Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 11 лютого 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яким просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Антонівка, вул. Першотравнева, буд. 25, після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 27 листопада 2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 листопада 2014 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері залишилось спадкове майно - житловий будинок та земельна ділянка в с. Антонівка. В установлений законом строк вона звернулась з заявою про прийняття спадщини, оформила спадщину на земельну ділянку. Проте, коли вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, їй було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житло. Таким чином, вона не має змоги реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку. Позивач в судове засідання не зявилась, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.71). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.70). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився. До початку судового засідання від сільського голови [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника [PERSON] сільської ради. Щодо вимог, викладених в позовній заяві [PERSON], не заперечують (а.с. 72). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження, копія запису акту про укладення шлюбу, копія свідоцтва про розірвання шлюбу та копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 31, 63, 56, 57). 27 листопада 2014 року [PERSON] померла (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №25 з господарськими будівлями по вул. Першотравневій в селі Антонівка Варвинського району Чернігівської області та земельна ділянка загальною площею 1,1500 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Варвинського району Чернігівської області. Позивач після смерті матері спадщину прийняла (а.с. 49) та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 1,1500 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 32). Однак успадкувати будинок з господарськими будівлями шляхом вчинення нотаріальних дій позивач не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нього (а.с. 7). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З довідки комунального підприємства «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради № 2141 від 16 жовтня 2015 року вбачається, що право власності на будинок з надвірними будівлям за адресою: вул. Першотравнева, 25, с. Антонівка, Варвинський район, станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с. 10). Факт належності будинку [PERSON] за її життя підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с. 15-24), з яких вбачається, що [PERSON] з 1991 року проживала в [INFO] в якості дружини голови сімї, а після смерті чоловіка в 1996 році стала головою сімї. Зазначене підтверджується і виписками з погосподарської книги [PERSON] сільської ради Варвинського району Чернігівської області, згідно яких з 1991 по 1995 роки [PERSON] вказана в погосподарському номері як дружина голови двору, а з 1996 по 2015 рік як голова двору (а.с. 25, 26, 27, 28, 29). З вказаних виписок вбачається також, що житлова будівля побудована в 1981 році. Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Варвинського району Чернігівської області №245 від 28 листопада 2014 року [PERSON], яка померла 27 листопада 2014 року, на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO]. Проживала одна. Інші особи за даною адресою не буди зареєстровані і не проживали (а.с. 60). Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Варвинського району Чернігівської області №276 від 09 вересня 2015 року земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с. Антонівка, вул. Першотравнева, буд. 25, не приватизована (а.с. 30). Згідно технічного паспорта житловий будинок по вулиці Першотравневій, 25 в с. Антонівка, позначений на схемі під літерою А-1, та прибудова, позначена під літерою а-1, збудовані в 1970 році, сарай, позначений під літерою Б-1 та погріб, позначений під літерою Пг1 - у 1966 році, літня кухня, позначена під літерою В-1 - у 1980 році. У 1966-1981 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Антонівка Варвинського району Чернігівської області, вулиця Першотравнева, буд. 25. Згідно ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. За таких обставин, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину [PERSON], належав спадкодавиці на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на нього. Позивач прийняла спадщину після смерті матері та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак не може оформити спадщину на будинок через відсутність правовстановлюючих документів. Статтями 15, 16, 20 \~ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Право власності на будинок за [PERSON] не може бути визнано та зареєстровано, оскільки, згідно п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її. Позивач [PERSON] виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. Інших спадкоємців за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в с. Антонівка Варвинського району Чернігівської області по вулиці Першотравневій, буд. 25, та спадкоємців, що мають право на обовязкову частку в спадщині, немає. [PERSON] сільська рада не оспорює право власності на будинок та не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі наведеного,

Outcome: approved