стосовно оплати отриманих ними юридичних послуг, суд не приймає до уваги, оскільки зазначене питання вирішено Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року, відповідно до якого, було відмовлено у задоволені позовних вимог ПП «Юридична компанія «Право груп» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спірними договорами, у звязку з недоведеністю наявності заборгованості (а. с. 14-17). Щодо аргументів представника позивачів, про істотне порушення умов оспорюваних договорів 1, 2 з боку відповідача, які полягають тому, що під час розгляду цивільної справи № 641/8867/15-ц за позовом ПП "Юридична Компанія "Право Груп" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та фіктивним правочином при дачі пояснень [PERSON], директора Відповідача, було розголошено інформацію, яку стало відомо при наданні представницьких послуг, а саме інформацію щодо здійснення представницьких послуг, а також інформацію особистого та сімейного характеру про [PERSON] та [PERSON] без згоди на розголошення інформації [PERSON] та [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 1. 626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Відповідна Правова позиція викладена у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13. Комінтернівським районним судом м. Харкова розглядалась цивільна справа №641/7163/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди у зв'язку із порушенням особистих немайнових прав. Предметом даного спору було «розголошення інформації особистого та сімейного характеру про [PERSON] та [PERSON]О.», саме тієї інформації, про яку йдеться у позові по даній справі. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.02.2017р. по справі №641/7163/16-ц у задоволені позову було відмовлено за безпідставністю (а. с. 59-61). Крім того в судовому засіданні представником позивача зазначено , що під час розгляду справи №641/7163/16-ц, директор відповідача [PERSON] надавала пояснення в якості свідка приведеного до присяги та попередженої про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Таким чином, на час розгляду даної справи є встановленим факт відсутності з цих підстав, спричиненої позивачам шкоди, що, в свою чергу, спростовує посилання позивачів на істотне порушення Відповідачем з цих підстав умов Договорів 1 та 2, а тому підстав для розірвання оспорюваних договорів суд не вбачає. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав, дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у звязку з чим вони є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У разі відмові в позові судовий збір покладається на позивача, а тому не підлягає стягненню з відповідача, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed