Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

24 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] діда [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що будинок належав [PERSON] , як голові колгоспного двору, членом якого була - [PERSON] , проте правовстановлюючі документи на будинок вони за життя не отримали. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] прийняла спадщину, проте за життя належним чином не оформила своє право власності в порядку спадкування на вищезазначений житловий будинок. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняв її брат [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та частково оформив її. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яку прийняв позивач, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте позбавлений можливості успадкувати спадковий житловий будинок в нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на нього. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. Третя особа - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнова Л.М. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи наявність поданих заяв та належне повідомлення учасників справи, суд визнав можливим проводити розгляд за відсутності вказаних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку. Судом встановлено, що у відповідності до довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 103 від 23.07.2020 року, згідно записів в по господарській книзі Краснянської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 7 за 1991-1995 роки жилий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою : [ADDRESS] відносився до категорії «колгоспний двір» та належав [PERSON] , яка була головою колгоспного двору, членом колгоспного двору була її дочка [PERSON] (а.с.22). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 « Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/2 частині. [PERSON] померла [INFO] . Як слідує з повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалась. Спадщину після померлої [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , яка була зареєстрована на день смерті разом з померлою, що доводиться наданою довідкою, та фактично стала власником будинку по [ADDRESS] , проте правовстановлюючих документів на нього не отримала. [INFO] померла [PERSON] , про що 20.10.2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції складено актовий запис № 2916 (а.с.18). Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 104 від 23.07.2020 року, [PERSON] на день смерті [INFO] була постійно зареєстрована в [ADDRESS] одна (а.с.25). Відповідно до довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 105 від 23.07.2020 року, 09 листопада 2015 року було замінено назву вулиці Щорса в с. Скорінець Чернігівського району та області на вулицю Шевченка (а.с.26). Після її смерті відкрилась спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняв її брат [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори у визначений рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.01.2017 року строк із заявою про прийняття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , про що 23.06.2017 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено актовий запис № 1748 (а.с.14). Після його смерті відкрилась спадщина, яку у встановлений законом строк прийняв його онук позивач по справі [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлого на частину спадкового нерухомого майна, що складається з земельної ділянки площею 0,0517 на, кадастровий номер 7410100000:01:019:0053 та житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Діти спадкодавця, відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON] відмовились від належної їм частки у спадщині. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.32). Відповідно до довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області, право власності на нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.28). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який діє з 01 липня 2004 року, встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У відповідності до записів в погосподарській книзі житловий будинок по [ADDRESS] обліковувався спочатку за [PERSON] , в подальшому за [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняв [PERSON] , а після [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , а отже успадкував всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час смерті, в тому числі право на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , але оскільки спадкодавці не отримали за життя правовстановлюючого документу на будинок, спадкоємець [PERSON] звернулася до суду з визнанням права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування, оскільки іншим чином відновити своє право не має можливості. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню, а його вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , задоволенню.

Outcome: approved