Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

13 листопада 2019 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно, просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] . Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її баба спадкодавець [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємицею [PERSON] була її донька та мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері вона звернулась встановлений законом строк до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини, проте отримала постанову про відмову державного нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та зареєстрованого права власності на спірний житловий будинок та відсутність документів, що підтверджують спорідненість [PERSON] з [PERSON] .. Враховуючи перешкоди у нотаріальному оформленні спадщини, вона і звернулась до суду з даним позовом. 18 листопада 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 20 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена досудового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщався належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу за відсутність представника, заперечень, зауважень, клопотань та доповнень не має. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [INFO] померла спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. /л.с.11/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Як вбачається з матеріалів справи позивач, яка змінила прізвище у зв`язку із укладанням шлюбу є рідною донькою померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно довідки № 23/01-21 від 28.01.2019 року, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті постійно мешкала та була зареєстрована в [ADDRESS] . У відповідності до довідки № 22/01-21, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради, дійсно згідно погосподарської книги сільської ради за 2016-2020 роки та домової книги на день смерті разом з померлою [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: донька - [PERSON] , [INFO] . Однак, при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, позивачу було відмовлено постановою державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори Саданова О.В., з підстав відсутності правовстановлюючого документу та зареєстрованого права власності на житловий будинок. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 377, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради від 07.07.2019 року, дійсно згідно запису в по господарській книзі сільської ради за 2019 рік, особовий рахунок № [NUMBER] , головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON] , яка померла [INFO] . Матеріалами справи підтверджено, що згідно приєднаної копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . З наданих позивачем доказів достовірно підтверджено факт, що померла [PERSON] є її бабусею. Відповідно листа завідувача державної нотаріальної контори від 01 липня 2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до Постанови про відмову вчинення нотаріальних дій від 27 вересня 2019 року державного нотаріуса О.В. Саданова, зазначено, що спадкоємцем померлої [PERSON] , померлій [INFO] була її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , яка спадщину прийняла, але належним чином не оформила свої спадкові права спадкодавця. У відповідності до довідки № 22/01-21, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради, дійсно згідно погосподарської книги сільської ради за 2016-2020 роки та домової книги на день смерті разом з померлою [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: донька - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що разом з померлою [PERSON] проживала та була зареєстрована [PERSON] , яка померла [INFO] , яка фактично прийняла спадщину після [PERSON] , однак не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до Постанови ВС від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Верховний суд зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини". Таким чином спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт про реєстрацію за місцем проживання спадкодавця і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину. Ураховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, того, що позивач є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , інших судом не встановлено, яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений факт того, що на момент відкриття спадщини позивач проживала разом із спадкодавцем, окрім того звернулась до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав, не відмовилась від її прийняття, прийнявши до уваги також те, що, іншого способу, окрім як в судовому порядку, захистити права позивача не надається можливим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved