Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що відповідно до свідоцтва про народження серії IX - ТИ № 265898 від 14.11.1989 року, актовий запис № 2623 він народився 08 листопада 1989 року в місті Кутаїсі Грузинської РСР. Її матір'ю є [PERSON], а батьком, з її слів, було записано [PERSON]. Після його народження, в зв'язку з необхідністю повернення в Україну його мати разом з ним виїхала з Грузинської РСР і переїхала на постійне місце проживання на свою батьківщину в с. Грижинці Тиврівського району Вінницької області. Після повернення в Україну вони проживали в [INFO]. Він почав відвідувати загальноосвітню школу № 2 в м. Гнівань, однак її не закінчив та не отримав атестат про середню освіту. В 2005 році йому виповнилось 16 років і він здобув право на отримання паспорта громадянина України, однак в зв'язку з скрутним матеріальним становищем та правовою необізнаністю він його не отримав. На даний час він має наміру оформити громадянство України, та отримати паспорт громадянина України, відтак звернувся до Тиврівського районного сектору державної міграційної служби України, однак у видачі паспорта громадянина України йому було відмовлено, оскільки офіційно не встановлено факту, з якого часу він проживає на території України, що вимагається Законом України "Про громадянство України". Разом з тим вважає, що має право набути громадянство України та отримати паспорт громадянина України. Згідно ст. 3 Закону «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України, які на момент набрання чинності Законом (13.11.1991 р.) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено запис „громадянин України" та діти таких осіб, які прибули в Україну разом з батьками і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України, особи, які набули громадянства України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Крім того, відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президенту України 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України», для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України» належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає, крім того, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, оскільки на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» він постійно проживав на її території, а саме в с. Грижинці Тиврівського району Вінницької області, він є громадянином України і має право на отримання паспорта громадянина України. Доказом його проживання на території України станом на 1991 рік є довідка виконавчого комітету Гніванської міської ради № 535 від 15.08.2014 року. Оскільки встановлення факту постійного проживання на території України надасть йому можливість отримати паспорт громадянина України, що спрямовано на виникнення його особистих та майнових прав, а іншого порядку встановлення даного факту не встановлено, він вимушений звернутись до суду з даною заявою. Просить встановити факт, що він [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] РСР, перебуваючи в неповнолітньому віці, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, просить її задоволити з викладених підстав. Представник заінтересованої особи [PERSON] просить відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання [PERSON], на території України, в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт ним не доведено, доказів на його обгрунтування не надано. Свідок [PERSON] показав суду, що проживає в м. Гнівань. Заявник [PERSON] - його двоюрідний брат. Коли йому було близько року, він з матір'ю приїхав в Україну, в с.Грижинці. Його мати їх зустрічала. Жили знімаючи житло. Мати заявника вела аморальний спосіб життя, а тому не оформила потрібних документів. Точну дата прибуття в Україну, адреси проживання вказати не може. Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України. Судом встановлено, що [PERSON] народився 08 листопада 1989 року в місті Кутаїсі Грузинської РСР, що стверджується свідоцтвом про народження серії IX - ТИ № 265898 від 14.11.1989 року, актовий запис № 2623. Відповідно до довідки Гніванської міської ради №535 від 15.08.2015 р. згідно записів погосподарської книги № 1 Гніванської міської ради Тиврівського району за 1991-1995 роки, по особовому рахунку № 16 в с. Грижниці по вул. Леніна, № 16, рахується домоволодіння, головою якого був [PERSON], [INFO] (помер 26.05.1994 року).Членами сім'ї [PERSON] записані: [PERSON], дружина голови двору, [INFO]; [PERSON], внучка голови двору, [INFO]; [PERSON], [INFO], внук голови двору. Однак дана довідка не дає підстав для встановлення факту постійного проживання на території України на 24.08.1991 року, оскільки дані в довідці грунтуються на записах в погосподарській книзі за 1991-1995 роки, при чому до членів сім'ї зараховано онука [INFO], однак не записано дочку, яка згідно тверджень заявника прибула в Україну разом з ним. Запис у погосподарській книзі сам по собі не є доказом постійного проживання на відповідній території. [PERSON] не доведено період переїзду з матір'ю на територію України. Посилання заявника, що він відвідував загальноосвітню школу № 2 в м. Гнівань, однак її не закінчив та не отримав атестат про середню освіту, як доказ щодо задоволення його заяви, спростовуються довідкою навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія № 2 м. Гнівань (до реорганізації загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 м. Гнівань) № 95 від 23.03.2015, відповідно до якої [PERSON], [INFO], у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 м. Гнівань не навчався. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Суд вважає, що доказів, які б підтверджували факт проживання на території України [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України [PERSON], суду не надано, заява необґрунтована та підстав для її задоволення немає.

Outcome: dismissed