Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

12.05.2017 року Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що в період часу 2004-2005 роки вона проживала однією сім»єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін по справі народитвся син- [PERSON]. Проте, родини з відповідачем не склалося та з кінця 2005 року сторони припинили спільне проживання та шлюбні відносини. На теперішній час позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, якого дитина вважає батьком, оскільки більше десяти років вони мешкають однією родиною. Відповідач впродовж всього часу з моменту народження сина ухиляється від його виховання та матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Жодних контактів із сином , з дня народження дитини відповідач не підтримує, здоров»ям та розвитком сина не цікавиться, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом . Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи до суду не з»явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без представника органу опіки та піклування та надав до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківства відповідача по справі. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 8) Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] 20.08.2014 року уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим нею було змінено прізвище на - [PERSON] ( а.с.7), тобто позивач по справі є матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно довідки ХЗОШ № 95 від 06.03.2017 року, [PERSON] є учнем 6-Б класу вказаного учбового закладу. ( а.с.10) З характеристики виданої ХЗОШ № 95 зокрема вбачається , що дитину - [PERSON] , виховують його мати - [PERSON] та [PERSON], який виконує обов»язки батька. Вони забезпечують дитину всім необхідним, беруть активну участь у його вихованні та освіти, завжди відвідують батьківські збори та допомагають класному керівнику дитини. Біологічний батько [PERSON] - [PERSON], жодного разу не цікавився успіхами свого сина та не відвідував школу , де навчається його син. ( а.с. 11) Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей № 618 від 26.10.2017 року, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відсутні, він ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про позбавлення його батьківських прав свого сина [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Крім того , у відповідності до ч.3 ст.166 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2017 та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved