Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

13.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду про визнання за нею права власності на житловий будинок загальною площею 84,7 кв.м. та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 15.01.1962 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якому на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.1996 р. належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. [INFO] її чоловік помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеного домоволодіння. Вона є спадкоємцем першої черги за законом і у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що квартира не була зареєстрована за чоловіком у Бюро технічної інвентаризації. Зазначене змушує її звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що житловий будинок загальною площею 84,7 кв.м. та господарські будівні і споруди, розташовані по [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Прєсною Е.Г. та зареєстрованому у реєстрі за № 176. Згідно технічного паспорту, виданого КП «Великоновосілківське РБТІ» Донецької області 17.12.2013 р., домоволодіння, розташоване по [ADDRESS], складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., з тамбуром літ. «а-1», ганком літ. «а'», сараю літ. «Б-1», сараю літ. «В-1», гаража літ. «Г-1», свердловини І, огорожі №1, воріт №2. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом ДРАЦС Великоновосілківськького районного управління юстиції у Донецькій області 15.10.2012 р., [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний запис № 154. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Як вбачається з довідки № 02-28-6144 від 20.12.2013 р., виданої виконавчим комітетом Великоновосілківської селищної ради, [PERSON] мешкав за адресою: с. Новий Комар Великоновосілківського району Донецької області по вул. Комарова,47 з 1995 року і по день смерті. На момент смерті мав склад сім'ї: дружину [PERSON] Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивачка по справі [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження. Згідно постанови приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] № 52/02-31 від 07.02.2014 р., позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], оскільки позивачем не було надано нотаріусу документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на нерухоме майно на ім'я спадкодавця. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 392 ЦК України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Право власності на спірне майно придбане у спосіб та оформлене в передбаченому діявшим на той час Цивільним кодексом УРСР порядку, що підтверджується посвідченим державним нотаріусом договором купівлі-продажу, і відсутність державної реєстрації права власності на квартиру не є перешкодою для оформлення позивачкою своїх спадкових прав. Таким чином, доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved