Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

03 січня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що є власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,77 га та 1,16 га, розташованих в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. У жовтні 2019 року він дізнався, що належні йому земельні ділянки перебувають в оренді відповідача за договорами оренди укладеними 03 серпня 2017 року терміном на 48 років. Однак вказані договори оренди він не укладав та не підписував, нікому не доручав такого права, згоду на їх укладення не надавав, з їх умовами обізнаний не був та не отримував орендної плати. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсними договори оренди землі укладенні з відповідачем 03 серпня 2017 року та стягнути з нього судові витрати в сумі 10036 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року провадження у справі було зупинено на час проведення судової - почеркознавчої експертизи, та після отримання висновку експерта № 92 від 08.07.2020 року відновлено ухвалою суду від 14 липня 2020 року. Позивач та його представник - адвокат Гоцуляк Ю.С. (за договором про надання правничої допомоги від 20.08.2019 року №20/8-4) в судове засідання не з`явились, до суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що позивач є власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованих в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області: площею 3,77 га, що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 138623 виданого 20 лютого 2009 року на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2005 року по справі №2-912/05, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010900800242, та площею 1,16 га що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 138624 виданого 20 лютого 2009 року на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2005 року по справі № 2-912/05, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0109008009241 ( а.с.10-11). 03 серпня 2017 року були укладенні договори оренди землі та акти приймання - передачі земельних ділянок, за яким належні позивачу земельні ділянки площею 3,77 га та 1,16 га були передані в оренду відповідачу строком на 48 років. Про що того ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було вчинено записи про реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки за номерами 21783642, щодо земельної ділянки площею 3,77 га та за № 21784752 щодо земельної ділянки площею 1,1550 га (а.с.19-21). Згідно висновку експерта № 92 від 08.07.2020 року проведеної у справі судово - почеркознавчої експертизи підпис у графі «Орендодавець» договорів оренди землі від 03.08.2017 року укладених між [PERSON] та фермерським господарством "Борона", реєстраційні справи № 1322106348211 та № 1322038548211, виконанні не позивачем, а іншою особою ( а.с.139-145). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» тощо. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Суд доходить висновку, що доводи позивача щодо відсутності вільного волевиявлення та згоди на укладення з відповідачем договорів оренди земельних ділянок 03 серпня 2017 року підтверджено окрім його пояснень викладених у позові висновком судової почеркознавчої експертизи від 08 липня 2020 року, який на думку суду є належним та допустимим доказом у вказаній справі. Таким чином, судом встановлено відсутність у позивача вільного волевиявлення на розпорядження належними йому земельними ділянками, укладення оспорюваних договорів не відповідало його внутрішній волі, він не надавав згоду на їх укладення третій особі, оспорювані договори не підписував, що свідчить про порушення норм ст.ст. 203,215 ЦК України що є підставою для визнання їх недійсними . На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в загальному розмірі зазначеному у позовній заяві в сумі 10036 грн. 80 коп.

Outcome: approved