Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), треті особи - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація - орган опіки і піклування, Прокуратура Голосіївського району міста Києва, Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Гімназія № 59 ім. О.М. Бойченка про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, обгрунтовуючі свої позовні вимоги наступним. Позивач вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі, однак проживає окремо. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з яких [PERSON] та [PERSON] проживають із матір'ю за адресою: м. Київ, [ADDRESS]. Позивач стверджує, що вказана квартира не пристосована до проживання дітей, окрім того, вказує, що діти перебувають на відповідному обліку, як діти, які опинились в складних життєвих обставинах. Позивач зазначає, що відповідач не забезпечує утримання дітей, не приділяє уваги їхньому вихованню, у зв'зку із чим, уточнивши позовні вимоги, просив суд відібрати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у матері - [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської РДА подала заяву розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до вимог ст. 169, 224 ЦПК Ураїни суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 8). Окрім того, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а. с. 4-7). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом, насамперед органом опіки і піклування. Згідно вимог ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, останній вважає за необхідне відібрати дітей у матері без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання дітей разом з батьком (а. с. 37-39). Окрім того, відповідно до Характеристики [PERSON] від 17.02.2015 року, наданої класним керівником 4г класу гімназії № 59, мати учня не цікавиться життям сина, не відвідує батьківські збори. (а. с. 9). Разом з тим, з відповідної характеристики на [PERSON] вбачається, що батько виявляє більший інтерес до шкільного життя дитини та навчання. (а. с. 10). Відповідно до листа служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, працівниками останньої перевірено умови проживання родини позивача, в якому зазначено, що діти мають місця для відпочинку і навчання, в квартирі чисто та прибрано. (а. с. 11). В той же час, відповідно до листа директора КП «ЖЕО-10», провести обстеження житлово-побутових умов квартири, в якій проживає відповідач, немає можливості, оскільки остання захаращена сторонніми речами. (а. с. 13). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Положеннями ч. 1 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1ст.164 СК України яка передбачає ухилення матері, батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи вищевикладене, а також з метою попередження негативних наслідків для дітей, які можуть виникнути при залишенні їх на виховання матері, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 170 СК України та відібрати дітей від матері без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом приймаються до уваги, ставлення позивача до виконання своїх обов'язків, належність умов проживання, підтверджується відповідними характеристиками та що дозволяє дійти до висновку про можливість задоволення позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей з батьком. Суд також вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню нею дітей, суд за її заявою може постановити рішення про повернення їй дітей з урахуванням інтересів дітей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved