Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

05 липня 2021 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Юсєєв Т.С. звернувся до суду з позовом до Костянтинівської міської територіальної громади в особі Костянтинівської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в [ADDRESS] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] в м. Дебальцеве Донецької області, після його смерті відкрилась спадщина - недоотримана ним за життя пенсія. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали його дружина [PERSON] , яка на час відкриття спадщини постійно проживала з ним, та дочка [PERSON] . У зв`язку з відсутністю органів нотаріату України на тимчасово окупованій території, а також у зв`язку зі станом здоров`я [PERSON] , ні позивач, ні її мати з заявами про прийняття спадщини та оформлення спадщини до українських нотаріусів не зверталися, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. [PERSON] , яка на час відкриття спадщини за [PERSON] постійно проживала з ним, є такою, що прийняла спадщину. [PERSON] померла [INFO] в м. Дебальцеве Донецької області. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді не отриманої нею пенсії, а також успадкованої нею пенсії [PERSON] , яку він не отримав за життя. Для реалізації права на спадкування позивач мала виїхати на підконтрольну уряду України територію, проте з 17 березня 2020 року на виконання рішень РНБОУ щодо протидії поширенню коронавірусу в Україні Кабінетом міністрів були запроваджені карантин, а також низка інших обмежувальних заходів, включаючи й обмеження перетинання державного кордону України й лінії зіткнення з непідконтрольною уряду України територією. Мати позивача перебувала на пенсійному обліку в м. Дебальцеве Донецької області, її пенсійна справа залишилася на тимчасово окупованій території України. Зважаючи на це, до Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ Донецької області було подано заяву про витребування пенсійної справи [PERSON] в електронному вигляді. Після підтвердження, 22 грудня 2020 року, управлінням пенсійного фонду надходження й обробки пенсійної справи [PERSON] , позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, проте їй було відмовлено з огляду на пропущення нею встановленого законом строку для прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також було роз`яснено, що для включення пенсії [PERSON] , що не була отримана ним за життя, до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , необхідно встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Вважає, що строк для прийняття спадщини пропустила з зазначених поважних причин і тому є підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] і померла [PERSON] були зареєстровані за одним постійним місцем проживання, про що свідчать копії їх паспортів, довідки Адміністрації міста Дебальцеве, а також лікарські свідоцтва про смерть. Просить встановити факт постійного проживання спадкоємиці [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття за ним спадщини. Представник позивач адвокат Юсєєв Т.С. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, в подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність сторони позивача (а.с. 78). Представник відповідача - Костянтинівської міської ради - в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та повідомив, що прийняття рішення залишає на розсуд суду (а.с. 48). Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що у теперішній час проживає у м. Київ, однак зареєстрована в м. Дебальцеве Донецької області, де залишилася її мати та нерухоме майно, тому кожні два місяці вона туди їздить. З позивачкою та її батьками знайома з 1964 року, [PERSON] є її подругою, разом вони піклувалися про своїх батьків у м. Дебальцеве. Коли почалися обстріли свідок за проханням позивачки відвідувала її батьків, приносила їжу. На деякий час [PERSON] забирала батьків до міста Слов`янськ, але у червні 2015 року вони приїхали до м. Дебальцеве. І у матері, і у батька позивачки погіршилося здоров`я. В листопаді 2018 року [PERSON] прооперували, через два місяці він помер. [INFO] повністю злягла [PERSON] . Востаннє свідок її бачила [INFO] , померла вона [INFO] . Свідку достеменно відомо, що батьки позивачки постійно проживали разом в [ADDRESS] . З 1964 року і по день смерті [PERSON] вони жили в одній квартирі, вона це бачила на власні очі, коли відвідувала їх. З`ясувавши позицію сторін, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Новосибірськ Росія, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). Батьком позивача відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.18), є [PERSON] (а.с. 20), матір`ю - [PERSON] (а.с.22), які перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 05 листопада 1951 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 24). Відповідно до копії свідоцтва про укладання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 19) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що мало місце 02 вересня 1972 року, актовий запис №224, у зв`язку з чим змінила дівоче прізвище на [PERSON] . Згідно відповіді Костянтинівського районного відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №20.19-17-191 від 14 травня 2021 року в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено: актових записів про розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; актових записів про шлюб, розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з іншими особами; актових записів про народження, усиновлення дітей [PERSON] та/чи [PERSON] (а.с. 27). [PERSON] помер [INFO] у м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис про смерть Костянтинівського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 280 від 07 травня 2019 року (а.с. 28), що також вбачається з медичного свідоцтва про смерть №47 від 14 лютого 2019 року з довідкою про причину смерті (а.с. 29), виданого закладом охорони здоров`я на тимчасово непідконтрольній державі Україна території. [PERSON] померла [INFO] у м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис про смерть Костянтинівського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 421 від 18 листопада 2020 року (а.с. 31), що також вбачається з медичного свідоцтва про смерть №64 від 06 травня 2020 року з довідкою про причину смерті (а.с. 32), виданого закладом охорони здоров`я на тимчасово непідконтрольній державі Україна території. З паспортних даних [PERSON] (а.с. 21) та [PERSON] (а.с. 23) вбачається їх реєстрація за адресою: [ADDRESS] . Відповідно інформації, що міститься у базі даних Державного реєстру виборців, наданої відділом ведення Державного реєстру виборців Костянтинівської міської ради №919/07-33 від 21 липня 2021 року, персональні дані, які визначають місце та умови голосування для: [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] (Виборча дільниця, що утворена на постійній основі: №140678), службові персональні дані: дата смерті - [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] (Виборча дільниця, що утворена на постійній основі: №140678), службові персональні дані: дата смерті - [INFO] . У державному реєстрі виборців відсутня інформація про службові відмітки про вибуття виборців із зареєстрованого місця проживання (без внесення змін до його виборчої адреси) (а.с. 46,47). Судом оглянуто довідку № 283 від 20 лютого 2019 року (а.с. 35), видану головою квартального комітету №5 про те, що [PERSON] здійснює догляд за матір`ю, батько помер [INFO] , на час смерті [PERSON] знаходилась з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з листопада 2018 року та на час надання довідки знаходилась за зазначеною адресою. Згідно оглянутої судом довідки № 2 від 06 січня 2021 року, виданої головою квартального комітету №5 (а.с. 34) [PERSON] померла [INFO] , з листопада 2018 року на час її смерті [PERSON] знаходилась з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Даючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно відповіді Відділу обслуговування громадян №5 (сервісний центр)Управління обслуговування громадян ГУПФУ в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з обліку у зв`язку зі смертю; померла [INFO] ; загальна сума недоодержаної пенсії за період з 24 листопада 2017 року по 31 березня 2020 року складає 45754,59 грн. (а.с. 75). З відповіді Відділу обслуговування громадян №3 (сервісний центр)Управління обслуговування громадян ГУПФУ в Донецькій області вбачається, що у [PERSON] , який помер [INFO] за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2019 року залишилась сума недоотриманої за життя пенсії в розмірі 144658,83 грн. (а.с. 79). Відповідно до повідомлення Костянтинівської ДНК № 1662/01-09 від 30 лютого 2021 року та Інформаційних довідок зі спадкового реєстру, сформованих Костянтинівською державною нотаріальною конторою 29 липня 2021 року (а.с. 51-55), у реєстрі відсутня інформація щодо спадкових справ до майна померлих [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , та посвідчених заповітів від їх імен, що також вбачається з Витягів зі спадкового реєстру, сформованих приватним нотаріусом Землянським В.І. 17 травня 2021 року (а.с. 30, 36). У даному випадку встановлення факту постійного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття за ним спадщини необхідно позивачеві для включення пенсії [PERSON] , що не була отримана ним за життя, до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . В силу ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення тощо. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання за однією адресою на час відкриття спадщини матері та батька позивача, а саме [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , що підтверджується встановленими обставинами, в тому числі, поясненнями свідка у судовому засіданні. Встановлення даного факту необхідно заявнику [PERSON] для отримання можливості реалізувати спадкові права, інші спадкоємці судом не встановлені, що свідчить про відсутність в даному випадку спору про право. На підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливо, а його встановлення має для позивача юридичне значення і необхідно для оформлення спадкових прав після смерті матері. Крім того, як вбачається з відповіді Костянтинівської державної нотаріальної контори №2548/0217 від 22 грудня 2020 року (а.с.33), позивачу роз`яснено, що спадкоємець який сумісно не проживав (не був зареєстрований) разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустив строк для прийняття спадщини має право звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. В силу ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку про те, що [PERSON] пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача при вчиненні цих дій, у зв`язку із оголошенням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як зазначено у абзаці 7 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. У зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги відсутність заперечень проти позовних вимог з боку відповідача, враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] до теперішнього часу ніким не прийнята, суд вважає за необхідне визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] у три місяці з моменту набрання рішенням законної сили, що є достатнім строком для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved