Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу в сумі 7000 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 19.11.2015 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів №АІ/8908137, предметом якого є страхування транспортного засобу «Suzuki Swift» д.н.з [NUMBER] . 07.09.2016 року о 14:30 у м.Львові по вул. Новий Світ,3 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Suzuki Swift» д.н.з [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з [NUMBER] . Постановою Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2016 року відповідача було визнано винним у даному ДТП. Власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АІ/8908137 від 19.11.2015 року. На підставі страхового акту №ОЦ/000/999/17/002 від 19.05.2017 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №52 від 22.05.2017 року. Оскільки відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, а тому ПрАТ «УПСК» виникло право регресної вимоги до відповідача. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій із сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведене не було. 16.03.2020 року між ПрАТ «УПСК» та ним було укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, згідно якого відбулося переуступлення прав вимог, у зв`язку із чим він набув право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АІ/8908137 від 19.11.2015 року. Відтак, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача збитки в порядку регресу в сумі 7000 грн. та судові витрати грн.. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про заслухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю, у разі ухвалення заочного рішення, проти такого не заперечує, просить такий позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивач у заяві. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 2919.11.2015 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів №АІ/8908137, предметом якого є страхування транспортного засобу «Suzuki Swift» д.н.з [NUMBER] . 07.09.2016 року о 14:30 у м.Львові по вул. Новий Світ,3 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Suzuki Swift» д.н.з [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з [NUMBER] , під керування [PERSON] . Постановою Франківського районного суду міста Львова від 18.10.2016 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень в дохід держави. Визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень в дохід держави. На підставі ст.36 КУпАП остаточний розмір штрафу визнано у вигляді 340 (триста сорок) грн., які стягнуто з [PERSON] у в дохід держави. Стягнуто із [PERSON] 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору. Відповідно до ст. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А відтак, вина [PERSON] у вчинені ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст. 124 КУпАП, не підлягає доказуванню. У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає мету здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності , якою є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») Згідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно положень до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно з ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 07.09.2016 року [PERSON] , як власник пошкодженого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування за полісом №АІ/8908137 від 19.11.2015 року. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/000/999/17/002 від 19.05.2017 року, ПрАТ «УПСК» було [PERSON] , виплачено страхове відшкодування в розмірі 7000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №52 від 22.05.2017 року. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону № 2443 VIII передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому цим Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно з підпунктом «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону № 2443 VIII страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Оскільки відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, а тому ПрАТ «УПСК, відповідно до положень статті 38 цього Закону, набуло права зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування. З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ «УПСК» направило відповідачеві претензії про відшкодування збитків в порядку регресу від 03.07.2017 року вих. №РУ/002/1, однак ніяких дій з сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведене не було. 16.03.2020 року між ПрАТ «УПСК» та позивачем ФОП [PERSON] було укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, згідно якого позивач отримав право вимоги про відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АІ/8908137 від 19.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається н,овому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною першою ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведеного, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит - Капітал" відповідно до ч. 1 ст. 11, ст. 512 ЦК України набуло прав та обов`язків перед [PERSON] , які встановлені умовами вказаного договору. Відтак, до позивача ФОП [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 11, ст. 512 ЦК України перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача коштів у розмірі 7000 грн., які встановлені умовами вказаного договору. Відповідно до вимог ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушувала право, примусово виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Проте, в порушенням вимог зазначеної норми Закону стороною позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для вирішення питання про розподіл даних витрат позивача між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, позивач надав копію Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, укладеної між адвокатом Самойленком П.М. та ФОП [PERSON] , додаткову угоду №36 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року від 20.03.2020 року, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року від 08.04.2020 року та платіжні доручення №Р24А744537978А09456 від 20.03.2020 року та №Р24А751515374А04559 від 08.04.2020 року. А тому витрат на правничу допомогу понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи становлять на загальну суму 3500 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. підтверджуються квитанцією №0.0.1715277558.1 від 22.05.2020 року. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Outcome: approved