overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

04.11.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, та просить розірвати шлюб з [PERSON] Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 14.02.1998 року. У шлюбі мають доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони мають різні погляди на права та обов'язки подружжя. Конфлікти та суперечки стали нестерпними, що призвело до втрати почуття любові та поваги і вирішили проживати окремо. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Дітей просить залишити їй, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В судове засідання позивач не з"явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов просить задовольнити, прізвище залишити «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з"явився також. В заяві просить справу розглядати у його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони 14.02.1998 року зареєстрували шлюб у Курчицькій сільській раді Новоград-Волинського району, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). У шлюбі мають доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8). Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї. Позивач та відповідач в заявах наполягали на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно вимог ст.88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, тобто 243,60 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

04.11.2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" кредитний договір. У порушення умов цього договору від відповідача не надходять платежі по кредиту та проценти за користування ним, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 13327,80 грн., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву якою прохав провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 10.02.2014 року [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" договір згідно якого отримав кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором відповідач перед банком станом на 15.10.2014 р. має заборгованість у сумі 13327,80 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання який установлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

04.11.2014 р. позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" кредитний договір. У порушення умов цього договору від відповідача не надходять платежі по кредиту та проценти за користування ним, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 5856,48 грн., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву якою прохав провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 22.06.2012 року [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" договір згідно якого отримав кредит у розмірі 2263,96 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, відповідач перед банком станом на 16.10.2014 р. має заборгованість у сумі 5856,48 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання який установлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

04.11.2016 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою\~ про надання\~ психіатричної\~ \~\~допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], б. 73, кв. 15, посилаючись на те, що [PERSON] госпіталізований в психіатричний заклад за заявою опікуна. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2006 року [PERSON] визнаний недієздатним, призначений опікуном син [PERSON] [PERSON]. [PERSON] є інвалідом 2-ї группи по псіхіатричному захворюванню - безстроково. Діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїдальний тип дефекту». У зв'язку з госпіталізацією за даним діагнозом та відсутністю згоди особи на лікування в добровільному порядку в медичному закладі, КУ «ООМЦПС», звернулась до суду з заявою про вирішення питання про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. У судовому засіданні лікар психіатр психіатричного відділення КУ «ООМЦПЗ» [PERSON] наполягав на тому, щоб [PERSON] було госпіталізовано, у звязку з тяжким захворюванням. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву закладу. У судовому засіданні [PERSON] назвав своє прізвище ім'я та по батькові, дату народження, де проживає. Із заявою психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію був не згодний, пояснив, що може лікуватися дома. На решту питань відповідав не зрозуміло. Прокурор у судовому засіданні висловив думку про те, що зазначена\~ заява підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представника КУ «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров'я», прокурора, особи, відносно якої подана заява, вивчивши надані документи,\~ суд вважає, що заява підлягає задоволенню\~ за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише у стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У зв'язку з тим, що\~ [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, що становлять небезпеку для себе та оточуючих, суд прийшов до висновку про доцільність його госпіталізації\~ у примусовому порядку в умовах КУ «ООМЦПЗ». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

04.11.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 1997 року він проживав з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а 06.08.2004 року у них народився син [PERSON]. Однак, під час реєстрації дитини записали відомості про батька дитини відповідно до ст. 135 СК України. 31 серпня 2016 року [PERSON] померла, а сину було надано статус дитини-сироти, тому, позивач просить суд визнати його батьківство відносно сина [PERSON], так як є його біологічним батьком. Позивач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 06.08.2004 року народився [PERSON], в графі " батько" свідоцтва про його народження записано відомості відносно [PERSON], відповідно до ст.135 СК України. 31 серпня 2016 року [PERSON] померла, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 02 вересня 2016 року за №2265. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 13 жовтня 2016 року за №536, [PERSON] було надано статус дитини-сироти, який перебуває на утриманні [PERSON]. Факт утримання дитини-сироти [PERSON] також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї громадянина [PERSON]. Частиною 2 статті 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] вважає себе біологічним батьком [PERSON], бажає залишити його у своїй сім'ї , а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, [PERSON] бажає проживати із позивачем, перебуває на його утриманні та вважає його за свого біологічного батька, тому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

04.11.2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що, відповідач є батьком їх доньки [PERSON], [INFO], на її користь з нього стягнуто рішенням суду аліменти в сумі 256 грн.. На даний час донька підросла, потребує більших матеріальних витрат, відповідач працює в м. Києві та має стабільний дохід, тому просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки з 256 грн. до 1500 грн. Позивач в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги зменшила, просить стягнути з відповідача аліменти у сумі 700 грн. Відповідач в судове засідання не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в сумі 700 грн. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO], аліменти у розмірі 256 грн. щомісячно, починаючи з 05.10.2011 року і по [INFO]. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 статті 182 СК України, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років становить з 01 січня 2016 пo 30 квітня - 1455 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1531 грн., з 01 грудня - 1689 грн. Отже, враховуючи, що прожитковий мінімум на дітей відповідного віку зріс, відповідач сплачує лише 256 грн. на утримання доньки, що навіть не становить 30% прожиткового мінімуму, тому суд вважає, що є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

04.11.2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що, відповідач є батьком їх доньки Крістіни, [INFO], на її користь з нього стягнуто рішенням суду аліменти в сумі 256 грн.. На даний час донька підросла, потребує більших матеріальних витрат, відповідач працює в м. Києві та має стабільний дохід, тому просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки з 256 грн. до 1500 грн.. Позивач в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO], аліменти у розмірі 256 грн. щомісячно, починаючи з 05.10.2011 року і по 25.06.2026 року. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 статті 182 СК України, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років становить з 01 січня 2016 пo 30 квітня - 1455 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1531 грн., з 01 грудня - 1689 грн.. Отже, враховуючи, що прожитковий мінімум на дітей відповідного віку зріс, відповідач сплачує лише 256 грн. на утримання доньки, що навіть не становить 30% прожиткового мінімуму, тому суд вважає, щоє підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

04.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із [PERSON] . У заяві посилається на те, що вона з серпня 2015 року постійно проживала з [PERSON] , вела із нею спільне господарство. Після смерті [PERSON] - [INFO] , здійснила її поховання. Інших спадкоємців вона не має. У 2020 році звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину. Однак, у зв`язку з тим, що відсутній факт родинних відносин нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини. Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Довідкою ОСББ "Чайка" № 2162 від 27.11.2020 року встановлено, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації з [PERSON] з 15.08.2015 року до її смерті - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , вела з нею спільне господарство, що підтверджується заявами сусідів - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). У зв`язку з відсутністю у заявника документів, що підтверджують її родинниі відносини із [PERSON] постановою державного нотаріуса Ружицького Д.О. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, факт проживання [PERSON] з [PERSON] має бути встановлений. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

04.12.2013 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі також зареєстрований, як такий, що проживає, її син [PERSON] відповідач по справі. Позивач посилається на те, що відповідач з початку 2010 року в квартирі не проживає не користується нею. Позивач просить визнати відповідача, таким що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки відповідач не проживає в ньому без поважних причин більше року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з зазначених вище підстав. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення в газеті. Представник Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без участі. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом договору дарування частини будинку від 29 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі № 2-266 та витягом з державного реєстру правочинів№ 608434 від 29.12.2004 року. Відповідач є сином позивачки, який, будучи зареєстрованим у вищезазначеній квартирі фактично з січня 2013 року не проживає в ній без поважних причин. Свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, підтвердили, що відповідач з початку 2013 року в квартирі не проживає без поважних причин, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив. Таким чином, поважності причин, з яких відповідач не користується спірним житлом, встановлено не було. Зі змісту акту складеного представниками КВЖРЕП № 14 вбачається, що громадянин [PERSON], зареєстрований за адресою [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з березня 2010 року. Спірні правовідносини регулюються ст.405 ЦК України, у відповідності до якої, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved