Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період часу з 03.04.2004 року по 12.06.2008 року. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] [INFO] Після розлучення і станом на день подання позовної заяви, дочка проживає разом зі своєю матір'ю - [PERSON] у Португалії за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному утриманні матері. [PERSON] протягом дев'яти років ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Така поведінка відповідача суперечить інтересам дитини, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст.ст. 150, 154, ч.2 ст. 155, ст. 164, ч.1 п.2 ст. 165 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в суді проти позову не заперечувала, вважала позовні вимоги обґрунтованими. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести розгляд справи у заочному режимі та ухвалити по справі рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд, заслухавши пояснення слово учасників справи, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та своєї позиції, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] в період часу з 03.04.2004 року по 12.06.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна 30 жовтня 2008 року, актовий запис № 493. Від шлюбу народилася донька - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя, Україна 31 серпня 2004 року, актовий запис № 700. Судом приймаються до уваги твердження позивача про те, що з червня 2008 року відповідач разом із позивачем та їхньою дочкою разом не проживає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального світогляду, оскільки підтверджуються належними та допустимими доказами. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтверджується довідкою № 116 від 29.05.2018 року за підписом директора ЗБЛ «Перспектива» [PERSON] з якої вбачається, що за час навчання [PERSON] у вказаному закладі в період часу з 2014 ро 2015 рік батько [PERSON] у вихованні доньки участі не приймав, успіхами та поведінкою не цікавився, батьківські збори не відвідував. Довідкою № 308 від 16.12.2014 року за підписом директора ЗБЛ «Перспектива» [PERSON] з якої вбачається, що за час навчання [PERSON] у вказаному закладі в 2014 н.р. батько [PERSON] не приходив до школи не приймав участі у громадському житті ліцею та класу, батьківські збори не відвідував, навчанням доньки не цікавився. Характеристикою [PERSON], за підписом директора ЗБЛ «Перспектива» [PERSON] та класним керівником [PERSON] з якої вбачається, що вихованню дитини увагу приділяє тільки мама - [PERSON] Наступні докази підтверджують факт того, що [PERSON] переховується, ухиляється навіть від будь-якого спілкування зі [PERSON] та дитиною та ігнорує будь-які пропозиції: -пропозиція [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої доньки [PERSON] за межі України (в позасудовому порядку) від 23.11.2017 року з доказом направлення та повернення у зв'язку зі спливом терміну зберігання; -пропозиція про зміну способу стягнення аліментів (в позасудовому порядку) від 12.02.2018 року; -пропозиція [PERSON] про надання згоди на позбавлення батьківських прав від 28.02.2018 року з доказом направлення та повернення у зв'язку зі спливом терміну зберігання. В підтвердження того факту, що наявність батьківських прав [PERSON] лише завдає шкоди дитині виступають наступні докази: -позов [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька; -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2017 року про надання дозволу на виїзд; -квитки на літак; -паспорт [PERSON] в підтвердження того, що виїхали з України до Португалії лише 28.01.2018 року у зв'язку з тим, що рішення суду не набрало законної сили. В підтвердження того факту, що у випадку позбавлення батьківських прав [PERSON], матір [PERSON] зможе в повній мірі забезпечити дитину виступає наступний доказ: -угода про надання послуг від 15.09.2017 року, укладена між [PERSON] та Головою Ради Директорів, в особі доктора [PERSON] за умовами якої [PERSON] надає послуги в медичній сфері та отримує середню погодинну оплату на тиждень в сумі 25 € за 1 год., кількість годин роботи в тиждень - 60. Згідно висновку від 06.08.2018 р. районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, орган опіки та піклування, вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON],[INFO] відносно дочки [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини (ч.1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2). Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Суд, аналізуючи зазначені норми Сімейного кодексу України, взявши до уваги сукупність досліджених в суді доказів, висновок компетентного органу щодо можливості позбавлення батьківських прав (а.с.112-113), та з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved