Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили: визнати недійсним заповіт від 01.10.2009 року, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контри. В обґрунтування позову посилалися на те, що 13.08.2013 року померла [PERSON]Після її смерті залишилося 3/4 частини житлового будинку № 25/31, що знаходиться в м. Херсоні по вул. Штурвальна. [PERSON] був і є єдиною дитиною своїх покійних батьків та має право на спадкування за законом у першу чергу. Після смерті матері ([PERSON]М.) [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Третьої Херсонської державної нотаріальної контори для оформлення заяви на відкриття спадкової справи, де йому було розяснено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців. Після спливу вказаного строку він повторно звернувся до Третьої нотконтори, де йому було надано запит № 172/01-16 від 18.02.2014 року та перелік необхідних документів для оформлення спадщини. Після того як він отримав всі необхідні документи у нот.конторі йому було надано інформацію, що 16.10.2013 року була відкрита спадкова справа 334/2013, а саме [PERSON] залишила заповіт на імя [PERSON], яким заповіла останній все належне їй майно. Вважав, що [PERSON] не складала заповіту, оскільки на протязі останніх років життя вона важко хворіла та була не при своєму розумі, а також не мала документів, що посвідчують її особу. На день складання заповіту заповідачу виповнилося 78 років та спостерігався процес психічного розладу. Вважав, що заповіт був складений під впливом обману зі сторони відповідачки, помилки або ж в момент його вчинення заповідачка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідач останні роки та на момент складання заповіту практично не навідувала заповідача, не надавала жодної допомоги, тим більше не утримувала її матеріально та не доглядала її останні роки життя. Натомість [PERSON] все своє життя жив разом з матірю у вищезазначеному будинку, сплачував комунальні послуги, проводив ремонті роботи, надавав допомогу матері (підтримував матеріально, надавав допомогу на лікування, відпочинок). Останні роки заповідачка хворіла, у неї були психологічні розлади, вона не завжди усвідомлювала свої дії, не одноразово неадекватно себе поводила. Тобто, на думку позивача [PERSON], заповідач не усвідомлювала своїх дій при складанні заповіту. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задовольнити, пояснив, що через свій вік та стан здоров"я його мати мала психічні розлади, тому не могла розуміти значення своїх дій при складанні заповіту. Наявність вказаного заповіту порушує його права, як спадкоємця першої черги, та права його неповнолітньої доньки - [PERSON], яка також могла б успадкувати частину будинку вже пісял його смерті. Представник позивачів в судовому засіданні уточнила підстави позову та зазначила, що заповіт має бути визнаний судом недійсним, оскільки заповідачка в момент його складання не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок психічного захворювання. Представник відповідача в судовому засіданні вважала позовні вимоги не обґрунтованими та просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що позивачами не надано доказів, які б підтверджували, що в момент складання заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, ці твердження позивачів спростовуються висновком експертизи та поясненнями свідків. Представник третьої особи - Третьої Херсонської державної нотаріальної контори - нотаріус [PERSON] в судовому засіданні вважав, що позов не підлягає задоволенню. Пояснив, що при посвідченні заповіту нотаріус завжди спілкується із заповідачем, задає йому питання, таким чином перевіряючи дієздатність особи. Якщо у нотаріуса не виникає сумніви, що людина розуміє значення своїх дій та може ними керувати, то він посвідчує заповіт, а у разі сумнівів - відмовляє у його посвідченні. Оскільки оспорюваний заповіт все ж було складено та посвідчено, у нотаріуса не виникло сумнівів у дієздатності [PERSON] Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Комсомольської районної ради у м. Херсоні в судовому засіданні покладалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких необхідне для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Згідно з ч. 1 ст. 215 УК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 13.08.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ № 166550 від 14.08.2013 року. На час смерті [PERSON] належала частина житлового будинку № 25/31 по вул. Штурвальній у м. Херсоні, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 25.10.1965 року. 01.10.2009 року [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, на що за законом вона матиме право [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]), про що свідчить долучена до матеріалів справи копія заповіту, посвідчена державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] 16.10.2013 року [PERSON] звернулася до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Підставою позову є те, що під час складання заповіту, а саме 01.10.2009 року, [PERSON] через похилий вік та перенесені нею хвороби не могла розуміти значення своєї дій та керувати ними. Так, в якості доказів позовних вимог позивачами надано характеристику ст. ДІМ СДІМ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області [PERSON] від 13.06.2014 року, в якій останній зазначає, що [PERSON] характеризувалася негативно, постійно вчиняла сварки, конфлікти з сусідами, вела себе неадекватно, її дії і слова не відповідали здоровому глузду, зі своєю родиною постійно, безпідставно вчиняла сварки. Разом з тим, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ст. ДІМ СДІМ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області [PERSON] пояснив, що склав характеристику зі слів сусідів позивачів, а саме мешканців будинків № 24 та № 26, вже після смерті [PERSON] За життя останньої скарг від сусідів на неї не було. Він сам знав бабусю, бачив як вона торгувала насінням соняшника. Інформації, що викладена у характеристиці, підтвердити не зміг. Також в матеріалах справи наявні медичні документи, що підтверджують перенесені [PERSON] хвороби, а саме епікриз № 09932 (абсцес кореня язика справа; підщелепний лімфаденіт; ІХС: кардіосклероз, одинична єкстросістолія. Вторинна артеріальна гіпертензія змішаного генезиса. Енцефалопатія змішаного генезису (токсикоз-метаболічна, гіпоткична, дисциркуляторна) з лікворно-гідроцефальним синдромом; двобічна пірамідна недостатність з антено-вегетативним синдромом), повідомлення з КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» № 01-7/2300-4 від 20.11.2014 року; оригінали медичних карт [PERSON] за час її перебування на стаціонарному лікуванні у КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних»: № 8775 неврологічне відділення та № 8504 кардіологічне відділення. Допитані в судовому засіданні свідки, що викликалися за клопотанням позивачів задля підтвердження психічного стану померлої [PERSON], дали суду наступні пояснення. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є кумою позивача та знала [PERSON] останні 7-8 років її життя. Остання «влаштовувала концерти», то плакала, то кричала, постійно уходила з дому. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою померлої з 2004 року, а почали спілкуватися вони весною 2005 року. Бачила, що [PERSON] випорожнювалася перед хвірткою будинку, а не в туалеті, кричала, що її бють, постійно йшла з дому. З 2006 року її стан погіршувався. Разом з тим, [PERSON] торгувала на ринку насінням соняшника. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача та знав його матір. [PERSON] говорила йому, що вдома її ображають, бють, хоч це була і неправда. Одного разу вона просила його провести її до зупинки на Центральному ринку, пояснивши, що не знає на яку маршрутку їй треба сідати. Також частко [PERSON] говорила, що позивача вдома не має, хоч він там був. Свідок [PERSON] суду пояснив, що багато років знав [PERSON] Після смерті її чоловіка у неї почалися дивацтва, а саме проявлялася агресія по відношенню до сина та невістки, вона скаржилася, що останні її бють. Він вважав це симптомом маразму. Свідок [PERSON] суду пояснив, що після смерті чоловіка [PERSON] почала вести себе неадекватно, могла ходити по дому у спідній білизні, забувала, що у неї були гроші. Відносини з сином у неї погіршилися, оскільки їй не подобалася його нова дружина. Вона навіть казала, що син її бє, хоч він у це і не вірить. Крім того, допита в якості свідка позивачка [PERSON] пояснила, що вона є невісткою [PERSON] Після смерті чоловіка остання почала вести себе неадекватно, могла ходити по дому голою, випустити собак на двір, забувала виключати кухонну плиту. Було таке, що прийшовши з ринку, вона напала на сина, за що той виставив її на веранду. Разом з тим, свідки, допитані за клопотанням відповідача, зазначили про наступні обставини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була сусідкою померлої. Вона часто чула сварки [PERSON] з невісткою, хоч бабуся і була миролюбною особою. Також вона чула, що бабусю били та бачила останню з синцями та гематомами. Їй відомо, що [PERSON] торгувала насінням соняшника сама його готувала та возила на ринок для продажу. Коли на вулиці робили каналізацію, то вона спілкувалася з [PERSON] і у неї не виникало підозри щодо її психічного стану. Померла завжди була опрятною, спілкувалася з сусідами, проте скаржилася на сина та невістку. Також вона розповідала, що склала заповіт на користь онуки, при цьому вона розуміла значення своїх дій та міркувала здраво. Свідок [PERSON] пояснила, що познайомилася з [PERSON] на Дні народження відповідачки. Після цього вона часто підходила до неї, коли та торгувала, вони розмовляли. [PERSON] завжди була акуратно вдягнена, вела себе адекватно, крім того, мала справу з грошима, оскільки торгувала, і не проявляла при цьому ніяких психічних відхилень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працювала продавцем у магазині біля якого торгувала [PERSON] Крім того, вона з дитинства знайома з відповідачкою, у звязку з чим знала і її бабусю. Коли остання торгувала, то вона підходила до неї, питала про її стан здоровя, а також як справи у відповідачки. [PERSON] вела себе адекватно, була акуратно та по сезону вдягнена. Зі слів відповідачки та інший людей їй відомо, що померлу бив син, одного разу вона навіть лежала після цього у лікарні. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] часто приходила в гості до онуки, оскільки у них були добрі стосунки. Бачила вона бабусю і коли ходила до магазину, біля якого та торгувала. [PERSON] розповідала їй, що до неї погано відноситься невістка. Також вони спілкувалися на побутові теми і [PERSON] розмовляла адекватно, була добре вдягнена, завжди всіх впізнавала, навіть тих людей з якими колись працювала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матірю відповідачки та колишньою дружиною позивача. Після розлучення у неї збереглися гарні стосунки з свекрухою, вони весь час спілкувалися, аж до смерті останньої. Ніяких психічних відхилень у [PERSON] вона не спостерігала. Допитана в якості свідка відповідачка [PERSON] суду пояснила, що її бабуся була в адекватному психічному стані, самостійно отримувала пенсію, торгувала насінням на ринку, могла писати та читати. До нотаріуса для складання заповіту вони ходили разом, однак вона до самого приміщення не заходила, а чекала бабусю навулиці. Вийшовши з нотаріальної контори, бабюся пояснила, що склала на неї заповіт та віддала його їй тому, що боялася нести додому. Вищезазначені покази свідків щодо адекватного стану [PERSON] підтверджуються висновком комплексної судової посмертної психолого-психіатричної експертизи № 363 від 07.07.2015 року, згідно якого [PERSON] на момент складання заповіту страждала органічним розладом особистості та поведінки внаслідок захворювання головного мозку, судинного генезису (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ стадія, гіпертонічна хвороба) без ознак психозу та слабоумства. У [PERSON] на момент підписання заповіту малися ознаки порушень по органічному типу з загостренням психічних властивостей особистості, порушенням психічних процесів, які не носили вираженого характеру; [PERSON] на момент підписання заповіту могла розуміти фактичний характер своїх дій та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що при складанні вищезазначеного висновку ним були враховані всі покази свідків та медичні документи та встановлено, що померла мала певні відхилення, які описані в експертизі, проте вони не носили вираженого характеру, [PERSON] на момент підписання заповіту могла розуміти фактичний характер своїх дій та керувати ними. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, покази свідків мають протиріччя і цілком нормально, коли думки людей не співпадають та різяться. Разом з тим, з матеріалів цивільної справи та медичних документів вбачається, що померла не перебувала на обліку у звязку із психічними захворюваннями та не проходила лікування з цього приводу. Препарат, який вона приймала, а саме "Міновазін", напевне, призначався у мінімальних дозах. Крім того, жоден з лікарів, у яких [PERSON] проходила лікування, не вказував, що вона мала психіатричні відхилення, а зазначав, що вона має ясну, адекватну свідомість. Вона при складанні висновку експертизи, дослідила всі медичні документи та встановила, що те, що померла чогось не памятала є нормальним для її віку, це не є психічним відхиленням та не свідчить про психічні хвороби. Разом з тим, вона торгувала насінням, рахувала гроші, що говорить про її адекватний психічний стан та відсутність психозу, оскільки слабоумній людині така поведінка не властива. Поведінка [PERSON] нагадувала шоу, була демонстративна, спрямована на глядачів, а коли їх не було, то поведінка ставала в межах норми, що може свідчити про те, що остання просто не любила свою невістку і таким чином привертала увагу. Психатичні розлади, це розлади, які носять постійний характер та є невиліковними, а неадекватна поведінка померлої носила періодичний характер. Всі особливості поведінки [PERSON]: забутькуватість, неохайність, суєтливість, плаксивість, а також наявне у неї захворювання - церебральний атеросклероз, є віковими проявими та не являються психотичним розладом. Оскільки висновок судової психолого-психіатричної експертизи та пояснення експертів стосовно їх висновку узгоджуються з іншими доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає його належним та допустимим, і приходить до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, оскільки доказів того, що [PERSON] в момент його підписання не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, суду не надано. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed