Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

06 червня 2019 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 13.02.2018 відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля Маз, з причепом DAF, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля DAF XF 105.460, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Транспортний засіб DAF XF 105.460, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-SR/12-161-02228 від 15.01.2018 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2018 року дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху. Матеріальні збитки згідно Наряду-замовлення №ЯШ-3 Н00264 від 01.03.2018 дорівнює 27177,00 грн. Оскільки, транспортний засіб DAF XF 105.460, д.н.з. [NUMBER] був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-SR/ 12-161-02228 від 15.01.2018 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 17421,60 грн. ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося з регресною вимогою до ПрАТ «СК «Країна» в якій згідно полісу АК/4349950 забезпечено цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] . За результатом розгляду вищевказаного звернення, ПрАТ «СК Країна» було сплачено на їх рахунок 12633.10 грн. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 4788,50 грн. по відшкодуванню різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та судові витрати по наданню правової допомоги в розмірі 4000, 00 грн. Ухвалою судді від 14.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем у передбачений законодавством термін відзив до суду не надано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 87). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, із заявами до суду не звертався (а.с .101). З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 13.02.2018 відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля Маз, з причепом DAF, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля DAF XF 105.460, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2018 року справа № 204/1197/18 [PERSON] визнано винним у скоєному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Згідно вказаної постанови вбачається, що [PERSON] керуючи автомобілем марки Маз, з причепом DAF, д.н.з. [NUMBER] , перед виїздом не переконався у технічно справному стані , правильності розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого під час руху двері причепа відчинилися, що призвело до зіткнення з DAF XF 105.460, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який знаходився в нерухомому стані, чим спричинено механічні ушкодження транспортному засобу та порушено п. 2.3 а, п. 2.3б ПДР України. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 22.05.2017 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ПП «Кварта - М» був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів № 06-SR/12-161-02228, предметом якого є страхування транспортного засобу DAF XF 105.460, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 25-31) 15.02.2018 ПП «Кварта - М» звернулося до ТДВ СК «Альфа - Гарант» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с 32). Матеріальні збитки згідно Наряду-замовлення №ЯШ-3Н00264 від 01.03.2018 складають 27177,00 грн.(а.с. 59). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 17421,60 грн.(а.с. 61-63). 02 травня 2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося з регресною вимогою до ПрАТ «СК «Країна» в якій згідно полісу АК/4349950 забезпечено цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] (а.с. 64) . Відповідно до платіжного доручення від 23.08.2018 № 9758 ПрАТ «СК Країна» було сплачено на рахунок позивача 12633.10 грн. (а.с. 67). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 4788,50 грн. Разом з тим, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника, відповідно регрес - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Роз`яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК України), а також ст.38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України і ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст.515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно з ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). ТДВ СК «Альфа - Гарант» здійснило відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, у сумі 17421,60 грн.. Відповідно до платіжного доручення від 23.08.2018 № 9758 ПрАТ «СК Країна» було сплачено на рахунок ТДВ СК «Альфа - гарант» в порядку регресу 12633.10 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 4788,50 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони пропорційно до задоволеної частини позовних вимог понесені судові витрати, до яких відповідно до ст.133 ЦПК України відносяться витрати по оплаті судового збору та залучення експертів, спеціалістів. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати на оплату судового збору 1921,00 грн. та 4000, 00грн. витрат на оплату правової допомоги , які підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved