Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

10.04.2018 [PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову вона зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача.\~Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання синів. У звязку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання цих дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовну заяву підтримує та проти заочного розгляду справи заперечень не має. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позов він не подав, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Збицька) [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 листопада 2011 року Невською сільською радою Кремінського району Луганської області, що підтверджується паспортом позивача та свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 070702 (а.с. 7, 11). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей малолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, батьками в яких записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 9, 10) Відповідно до довідки Виконавчого комітету Невської сільської ради Кремінського району Луганської області № 173 від 06.04.2018, що міститься в матеріалах справи, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. З цієї довідки також вбачається, що разом з нею проживають і, відповідно, перебувають на її утриманні її неповнолітній син [PERSON], [INFO], а також її малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до\~ч.ч.\~6,7\~Сімейного кодексу\~України жінка\~та чоловік\~мають рівні\~права і\~обовязки у\~сімейних відносинах,\~шлюбі та\~сімї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Частиною 2ст. 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що\~розмір аліментів має\~бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільних з позивачем неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2018 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при звернення з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн з відповідача на користь держави. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved