Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

11.11.2020 року представник позивача - адвокат Кутовий Я. А. звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння Селянського (фермерського) господарства «ВІДРОДЖЕННЯ» на користь власника [PERSON] земельну ділянку (пай) площею 2,5840 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5420, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області; скасувати державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (пай) площею 2,5840 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5420, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області, номер запису про речове право 13209093 від 11 лютого 2016 року; витребувати з чужого незаконного володіння Селянського (фермерського) господарства «ВІДРОДЖЕННЯ» на користь власника [PERSON] земельну ділянку (пай) площею 2,5552 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5419, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області; скасувати державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (пай) площею 2,5552 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5419, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області, номер запису про речове право:13210491 від 11 лютого 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка є власницею земельних ділянок (паю) площею 2,5840 га та 2,5552 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області. Від посадових осіб Лантартівської сільської ради позивачка дізналася, що відповідач СФГ «Відродження» незаконно без відповідної правової підстави захопило та використовує у своїй господарській діяльності належні позивачці земельні ділянки. Відповідачем на заяву позивачки було зазначено, що СФГ «Відродження» не буде повертати належні позивачу земельні ділянки, через те, що нібито в державному реєстрі на належні власнику земельні ділянки 11.02.2016 р. державним реєстратором було зареєстровано право оренди вказаних земельних ділянок строком на 10 років, відповідно до укладених договорів оренди від 11.02.2016 р. Позивачка договорів оренди з відповідачем не укладала, тому звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позивачки [PERSON] адвокат Кутовий Я.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача СФГ «Відродження» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, пославшись на їх необґрунтованість, безпідставність та передчасність, та зазначив, що 11.02.2016 року [PERSON] уклала із СФГ «Відродження» договір оренди землі, відповідно до якого передала відповідачу в орендне користування терміном на 10 років земельну ділянку площею 2,5552 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5419, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11.02.2016 р. державним реєстратором Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області Заяц Н.М. проведено державну реєстрацію даного договору оренди землі, номер запису про інше речове право: 13210491. Крім того, 11.02.2016 року [PERSON] уклала із СФГ «Відродження» договір оренди землі, відповідно до якого передала відповідачу в орендне користування терміном на 10 років земельну ділянку площею 2,5840 га, кадастровий номер 5920385400:01:001:5420, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11.02.2016 р. державним реєстратором Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області Заяц Н.М. проведено державну реєстрацію даного договору оренди землі, номер запису про інше речове право: 13209093. Факт існування договірних відносин між сторонами також підтверджується тим, що після підписання даних договорів позивач [PERSON] щороку отримувала орендну плату від СФГ «Відродження». Зокрема, у 2018 р. отримала 14000 грн., у 2019 р. 7800,45 грн., а також 900 кг зерна кукурудзи, які отримував її батько [PERSON] . В 2020 р. позивачка також отри мала в якості орендної плати 16000,18 грн., які були перераховані на її банківську картку, номер якої [PERSON] повідомила особисто по телефону працівникам СФГ «Відродження». На орендну плату відповідач нарахував та сплати за позивачку податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Докази про укладення договору, нарахування та отримання орендної плати, нарахування та сплату податків та зборів з орендної плати свідчать, що сторони перебувають у договірних відносинах стосовно оренди вищевказаних земельних ділянок. Крім того, зазначає, що при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності. 22.12.2021 р. представником відповідача СФГ «Відродження» - адвокатом Абрамович О.В. подана заява про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 2,5840 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5420 та площею 2,5552 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5419, які розташовані на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.01.2016 р. (а.с. 9-11, 12-14). З Інформаційнолїдовідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16.02.2016 року вбачається, що 11.02.2016 року державним реєстратором Охтирського міськрайонного управління юстиції Заяц Д.М. внесено запис про інше речове право - право оренди земельної ділянки площею 2,584 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5420 на підставі договору оренди землі від 11.02.2016 року, за умовами якого орендодавець [PERSON] передала орендарю СФГ «Відродження» вказану земельну ділянку строком на 10 років. (а.с. 15-17). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16.02.2016 року вбачається, що 11.02.2016 року державним реєстратором Охтирського міськрайонного управління юстиції Заяц Д.М. внесено запис про інше речове право - право оренди земельної ділянки площею 2,5552 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5419 на підставі договору оренди землі від 11.02.2016 року, за умовами якого орендодавець [PERSON] передала орендарю СФГ «Відродження» вказану земельну ділянку строком на 10 років. (а.с. 18-20). \~ \~ \~ \~За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. \~ \~ \~ \~ \~Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). \~ \~ \~ \~Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,\~від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. \~ \~ \~ \~Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~ \~ \~ \~Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. \~ \~ \~ \~Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. \~ \~ \~ \~У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. \~ \~ \~ \~За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. \~ \~ \~ \~Частиною ж другою цієї статті\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди\~(частина перша\~статті 638 ЦК України). В ч. 4 ст. 124 ЗК України\~зазначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно вимог ч.1, 6\~ст.\~93\~ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Відповідно до ст.\~13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За частиною першою\~статті 14 Закону України «Про оренду землі»\~ договір оренди землі укладається в письмовій формі. \~ \~ \~ \~За частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);\~\~строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строку, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. \~ \~ \~ \~У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. \~ \~ \~ \~Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), де вона відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, який полягав у тому, що договір, укладений без волевиявлення позивача, зокрема підписаний не ним, а іншою особою, може бути визнано недійсним на підставі частини третьої статті\~203\~та частини першої статті\~215 ЦК України. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 476/477/679/680 за матеріалами цивільної справи № 583/4111/20 від 27.04.2021 р. підпис від імені [PERSON] в розділі «Підписи сторін» у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 11.02.2016 року, укладеному між Селянським (фермерським) господарством «Відродження» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер 5920385400:01:001:5419 загальною площею 2,5552 га, виконано за допомогою пасти для кулькової ручки рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в розділі «Підписи сторін» у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 11.02.2016 року, укладеному між Селянським (фермерським) господарством «Відродження» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер 5920385400:01:001:5420 загальною площею 2,5840 га, виконано за допомогою пасти для кулькової ручки рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 98-111). Таким чином, зважаючи на відсутність волевиявлення позивачки на укладення договорів оренди землі на умовах, що в них викладені, то вказані договори оренди є неукладеними. Разом з тим, позивачка як власниця земельних ділянок вправі захищати своє порушене право на користування земельними ділянками, спростовуючи факт укладення договорів оренди земельних ділянок у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельних ділянок. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпорядження своїм майном за власною волею. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц провадження №14-499цс19). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосуванні відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду з позовними вимогами у цій справі позивач, посилаючись на ст. 387 ЦК України, наполягав на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що вона знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Враховуючи, що договори оренди зазначених вище земельних ділянок від 11.02.2016 року є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, то наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Отже, відповідачем СФГ «Відродження» прав та обов`язків за спірними договорами оренди земельних ділянок не набуто і правовідносини за ними не виникли, а тому зайняття земельних ділянок площею 2,5552 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5419 та площею 2,5840 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5420, які належать [PERSON] відповідачем є неправомірним. Таким чином, суд дійшов висновку, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника [PERSON] її права володіння на ці ділянки. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Враховуючи викладене,\~суд вважає,\~що \~усунення перешкод\~у користуванні\~ належними\~ [PERSON] \~земельними ділянками\~шляхом \~витребування їх\~ у\~ відповідача\~ СФГ\~«Відродження» та\~повернення їх\~власнику,\~з огляду\~на те,\~що права\~та обов`язки\~сторін за\~договорами оренди\~вказаних земельних\~ділянок від\~11.02.2016\~року не\~виникли через\~їх неукладеність, є ефективним способом захисту порушених прав позивача, тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Посилання відповідача щодо того, що [PERSON] отримувала орендну плату і це свідчить про існування між сторонами договірних відносин стосовно оренди земельної ділянки, - суд не бере до уваги, оскільки ці обставини не свідчать про укладення між ними договорів на тих умовах, що у них викладені, зважаючи на неналежність позивачці підпису в договорахі. У праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14. Відповідно до частини другої\~\~статті 205 ЦК України\~\~правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Разом із тим,\~\~статтею 18 Закону України «Про оренду землі»\~\~передбачено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256\~ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов\~це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом повернення цього майна в користування. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. З огляду на обставини позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок\~негаторний позов, який в свою чергу можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок ( постанови Великої Палати Верховного Суду від28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97) ). Згідно ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі суборенди) договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. В п.п. 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~вказано, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація\~права власності\~та інших\~речових прав,\~крім державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~проводиться на\~підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно вимог ч.1\~ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Згідно вимог абз. 3 ч. 3\~ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За приписами ч. 2 ст. 90 ЗК України\~порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом. Позивачем заявлена вимога про скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки (пай) площею 2,5552 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5419 та площею 2,5840 га кадастровий номер 5920385400:01:001:5420 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про речове право 13210491 від 11.02.2016 р. та 13209093 від 11.02.2016 р. Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону\~\~\~України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такого ж висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18. Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди на підставі неукладених договів на спірні земельні ділянки за відповідачем не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси [PERSON] вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належними їй земельними ділянками, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.\~ До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що по справі позивачем понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2658,10 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 7894,06 грн. та витрати за професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано договір про надання правової допомоги № 08/10/20 від 08.10.2020 року, квитанцію № 23 від 23.09.2021 року та акт про надання юридичних послуг (виконання зобов`язань) від 23.09.2021 року, відповідно до яких [PERSON] сплатила адвокату Кутовому Я.А. за надання правничої допомоги 10000,00 грн., зокрема, за складання позовної заяви - 5000,00 грн., за представлення інтересів позивача по вказаній цивільній справі в Охтирському міськрайонному суді Сумської області 5000,00 грн. За приписами ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до \~ст. 137 ЦПК України\~ витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті\~відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved