Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

11 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, збільшеним під час судового розгляду, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, де просила поновити її на роботі на посаді бухгалтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 341 858 грн. та 9000 грн. понесених нею судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що з 16 вересня 2019 року вона працювала бухгалтером у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» на підставі наказу 01/09-2019 від 13 вересня 2019 року. 29 листопада 2019 року її звільнили з роботи у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин (прогул) в період з 09 жовтня до 28 листопада 2019 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Так, вона працювала на посаді бухгалтера відповідно до умов трудового договору за наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» за адресою: м.Львів вул. Івана Франка, 165. 29 листопада 2019 року у зв`язку з ремонтними роботами в даному офісі вона разом з директором [PERSON] та фінансовим директором [PERSON] приїхала в офіс Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» за адресом: Львівська обл., Городоцький район смт Великий Любінь вул.Львівська, 192-Е, де директор Міськів В.А. зажадав від неї пояснень стосовно її відсутності на робочому місці і вона надала письмові пояснення. Вважає, що оскільки вона підпорядковувалась повноважному на час її прийняття на роботу директору [PERSON] , працювала згідно виданих ним наказів та відвідувала своє робоче місце згідно трудового договору та наказу директора за адресою: [ADDRESS] та про зміну директора не знала і не могла знати, то її звільнення незаконне і відповідач повинен виплатити їй заробітну плату за весь час вимушеного прогули починаю з часу звільнення до постановлення судом рішення, розмір якої становить 341 858 грн. згідно доданого нею розрахунку і кошти витрачені на правничу допомогу, яку їй надавав адвокат, про що вона надає докази. Ухвалою суду від 11.01.2021 у справі залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» [PERSON] і [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за угодою адвокат Гедз О.Т. позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Представник відповідача ТОВ «Деревовиріб» директор Дубінін Р.В., він же третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення і пояснив, що згідно договору оренди від 01.03.2019 ТОВ «Деревовиріб» орендувало офісне приміщення за адресою: [ADDRESS] для розміщення офісу адміністрації та працівників. Позивача [PERSON] було прийнято на роботу в Товариство на посаду бухгалтера з посадовим окладом 15 000 грн. згідно наказу ТОВ «Деревовиріб» від 13.09.2019, з яким її було ознайомлено та з посадовою інструкцією та визначено місце роботи за адресом: [ADDRESS] . 29 листопада 2019 року у зв`язку з ремонтними роботами у вказаному офісному приміщенні працівники переїхали за адресом: [ADDRESS] , де він дізнався про припинення повноважень директора ТОВ «Деревовиріб» та звільнення позивача новим директором [PERSON] [PERSON] з часу прийняття на роботу належно, своєчасно та в повному обсязі виконувала посадові обов`язки бухгалтера Товариства, протягом робочого часу знаходилась на робочому місці в офісі за адресом: [ADDRESS] , жодні прогули нею не вчинялись. Вважає, що звільнення позивача незаконне, оскільки зумовлене тільки зміною керівництва ТОВ «Деревовиріб». Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причин неявки не повідомив. Заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що згідно наказу №01/09-2019 від 13.09.2019 [PERSON] прийнята на роботу на посаду бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревовиріб» з 16 вересня 2019 року з посадовим окладом 15 000 грн. Згідно п.2 вказаного наказу місце виконання трудових обов`язків та робоче місце бухгалтера [PERSON] визначено в офісному приміщенні, яке розташоване за адресом: [ADDRESS] . Згідно наказу №29/11/2019-1 від 29.11 .2019 підписаного директором [PERSON] в зв`язку із відсутністю на роботі без поважних причин (прогул) в період з 09 жовтня по 28 листопада 2019 року на підставі п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України розірвано трудовий договір з бухгалтером ТОВ «Деревовиріб» [PERSON] з 29 листопада 2019 року, підставою вказано: акт про відсутність працівника від 09.10.2019, акт про відсутність працівника від 11.11.2019, акт про відсутність працівника від 28.11.2019, дані Табелю обліку робочого часу. Статтею 45 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, а саме: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Отже, за вказаною нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються причини, які виключають вину працівника. Як вказано в постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 12.11.2020 у справі 369/9301/18ц обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності та обставини визначені роботодавцем постійного місця працівника із зазначенням періоду перебування в цьому місці. Як уже зазначалось згідно наказу №01/09-2019 від 13.09.2019 місцем роботи бухгалтера [PERSON] визначено в офісному приміщенні ТОВ «Деревовиріб», яке знаходиться за адресом: [ADDRESS] . Із актів про відсутність працівника від 09.10.2019, про відсутність працівника від 11.11.2019, про відсутність працівника від 28.11.2019 складених та підписаних одноосібно директором ТОВ « Деревовиріб» Міськів В.А. слідує, що бухгалтер ТОВ «Деревовиріб» [PERSON] була відсутня на робочому місці з невстановлених причин з 12.11.2919 по 28.11.2019 за адресом: [ADDRESS] . Отже, обставина відсутності позивача за вказаний в актах період на робочому місці визначеному згідно наказу не знайшла підтвердження в судовому засіданні та визнана уповноваженим представником відповідача, що відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не потребує доказування. Згідно положень ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» якою передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При вирішенні спору в цій частині суд керується довідкою ТОВ «ДЕРЕВОВИРІБ», про доходи [PERSON] , в якій відображено дохід позивача у кожному з двох місяців роботи, що передували місяцю звільнення. Довідка саме такого змісту дозволяє здійснити розрахунок вимушеного прогулу з рахуванням приписів постанови КМУ №100. Середньоденна заробітна плата позивача обраховується шляхом ділення нарахованої заробітної плати на кількість робочих днів за попередні повні два місяці до звільнення з роботи (вересень та жовтень 2019 року). Так, в вересні 2019 року та жовтні 2019 року заробітна плата позивача склала 30 000 грн. Кількість робочих днів у цьому періоді становила 43 дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 697,67 грн. З дати звільнення позивача 30.11.2019 до дати прийняття судом рішення про поновлення на роботі 16.11.2021 налічується 490 робочих днів (вимушений прогул). Сума компенсації вимушеного прогулу становить 341 858, 30 грн. З огляду на викладене суд позов задовольняє в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А коли сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. за немайнову вимогу про поновлення на роботі та 3 418,58 грн. за майнову вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки позов задоволено, то з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 9000 грн., що підтверджено документально. Відповідно до статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Outcome: approved