Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в подальшому було подано заяву про зміну підстав позову, по якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду в розмірі 6581,31 грн.; стягнути з ПрАТ « Акціонерна страхова компанія « Інго Україна» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 3327,03 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Заявлені вимоги обгрнутовує тим, що 26.09.2016 року з \~ \~ \~ \~вини [PERSON] сталась ДТП, внаслідок чого транспортний засіб Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , належний позивачу отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становила 14749,20 грн., з яких 4821,89 грн. була відшкодована ПрАТ « АСК « Інго Україна» на користь позивача. Враховуючи вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту, розмір яких визначений судовою експертизою, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх відшкодування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача Чобітко І.К. в судовому засіданні позов не визнав, подав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач може вимагати стягнення лише в сумі франшизи, визначеній в полісі, тобто 510 грн.. Представник відповідача АТ "Страхова компанія "Інго " до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, визнав позов в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 3327,03 грн. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 26.09.2016 року о 14 годині 20 хвилин біля будинку 7 по вул. Єлісаветинській в м. Одесі [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Toyota Rav 4,номерний знак [NUMBER] під час руху заднім ходом, не впевнилась в безпеці руху та допустила зіткнення з транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] .. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року у справі № 522/20497/16п [PERSON] було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ « АСК « Інго Україна» на підставі полісу № АЕ7458870, відповідно до якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100\~000 грн., франшиза 510 грн. Позивач звернувся із заявою до ПрАТ « АСК « Інго Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] склала 14749,20, що підтверджується рахунками ТОВ « Автомобільний дім», актом виконаних робіт. 23.10.2017 року на поточний рахунок [PERSON] , відкритого у ПАТ « МТБ Банк» від ПрАТ « АСК « Інго Україна» надійшли грошові кошти в розмірі 4821,89 грн. у якості страхового відшкодування. Відповідно до висновку судового експерта ОНДІСЕ Міністерства юстиції України Шпак О.В., проведеного на виконання ухвали суду про проведення судової експертизи, від 04.05.2020 року № 20-227 за результатами автотоварознавчої експертизи колісного транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] визначено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 26.09.2016 року станом на 18.10.2017 року становить 14730,23 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 26.09.2016 року станом на 18.10.2017 року становить 8658,92 грн. Відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи ( обов`язкового страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14- 176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений висновок був підтриманий у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 752/16797/14-ц від 27.03.2019 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, підлягає стягненню з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати). Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, викладених у постановах № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; №227/2996/165-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року; №522/1597/15-ц від 31.10.2019 року. Тобто, враховуючи вищевикладені обставини ПРАТ «АСК «Інго Україна» зобов`язана була сплатити на користь [PERSON] страхове відшкодування (вартість матеріального збитку) у розмірі 8658, 92 грн., а з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 4821,89 грн. та франшизи у розмірі 510,00 грн., сума складає 3327,03 грн. [PERSON] в свою чергу повинна сплатити різницю між вартістю відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування (матеріального збитку), що з урахуванням франшизи складає 6581,31 грн. Враховуючи наведене вище, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 17\~934,60 грн., яка складається з витрат по сплаті судового збору в розмірі 6030,00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11200 грн. на підтвердження чого надав договір про надання правової допомоги №1 від 01.10.2018 року, додаткову угоду № 1 від 10.10.2018 року, рахунок №1 від 23.11.2020 року, розрахунок витрат від 23.11.2020 року, акт приймання-передачі №1 від 23.11.2020 року. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.8, ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач приймає участь у справі не самостійно, а шляхом залучення представника - адвоката, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у разі задоволення позову. За правилами ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд вважає, що визначений адвокатом розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт за понад рік розгляду справи у суді; ціною позову та значенням справи для сторони, сплатою судових зборів за подання заяв про витребування доказів, тому суд дійшов до переконання, що представником позивача надано належні та допустимі докази, які надані до матеріалів справи понесених ним витрат у справі, які підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved