Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що сторони з 09.11.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.10.2007 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину - до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 09.11.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.10.2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 228. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Неповнолітні діти проживають разом із матір"ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved