Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 044/710201-КR від 22 серпня 2008 року в розмірі 41 368,73 дол. США. Обгрунтовуючи підстави звернення до суду посилається на те, що 22 серпня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір Кредиту № 044/710201-КR. Відповідно до умов Кредитного договору, банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 28 353,00 дол. США зі сплатою позичальником 11,90 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 21 серпня 2013 року. 22 серпня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір поруки № 044/710206/РО, відповідно до умов поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, укладеного між кредитором і позичальником. В результаті порушення умов кредитного договору № 044/710201-КR від 22 серпня 2008 року згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість складається простроченою заборгованості та процентної заборгованості по нарахованих % у сумі 41 368,73 дол. США 73 центи, що станом на 05 грудня 2017 року еквівалентно 1 125 863,14 грн. Прострочена заборгованість 20 901,26 дол. США, що еквівалентно 568 834,44 грн., заборгованість по нарахованих % 20 467,47 дол. США, що еквівалентно 557 028,70 грн. Загальна сума заборгованості позичальника становить 41 368,73 дол. США 73 центи, що станом на 05 грудня 2017 року еквівалентно 1 125 863,14 грн. 06 липня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у разі повторної неявки відповідачів, які належним чином повідомлені та від яких не надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності ухвалити заочне рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.Повістки які надсилалися відповідачам, не було отримано, а конверти разом з повістками повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Дослідивши матеріли справи, оглянувши матеріали цивільної справи №755/177/18-ц, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року між Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] , укладено Кредитний договір № 044/710201-KR, відповідно до якого позивач зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 28 353,00 доларів США, грошові кошти у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зі сплатою 11,90 % річних, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Кредитним договором до 21 серпня 2013 року. Пунктом 2.4.2 Договору кредиту передбачено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно на суму фактичної заборгованості за Кредитом, у валюті Кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Відповідно до умов п.п. 4.1 Договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п. 1.1. цього Договору, позичальник сплачу Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту № 044/710201-KR від 22 серпня 2008 року між АКБСЦ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 044/710206-РО, у відповідності до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 044/710201-KR від 22 серпня 2008 року. (а.с. 7-8) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Дотримуючись вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, яка також покладає і на суд певні обов?язки зі створення для сторін змагального процесу та попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, судом з метою всебічного і повного з`ясування обставин справи: роз?яснено особам, які беруть участь у справі, їх право надавати докази , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» не долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості, який мав підтвердити рух коштів по рахунку, суму нарахованих відсотків, в той же час відсутність даних доказів позбавляє суду можливості дійти до висновку щодо правомірності наведених розрахунків заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій, які передбачені умовами договору. Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» безпідставно пред`явлені вимоги до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 044/710201-KR у розмірі 20 901,26 доларів США, що еквівалентно 568 834,44 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та заборгованість по нарахуванню % 20 467,47 доларів США, що еквівалентно 557 028,70 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити розмір заборгованості, який виник у Позичальника. За положеннями статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституцією України не встановлено обмежень щодо можливості використання грошових одиниць держави в Україні. Відповідно до статті 192 ЦК України в Україні може використовуватися іноземна валюта у випадках і в порядку, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.47 та ст. 49 цього Закону визначають операції банків і розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до статті 5 цього Декрету за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання дозволу НБУ на операції, пов`язані з іноземною валютою. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Верховний Суд України 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 висловив правову позицію, відповідно якої: не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. В той же час, ПАТ «Укрсоцбанк», висуваючи вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору, визначає суму боргу в іноземній валюті - доларах США, не долучив до позовної заяви дозвільні документи на здійснення операцій в іноземній валюті. Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Зміст договору як угоди (правочину) становить сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов`язки, що становлять зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України). Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, котрим визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. (ч.1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідно до змісту ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Порука за своєю сутністю - це фідуціарна угода, яка ґрунтується на довірі сторін. Ці довірчі стосунки майбутніх учасників правовідносин сприяють її укладенню і, власне, є передумовою встановлення правовідносин поруки. Термін „порука", застосований законодавцем у статті 559 Цивільного кодексу України, використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Згідно п. 6.2. 6.1.Договору поруки № 044/710206РО від 22 серпня 2008 року, цей Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Сторонами і діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Кредитним Договром. Всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом за зазначеними адресами Сторін, або врученні особисто під розписку про отримання. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися: у випадку надіслання рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом - дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача, а у випадку вручення Позичальнику особисто під розписку про отримання - дата їх особистого вручення. Отже даними пунктами договору не встановлений ані строк дії цього договору, ані строк припинення поруки (в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно п. 2.1.1.1..Договору поруки № 044/710206РО від 22 серпня 2008 року, повернення кредиту в сумі 28 353,00 дол. США 00 центів, з з наступним порядком погашення, що визначений договором кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми Кредиту до 21 серпня 2013 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014р. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 Цивільного процесуального кодексу України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, оскільки строк у шість місяців від дня кінцевого терміну повернення основної заборгованості закінчився 21 серпня 2013 року, натомість банк звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до поручителя 02 січня 2018 року, тобто з пропущенням строку встановленого ч. 1 ст. 559 ЦК України. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованостіє необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed