Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Адвокат Кузьменко А.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 07 серпня 2020 року, в якій просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 3000 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць; вирішити питання розподілу судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що від шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2018 року. На даний момент донька зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на утриманні позивача. Відповідач [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки час від часу в розмірі, який вважає достатнім. Позивач сама забезпечує доньку всім необхідним, але їй не вистачає коштів на її утримання, адже окрім гідного харчування, одягу їй потрібно ще й розвиватись, на теперішній час це потребує значних коштів. За даних обставин, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідач не надає постійну матеріальну допомогу і не хоче цього робити в добровільному порядку. Також, позивач звертає увагу, що відповідач отримує заробітну плату в більшому розмірі, ніж він зазначає, що розмір його заробітної плати є нижчим від мінімальної, як доказ цього зазначає, що відповідачем 31 липня 2019 року було придбано автомобіль, вартістю 44576 грн. 06 коп. Позивач вказує, що відповідач має у власності ј частки квартири в якій вони проживають разом з донькою, та має власний будинок. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Відповідач в свою чергу надав суду відзив на позовну заяву, шляхом направлення кур`єрською поштовою службою 05 жовтня 2020 року (до канцелярії суду надійшла 08 жовтня 2020 року), в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідач вказує, що від шлюбу між ним та позивачем в них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітня донька проживає разом з її матір`ю, а син є повнолітнім та проживає окремо. Відповідач вказує, що після припинення шлюбних відносин, він з колишньою дружиною домовився про добровільне матеріальне утримання дітей, а саме він щомісяця перераховував на банківський рахунок позивача грошові кошти, як так званні аліментні платежі. На вказівку позивача про придбання в 2019 році автомобіля вартістю 44 576 грн. 06 коп., зазначає, що кошти для придбання даного автомобіля були запозичені. На доводи позивача вказує, що є власником ј частини квартири в якій проживають позивач з донькою, звертає увагу на те, що даною квартирою він не користується, та не заявляє на неї жодних вимог. Щодо перебування у власності будинку вказує, що будинок куплений за гроші його матері, які вона заробила працюючи за кордоном та належить їй. На разі він проживає в квартирі, яка належить його цивільній дружині. Відповідач просив позовні вимоги задовільнити частково, та стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В подальшому представник позивача Кузьменко А.В. подала заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши, що просить суд: стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць; вирішити питання розподілу судових витрат. Разом з уточненою позовною заявою представник позивача надав до суду пояснення стосовно наданого суду відповідачем відзиву. В яких представник заперечувала, щодо доводів відповідача, посилаючись на недоведеність, а також не надання достатніх доказів в підтвердження зазначеного ним у відзиві. Представник позивача та її довіритель в судове засідання не з`явились, представник надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій зазначила, що заявлені уточнені позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, та вказала, що просять суд розглядати справу за їх відсутності. Відповідач про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, однак не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, при прийняті рішення просив врахувати обставини викладені ним у відзиві. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, надання відповідачем відзиву, в якому він частково заперечує з приводу позовних вимог поданого до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. 11 грудня 2020 року через канцелярію суду подано заяву представником позивача про розподіл судових витрат, відповідно до якої представник позивача просить вирішити питання про розподіл судових витрат. 23 грудня 2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від відповідача, в якому просив відмовити в клопотанні представника позивача про розподіл судових витрат, заперечував з приводу стягнення з нього відшкодування витрат на правову допомогу, що понесені позивачем при розгляді справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 червня 1994 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року розірвано. (а.с.12). Від шлюбних стосунків у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 25 серпня 2008 року (а.с.10). Як зазначала позивач, що підтверджується довідкою про реєстрація місця проживання від 01 грудня 2020 року, [PERSON] проживає разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , що не оспорюється відповідачем. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] має у власності 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на праві приватної власності йому належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Відповідач вказує, що надав добровільно аліменти на утримання доньки з періодичним перерахуванням на картковий рахунок грошових сум, однак позивач зазначає, що відповідач не приймає участі в утриманні доньки, а отже вказані обставини визначають дійсність між сторонами спору та доцільність визначення розміру аліментів на утримання дитини за судовим рішення, що забезпечить захист її прав та інтересів. Обставини на які посилається відповідач, щодо перерахування грошових сум на картковий банківський рахунок, суд оцінює критично, оскільки в підтвердження зазначеного відповідач доказів не надає. Суд наголошує, що факт добровільного надання відповідачем матеріальної допомоги дітям не звільняє батьків від обов`язку по сплаті аліментів, однак, безумовно, враховується судом при визначенні їх розміру. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Також, у відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2020 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет на 2020 рік", для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 пo 30 червня - 2218 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2318 грн., з 01 грудня - 2395 грн. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань в нього не має, наявність у нього регулярного доходу, суд вважає, що позиція відповідача, викладена у відзиві, відносно розміру аліментів на утримання його дитини в сумі 1200 грн. на місяць, яку він готовий сплачувати, є заниженою. Приходячи до вказаного вище висновку, суд кретично оцінює позицію відповідача з приводу наявності у нього регулярного незначного доходу з трудової діяльності, повязаної з працею водія у ПАТ "Північтранс", зважаючи на придбання 31 липня 2019 року останнім за 44 576 грн. 06 коп. у власність транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN PASSAT", 2007 року випуску (а.с. 14), на запозичені кошти в розмірі 2 000 долларів США, що станом на 08.07.2019 еквівалентно 51 420 грн., як наслідок взяття відповідачем на себе боргового зобовязання до 2025 року (а.с. 47), враховуючи недостатній заробіток, на який посилається останній (а.с. 45). В свою чергу, суд також враховує весь матеріальний стан відповідача, в тому числі, наявність в його власності приватного домоволодіння (а.с. 14). Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявну можливість у [PERSON] щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, а тому, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст.182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення уточнених позовних вимог із стягуванням з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення заяви представника позивача про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати: на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших професійних дій, необхідних для розгляду справ або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог, передбачених ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. В матеріалах справи наявний розрахунок суми витрат позивача на правову допомогу від 11 грудня 2020 року, відповідно до якого адвокат Кузьменко А.В. надала позивачу наступні послуги: подання адвокатського запиту до сервісного центру МВС 500 грн., підготовка та подача позовної заяви 1500 грн., участь в засіданні 30 вересня 2020 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі - 1000 грн., участь в засіданні 02 листопада 2020 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі 1000 грн., складання та подання пояснення по справі - 1500 грн. Оплата послуг підтверджується на суми: 2 000 грн. (квитанція №1 від 11 грудня 2020 року) та 3 500 грн. (квитанція №2 від 11 грудня 2020 року). Як вбачається з матеріалів справи учасники справи в судове засідання не з`явились. З вищевикладеного вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються документально на суму 5 500 грн. Відповідач заперечує щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем при розгляді справи, зважаючи на недостатньо обґрунтовану позицію останньої з приводу понесених витрат на правничу допомогу, що судом не приймається до уваги, оскільки спростовується сукупністю доказів, наданих представником позивача. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд вважає, що судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає ч.1 ст.141 ЦПК України. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (66,6 %), витрати на правову допомогу в розмірі 3 663 грн. В свою чергу, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial