Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначив, що 22.04.2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови договору, а саме не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Так, станом на 04.07.2018 року його заборгованість перед позивачем становить 19619 грн. 99 коп. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9927 грн. 36 коп., заборгованість за пенею - 9129 грн. 31 коп.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 910 грн. 48 коп.). Просив стягнути на його користь зазначену суму боргу та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, надіслав письмові заперечення проти позову в яких позовні вимоги визнає частково. Посилаючись на завищення та несправедливість сум нарахувань, неправомірність нарахування штрафу і пені одночасно в порушення ст. 61 Конституції України, просив відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією за безпідставністю. Крім того посилався на низький матеріальний стан, інвалідність та добросовісне відношення до виконання ним договору, оскільки щомісячно виплачував кошти в міру можливого. У відповіді на письмові заперечення представник позивача вказує на те, що при укладенні договору з відповідачем були обумовлені усі істотні його умови, відповідач був ознайомлений та згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідач користувався коштами та сплачував заборгованість. Вважає свій розрахунок заборгованості правомірним та таким що відповідає як умовам договору так і нормам законодавства. Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 22.04.2013 року відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8). В Анкеті-Заяві міститься інформація про те, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та Банком договір, про що свідчить його підпис в заяві (а.с.8). Відтак, між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у Анкеті-Заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг). Таким чином 22.04.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов кредитного договору відповідач брав на себе зобов'язання забезпечити повернення отриманого кредиту, сплату нарахованих відсотків, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором. Однак, відповідач порушив умови договору, а саме не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв»язку з чим виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача, станом на 04.07.2018 року заборгованість відповідача становить 19619 грн. 99 коп. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9927 грн. 36 коп., заборгованість за пенею - 9129 грн. 31 коп.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 910 грн. 48 коп.) (а.с.5-7). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно умов договору, вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, матеріалами справи підтверджується неналежне виконання умов договору відповідачем та наявність заборгованості . Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов»язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Із матеріалів справи вбачається, що розмір пені становить 9129,31 грн. При цьому відповідач не працює, є інвалідом 3 групи, має невеликий розмір пенсії - 1452 грн. в місяць. Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов»язання за кредитом та погасив тіло кредиту. Позивач не вказав та не довів факту настання для нього негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання позичальником. Виходячи із наведеного суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 5000,00 грн.. За приписами постанов Верховного Суду України від 11.10.2017 № 6-1374 цс 17 , від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з боржника пені та штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн та процентної складової в розмірі 910 грн. 48 коп.) не підлягає задоволенню. Таким чином із матеріалів справи та доводів сторін вбачається, що відповідач у порушення положень кредитного договору взяті на себе зобов»язання за ним у встановлені строки не виконав, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості частково, зменшивши розмір пені та не задовольняючи вимоги в частині стягнення штрафів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що при задоволенні позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial