Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

11.09.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві послався на те, що в серпні 2012р. відповідач отримав від позивача за розпискою грошові кошти в розмірі 3200 дол. США зі строком повернення у лютому 2014р. У зв'язку із тим, що до сьогодні відповідач борг не повернув, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь зазначену суму боргу у розмірі 3200 дол. США, що є еквівалентом на день пред'явлення позову 38 976 грн. 00 коп., а також судові витрати по справі судового збору. Крім того, в своїй заяві до суду позивач просив розглянути справу у його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Позивач в заяві від 19.03.2015р. окремо зазначив, що просить стягнути з відповідача суму боргу по курсу НБУ на день подачі позову. Відповідач [PERSON] в судові засідання 13.11.2014р., 17.12.2014р., 11.02.2015р. та 19.03.2015р. повторно не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 7). При цьому, згідно поштового повідомлення, повістка на 13.11.2014р. вручена матері відповідача [PERSON] (а.с.№ 16), повістка на 17.12.2014р. вручена відповідачу особисто (а.с.№ 24), згідно ж до відмітки на конверті із повісткою на 11.02.2015р., він повернутий "за закінченням терміну зберігання" (а.с. № 25-26). З огляду на те, що відповідач повторно не з'явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про причини неявки суд не сповістив, заперечень щодо позовної заяви суду не надав, незважаючи на особисте отримання судової повістки то на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення суду. Справа розглянута за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник, зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що в серпні 2012р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] фактично було укладено договір позики, шляхом надання останнім розписки про отримання 3200 дол. США зі строком остаточного повернення боргу до лютого 2014р. (а.с. № 4). Будучи повідомленим належним чином, про дату та час слухання справи, відповідач будь-яких заперечень щодо позову або доказів повернення суми боргу суду не надавав. З огляду на те, що позивач в наданій суду 19.03.2015р. не відмовився від позову, суд вважає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, грошові кошти в загальному розмірі 3200 дол. США не повернув ані в повному обсязі, ані частками, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на те, що позивач при пред'явлені позову просить стягнути суму боргу в гривневому еквіваленті та не наполягає на перерахунку суми боргу по курсу на день винесення рішення (а.с. № 4, 5, 33), суд вважає за можливе стягнути суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті, визначеному позивачем станом на дату подачі позову 11.09.2014р. Таким чином, сума боргу в гривневому еквіваленті станом на 11.09.2014р. становить 38 976 грн. 00 коп. (3200 доларів США - сума боргу х 1218,31- офіційний курс за 100 доларів США). Обговорюючи питання розподілу судових витрат з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 389 грн. 76 коп. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved