Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

02.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким\~ виконавчий напис № 1320 від 10.06.2014 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на квартиру № 71, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу - визнати таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому вважає, що він не підлягає виконанню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач та його представники у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] - Банк» у судове засідання вдруге не зявився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, надав суду письмові заперечення проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] був повідомлений про порушення забезпеченого іпотекою зобовязання належним чином. Також зазначав, що твердження [PERSON] про те, що нотаріусом не перевірено належним чином безспірність вимог ПАТ «[PERSON] -Банк» та не витребувано необхідних документів також не відповідають дійсності, оскільки при направлені заяви ПАТ «[PERSON] - Банк» про вчинення виконавчого напису до заяви були додані усі необхідні документи, що підтверджують безспірність вимог кредитора. Також повідомив суд, що на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року про визнання неправомірними дій банку, встановлення факту нікчемності правочину, зобовязання банку виконати умови подана заява про його перегляд. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та представник третьої особи Першого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, витребувані документи суду не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк» (правонаступником якого Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 800003826, відповідно до умов якого Банк надав Позивачу у тимчасове користування кредит в розмірі 80\~000 доларів США під 13,5 % річних з зобовязанням остаточного повернення кредиту 14 травня 2028 року. Для забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним кредитним договором між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №800003826-И від 14 травня 2008 року, відповідно до умов п. 3.1 якого Позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно у вигляді квартири, що складається із 2 кімнат, загальною площею 50,4 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова будинок № 14, корпус № 2[ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 14 травня 2008 року, за реєстровим № 1016, та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 14 травня 2008 року під № 2888655. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як стверджує позивач вже в жовтні 2008 року від працівників Банку йому стало відомо про підняття розміру процентів за користування кредитом з 13,5 % до 16,5 % річних. Дійсно п. 5.2 Кредитного договору передбачено, що Банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни на світових фінансових ринках або на фінансовому ринку України, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загально визнаних внутрішньо державних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів, змін в діючому законодавстві тощо. Про зміну розміру процентової ставки по кредиту та внесення у звязку із цим змін в Додаток № 1 до Договору, Банк повідомляє Позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу Позичальника, зазначеному в Розділі 1 Договору. У звязку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі Сторін, Позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до Додатку № 1 до Договору та викладення додатку № 1 у новій редакції. Доказів направлення зазначеного рекомендованого листа на адресу Позичальника та його отримання [PERSON] у судовому засіданні відповідачами надано не було. Не погоджуючись зі підняттям розміру процентної ставки, позивач [PERSON] 16.11.2012 року звернувся до банку з заявою, в якій повідомив про відсутність законних підстав для підвищення процентної ставки, а в травні 2013 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») про визнання неправомірними дій банку, встановлення факту нікчемності правочину, зобовязання банку виконати умови. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року позов [PERSON] було задоволено. Визнано дії Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») щодо одностороннього підвищення ставки за кредитним договором № 800003826, укладеним 14 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] неправомірними. Визнано кредитний договір № 800003826, укладений 14 травня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»), в частині зміни відсоткової ставки, зазначеної в пункті 5.2 кредитного договору нікчемним правочином. Зобовязано Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (до зміни найменування - Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк») виконати умови кредитного договору № 800003826, укладеного 14 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом зарахування в рахунок погашення залишку заборгованості за кредитом надмірно сплачених платежів за процентами. Проте, не зважаючи на наявність спору щодо суми заборгованості та наявність з травня 2013 року справи в суді, Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису, у звязку з чим нотаріусом було видано виконавчий напис, в якому пропонується за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири № 71 загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова, будинок № 14, корпус № 2 задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання боржником [PERSON] умов Кредитного договору за період з 14 червня 2013 року по 14 квітня 2014 року внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом - 984\~723, 79 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом 32\~890, 69 гривень, та суми плати, що здійснена Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» за вчинення виконавчого напису - 3\~730 гривень, що разом становить суму загальної заборгованості станом 14 квітня 2014 року у розмірі 1\~021\~344, 48 гривень. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною. Відповідно до п. 2.3 глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Згідно з п. 3.1 глави 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. (п. 3.2. Порядку). Пунктом 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема абз. 6 п. 283 Інструкції зазначає, що виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. На підставі вищевикладеного, нотаріусом при вчиненні виконавчих написів не було з'ясовано безспірність вимог Банку до Іпотекодавця, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а від так виконавчий напис від 10 червня 2014 року є таким, що не підлягає виконанню. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 січня 1992 року N 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Крім того, вирішуючи питання наявності заборгованості позивача перед банком, суд бере до уваги заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року, яке на теперішній час не скасовано та є чинним. Зважаючи на викладене, суд вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 10 червня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 1320 слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved