Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

у березні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом. в якому просила визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що останньою оформлено заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті відповідача та отримано кредит. Зобов?язання перед відповідачем позивачем було виконано в повному обсязі. Через деякий час відповідач повідомив позивача про існування заборгованості. Всі аргументи позивача про повне виконання зобов?язань залишились без реагування, як і запити щодо надання кредитного договору та інформації щодо заборгованості. Позивач зазначає, що не підписувала ані фізично, ані накладенням електронного цифрового підпису жодного кредитного договору, а також заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 31.03.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 26.05.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19.08.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН», в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що аргументація позивача, викладена у позовній заяві, не співпадає з обраним способом захисту. Текст позовної заяви є шаблонним, а опис обставин не відповідає фактичним взаємовідносинам. Позивач заявляє, що кредитний договір нею не укладався, і в той же час просить визнати його недійсним. Разом з тим, 16.06.2020 року [PERSON] здійснила реєстрацію у мобільному додатку. З дати здійснення вказаної реєстрації та на момент складення відзиву, позивачем укладено 4 кредитні договори, заборгованість по трьом з яких є погашеною, та один є діючим. Позивач не конкретизує, який саме кредитний договір з чотирьох остання просить визнати недійсним. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кирильчук І.А. від 20.09.2021 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.11.2021 року справу в порядку повторного автоматичного розподілу справ передано в провадження судді Шевченко Т.М. Інших процесуальних заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася. В матеріалах справи міститься заяви про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 13) Відповідач ТОВ "Смартівей юкрейн" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. У тексті поданого позову, позивач зазначає, що між позивач оформила заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» та отримала кредит, за кредитним договором зобов?язання позивачем були виконані у повному обсязі. В подальшому позивач зазнає, що не підписувала кредитний договір ані фізично, ані накладенням електронного цифрового підпису, а також заяви про прийняття такої пропозиції. За вказаних підстав, просить визнати недійсним кредитний договір, укладений між сторонами. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у статтях 12 і 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем не додано жодного доказу, в тому числі і доказів, які б свідчили про укладення кредитного договору, а також ідентифікували б його. З доказів, наданих відповідачем, вбачається, що у період з 16.06.2020 року по 17.06.2021 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» укладено чотири кредитні договори: № 8794927704 від 04.07.2020 року, сума кредиту - 2500 грн., погашено - 30.07.2020 року; № 119465702 від 30.07.2020 року, сума кредиту - 3 670 грн., погашено 17.05.2021 року; № 7990212481 від 20.05.2021 року, сума кредиту - 990 грн., погашено 14.06.2021 року; № 1189803123 від 17.06.2021 року, сума кредиту - 1 150 грн., діючий. Позивач [PERSON] у поданому позові не конкретизує у жодний спосіб, який із вказаних вище кредитних договорів, остання просить визнати недійсним. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 7.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК України. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки саме він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 31.10.2018 року по справі №826/16958/17. Крім того, суд зазначає, що приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями статей 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказані обставини не дають змоги суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, визначення предмету позову та предмету спору, збирання доказів у цивільних справах, за загальним правилом не є обов`язком суду. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed