Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є двоюрідним племінником [PERSON] ; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після матері, [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на ј частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [INFO] померла двоюрідна тітка позивача [PERSON] . У визначений законом строк [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини, яка була залучена до спадкової справи № 183/2014, заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Окрім позивача з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернувся [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги спадкування. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та визнання спадкоємцем відмовлено. Таким чином єдиним спадкоємцем [PERSON] , померлої [INFO] є позивач [PERSON] . Постановою від 10 жовтня 2017 року державний нотаріус 3 ДДНК Крупська Л.В. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , який був двоюрідним братом [PERSON] , померлої [INFO] . Той факт, що померла [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] підтверджується, тим що вони проживали за однією адресою: [ADDRESS] . Ступінь споріднення визначається за числом народження, що віддалюють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Позивач [PERSON] є родичом померлої [PERSON] четвертого ступеня спорідненості. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Раніше його представник [PERSON] надала виступ в дебатах, в якому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав заяву, в якій просив позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме визнати за ним право власності лише на 1/8 частину спадкового майна, а розгляд справи провести без його участі. Сама [PERSON] також надала заяву, в якій вказала, що підтримує заяву її представника про часткове задоволення позову, а розгляд справи просила провести без її участі. Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 07 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (Т-1, а.с. 8). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року позовну заяву [PERSON] задоволено та встановлено факт проживання з [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року до [INFO] (Т-1, а.с. 24-29). Втім, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року вищевказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська скасоване (Т-1, а.с. 30-32). Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21 червня 2017 року (Т-1, а.с. 33-36). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Л.В. від 10 жовтня 2017 року, 19 березня 2014 року за заявою про прийняття спадщини [PERSON] було заведено спадкову справу № 183/2014 на майно померлої [INFO] [PERSON] 06 жовтня 2017 року до спадкової справи № 183/2014 долучено заяву № 1622 про прийняття спадщини за законом двоюрідного племінника померлої [PERSON] , [PERSON] вищевказаною постановою позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] (Т-1, а.с. 17). З урахуванням зазначених обставин, заявник просив встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є двоюрідним племінником [PERSON] , а також встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після матері, [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до архівної довідки, виданої Державним архівом Смоленської області, Російської Федерації від 20.02.2014 року № 1310 в документах Смоленської духовної консисторії в метричній книзі записів народжених у 1899 році та хрещених в церкві села Харинове Рославльського уїзду зареєстроване народження «Евдокии», в графі «місяць та день народження» зазначено мовою оригіналу «6 августа, крещена 6 августа по старому стилю, номер записи - 14». В графі «батьки» мовою оригіналу записано «отец - села Хариново дворянин [PERSON] , мать - [PERSON] » (Т-1, а.с. 11). Відповідно до архівної довідки, виданої Державним архівом Смоленської області, Російської Федерації від 25.12.2013 року № 9923 в документах Смоленської духовної консисторії в метричній книзі записів народжених у 1907 році та хрещених в церкві села Харинове Рославльського уїзду ареєстроване народження « [PERSON] », в графі «місяць та день народження» зазначено мовою оригіналу «И августа, крещена 15 августа по старому стилю, номер записи - 27». В графі «батьки» мовою оригіналу записано «отец - села Хариново дворянини [PERSON] , мать - [PERSON] » (Т-1, а.с. 12). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 22.01.14 року № К-441-13 у книзі записів актів цивільного стану відділу ЗАЦС №2 м. Дніпропетровська є актовий запис № 38 від 23 січня 1925 року про реєстрацію шлюбу. Відомості про молодого - « [PERSON] , 1895 року народження росіянин. Відомості про молоду - « [PERSON] » 21 рік [PERSON] . Прізвище обох після одруження « [PERSON] » (Т-1, а.с. 13). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 23.01.14 року № К-442-13 у книзі реєстрації актів цивільного стану відділу РАЦС Чечелівського району м. Катеринослава є актовий запис № 1009 від 29 серпня 1925 року про народження [INFO] дитини чоловічої статі, прізвище ім`я, по батькові « [PERSON] ». Батько « [PERSON] », 28 років, росіянин. Мати « [PERSON] », 21 рік, росіянка (Т-1, а.с. 14). Відповідно до свідоцтва до народження, [PERSON] народився [INFO] . Батько - « [PERSON] », руський. Мати - « [PERSON] », актовий запис про народження №31, українка (Т-1, а.с. 10). Відповідно до довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 21.01.2014 року № К-439-2013, актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] немає (Т-1, а.с. 16). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 23.01.14 року № К-440-13 у книзі реєстрації актів цивільного стану по Кодацькій сільраді Чечелівського району м. Катеринослава є актовий запис № 342 від 25 квітня 1934 року про народження [INFO] дитини жіночої статі, прізвище ім`я, по батькові « [PERSON] ». Батько « [PERSON] », 33 роки, росіянин. Мати « [PERSON] », 25 років, росіянка (а.с. 15). Відповідно до запису про шлюб № 2548 18 листопада 1927 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище після укладення шлюбу « [PERSON] » (Т-1, а.с. 182). Також в судовому засіданні було оглянуто матеріали спадкової справи № 183/2014. Крім того, факт споріднення між вищевказаними особами підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] і [PERSON] , які є сестрами позивача. За таких обставин, з урахуванням вищевказаних обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] (померлої [INFO] ), який полягає в тому, що [PERSON] є двоюрідним племінником [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ст. 548 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки № 3977 від 26.01.2017 року голови квартального комітету № 2 [PERSON] [PERSON] з 08.04.1982 року по день смерті дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і станом на 06.10.2013 року разом з нею ніхто не мешкав та ніхто не був зареєстрований (Т-1, а.с. 21). Крім цього, факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтверджується довідкою з відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 02.11.2016 року № 3328/4 (Т-1, а.с. 22). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 21.04.2016 року № 5208, в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за гр. [PERSON] - ј частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.04.1963 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-929, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 89 за реєстровим № 85 (Т-1, а.с. 18), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Т-1, а.с. 19-20). В той же час, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] також мала сина - [PERSON] (Т-2, а.с. 73), який проживав разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли її діти в рівних частинах - [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, з урахуванням вищевказаних обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим встановити факт прийняття [PERSON] , спадщини після матері, [PERSON] , померлої [INFO] у розмірі 1/8 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Т-2, а.с. 75). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (Т-2, а.с. 130 (на звороті). Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно, а саме: ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до запису акту про встановлення батьківства № 20 від 05 травня 1978 року над [PERSON] [INFO] було встановлено батьківство [PERSON] (Т-2, а.с. 111). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як було вказано вище, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні було оглянуто спадкову справу № 405/2001 після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що після його смерті з заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] , якій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, судом встановлено, що позивач від спадщини не відмовлявся та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї двоюрідної тітки, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини в межах встановленого законом строку для вчинення таких дій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки [PERSON] , померлої [INFO] , на 1/8 частину домоволодіння [ADDRESS] з господарськими спорудами та будівлями. На підставі викладеного,

Outcome: partial