Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Представник Костопільської центральної районної лікарні Костопільської районної ради Рівненської області звернувшись з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача витрати у сумі 3148,70 грн., понесені на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року за результатами судового розгляду справи №564/2997/18 кримінальне провадження №12018180150000560 від 16.09.2018 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КГЖ України, у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від приватного обвинувачення. У зв`язку з вчиненням вищевказаного кримінального правопорушення, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Костопільській центральній районній лікарні Костопільської районної ради Рівненської області, а саме у хірургічному відділенні з 16 вересня 2018 року до 26 вересня 2018 року, тобто 10 ліжко-днів і витрати на його лікування згідно довідки-розрахунку лікувального закладу №2123/01-14/18 від 01.10.2018 становлять 3148,70 грн. Оскільки витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 3148,70 грн. [PERSON] добровільно не відшкодовані, вважає, що їх слід стягнути з відповідача у судовому порядку. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19 березня 2019 року цивільну справу було передано за підсудністю до Рівненського міського суду Рівненської області. 10 квітня 2019 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 27 травня 2019 року представником позивача подану заяву, в якій зазначено, що рішенням Костопільської районної ради №503 від 29 листопада 2018 року Костопільську центральну районну лікарню реорганізовано шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Судом встановлено, що Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року за результатами судового розгляду справи №564/2997/18 кримінальне провадження №12018180150000560 від 16.09.2018 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КГЖ України, у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від приватного обвинувачення. Ухвала суду набрала законної сили 21 листопада 2018 року. У зв`язку з вчиненням вищевказаного кримінального правопорушення, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Костопільській центральній районній лікарні Костопільської районної ради Рівненської області, а саме у хірургічному відділенні з 16 вересня 2018 року до 26 вересня 2018 року, тобто 10 ліжко-днів і витрати на його лікування згідно довідки-розрахунку лікувального закладу №2123/01-14/18 від 01.10.2018 становлять 3148,70 грн. Понесені Костопільською центральною районною лікарнею Костопільської районної ради Рівненської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 3148,70 грн. [PERSON] добровільно не відшкодовані, а тому позивач просить їх стягнути з відповідача у судовому порядку. Як вбачається з п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу, лише в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, щоміж злочинними діями відповідача [PERSON] , яка спричинила тяжкі тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , та перебуванням його на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, а також те, що кримінальне провадження закрито знереабілітуючих підстав, суд прийшов до переконання, що відповідач зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Оскільки розрахунок витрат на стаціонарне лікування [PERSON] у сумі 3148,70 грн. проведено позивачем у відповідності до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, суд приймає його до уваги. Також судом установлено, що в результаті рішенням Костопільської районної ради №503 від 29 листопада 2018 року Костопільську центральну районну лікарню реорганізовано шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради. А тому витрати у сумі 3148,70 грн., понесені Костопільською центральною районною лікарнею Костопільської районної ради Рівненської області на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, слід стягнути на користь комунального некомерційного підприємства «Костопільська центральна районна лікарня» Костопільської районної ради. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved