Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 5476 грн. 55 коп. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 06.09.2014 року, з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ 21134», державний номерний знак [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Шевролетт», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.12.2014 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно висновку експерта складає 5767 грн. 86 коп. Відповідач на момент ДТП не виконав вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 23.10.2014 року [PERSON] подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. Позивач здійснив виплату [PERSON] у розмірі 4806,55 грн., виходячи з наступного: 5767,86 грн. - 963,31 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара у розмірі 670 грн., а всього 5476,55 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 06.09.2014 року, приблизно о 17 год. 00 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21134», державний номерний знак ІВ6990 по вул. Харківських Дивізій, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, рухаючись заднім ходом з парковки, не переконався в безпечності маневру, здійснив зіткнення з автомобілем «Шевролетт», державний номерний знак [NUMBER], завдавши матеріальних збитків. Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова (справа 2011/7672/14) від 22 грудня 2014 року встановлено, що зазначена ДТП сталася з вини водія [PERSON] який порушив вимоги п.п.2.9 та 10.9 ПДР України. [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 130 ч.1, 124 КУпАП. (постанова Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.12.2014 року справа 645/7672/14, провадження 3/645/1969/14) Цивільна відповідальність водія автомобіля «Шевролетт», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] на час ДТП була застрахована в Моторному (транспортному) страховому бюро за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідач на момент ДТП не виконав вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків, г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви. 23.10.2014 року [PERSON] подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. Позивач здійснив виплату [PERSON] у розмірі 4806,55 грн., виходячи з наступного: 5767,86 грн. - 963,31 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара у розмірі 670 грн., а всього 5476,55 грн. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Фактичні витрати позивача, пов'язані зі страховим випадком складають 5476 грн. 55 коп., які підлягають стягнення з відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved