Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачі в особі [PERSON], [PERSON], діючого в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON],звернулись до суду з позовом до [PERSON], діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], про визнання особи такою, що тратила право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 1983 року [PERSON] на сім»ю із трьох осіб (неї, сина та дочки) надано ордер № 23078 серії Б на право проживання в квартирі [ADDRESS], житловою площею 30,79 кв м. Згідно довідки форми № 3 у вказаній квартирі зареєстровані окрім них: [PERSON], [PERSON], неповнолітній [PERSON], й відповідачі [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Проте, останні з 2004 року в квартирі не проживають, житлово-комунальні послуги не сплачують, відтак втратили право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Позивач [PERSON], діючий в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутностів з підтриманням позовних вимог (а.с.22). Відповідачка [PERSON], діюча в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], в судове засідання повторно не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 29). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що 29 квітня 1983 року [PERSON] на сім»ю із трьох осіб (неї, сина та дочки) надано ордер № 23078 серії Б на право проживання в квартирі [ADDRESS], житловою площею 30,79 кв м. Згідно довідки форми № 3 у вказаній квартирі зареєстровані окрім позивачів: [PERSON], [PERSON], неповнолітній [PERSON], й відповідачі [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 14, 15). Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Так, відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Як вбачається із акту ЖЕД № 203 Дарницького району м. Києва відповідачі не проживають у вказаній квартирі, відсутність їх особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, не встановлено (а.с.6). Проте, вимоги позивача про визняння неповнолітнього сина відповідачки - [PERSON], [INFO], відповідно, й самої відповідачки до досягнення її сином повноліття, є такими, що суперечать закону, виходячи із таких правових підстав. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім'я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 18 вказаного Закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей. Відтак, вимога до відповідача, яка має на утриманні неповнолітнього сина, порушує його житлові права. Окрім того, слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). На підставі вищевикладеного, ст. 72 ЖК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed