Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом після смерті сестри, посилаючись на наступне. [INFO] померла її рідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який мав правовий статус колгоспного двору. Вказана обставина підтверджується довідкою Виконавчого комітету Шолохівської сільської ради Дніпропетровської області № 335 від 30.07.2018 року. Вартість вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, відповідно до звіту фахівця про оцінку майна, складає 60 000 грн. На випадок своєї смерті сестра [PERSON] склала заповіт на її ім'я від 25.06.2014 року. Відповідно до вказаного заповіту, вона все своє майно заповіла їй. Вона прийняла спадщину, що залишилася після смерті сестри шляхом звернення 16 лютого 2016 року з заявою про прийняття спадщини до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори. На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 63/2016. По закінченню передбаченого законом строку для прийняття спадщини вона звернулася до вказаної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 червня 2017 року. Державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Внаслідок чого вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання за собою права власності на вказаний житловий будинок. Вважає, що має право на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування за заповітом, виходячи з наступних підстав. Вказаний житловий будинок мав правовий статус колгоспного двору. Нею надається довідка виконавчого комітету Шолохівської сільської ради Дніпропетровської області № 335 від 30.07.2018 року, згідно якої, відповідно до архівних записів погосподарських книг Шолохівської сільської ради за період з 1971-1973 роки, з 13 грудня 1973 року головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] був [PERSON], [INFO], з яким разом проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину та по день своєї смерті проживала та була зареєстрована в зазначеному житловому будинку. Тобто, згідно довідки Шолохівської сільської ради, спочатку головою колгоспного двора [ADDRESS] був чоловік її сестри [PERSON]. Її сестра була членом вказаного колгоспного двору, а потім після смерті свого чоловіка та дітей вона залишилася останнім членом і головою колгоспного двору. Діти [PERSON] померли раніше за неї, вона залишилась її самою близькою родичкою, і тому свій заповіт вона склала на її користь. Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами її сестра та її чоловік придбали за договором купівлі - продажу від 13.12.1973 року, що був посвідчений Шолохівською сільською радою Дніпропетровської області без нотаріального посвідчення. Внаслідок укладення вказаного договору купівлі - продажу житлового будинку, [PERSON] став головою вказаного колгоспного двору, про що є запис в погосподарських книгах Шолохівської сільської ради. Рішенням правління колгоспу ім.Б.Хмельницького від 22.12.1973 року, протокол № 25, [PERSON] була виділена присадибна земельна ділянка в розмірі 0,18 га. Вказана обставина підтверджується відповідною довідкою, що нею теж додається до позову. Її сестра та її чоловік на той час були членами колгоспу ім.Б.Хмельницького. Вони були прийняті у члени колгоспу імені Б.Хмельницького Нікопольського району Дніпропетровської області і працювали у вказаному колгоспі протягом кількох років. Основним джерелом їх існування були доходи, отримані у колгоспі. Також вони вели спільне підсобне господарство та обробляли присадибну земельну ділянку. За життя її сестра та її чоловік здійснили прибудову до житлового будинку та збільшили його площу. Викладені нею обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: свідоцтвом про смерть [PERSON], її заповітом на її користь, довідкою Шолохівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області № 335 від 30.07.2018 року, постановою нотаріуса від 30 червня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, висновком фахівця про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, довідкою КП « МБТІ» від 20.04.2017 року про відсутність державної реєстрації права власності на вказаний вище житловий будинок з надвірними спорудами, технічним паспортом на житловий будинок. З копії технічного паспорта вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] має житлову площу 84,7 кв.м. та житлову - 57,9 кв.м. Крім житлового будинку (літ.«А»), на земельній ділянці розташовані також наступні надвірні споруди: літня кухня (літ.«Б»), кладова (літ.«В»), сарай (літ.«Г»), сарай (літ.«Д»), вбиральня (літ.«Е»), погріб (літ.«Д»), басейн. Довідкою КП «МБТІ» м.Нікополь від 20.04.2017 року підтверджується факт відсутності правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Вказаними вище письмовими доказами підтверджується правомірність віднесення нерухомого майна, що знаходиться за адресою: вул.Федорова, буд.16 в с.Шолохово Нікопольського району Дніпропетровської області до суспільної групи «Колгоспний двір». Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 , а згодом - вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними вказівками, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Як роз'яснено у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Її сестра [PERSON] залишалася останнім членом колишнього колгоспного двору і на час своєї смерті вона не втратила право на вказане майно. Після смерті чоловіка [PERSON], відповідно до ст.563 ЦК Української РСР, спадкоємство в майні колишнього колгоспного двору не відкривалося. Тому вона за життя не отримала на своє ім'я свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Колгоспний двір - це сімейно - трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Являючись колгоспниками, члени двору приймають участь у суспільному господарстві колгоспу і отримують в колгоспі основні доходи, а також спільно ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент, відповідно до статуту колгоспу. Відповідно до ст.563 ЦК Української РСР, щодо спадкоємства в колгоспному дворі, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (розділ VII - Спадкове право). Відповідно до п. постанови № 7 Пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року, яким здійснено узагальнення практики застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності на житловий будинок, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Державна архітектурно - будівельна інспекція в своєму листі від 01.09.2011 року № 40-12-240 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року» чітко підтверджує відсутність необхідності вводу в експлуатацію побудови до 05.08.1992 року. Підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог, чинних на той час актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13. З вказаних вище підстав тільки після смерті останнього члена колишнього колгоспного двору [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], і, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, таким чином з часу відкриття спадщини придбала право на вказане майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 троку "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що набула право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванні. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла рідна сестра позивачки по справі (а.с.6) [PERSON] (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який мав правовий статус колгоспного двору (а.с.10-12, 14-15). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт на ім'я позивачки по справі від 25.06.2014 року (а.с8-9). Позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті сестри, шляхом звернення 16.02.2016 року з заявою про прийняття спадщини до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с.30). На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 63/2016 (а.с.23-33). По закінченню передбаченого законом строку для прийняття спадщини позивачка звернулася до вказаної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 червня 2017 року (а.с.18), з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Вказаний житловий будинок мав правовий статус колгоспного двору, згідно з довідкою виконавчого комітету Шолохівської сільської ради Дніпропетровської області № 335 від 30.07.2018 року (а.с.10). З 13 грудня 1973 року головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] був [PERSON], [INFO], з яким разом проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] (а.с.10). Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину та по день своєї смерті проживала та була зареєстрована в зазначеному житловому будинку. Після смерті свого чоловіка та дітей спадкодавиця залишилася останнім членом і головою колгоспного двору. Діти [PERSON] померли раніше за неї і позивачка залишилась найближчою родичкою спадкодавиці. Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами сестра позивачки по справі та її чоловік придбали за договором купівлі - продажу від 13.12.1973 року, що був посвідчений Шолохівською сільською радою Дніпропетровської області без нотаріального посвідчення (а.с.11). Внаслідок укладення вказаного договору купівлі - продажу житлового будинку, [PERSON] став головою вказаного колгоспного двору, про що є запис в погосподарських книгах Шолохівської сільської ради. Рішенням правління колгоспу ім.Б.Хмельницького від 22.12.1973 року, протокол № 25, [PERSON] була виділена присадибна земельна ділянка в розмірі 0,18 га. (а.с.12). Вказана обставина підтверджується відповідною довідкою. Спадкодавиця та її чоловік були прийняті у члени колгоспу імені Б.Хмельницького Нікопольського району Дніпропетровської області і працювали у вказаному колгоспі протягом кількох років. Основним джерелом їх існування були доходи, отримані у колгоспі. Також вони вели спільне підсобне господарство та обробляли присадибну земельну ділянку. За життя її сестра та її чоловік здійснили прибудову до житлового будинку та збільшили його площу. Викладені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON], її заповітом на користь позивачки, довідкою Шолохівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області № 335 від 30.07.2018 року, постановою нотаріуса від 30 червня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, висновком фахівця про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, довідкою КП «МБТІ» від 20.04.2017 року про відсутність державної реєстрації права власності на вказаний вище житловий будинок з надвірними спорудами, технічним паспортом на житловий будинок, з якого вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 84,7 кв.м. та житлову - 57,9 кв.м. Крім житлового будинку (літ.«А»), на земельній ділянці розташовані також наступні надвірні споруди: літня кухня (літ.«Б»), кладова (літ.«В»), сарай (літ.«Г»), сарай (літ.«Д»), вбиральня (літ.«Е»), погріб (літ.«Д»), басейн (а.с.14-15). Довідкою КП «МБТІ» м.Нікополь від 20.04.2017 року підтверджується факт відсутності правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок (а.с.13, 24). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 , а згодом - вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними вказівками, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Відповідно до роз'яснень у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] залишалася останнім членом колишнього колгоспного двору і на час своєї смерті не втратила право на вказане майно. Після смерті чоловіка [PERSON] спадкоємство в майні колишнього колгоспного двору не відкривалося. Тому спадкодавиця за життя не отримала на своє ім'я свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Колгоспний двір - це сімейно - трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Являючись колгоспниками, члени двору приймають участь у суспільному господарстві колгоспу і отримують в колгоспі основні доходи, а також спільно ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент, відповідно до статуту колгоспу. Відповідно до ст.563 ЦК Української РСР, щодо спадкоємства в колгоспному дворі, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (розділ VII - Спадкове право). Відповідно до п. постанови № 7 Пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року, яким здійснено узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Як встановлено в судовому засіданні, підставою виникнення права власності на житловий будинок був факт побудови цього будинку з додержанням вимог, чинних на той час актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 року у справі № 6-137цс13. З вказаних вище підстав тільки після смерті останнього члена колишнього колгоспного двору [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], і, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, таким чином з часу відкриття спадщини придбала право на вказане майно в порядку спадкування за заповітом. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved