Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

11.01.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.12.2007 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя не склалось оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку з чим шлюбні відносини фактично припинили у липні 2018 року. Вважає, що шлюб існує формально а тому просить про його розірвання. Окрім того вказує, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просить стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, до повноліття дитини. В судове засідання сторони не зявилися, направили письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позовні вимоги та просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON], відповідач зазначив, що визнає позов у повному обсязі. На примирення сторони не згодні Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гречишникова) [PERSON], перебувають у шлюбі зареєстрованому 07.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом № 376 (а.с. 6). Сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. На примирення сторони не згодні. Враховуючи позиції сторін, суд вважає, що подальше збереження сімї є недоцільним, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Таким чином, у відповідності до ст. 113 СК України, позивачу [PERSON] після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім того, позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] [INFO], який перебуває на її утриманні. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов'язаний нести витрати по утриманню сина та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що дитини подружжя [PERSON] проживає з позивачем. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний\~ розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50\~ відсотків\~ прожиткового\~ мінімуму\~ для\~ дитини відповідного\~ віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього\~ Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183\~ Сімейного Кодексу України, частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~ Сторонами визнано, що їх неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50\~ відсотків\~ прожиткового мінімуму для\~ дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2019 року і до його повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем при зверненні до суду за вимогою про розірвання шлюбу був сплачений судовий збір в сумі 704.80 грн., який, у звязку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь (а.с. 1). Зважаючи на те, що за позовною вимогою про стягнення аліментна позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved