Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

04 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Самарська районна у м.Дніпропетровську рада про визначення порядку користування квартирою та про розділ рахунків щодо сплати комунальних послуг. Свої позовні вимоги (з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.12.2014р., а.с.30-31) обґрунтувала тим, що вона та її дочка [PERSON] (відповідач) мешкають за адресою [ADDRESS]. Дана квартира належить на праві спільної сумісної власності їй - [PERSON], її доньці (відповідачці) - [PERSON] та її померлому чоловікові - [PERSON]. Квартира загальною площею 49,2 кв.м. та житловою площею 27,9 кв.м. складається з двох житлових кімнат: 5 (нумерація згідно технічного паспорту) - загальною площею 16,3 кв.м. та 6 - загальною площею 11,6 кв.м., 1 - коридор, 2 - ванна, 3 туалет, 4 кухня, 7 - кладова, 1 - лоджія. Проте між нею та дочкою склалися вкрай неприязні відносини. Позивач в позовній заяві та у судовому засіданні посилається на те, що відповідач фактично виживає її з квартири, перешкоджає їй у користуванні кухнею, вбиральнею, псує її речі. Враховуючи те що ще за життя [PERSON], та на даний час між позивачем та відповідачем (співвласниками) склався порядок користування квартирою, кімнати якої є окремі: фактично позивач користується житловою кімнатою 5 - загальною площею 16,3 кв., а відповідач житловою кімнатою - 6 та лоджією - загальною площею 13,1 кв.м., відповідач веде господарство, окремо від позивача, остання просить суд виділити їй окрему житлову кімнату площею 16,3 кв. м., а [PERSON] кімнату та лоджію загальною площею 13,1 кв.м., інші приміщення в вищевказані квартирі, а саме: коридор загальною площею 1,1 кв.м., ванна загально площею 2,5 кв. м., туалет загальною площею 1,1 кв.м., кухня загальною площею 8,1 кв.м., кладову загальною площею 0,3 кв.м. залишити в загальному користуванні. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в уточненій позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що її мати є психічно хворою людиною, а її брат [PERSON] намагається скористатись станом матері та розділити квартиру (а.с.34-36, 45-46, 52). Представник Самарської районної у м.Дніпропетровську ради в судове засідання на слухання по справі не з'явився, надав до суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу за відсутністю представника. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач [PERSON] та [PERSON] мешкають у двохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Спірна квартира житловою площею 27,9 кв.м. складається з двох житлових кімнат: 5 (нумерація згідно технічного паспорту ) - загальною площею 16,3 кв.м. та 6 - загальною площею 11,6 кв.м., 1 - коридор, 2 - ванна, 3 туалет, 4 кухня, 7 - кладова, 1 - лоджія. Спір між сторонами у справі виник з приводу порядку користування вказаною квартирою, загальна житлова площа якою складає 49,2 кв.м. На даний час між позивачем та відповідачем склався порядок користування квартирою, а саме: фактично позивач користується житловою кімнатою 5 - загальною площею 16,3 кв., а відповідач житловою кімнатою - 6 та лоджією - загальною площею 13,1 кв.м. Сторони встановили замки на кімнатних дверях, що підтверджено у судовому засіданні сторонами у справі. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950р.), кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. Згідно ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутністю згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до правил ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою. Як розяснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" , судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що відносини між відповідачем та позивачем є конфліктними, спільний побут та спільне користування квартирою викликають додаткові підстави для виникнення сварок між сторонами про що свідчить зайнята сторонами в судовому засіданні позиція, що також підтверджується показами свідка [PERSON] та зверненнями відповідача до органів міліції (а.с.39-40, 45-46, 61). Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведені норми права і встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв'язок їх в сукупності, суд вважає за можливе визначити порядок користування спірною квартирою, який був встановлений співвласниками квартири раніше, у відповідності з заявленими позовними вимогами, без ущемлення інтересів сторін, додержуючись принципу розумності і справедливості, надати в користування [PERSON] кімнату площею - 16,3 кв.м. надати в користування [PERSON] кімнату площею 11,6 кв.м. та лоджію загальною площею 1,5 кв.м., інші приміщення в вищевказані квартирі, а саме: коридор загальною площею 1,1 кв.м., ванна загально площею 2,5 кв. м., туалет загальною площею 1,1 кв.м., кухня загальною площею 8,1 кв.м., кладову загальною площею 0,3 кв.м. залишити в загальному користуванні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved