Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

13 вересня 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON], представник позивача - адвокат [PERSON], в якій вона просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в тому числі грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 14692,19 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 95841,05 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2658, 81 гривень.. Свої вимоги позивач\~обґрунтовує тим,\~що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 04.05.2017, звільнена за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.\~При звільненні\~відповідач не\~виплатив їй\~зазначені виплати(а.с.2-4). 09.10.2018 представник позивача доповнила позовну заяву та просила стягнути з відповідач на користь позивача 1000,00 гривень на правничу допомогу(а.с.58-59). Належним чином\~повідомлена про\~час та\~місце розгляду\~справи позивач\~[PERSON]\~до суду не прибула, доручила свої інтереси представляти адвокату [PERSON] (а.с.44,81). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі(а.с.102); позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, надала до суду відповідь на відзив, в якому додатково зазначила, що позивач при звільненні не отримав усі належні йому платежі, його майнові вимоги щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Заперечення відповідача ґрунтуються на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не вказав, що на підприємстві діє сучасне електронне начислення заробітної плати і ведення табелю обліку «АРМ ФОБС», документообіг на підприємстві ведеться «УЗ СКЕДО». Усі дані передавалися на Київ, які є в базі. Щодо посилання представника відповідача на науково- правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, то він не може бути доказом звільнення власника чи уповноваженого ним органу від відповідальності перед найманим працівником, оскільки цей висновок викликає сумнів в його відповідності дійсності і в тому він зроблений обєктивно та не упереджено щодо осіб яких він стосується та для яких має юридичне значення. Крім того, на думку представника позивача, в діях керівництва ПАТ «Українська залізниця» вбачається кримінальна відповідальність за невиплату заробітної плати, яке також жодним чином не проводило службову перевірку, не створювалися групи, комісії по вирішенню даного питання, аудит, економічну експертизу станом до теперішнього часу(а.с.89-92). Представник відповідача в судове\~засідання не\~з'явився,\~надав до\~суду заяву\~про проведення\~судового засідання\~без його\~ участі(а.с.87); представником \~надано відзив\~на позовну\~заяву (а.с.62-72),\~в якому\~позовні вимоги\~не визнав,\~ посилався\~на те,\~що у\~звязку з\~захопленням невідомими\~особами адміністративної\~будівлі та\~виробничих обєктів\~ПАТ «Укрзалізниця»,\~розташованих,\~зокрема,\~у м.\~Донецьку,\~у відповідача\~з 20\~березня 2017\~року відсутній\~доступ до\~документації підприємства\~(кадрової,\~первинної,\~технічної,\~договірної,\~податкової,\~архівної)\~до компютерних\~баз та\~втрачено контроль\~над господарською;\~нарахування заробітної\~плати та\~інших виплат\~працівникам є\~неможливим,\~зважаючи на\~те,\~що воно\~проводиться на\~підставі документів\~з первинного\~обліку праці\~та заробітної\~плати:\~штатного розпису,\~розцінок та\~норм праці,\~табелю обліку\~використання робочого\~часу,\~розпоряджень про\~надбавки та\~премії за\~умови,\~що господарська\~діяльність здійснювалась.\~Через захоплення\~підприємства невідомими\~особами відповідач\~втратив контроль,\~в тому\~числі і\~над вказаною\~документацією; висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, в тому числі, м. Донецьк та зробила висновки щодо відсутності вини ПАТ «Укрзалізниця» у невиконанні своїх обовязків передбачених законодавством України про працю. Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Згідно записів в трудовій книжці БТ-ІІ № 5917838, [PERSON] з 1994 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця»; 08.04.2011 працювала на посаді начальника сектору впровадження та експлуатації АСУ диспетчерського управління Виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП « Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця» (а.с.9-12). 15.04.2016 «Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця» " на підставі Закону України від 23.02.2012 № 4442-IV,\~постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, реорганізована шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; 01.08.2016 наказом № 1/0С від 29.07.2016 у звязку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з позивачкою продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді начальника сектору впровадження та експлуатації АСУ диспетчерського управління Виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП « Інформаційно-обчислювальний центр» СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.24). Згідно наказу від 04.05.2017 № 54/ОС [PERSON] звільнено з\~04.05.2017на\~підставі п.1\~ст.36\~КЗпП України\~ за\~угодою сторін (а.с.41). Наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". В наказі зазначено, що [PERSON]\~ має право на компенсацію за 26 днів відпустки (а.с.41). Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ\~«Українська залізниця»\~є належним відповідачем у справі. Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за липень 2016 року, за період з березня по травень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): липень 2016 року -3063,18 грн., березень 2017 року 4663,63 грн., квітень 2017 3174,49 грн., травень 2017 6454,52 грн.(з урахуванням компенсації за невикористані 26 днів відпустки(а.с.18-20). В розрахункових листах за березень травень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою. Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень 2017 року позивачем відпрацьовано -10 днів, за квітень травень 2017, позивачкою відпрацьовано «0» (а.с.15-17). Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що\~ Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Також КМУ своєю постановою від 02.09.2015 за №735 затвердив Статут ПАТ\~«Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21.10.2015 в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ\~Українська залізниця. Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,\~та є регіональною філією даного товариства. Статтею 94 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 29.06.2017, при звільненні\~не отрималавсі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України\~від 02.09.2014№\~1669-VII\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст. 116 КЗпП України, не передбачено. Тому посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є підставою для відмови у позові в повному обсязі, оскільки його вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, повязані з виплатами, встановленими\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні. На підставі ст. 89 \~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 \~передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, звільнено позивача 04.05.2017. Ухвалою суду від 10.10.2018 було витребувано з Бахмутсько-Лиманського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-7 (а.с.75-76). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати позивачці(код 40150216) за березень 2017 року становить 5864,85 грн., за квітень-травень 2017 року дані відсутні (а.с.84). Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачкою, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року (5864,85 грн., а.с.19) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України. Згідно розрахунків заробітної плати за березень- травень 2017 року позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.19-20). Копією наказу № 19/ІОЦ від 17.03.2017 підтверджено встановлення простою робітникам виробничого підрозділу, а також тебелями обліку використання робочого часу позивача, підтверджуються кількість днів простою (а.с.15-17, 28). Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Положеннями \~ст.83 КЗпП України\~та\~ЗУ «Про відпустки», визначено, що\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. Факт\~роботи [PERSON] та невиплати їй\~компенсації за 26 днів\~щорічної відпустки підтверджується представленими доказами і, зокрема, копією наказу(розпорядження) № 54/ОС від 04.05.2017, довідкою розрахунком невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення [PERSON] та розрахунком оплати відпускних(а.с.20-21,41). Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.\~115,116\~КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи обставини,\~ викладені вище,

Outcome: partial