Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

07 лютого 2018 року [PERSON] (далі - заявник) звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті свого батька - [PERSON], [INFO], уродженця міста Почеп Брянської області, який помер [INFO] року в м. Зугрес Донецької області. Обґрунтовуючи заяву заявник зазначила, що її батько [PERSON] помер [INFO] року в м. Зугрес Донецької області, причина смерті - набряк головного мозку, субдуральний крововилив. 26.01.2018 року вона звернулась з заявою щодо державної реєстрації смерті свого батька до Краматорського міського відділу ДРАЦС та отримала відмову, оскільки на підтвердження смерті батька нею було пред'явлено документ, який виданий на території, де орган державної влади тимчасово не здійснює свої повноваження, тому єдиним засобом забезпечення реалізації її прав на підтвердження факту смерті свого батька є встановлення факту смерті в порядку окремого провадження в суді. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не з'явився, начальник відділу надав заяву про розгляд справи без присутності представника, у зв'язку з великим навантаженням роботи, заперечень проти встановлення факту смерті не мають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник - [PERSON], [INFO], уродженка міста Почеп Брянської області, зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта серії [NUMBER] виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 21 червня 1997 року. Згідно розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р) м. Зугрес Донецької області (Харцизька міська рада) відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також судом встановлено, що заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є рідною донькою [PERSON] (померлого), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.06.2010 року виданого відділом РАЦС Почепського району управління РАЦС Брянської області, актовий запис № 198 (повторне), копія якого долучена до матеріалів справи. З витягу Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019456942 від 26.01.2018 року, виданого Краматорським міським ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області вбачається, що [PERSON], [INFO] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON], [INFO] (померлий) отримував пенсію довічно, дата видачі посвідчення 13.04.2009 року, видано Пенсійним фондом України. Згідно долученої копії довідки про причину смерті № 255 від 03.10.2017 року виданої Бюро судово медичної експертизи Харцизького відділення, [PERSON] помер [INFO] року, причина смерті - набряк головного мозку, субдуральний крововилив. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.01.2018 року № 15.13-24-537, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м. Зугрес Донецької області, так як аналіз документів, представлених заявником, свідчить, що відповідно до ст. 133 Конституції України, документ видано незаконним державним утворенням, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та (або) особами незаконного утворення є недійсними та не створює правових наслідків. Також на підтвердження факту смерті [PERSON] до матеріалів справи долучені такі копії: свідоцтво про смерть [NUMBER] від 03.10.2017 року, свідоцтво про поховання серії АААА № 011565 [PERSON], розрахунковою квитанцією № 403982 від 04.10.2017 року, фотознімки з місця поховання. Листом начальника Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 07.02.2018 року № 15.13-18-971 повідомлено, що згідно перевірки, яка була проведена на запит суду, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян за період з [INFO] року по теперішній час, актовий запис про смерть відносно [PERSON], [INFO], відсутній. Вказана копія довідки про причину смерті та свідоцтво про смерть видані цивільними закладами м. Зугреса Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості довідці про причину смерті, яка видана органам та установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсними і не може створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця міста Почеп Брянської області, який помер [INFO] року в м. Зугрес Донецької області та дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть свого батька встановленого законодавством України зразка, оскільки воно створює правові насліди для подальшого оформлення спадщини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Outcome: approved