Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

У серпні 2019 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про скасування державної реєстрації права власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 14 червня 2007 року Позивачем [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого Тубольцевою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14 червня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №1997, було придбано у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира є єдиним житлом та місцем постійного проживання Позивача та його сім`ї. 04 квітня 2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого в подальшому, у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як Кредитором, та громадянином України [PERSON] , як Позичальником, укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/357-С. Відповідно п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 91 000 (дев`яносто одна тисяча) доларів США 00 центів, зі сплатою 14,0 (чотирнадцять цілих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за її використання. 04 квітня 2008 року, на виконання зазначеного положення Кредитного договору, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого в подальшому, у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як Іпотекодержателем, та громадянином України [PERSON] , як Іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 030.29-50/357-С, посвідчений Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04 квітня 2008року та зареєстрованого в реєстрі за № 2371. Разом з тим, 26 липня 2019 року Позивачу стало відомо, що, згідно запису про право власності №30584533 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 01 березня 2019 року 12:30:12, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45838213 від 06.03.2019 11:59:36 про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Мосійчук Оксаною Василівною (Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», власником квартири [ADDRESS] є АТ «Укрсоцбанк». Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №175340334 від 26 липня 2019 року. Згідно з Інформаційної довідки, підставою внесення запису є:Договір про надання відновлювальної кредитної лінії, серія та номер 030.29-50/357-С, виданий 04.04.2008, видавник АКБСР «Укрсоцбанк» та громадянина України [PERSON] ; Виконавчий напис, серія та номер:1637, виданий 23.04.2009, видавник: Ковальчук С.П., приватний нотаріус КМНО, м. Київ; Договір Іпотеки, серія та номер 030.29-50/357-С, виданий 04.04.2008, видавник Шевчук З.М. приватний нотаріус КМНО, м. Київ. Позивач вважає, що проведенням такої реєстрації порушені вимоги законів «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що кредит видано в іноземній валюті, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., яка використовується як місце постійного проживання позивача, іншого нерухомого майна позивач не має, тому перереєстроване банком спірне майно повністю відповідає критеріям закону про мораторій і є незаконним. Позивач вказує на те, що не отримувала від банку письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а відповідачем було прийняте незаконне рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав. Ухвалою суду від 10.09.2019 відкрито провадження у справі, розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 10.10.2019. Зобов`язано державного реєстратора Мосійчук Оксану Василівну Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» надати до суду завірені копії документів, які стали підставою для здійснення реєстрації квартири [ADDRESS] за АТ « Укрсоцбанк», а відповідачів - надати відзив на позов. Копію ухвали суду від 10.09.2019 ДП "Науково-дослідний інститут землеустрою" не отримано. Конверт разом з додатками повернувся до суду 21.10.2019. Вимоги ухвали суду ДП "Науково-дослідний інститут землеустрою" залишені без виконання. 15.10.2019 представник відповідача АТ "Укрсоцбанк" 15.10.2019 надала відзив згідно з яким заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в повному обсязі. Вказала на те, що викладене в позовній заяві не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом порушених прав до суду. Представник відповідача зазначила про те, що на виконання ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" АТ "Укрсоцбанк" направлено повідомлення 31.10.2018 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за адресою: [ADDRESS] , а також за адресою предмета іпотеки. Повідомлення повернулось за закінченням терміну зберігання. Представник відповідача вказала на те, що вимоги ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" застосуванню не підлягають, оскільки звернення стягнення на квартиру позивача, як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а згідно із ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" на підставі іпотечного застереження, тобто у позасудовому порядку за згоди іпотекодержателя. АТ "Укрсоцбанк" державному реєстратору надано повний пакет документів, а саме іпотечний договір, вимогу та докази отримання. На замовлення АТ "Укрсоцбанк" ТОВ "БІЗНЕС АССІСТ" було проведено оцінку предмета іпотеки, яким вартість об`єкта оцінки визначено в розмірі 987499 грн. Сума боргу складає 14 534 357 грн. 81 коп. відповідно до п. 4.5. Іпотечного договору визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, в іпотечному договорі міститься іпотечне застереження, а тому іпотечний договір є належним правовстановлюючим документом. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі або згідно із окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відсутність дозволу органу опіки та піклування щодо укладення іпотечного договору не свідчить про нікчемність правочину. Власник майна, який одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої дитини та укладає правочини, які впливають на права дитини повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, тому твердження щодо порушення прав дитини не заслуговують на увагу. 10.12.2019 ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ЄДРПОУ: 23494714, МФО 300346, п/р № ІВАN [NUMBER]. Місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100. Позивач та представник відповідача в судове засідання 03 червня 2020 року не прибули. Від представника позивача 25 травня 2020 року надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник відповідача, Акціонерного товариства "Альфа Банк" 01 червня 2020 року звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами, відсутністю транспортної можливості прибути до суду. Враховуючи, що станом на 03 червня 2020 року проблеми із транспортним сполученням в м. Києві відсутні, суд не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи. Крім того, 10 грудня 2019 року сторонами в судовому засіданні було надано пояснення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести розгляд справи за наданими доказами та задовольнити позовні вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2007 року Позивачем [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого Тубольцевою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14 червня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №1997, було придбано у власність квартиру [ADDRESS] ( а.с. 42-43). Позивач вказує, що зазначена квартира є єдиним житлом та місцем постійного проживання Позивача та його сім`ї. 04 квітня 2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого в подальшому, у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як Кредитором, та громадянином України [PERSON] , як Позичальником, укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/357-С ( а.с. 33-37). Відповідно п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 91 000 (дев`яносто одна тисяча) доларів США 00 центів, зі сплатою 14,0 (чотирнадцять цілих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за її використання. Відповідно п. 1.2. Кредитного договору, Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: поточні потреби. Відповідно п. 1.3. Кредитного договору, в якості забезпечення Позичальником виконання своїх кредитних зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим Договором, Кредитор укладає: п. 1.3.1. в день укладання цього Договору - з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 656 500 (шістсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. 04 квітня 2008 року, на виконання зазначеного положення Кредитного договору, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого в подальшому, у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як Іпотекодержателем, та громадянином України [PERSON] , як Іпотекодавцем, укладено Договір іпотеки № 030.29-50/357-С, посвідчений Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04 квітня 2008року та зареєстрованого в реєстрі за № 2371 ( а.с. 38-41). Відповідно п. 1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за Договором кредиту № 030.29-50/357-С від 04 квітня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, надалі за текстом - «Основне зобов`язання», наступне нерухоме майно, яким є: однокімнатна квартира [ADDRESS] ., та належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування, посвідченого Тубольцевою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14 червня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №1997. Відповідно до п.1.2 Договору іпотеки, заставна вартість Предмету іпотеки за згодою сторін становить 656 500 гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США встановленим Національним банком України на день укладання цього Договору (100 доларів США=505,00 грн), становить 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів. Згідно з пунктом 4.5.3 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Матеріали справи не містять інформації про те, чи Позивач отримав повідомлення АТ «Укрсоцбанк»» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, в матеріалах справи відсутній оригінал рекомендованого зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення, списку згрупованих рекомендованих поштових відправлень товариства тощо. 26 липня 2019 року згідно запису про право власності №30584533 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 01 березня 2019 року 12:30:12, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45838213 від 06.03.2019 11:59:36 про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Мосійчук Оксаною Василівною (Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», власником квартири [ADDRESS] , є АТ «Укрсоцбанк; підставою внесення запису є: Договір про надання відновлювальної кредитної лінії, серія та номер 030.29-50/357-С, виданий 04.04.2008, видавник АКБСР «Укрсоцбанк» та громадянин України [PERSON] ; Виконавчий напис, серія та номер:1637, виданий 23.04.2009, видавник: Ковальчук С.П., приватний нотаріус КМНО, м.Київ; Договір Іпотеки, серія та номер 030.29-50/357-С, виданий 04.04.2008, видавник Шевчук З.М. приватний нотаріус КМНО, м. Київ ( а.с. 44-46). Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Як свідчать матеріали справи, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору не ухвалювалось. Установлено, що АТ «Укрсоцбанк» у позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Слід звернути увагу, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Разом з тим, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, слід звернути увагу, що у справі, яка є предметом розгляду, АТ «Укрсоцбанк» у позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників. Вказані обставини підлягають перевірці на предмет наявності правових підстав для таких наслідків, що настали для позивача, враховуючи те, що останнім згода на позасудовий спосіб врегулювання спору без укладення відповідного договору з АТ «Укрсоцбанк» не надавалась. Крім того, відповідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В інформаційні довідці відсутні реквізити оцінки, на підставі якої здійснювалася реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк». Як зазначено у Постанові Верховного Суду по справі № 917/2101/17 від 19 червня 2019 року, «… і законом, і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.» Даний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 306/2053/16-ц, в якій зазначено, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи, зокрема, відсутні відомості про інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною та повинна погоджуватися з власником майна.» У цій же постанові зазначено, що оцінка предмета іпотеки, здійснена СОД шляхом порівняльного методичного підходу, без виходу на місце та без огляду самого об`єкту, не відповідає дійсній ринковій вартості нерухомого майна. Предметом розгляду справи №306/2053/16-ц також було скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно і позов, зокрема, обґрунтовувався відсутністю інформації про вартість майна, за якою відбувалося зарахування вимог. Як зазначено у Постанові Верховного Суду по справі № 911/3148/15 від 11 квітня 2018 року, «Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі мають право, зокрема, доступу до майна, яке оцінюється, документації та іншої інформації, яка є необхідною або має суттєве значення для оцінки. Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності зобов`язані, зокрема, дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна; забезпечувати об`єктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення об`єктивної оцінки у зв`язку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають. Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, обов`язком для застосування є Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 (п. 1 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"). Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).» Підтвердження цієї позиції також зазначено у постанові ВП ВСУ від 06.06.2016, справа №922/3699/17. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved