Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

04 лютого 2019 року позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третьої особи - Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просила суд, встановити місце проживання дітей з нею - матір`ю, вселити її до будинку, де вона має постійне місце проживання з дітьми та виселити із вказаного будинку відповідача [PERSON] , кий самоправно зайняв вказане житлове приміщення та вчинив насильницькі дії щодо виселення [PERSON] із житла. 25 лютого 2019 року, Овідіопольський районний суд Одеської області відкрив провадження по цивільній справі № 509/476/19 за вказаною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та призначив підготовче засідання по справі. 29 травня 2019 року позивачка звернулась до суду із заявою про уточнення та зміну позовних вимог, в якій зазначила, що з 27 лютого 2019 року фактичні обставини справи змінились. А саме, 27 лютого 2019 року, слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ухвалив судове рішення за справою № 752/23781/18, згідно до якої, задоволене клопотання ст. слідчого СУ ГУ НП у м. Києві Рябчука О.Ю., погоджене прокурором прокуратури м. Києва Анпілоговою Б.Ю., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, [PERSON] у кримінальному провадженні № 12017100080011149 від 19.12.2017 року. Застосовано відносно підозрюваного [PERSON] , [INFO] , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19.03.2019 року. Отже, 27 лютого 2019 року, відповідач, [PERSON] , затриманий слідчими СУ ГУ НП у м. Києві та покинув житлове будинок [ADDRESS] . Про вказане свідчить ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва судове рішення за справою № 752/23781/18, копію якої позивачка надала до суду. Небезпека щодо фактичного вселення позивачки, [PERSON] , до її законного місця проживання, місця її реєстрації та постійного проживання зі своїми малолітніми дітьми, яка існувала з боку відповідача, [PERSON] відпала. Тому, саме з 27 лютого 2019 року, позивачці, матері [PERSON] , вдалось уникнути психологічних травм та негативного психологічного впливу відповідача на їх малолітніх дітей, та продовжити забезпечення дітям належного батьківського піклування в тому числі, шляхом вселення до свого та місця проживання своїх дітей. Таким чином з 27 лютого 2019 року, позивачка [PERSON] постійно проживає, виховує та надає повне батьківське піклування дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Тому позивачка просить суд ухвалити судове рішення, яким встановити місце проживання малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з нею матір`ю, [PERSON] , за адресою їх постійного місця проживання та реєстрації [ADDRESS] . Також, позивачка просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] не вчиняти будь-яких дій, спрямованих на його вселення чи на її, позивачки, [PERSON] виселення із будинку [ADDRESS] (постійного місця проживання з дітьми) та зобов`язати відповідача [PERSON] утриматись від вчинення будь-яких дій, спрямованих на самочинну зміну місця проживання їх дітей. В судовому засіданні позивачка та її представники адвокат Жучкова С.І. та адвокат Рашкевич С.О., повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] вказавши, що позивачка [PERSON] також звернулась із заявою до Органу опіки та піклування Овідіопольської державної районної адміністрації про встановлення місця проживання дітей, надавши усі відповідні документи, що обґрунтовували її заяву, та містять належні та допустимі докази її належного піклування за дітьми. 28 лютого 2019 р ., позивачка [PERSON] була особисто присутня на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Овідіопольській районній державній адміністрації, де надала особисті пояснення та документи. Наслідками розгляду її заяви є рішення Овідіопольської районної державної адміністрації від 01.03.2019 р. - Розпорядження № 9/А-2019 про встановлення місця проживання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , та висновок Органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] , за якими вбачається що встановлення проживання малолітніх дітей із матір`ю [PERSON] відповідає та забезпечує інтереси дітей. Крім того, представник позивачки, адвокат Жучкова С.І., зазначила в судовому засіданні, що з 03.08.2001 року по 12.06.2017 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На час розірвання шлюбу, 01.06.2017 року, сторони проживали окремо, що встановлено рішенням суду про розірвання шлюбу та письмовою заявою відповідача [PERSON] до суду. При цьому відповідач дав згоду на проживання малолітніх дітей з матір`ю за адресою [ADDRESS] , де мати - позивачка та їх малолітні діти є зареєстрованими з часу їх народження. Про вказане свідчать: рішення Малиновського районного суду від 01.06.2017 р. по справі № 521/490/17; письмова заява [PERSON] до Малиновського районного суду; довідка № 356 від 22.03.2018 р. про реєстрацію дітей. З часу розірвання шлюбу по жовтень 2018 р, коли діти проживали за спільною згодою сторін із матір`ю, діти мали впевнення своєї належності до сім`ї своїх батьків та усі необхідні умови для гармонійного фізичного та психічного розвитку за їх віком. Так, відповідач, мав безперешкодний доступ до виховання, спілкування з дітьми. Діти з повагою та любов`ю відносились як до матері, так і до свого батька. Після вчинення відповідачем [PERSON] протиправних дій щодо позбавлення дітей піклування матері, позивачка звернулась до суду та органів опіки та піклування в інтересах своїх дітей. Представники позивачки адвокат Жучкова С.О. та адвокат Рашкевич С.О. посилалась на вимоги ч. 1 ст. 9 Конституції України; ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. ст. 9, 18, 19, 27 Конвенції про права дитини; принципу 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН; ч. ч. 2, 3 ст. 3, ч. ч. 2-4 ст. 4, ч. ч. 1, 2 ст. 6, ч. ч. 2, 5-10 ст. 7, ст. 8, ч. ч. 1, 2, п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 18, ст. 141, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 162 СК України, ст.116 ЖК України, в обґрунтуванні правової позиції заявлених позивачкою [PERSON] позовних вимог в суді. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час, дату та місце та слухання справи неодноразово повідомлений належним чином, від отримання судових повісток, відповідач відмовлявся, про причини неявки, суд не повідомив. Судом встановлено, 27 лютого 2019 року, слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ухвалив судове рішення за справою № 752/23781/18, згідно до якої, задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУ НП у м. Києві Рябчука О.Ю., погоджене прокурором прокуратури м. Києва Анпілоговою Б.Ю., про застосування запобіжного захисту у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, [PERSON] у кримінальному провадженні № 12017100080011149 від 19.12.2017 р. Та у лютому 2019 р. застосовано відносно підозрюваного [PERSON] , [INFO] , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19.03.2019 року, визначена застава у розмірі 384200 грн. Вказаною ухвалою слідчого судді на підозрюваного [PERSON] покладені обов`язки підозрюваного [PERSON] повідомляти про зміну місця проживання, у разі внесення застави. 28 лютого 2019 року, суд направив ст. слідчому СУ ГУ НП у м. Києві Рябчуку О.Ю., судову повістку з копією ухвали про відкриття провадження, копією позовної заяви з додатками для вручення відповідачу [PERSON] . Старший слідчий СУ ГУ НП у м. Києві Рябчук О.Ю. направив вказані процесуальні документи суду до МЮ ДУ «Київський слідчий ізолятор», де на той час перебував відповідач [PERSON] під вартою. 21.03.2019 р. відповідач [PERSON] , [INFO] звільнений із під варти із ДУ «Київський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2019 р. під заставу 384 200 грн., та вибув за адресою [ADDRESS] , про що до Овідіопольського районного суду Одеській області надійшла письмова відповідь МЮ ДУ «Київський слідчий ізолятор» № 10269 від 10.05.2019 р. 29 травня 2019 року, суд витребував ухвалою про витребування доказів по справі у старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві Рябчук О.Ю., відомості про фактичне місце проживання чи фактичне місце перебування та будь-які засоби зв`язку (електронна адреса, телефонний зв`язок) відповідача [PERSON] , [INFO] . 21 липня 2019 року, на виконання ухвали суду, старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у м. Києві Рябчуком О.Ю., на адресу суду направлений лист № 16340/25/23/3-19, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , користується номером мобільного телефону ( [NUMBER] . У зв`язку із чим, відповідачу [PERSON] неодноразово направлялись судові повістки із процесуальними документами по справі на зазначену слідчим адресу. Але, на адресу суду повертались повідомлення поштових кур`єрів з відповідною поміткою про відмову відповідача у її отриманні. 03 жовтня 2019 року на адресу суду направлено письмове повідомлення старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у м. Києві Рябчуком О.Ю. № 22278/125/23/3-19, про то, що на цей час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] . 23 жовтня 2019 року відповідачу [PERSON] направлена судова повістка та за даними поштових квитанцій, 26 жовтня 2019 року, [PERSON] повідомлений про її надходження належним чином, але повторно не повідомив суд про причини своєї неявки та відмови в участі розгляду справи. Згідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку, особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилась одержати судову повістку вважається повідомленою. Згідно ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження по справі. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивачка [PERSON] заперечує проти ухвалення заочного судового рішення по справі, так як вважає, що відповідач свідомо ухиляється від явки до суду, так як повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, з цього приводу подала до суду клопотання про застосування до відповідача заходів цивільного примусу, про що зазначив її представник у судовому засіданні, суд вважає необхідним ухвалити судове рішення відповідно Розділу ІІІ глави 9 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні вважає, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, висновок Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА № 01/01-25/741 від 11.03.2019 р. та Розпорядження Овідіопольської РДА№69/А-2019 від 01.03.2019 р., суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.ч.1,2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно до ст. 14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. Відповідно до ч. 2 ст.6 СК України, Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно п.п.4,5 ч.3, ч.ч.1,2 ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; Згідно ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.ч.1,2 ст. 160 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, 03.08.2001 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Шлюб розірваний 01 червня 2017 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, за взаємною згодою сторін. Судове рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 12.06.2017 року. В період шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, серія [NUMBER] , за яким в Книзі реєстрації народжень зроблений актовий запис № 1577 18.08.2011 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] , за яким зроблений відповідний актовий запис № 371 04.02.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, серія [NUMBER] , за яким зроблений відповідний актовий запис № 370 04.02.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. На час розірвання шлюбу, 01.06.2017 року, сторони проживали окремо, що встановлено рішенням суду про розірвання шлюбу та письмовою заявою відповідача [PERSON] до Малиновського районного суду м. Одеси. Крім того відповідач [PERSON] дав письмову згоду на проживання малолітніх дітей з матір`ю за адресою [ADDRESS] , позивачка [PERSON] та їх малолітні діти є зареєстрованими з часу їх народження. Про вказане свідчать: рішення Малиновського районного суду від 01.06.2017 р. по справі № 521/490/17; письмова заява [PERSON] до Малиновського районного суду; довідка № 356 від 22.03.2018 р. про реєстрацію дітей. В жовтні 2018 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] виник конфлікт в ході, якого [PERSON] самоправно без згоди позивачки [PERSON] вселився разом із іншою жінкою та із спільними малолітніми дітьми від другої жінки - [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до житлового приміщення будинку [ADDRESS] , де постійно проживали діти з позивачкою [PERSON] , насильно вигнав [PERSON] із вказаного житла, залишивши спільних з позивачкою дітей проживати із ними. Про вказане свідчать копії матеріалів органу опіки та піклування Овідіопольської ДРА, які розглядали заяву [PERSON] про визначення місця проживання дітей із нею матір`ю відповідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2018 р. в справі № 755/11402/18 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та визначення місця проживання дітей разом із матір`ю [PERSON] та висновок Овідіопольської ДРА , з яких вбачається, що станом на грудень 2018 року [PERSON] мешкає в [ADDRESS] із спільними дітьми [PERSON] , яких він насильно відібрав від матері, порушивши інтереси дітей та їх право на материнське піклування. У зв`язку з цим позивачка [PERSON] звернулась за захистом до суду та органів опіки та піклування Овідіопольської ДРА. Але, позивачка [PERSON] тимчасово проживаючи окремо від дітей, дотримуючись інтересів дітей продовжувала піклування та матеріальне утримання своїх малолітніх дітей. Про вказане свідчать, письмові докази по справі: довідка ФЦ «Форма» про відвідування дітьми плавання; довідкою від 28.01.2019р. зі студії танців Віктора Палія «Академія», довідкою від 29.01.2019р. лікарів остеопатів про лікування дітей; довідкою від 29.01.2019р. логопеду [PERSON] про надання послуг дітям [PERSON] , довідкою медичного будинку "Odrex" та лікарів про медичне обслуговування дітей за участю матері [PERSON] , копією договорів на медичне обслуговування дітей укладених із позивачкою. При цьому у вказаних документах, зазначається, що про участь батька [PERSON] в організації цих процесів для дітей, вказаним особам нічого не відомо. Із письмової відповіді Приватного навчально-виховного комплексу «Ерудит» № 5 від 01.02.2019 р., де навчаються діти позивачки та відповідача, вбачається, що «тільки мати дітей [PERSON] матеріально забезпечує навчально-виховний процес дітей в ПНВК «Ерудит» та саме матір дітей «дуже мудро та спокійно спілкується з дітьми, не викликає негативного ставлення до батька, психологічно не травмує дітей, не втягує їх в існуючий конфлікт.» При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Враховуючи, ставлення батьків як позивачки так і відповідача до участі в розгляді цієї справи, до забезпечення інтересів дітей, суд дійшов до висновку, що найкращі інтереси дітей забезпечує їх матір - позивачка по справі [PERSON] , тому суд задовольняє її позовну вимогу про встановлення місця проживання дітей із нею. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу надав позивачці [PERSON] згоду на проживання їх спільних малолітніх дітей з нею за адресою: [ADDRESS] , самоправно змінивши в жовтні 2018 року умови проживання дітей з ним. Суд вважає, що вказані дії відповідача насамперед порушують інтереси малолітніх дітей та вимоги сімейного законодавства України. Про вказане свідчать письмові докази по справі: копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 12.03.2018 р. на зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та довідкою № 231 від 28.01.2019 р. про склад сім`ї та прописку [PERSON] із малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] , копії нотаріально посвідчених заяв [PERSON] від 12 березня 2018 року на надання згоди на тимчасовий виїзд з України до будь-якої країни світу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] на строк до 20.03.2021 року, будь-яким транспортом (зава № 565 та № 564 , посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 12.03.2018 р. ). На час судового розгляду справи, малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] постійно проживають із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та позивачка [PERSON] самостійно повністю забезпечує матеріальне утримання та піклування дітей. Відповідач [PERSON] на час судового розгляду справи є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальному провадженні № 12017100080011149 від 19.12.2017 р. та звільненим під заставу, але докази про свою участь у вихованні, спілкуванні та утриманні малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду не надав. Позивачка надала до суду заяву про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітніх дітей, яка на теперішній час розглянута в апеляційному провадженні (справа № 22-ц/813/6358/19) та за заявою [PERSON] про видачу судового наказу відкрито провадження та справу направлено для розгляду в Овідіопольський районний суд. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачка [PERSON] належним, допустимим та достатніми доказами довела в суді заявлені позовні вимоги, а відповідач не надав до суду будь-яких доказів з приводу судового спору.

Outcome: approved