Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ВАТ «Львівагротранссервіс», в якому просив визнати запис №22 від 05.01.2016 року та запис №23 від 10.10.2005 року в трудовій книжці недійсними, зобовязати внести новий запис у трудову книжку про поновлення на роботі відповідно до наказу ВАТ Львівагротранссервіс №3 від 02.04.2016 року згідно п.гл.2.10 гл.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», зобовязати провести виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою видачі неналежно оформленої трудової книжки, зобовязати провести виплату моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.08.2014 року та 23.12.2014 року не виконувались. Рішенням суду від 05.11.2015 року зобовязано відповідача внести в трудову книжку виправлення в записі №19 в графі «дата запису 10.10.2005 року» та в записі №21 в графі «06.07.2015 року» відповідно до Інструкції. Однак, 05.01.2015 року відповідач знову умисно допустив помилку при внесенні запису в трудову книжку №23, що порушує його трудові права, яка підлягає виправленню. Трудова книжка неодноразово витребовувалась відповідачем, однак станом на 28.02.2017 року в записах трудової книжки містяться недостовірні записи, які не відповідають вимогам Інструкції. Допущені помилки в записах №19 і №23 привели до визнання позивача працюючим пенсіонером з 10.10.2005 року і зниження розміру пенсії та унеможливлює перерахунок пенсії з визнанням переплати Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в сумі 5371,83 грн. Записи №22 та №23 від 10.10.2005 року є недійсними, так як суперечать наказу Львівагротранссервіс №3 від 02.04.2014 року і вимогам п. гл. 2.10, і визнають позивача працюючим пенсіонером з 10.10.2005 року. Належно оформлену трудову книжку позивачу не було надано. Моральну шкоду він оцінює в 5000 грн. Крім того, позивач подав додаткові позовні вимоги про визнання правочину щодо поновлення його на роботі з 10.10.2005 року відповідно до записів трудової книжки №19, №23 недійсним, вчиненим під впливом обману, просив провести визначення розміру збитків і моральної шкоди за вчинення даного правочину з відповідними відрахуваннями єдиного соціального внеску згідно із Законом, надати правову оцінку діям посадових осіб ВАТ Львівагротранссервіс і Пустомитівського районного ВДВС Головного управління юстиції, щодо невиконання судових рішень. В обгрунтування вказаних вимог покликається на те, що внесення записів №19 і №23 від 10.10.2005 року в трудовій книжці прикривало обставини грубого порушення закону, оскільки дії посадових осіб відповідача містили ознаки кримінальних правопорушень, а тому даний правочин підлягає визнанню недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] на підставі викладених мотивів, позов підтримав з врахуванням додаткових та уточнених позовних вимог, поданих 27.03.2017 року та 24.04.2017 року, просив визнати записи №18 від 10.10.2005 року, №19 від 10.10.2005 року, №21 від 06.07.2015 року, №22 від 05.01.2016 року, №23 від 10.10.2005 року, №24 від 05.01.2016 року, №25 від 05.01.2016 року, №26 від 05.01.2016 року, №27 від 06.07.2015 року в трудовій книжці позивача недійсними, провести визначення розмірів збитків і моральної шкоди за вчинення даного правочину за правилами ч.4 ст. 235 КЗпП України і ч.2 ст. 230 ЦК України з врахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями щодо середньоденної зарплати позивача, яка складає 109,62 грн. з відповідними відрахуваннями соціального внеску відповідно до Закону та компенсації відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», надати правову оцінку діям посадових осіб Пустомитівського районного ВДВС Головного управління юстиції у Львівській області щодо неналежного виконання рішення Пустомитівського районного суду від 23.12.2014 року і від 05.11.2015 року, зобовязати провести виплату моральної шкоди, визнати правочин щодо поновлення його на роботі з 10.10.2005 року відповідно до записів трудової книжки №19, №23 недійсним, вчиненим під впливом обману, провести визначення розміру збитків і моральної шкоди за вчинення даного правочину з відповідними відрахуваннями єдиного соціального внеску згідно із Законом, надати правову оцінку діям посадових осіб ВАТ Львівагротранссервіс і Пустомитівського районного ВДВС Головного управління юстиції, щодо невиконання судових рішень. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю та захисти його порушені законні права та інтереси. В судове засідання 11.05.2017 року представник відповідача ВАТ „Львівагротранссервіс не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні 24.04.2017 року позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення, у яких зазначив, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року скасовано наказ голови правління ВАТ «Львівагротранссервіс» №102-к від 08.10.2005 року «Про звільнення» та поновлено [PERSON] на посаді головного інженера ВАТ «Львівагротранссервіс» з 10.10.2005 року, внесено відповідний запис до трудової книжки за №19. Рішеннями Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року та від 05.11.2015 року зобовязано відповідача внести в трудову книжку позивача запис про недійсність запису №18 від 10.10.2005 року та відповідно виправлення в записі №19 в графі «дата запису», 10.10.2005 року та в записі №21 в графі «дата запису» 06.07.2015 року. Дані рішення були виконані, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження. Трудова книжка була видана позивачеві, поновлення на роботі не є правочином, відрахування єдиного соціального внеску не передбачене зі збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Суд враховує, що відповідно до ст. 1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А отже, захист прав фізичних та юридичних осіб, а також інтересів держави, крім іншого забезпечується своєчасним розглядом справ. Частиною 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, прийнятої [PERSON] Європи 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянутими впродовж розумного строку. За вказаних вище обставин, враховуючи необхідність дотримання передбачених процесуальним законом стислих строків розгляду спорів, які виникли з трудових правовідносин, не надання представником відповідача належних доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання, суд приймає рішення про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача на підставі матеріалів справи та представлених суду доказів. Заслухавши доводи позивача, проаналізувавши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року (справа №450/3077/14-ц), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31.03.2015 року, вирішено стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись [PERSON] 4424,38 грн. ( чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 38 коп.) недонарахованої та недоплаченої заробітної плати за період з 15.11.2013 року по 02.06.2014 року; 15785 грн. 28 коп. (пятнадцять тисяч сімсот вісімдесят пять гривень 28 коп.) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року, з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 245,86 грн. (двісті сорок пять гривень 86 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Зобовязано Відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку [PERSON] запис про недійсність запису № 18 від 10.10.2005 року відповідно до п. 2.10 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем ДВС Пустомитівського РУЮ [PERSON] 17.09.2015 року, закінчено примусове виконання виконавчого лист №450/3077/14-ц про зобовязання Відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку [PERSON] запис про недійсність запису № 18 від 10.10.2005 року відповідно до п. 2.10 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року та встановлено внесення згаданих вище відомостей у трудову книжку позивача. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2015 року (справа №450/2477/15-ц) вирішено стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись [PERSON] 23 677,92 грн. (двадцять три тисячі шістсот сімдесят сім гривень 92 коп.) середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2014 року по 05 листопада 2015 року, включно з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 11 318,04 грн.(одинадцять тисяч триста вісімнадцять гривень 04 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись [PERSON] 5000 (пять тисяч) грн. відшкодування за завдану моральну шкоду. Зобовязано Відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку [PERSON] виправлення в записі № 19 в графі "дата запису" 10.10.2005 року та в записі № 21 в графі "дата запису" 06.07.2015 року відповідно до „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Постановою про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем ДВС Пустомитівського РУЮ [PERSON] 08.02.2016 року, закінчено примусове виконання виконавчого листа №450/2477/15-ц про зобовязання Відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку [PERSON] виправлення в записі № 19 в графі "дата запису" 10.10.2005 року та в записі № 21 в графі "дата запису" 06.07.2015 року відповідно до „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року та встановлено внесення згаданих вище відомостей у трудову книжку позивача. Таким чином, судом встановлено, що записи №18, 19, 21 у трудовій книжці позивача були предметами судового розгляду, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, записом №22 від 05.01.2016 року у трудовій книжці позивача визнано недійсним запис №19 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2015 року, записом №24 від 05.01.2016 року недійсним запис №21 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2015 року, записом №25 від 05.01.2016 року недійсним запис №24, записом №26 від 05.01.2016 року недійсним запис №21 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2015 року, записом №27 від 06.07.2015 року недійсним запис №18 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.03.2015 року. Із змісту п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Мінюсту, Міністерства праці України, Мінсоцзахисту від 29.07.1993, № 58 вбачається, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. Таким чином судом встановлено, що записи №22, 24, 25, 26, 27 у трудовій книжці позивача виконані відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Запис №23 від 10.10.2005 року виконаний з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме невірно зазначено «дату запису». Зокрема у графі «дата запису» зазначено дату поновлення на роботі згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року. Як зазначив позивач, трудову книжку він отримав та така перебуває у нього. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином судом встановлено, що підстави для виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відсутні, оскільки трудова книжка була видана позивачу та знаходиться у нього. Щодо посилання позивача на вчинення правочину, у тому числі, як зазначає позивач, під впливом обману, то суд не вбачає підстав для застосування норм ЦК України, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами є трудовими та врегульовані нормами КЗпП України. Поняття збитків закріплено у ч.2 ст. 22 ЦК України, якою визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, застосування поняття збитків до трудових правовідносинах не вбачається можливим. Згідно ч.1, 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем було заподіяно йому моральну шкоду суду надано не було. Посилання позивача на визначення розмірів збитків і моральної шкоди не може бути взяте до уваги суду, оскільки саме на позивача покладається обовязок визначення таких розмірів. Щодо вимог позивача про надання правової оцінки діям посадових осіб, то такі не можуть бути предметом розгляду даної цивільної справи, оскільки позивач звернувся до суду з трудовим спором, а не адміністративним (цивільним) позовом про визнання дій неправомірними. Усі заявлені позивачем позовні вимоги, окрім визнання запису №23 від 10.10.2005 року в трудовій книжці [PERSON] недійсним, є необгрунтованими, немотивованими та не підтверджені жодними доказами, а тому задоволенню не підлягають. Суд з врахуванням вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України, не прийняв заяву позивача від 11.05.2017 року, якою позивач фактично просив змінити предмет позову, оскільки зміна предмету або підстави позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial