Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом,\~ в якому просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі [PERSON] «СТ «Домінанта») страхове відшкодування в розмірі 30490,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.10.2015 року о 10 год 15 хв м. Ковелі по вул. Луцька сталась дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) за участю автомобілем марки «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача та автомобіля марки «Iveco», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Учасниками дорожньо-транспортної пригоди було складено європротокол, в якому зафіксовано вину водія транспортного засобу «Iveco», державний номерний знак [NUMBER]. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця події була застрахована у\~[PERSON] «СТ «Домінанта». Того ж дня, 06.10.2015 року, про страховий випадок була повідомлена [PERSON] «СТ «Домінанта», представник якої оглянув автомобіль позивача. У визначений законодавством строк позивач подав [PERSON] «СТ «Домінанта»\~повідомлення про ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи для виплати. У жовтні 2015 року позивач отримав дозвіл [PERSON] «СТ «Домінанта» на ремонт автомобіля та у березні 2016 року його відремонтував. Однак, відповідач зволікав з виплатами, що змусило позивача звернутись із скаргами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Моторного (транспортного) страхового бюро України. З отриманих відповідей позивачу стало відомо, що відповідач відмовляється виплачувати страхове відшкодування мотивуючи тим, що ніби-то на момент звернення до страховика автомобіль вже було відремонтовано. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно та незаконно прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а тому просить стягнути страхове відшкодування, яке визначає у розмірі завданої йому майнової шкоди, яка в свою чергу полягає у витратах на проведений ремонт. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] «СТ «Домінанта» в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позову просив відмовити у звязку з тим, що [PERSON] «СТ «Домінанта» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування через проведення позивачем відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу до огляду останнього страховиком, що призвело до неможливості страховика визначити розмір заподіяної шкоди. Крім того, вказав на те, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, потерпілому здійснюється відшкодування не вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу, а вартості матеріального збитку, що завданий потерпілому, тобто вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей. З метою визначення вартості матеріального збитку, страховою компанією обовязково проводиться огляд пошкодженого автомобіля та складається протокол огляду, на підставі якого складається звіт з визначення вартості матеріального збитку, сума якого відшкодовується потерпілому. Такий звіт представником компанії не складено, представник компанії лише виїздив на місце події з метою фіксації місця події для підтвердження даних викладених у європротоколі, при цьому огляд транспортного засобу в спеціально обладнаному приміщенні не проводився. Подальша переписка між позивачем та представником відповідача з приводу дозволу на ремонт автомобіля є неналежним доказом. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. 06 жовтня 2015 року о 10 год 15 хв м. Ковелі по вул. Луцька сталася ДТП, під час якої водій автомобіля марки "Iveco", державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] здійснивши різко маневр повороту ліворуч, не дав дорогу автомобілю «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який його обганяв. Вказана ДТП сталася з вини [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у [PERSON] «СТ «Домінанта», що підтверджується Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом) та Полісом № АЕ/2990944 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АСС 082955, транспортний засіб «Dаеwoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER], належить на праві власності позивачу [PERSON] 06 жовтня 2015 року призначений відповідачем аварійний комісар оглянув місце події та транспортні засоби. 13 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із письмовим повідомленням про ДТП. 19 жовтня 2015 року [PERSON] подав до [PERSON] «СТ «Домінанта» письмову заяву про страхове відшкодування. Листом від 28 грудня 2015 року позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодуванням з посиланням на порушення обовязку зберігати транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП та неможливості визначити матеріальний збиток. Про даний лист позивачу стало відомо з повідомлення Нацкомфінпослуг від 28.04.2016 року, після чого він звернувся до суду. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 20.02.2017 року вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 21224,77 грн. Ремонт пошкодженого автомобіля проведено 02.03.2016 року, при цьому його вартість в акті прийому-передачі виконаних робіт становила 30490,00 грн. При вирішенні спору по суті суд керується наступним. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Таким чином, позивач [PERSON], як власник пошкодженого транспортного засобу, наділений правом звернення до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Виплата страхового відшкодування здійснюється відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника та страхового акту (страхового сертифікату), про що вказано у ст.990 ЦК України. Для своєчасного складання страхового акту на учасників дорожньо-транспортної пригоди покладається обовязок своєчасно повідомити страховика про страховий випадок, в свою чергу страховик зобовязаний у визначені законодавством строки вчинити дії по фіксації пошкоджень та оцінки шкоди. Так, відповідно до п. 33.2, п.33.3 ст. 33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Статтею 34 Закону № 1961-IV визначено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як встановлено в судовому засіданні, позивач того ж дня - 06.10.2015 року повідомив відповідача про дану дорожньо-транспортну подію, у звязку з чим, того ж дня о 17 год 36 хв, призначений [PERSON] «СТ «Домінанта» аварійний комісар провів огляд місця події та пошкодженого автомобіля. Дана обставина підтверджується звітом про результати огляду місця події від 06.10.2015 року, в якому зазначено, що уповноважений [PERSON] «СТ «Домінанта» аварійний комісар оглянув місце події, визначив власників та водії пошкоджених транспортних засобів, визначив пошкодження обох транспортних засобів, отримав від обох водіїв пояснення та зробив попередній висновок. Згідно Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05.01.1998 року такі дії аварійного комісара свідчили про проведення ним огляду достатнього для складання страхового сертифікату. Окрім того, свідок [PERSON], суду пояснила, що є сестрою позивача та працює у сфері страхування, тому відразу приїхала на місце ДТП та повідомила про подію в телефонному режимі страхову компанію [PERSON] «СТ «Домінанта». Ввечері на місце ДТП приїхав визначений страховою компанією аварійний комісар, який, у звязку з тим, що на автомобілі було багато пошкоджень, довго оглядав автомобіль, робив заміри кожного пошкодження, кожної деталі, фотознімки, після чого склав акт огляду, який підписали водії. [PERSON] підписав повідомлення про ДТП. Наступного дня повторно в електронному вигляді відправила на страхову компанію повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування, а потім оригінали даних документів. Вела переписку з представником відповідача, яка повідомила, що після огляду автомобіля аварійним комісаром, автомобіль більше не буде оглядатись та його можна ремонтувати. Однак брат автомобіль не ремонтував. Після спливу 90 днів, у звязку з несплатою страховиком страхового відшкодування звернулися до МТСБУ, після чого дізналися, що у сплаті страхового відшкодування відмовлено. Весь час після ДТП автомобіль [PERSON] знаходився у неї на подвірї, брат розпочав ремонтувати автомобіль у другій половині лютого 2016 року. Лист відповідача від 28.12.2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування не отримували. Головним фахівцем управління по роботі з клієнтами [PERSON] «CТ "Домінанта» у електронній переписці із позивачем 15 жовтня 2015 року підтверджено відсутність необхідності додаткового огляду пошкодженого транспортного засобу. Сам факт не проведення аварійним комісаром чи іншою уповноваженою особою відповідача повторного огляду протягом десяти днів з дня повідомлення про подію, тобто до 16.10.2015 року, є свідченням того, що усі необхідні діх аварійний комісар вчинив при первинному огляді 06.10.2015 року. Згідно листа ТОВ «Експертум-АВЕ», на який посилається сторона відповідача, не може бути доказом неправомірної поведінки позивача, оскільки згідно даного листа заява на огляд автомобіля надійшла від страховика лише 21.10.2015 року, тобто поза встановленими законодавством строки. Відповідач не виконав ухвали суду про витребування доказів та не надав суду страхового акту, покликаючись на його відсутність. Суд, оцінивши досліджені докази, дійшов висновку, що позивачем виконані усі вимоги Закону для своєчасного повідомлення страховика про страховий випадок та складання страхового акту. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Така заява подана [PERSON] 19.10.2015 року (а.с.11). Пунктом 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV визначено, що якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закон (Євро протокол), страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 цього Закону (реальні збитки) Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV до складу реальних збитків повязаних із пошкодженням транспортного засобу відносяться витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. При цьому, за змістом ст. 36 Закону № 1961-IV у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (на час спірних правовідносин він становив 25000 грн.) Розмір реальних збитків для позивача згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 023 від 20.02.2017 року становив 21224,77 грн. Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, відповідач зобовязаний виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 20224,77 грн. В іншій частині позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. При вирішенні судових витрат суд керується ст. 88 ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Так, позивачем сплачено судовий збір при зверненні до суду в розмірі 551,20 грн, сплачено 2000,00 грн в рахунок оплати експертного дослідження, всього понесено 2551,20 грн судових витрат. Позов задоволено на 66 % (заявлено 30490,00 грн, задовлено 20224,77 грн), тому до стягнення підлягає 66% понесених витрат, що складає 1683,80 грн (2551,20х66:100).

Outcome: partial