Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та [PERSON], які спадщину прийняли у встановленому законом порядку. 18.02.2014 року рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області по справі № 2-56/11 [PERSON] виділено в натурі частину спадкового майна, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] а саме: з житлового будинку "А" виділено кімнату "1-3" площею 21,7 кв.м., із господарських будівель виділено 67/100 літньої кухні "Б", 65/100 сараю "б", убиральню "У1", що в загальному складає 53/100 частини вказаного домоволодіння. Вказаним рішенням суд виділив в натурі [PERSON] частину спадкового майна, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] а саме: з житлового будинку "А" виділено веранду "1-1" площею 9,0 кв.м., кімнату "1-2" площею 8,3 кв.м., кухню "1-4" площею 8,4 кв.м., із господарських будівель виділено 37/100 літньої кухні "Б", 35/100 сараю "б", убиральню "У", що в загальному складає 47/100 частини вказаного домоволодіння. У спільне користування [PERSON] та [PERSON] суд виділив погріб "П", огорожу "1" та ворота з хвірткою "2". 02.03.2015 року ухвалою апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 18.02.2014 року залишено без змін. Окрім вказаних об'єктів нерухомості спадкодавець за життя самочинно побудувала два сараї на земельній ділянці Іллінецької міської ради Вінницької області, яка відведена їй в користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які позначені в технічному паспорті на домоволодіння як "б1" і "б2". Після прийняття спадщини позивач приступила до використання сараю "б1" (1985 року побудови) площею 8,6 кв.м. в якому провела поточний ремонт, а [PERSON] використовує сарай "б2" площею 12,7 кв.м., який в 2008 році розібрала, а на його місці збудувала новий. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати за нею право власності на приміщення сараю позначеного на плані літерою "б1", який розташований по [ADDRESS] згідно технічного паспорту виготовленого КП "Гайсинське МБТІ" (реєстровий № 423), в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила вказавши, що зазначений сарай має ділитись між ними порівну, оскільки після смерті матері вони спадщину прийняли за законом в рівних частинах. Представник [PERSON] подав до суду письмові заперечення (а.с. 131-132) в яких вказав на необґрунтованість позовних вимог, оскільки сарай "б1" побудовано самочинно, а тому право власності на нього може бути визнано лише за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Враховуючи те, що [PERSON] не є забудовником сараю "б1", визнання за нею права власності на зазначене майно суперечитиме вимогам статті 376 ЦК України, а також праву [PERSON] на спадкування частки, яка залишилась після смерті [PERSON] Представник також просив суд застосувати наслідки спливу строк позовної давності. Голова Іллінецької міської ради подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника міської ради в якому також вказав, що територіальна громада є неналежним відповідачем у справі, оскільки спірне майно самовільно збудовано, у зв'язку з цим належним відповідачем є Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Свідок [PERSON] показав суду, що в 2008 році він змурував на прохання [PERSON] сарай і перекрив його новим дахом, оскільки сарай побудований із шлаку вона розібрала. На прохання [PERSON] він підмурував задню стіну сараю, яким вона користувалась. Свідок [PERSON] показав суду, що в 2011 році за зверненням [PERSON] він будучи працівником Гайсинського БТІ склав Технічний паспорт на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с. 9-13). В подальшому за скаргою [PERSON] було проведено повторну інвентаризацію домоволодіння, у зв'язку з чим 11.01.2012 року було складено Технічний паспорт (а.с. 133-136) в якому відображені дані про господарські будівлі і споруди, в тому числі тимчасові, які в Технічному паспорті від 15.06.2011 року відображені не були. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та [PERSON], які спадщину прийняли у встановленому законом порядку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 11). 18.02.2014 року рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області по справі № 2-56/11 [PERSON] виділено в натурі частину спадкового майна, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] а саме: з житлового будинку "А" виділено кімнату "1-3" площею 21,7 кв.м., із господарських будівель виділено 67/100 літньої кухні "Б", 65/100 сараю "б", убиральню "У1", що в загальному складає 53/100 частини вказаного домоволодіння. Вказаним рішенням суд виділив в натурі [PERSON] частину спадкового майна, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] а саме: з житлового будинку "А" виділено веранду "1-1" площею 9,0 кв.м., кімнату "1-2" площею 8,3 кв.м., кухню "1-4" площею 8,4 кв.м., із господарських будівель виділено 37/100 літньої кухні "Б", 35/100 сараю "б", убиральню "У", що в загальному складає 47/100 частини вказаного домоволодіння. У спільне користування [PERSON] та [PERSON] суд виділив погріб "П", огорожу "1" та ворота з хвірткою "2". 02.03.2015 року ухвалою апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 18.02.2014 року залишено без змін. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно інформаційної довідки Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Іллінецької РДА від 17.06.2016 року вих. № Ш-38-2, забудовником самочинно збудованого сараю "б1" за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують належність спадкодавцеві ([PERSON].) прав забудовника чи будь-яких інших прав на об'єкт самочинного будівництва. Таким чином, позивач не підтвердила належність спадкодавцеві будь-яких прав сарай "б1", а відтак не довела можливість спадкування зазначеного майна. З матеріалів справи (а.с. 42-25), пояснень позивача, а також показів свідка [PERSON] суд встановив, що [PERSON] самовільно здійснила роботи по будівництву господарських споруд та переобладнанню допоміжних приміщень (сараю "б1"), чим порушила приписи статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", за що 22.06.2011 року була притягнута до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 97 КУпАП. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень законодавства, що регламентує спадкові правовідносини з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" (далі - Постанова № 7). Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в Листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126 в якому роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу (постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449), яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували будинки (будівлі) до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки (будівлі), збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В матеріалах справи відсутній висновок БТІ про технічний стан будівлі сараю "б1", а також докази звернення позивача із заявою до компетентного державного органу про прийняття спірного об'єкта до експлуатації. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України). Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки право позивача за захистом якого вона звернулася до суд не порушено, в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, у зв'язку із чим наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed