Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з [PERSON] на його користь суму по відшкодуванню шкоди в порядку регресу в розмірі 9672 гривень 10 копійок та судовий збір. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явився без поважних причин та не повідомив суду про причини неявки. Представник відповідача [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явився без поважних причин. Суд вважає, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи в зв'язку з його участю в інших судових засіданнях, не є поважними причинами неявки в судове засідання в даній справі. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Судом досліджено такі докази: копія договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 04.05.2016 року з додатками, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС 947364, копія посвідчення водія [PERSON], серії ВВТ713045, копія наказу виробничо-комерційної фірми «Віта авто» № 184-В від 03.10.2016 року, копія наказу № 11-К від 01.02.2010 року, виробничо-комерційної фірми «Віта-авто», копія подорожного листа № 385907 вантажного автомобіля від 10.10.2016 року, копія заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.10.2016 року, копія письмових пояснень водія [PERSON] від 17.10.2016 року, копія листа ТОВ «Райффайзен [PERSON]» №1115-10/16 від 20.10.20017 року, копія схеми місяця ДТП від 11.10.2016 року, копія постанови Деснянського районного суду м. Київ від 10.11.2016 року по справі №754/13303/16-п, копія акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 18.10.2016 року, копія акта виконаних робіт №SK-606706 від 31.10.2016 року, копія страхового акта №ЗСКА-5796 від 01.12.2016 року, копія розрахунку суми страхового відшкодування від 1 грудня 2016 року, копія платіжного доручення № 22593 від 02.12.2016 року, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копія листа приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» від 23.01.2017 року № 237/18, копія справи про адміністративне правопорушення №754/13303/16-п, копія довідки №3016298411562535 про дорожньо транспортну пригоду . Судом встановлено, що 4 травня 2016 року між позивачем - приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та виробничо комерційною фірмою «Віта - авто» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0301-00115/00002, предметом якого є страхування транспортного засобу «Сканія», державний № [NUMBER]. 11 жовтня 2016 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Сканія», державний № [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Вольво», державний № [NUMBER], яким керував відповідача [PERSON] Згідно постанови судді Деснянського районного суду міста Києва від 10.11.2016 року по справі № 754/13303/16-п відповідач [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вказана вище дорожньо транспортна пригода в якій автомобіль «Сканія», державний № [NUMBER] отримав механічні пошкодження. До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього. На підставі наданих документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 29\~875, 43 коп., тобто вартість відновлювального ремонту з ПДВ (без урахування фізичного зносу). Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно страхова компанія» в листі від 23.01.2017 року № 237/18 зазначило, що ним визначено розмір збитку, з урахування фізичного зносу в сумі 20703,33 грн. і дану суму, за виключенням 500 грн. франшизи, воно виплатило позивачу. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Вольво», державний № [NUMBER], застраховано у приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно - страхова компанія» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6209127. Остання на рахунок позивача сплатила 20203,33 грн. страхового відшкодування, тобто розмір збитку з урахуванням фізичного зносу та за виключенням франшизи в сумі 500 гривень. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 9672,10 грн. За змістом\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Згідно статті 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення\~ЦК України\~факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №14 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192\~ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо\~законом\~передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом\~може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі \~Законом № 1961-IV). Згідно ст. ст. 3,5 даного закону метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~є визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст.6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей\~9,\~22-28,\~35 Закону № 1961-IV\~настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в\~Законі № 1961-IV\~визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до\~статті 29 цього Закону\~у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092\~(далі - [PERSON]). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 [PERSON] відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості\~\~відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку в розумінні Закону № 1961-IV. Вартість матеріального збитку відповідно до Закону № 1961-IV- це та сума, яку за даним законом\~\~має сплатити страховик як страхове відшкодування. Тобто, вартість матеріального збитку за вказаним законом за розміром дорівнює страховому відшкодуванню і це витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тоді як вартість відновлювального ремонту може бути більша і ця вартість відшкодовується відповідно до норм Цивільного кодексу України, в частині не охопленій страховим відшкодуванням, особою, винною у спричинені матеріальної шкоди, навіть за умови, коли вартість відновлювального ремонту не перевищує ліміт відповідальності згідно договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного особою, винною у спричинені матеріальної шкоди із відповідною страховою компанією . З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Також згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, згідно ст. 1194 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі\~статті 1194 ЦК України\~має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Викладене вище узгоджується з постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 травня 2017 року (реєстровий номер 67041741). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідач та його представник в порушення ст.60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що позивачу відшкодовано фактичний розмір шкоди, спричиненої відповідачем, у сумі 29\~875,43 коп., тобто вартість відновлювального ремонту з ПДВ (без урахування фізичного зносу), а також що фактичний розмір шкоди, спричиненої відповідачем, становить лише суму, виплачену приватним акціонерним товариством «Українська пожежно страхова компанія» позивачу - приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 9672 гривні 10 копійок шкоди в порядку регресу та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1600 гривень. На підставі ст.ст. 509, 993, 1187,1188, 1191,1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 3,5,6,9,22-29,35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved