Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Торезантрацит» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на настпуні обставини. Позивач вказав, що він працював на шахті «Шахтоуправління ім. Л.І. Лагутіна», яка у якості структурного підрозділу без статусу юридичної особи входить до складу «Торезантрацит» на посаді шахтаря в період з 12.12.2011 року по 17.12.2014 року. Позивач зазначив, що при його звільненні відповідач не виплатив йому усі суми, належні йому як звільненому працівнику на день звільнення. Оскільки, з дня звільнення позивача відповідач не сплатив заробітну плату, то підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач зазначив, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19 .11.2015 року року по 17.05.2016 року за 119 робочих днів у розмірі 22 496, 95 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати за день 189, 05 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, і що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на шахті «Шахтоуправління ім. Л.І. Лагутіна», яка у якості структурного підрозділу без статусу юридичної особи входить до складу «Торезантрацит» на посаді шахтаря в період з 12.12.2011 року по 17.12.2014 року Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по цивільній справі № 310/10821/15-ц за позовом [PERSON] до ДП "Торезантрацит" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку порушенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, яке набрало законної сили, позов було задоволено частково та з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі та по компенсації нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середній заробіток за весь час затримки з остаточним розрахунком при звільненні за період з 18 грудня 2014 року по 19 листопада 2015р. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Позивачем здійснений розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України та який за 119 робочих днів затримки за період з 19.11.2015 року по 17.05.2016 року складає 22 496, 95 грн., виходячи із середньоденного заробітку 189, 05 грн. Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає його правильним, а позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відсутні заперечення відповідача, відносно зробленого позивачем розрахунку та відсутні заперечення з приводу пред"явленого до нього позову. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2015 р. по 17.05.2016 р у розмірі 22 496, 95 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн., оскільки суд ухвалою від 13.04.2016 року звільнив позивача від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"", п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та

Outcome: approved