Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.02.2019 року підсудність даної справи визначено Святошинському районному суду м. Києва. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2011 року. Від шлюбу мають дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] . Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння між нити, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного господарства. З вини обох сторін сімісне життя і збереження сім"ї стало не можливим, фактично шлюбні відносини припинились та спільного господарства вони не ведуть. 01.03.2019 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 01.03.2019 року Ухвалою судді відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів у справі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що між сторонами по справі 23.09.2011 року укладено шлюб у відділі ДРАЦС Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис 526. Від даного шлюбу у сторін по справі є дитина, а саме: а саме: [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача в розмірі 768,40 грн., у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved