Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», в особі представника Мухи П.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» яке змінило найменування на ВАТ «СВЕДБАНК», а в подальшому було переіменовано в ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] 10 квітня 2007 року було укладено кредитний договір №1907/0407/64-003, згідно якого останній, для придбання автомобіля, отримав кредит у розмірі 29328 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 09 квітня 2012 року. Крім того, 10 квітня 2007 року, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та останнім було укладено договір застави транспортного засобу. Проте, відповідач [PERSON], свої зобов"язання, що випливають за договором надання кредиту, в повному обсязі не виконав, в зв"язку з чим за договором надання кредиту станом на 05.02.2014 року виникла заборгованість у сумі 403173, 64 грн. А тому, просив в рахунок погашення заборговності за кредитним договором №1907/0407/64-003, звернути стягнення на предмет застави: автособіль: Тип ТЗ: легковий седан-В; марка: Skoda; модель SUPER В 1.8; номер кузова: [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить останньому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 06 квітня 2007 року РЕВ МРВ ІДАІ м.Тернопіль, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені [PERSON] позивачем договору купівлі - продажу з іншою особою-покупцем. Надати (визнати) право ТОВ «Вердикт Фінанс» підписувати від імені [PERSON] договір купівлі -продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем. Витребувати у [PERSON] автомобіль Тип ТЗ: легковий седан-В; марка: Skoda; модель SUPER В 1.8; номер кузова: [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить останньому на праві власності, комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки [NUMBER] та передати у володіння позивачу. Надати позивачу право вчиняти від імені [PERSON] усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №1388, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред»явлення вказаного автомобіля для огляду. Крім того, стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача Ваврик Ю.П. в судовому засіданні позов, з підстав наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримав повінстю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав.. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства. Відповідно до ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, 10 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "Тас-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1907/0407/64-003, згідно якого останній отримав кредит в сумі 29328 доларів США та взяв на себе зобов»язання повернути кредит у повному обсязі до 09.04.2012р. зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом. Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі Позичальника за Договором, є застава автотранспорту марки Skoda Superb Classik 1.8/110kw; кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], відповідно до договору застави. Зазначені обставини сторонами жодним чином оспореними не були, стверджені копіяє наявного в матерілах справи кредитного договору, а тому суд не знаходить їх такими, що потребують додаткового доказування, та визнає встановленими. Згідно ст. ст. 1077, 1078 Цивільного Кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на договір факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року укладеного між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1907/0407/64-003 від 10.04.2007 року. Проте, в ході розгляду справи дані обставини, представником позивача стверджені не були. Надана ним копія вказаного договору не відповідає вимогам чинного законодавства щодо посвідчення копій - належним чином відповідною особою не завірена, зміст договору з наявної копії в окремих місцях не читається. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Наявне в матеріалах справи повідомлення про погашення простроченої заборгованості відповідачем за кредитним договором, направлене такому позивачем 28.11.2012 року не містить інформацію про отримання відповідачем повідомлення про заміну кредитора внаслідок укладеного договору факторингу. Крім того, представником позивача суду не було надано доказів того, що боржник належним чином був повідомлений про правонаступників АКІБ «ТАС-Комерцбанк», з яким укладено кредитний договір, укладення договору факторингу 02 лютого 2012 року, пояснивши суду це тим, що до позивача не надійшла відповідна документація від банку, і позивач керується тільки даними, які відображені у кредитному договорі та договорі застави. При цьому представник позивача не зміг пояснити суду, коли востаннє боржник вносив платежі по кредитному договору, в якій сумі і за яким призначенням. Наведені обставини мають значення для вирішення справи, оскільки між правовими інститутами відступлення права вимоги (цесії) та факторингом є відмінності. Так, цесія це сам факт заміни особи в зобов'язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу. Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). Згідно з п. 13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання. Так, відповідно до п.п.1.2 розпорядження № 231 від 3 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. ТзОВ «Вердикт Фінанс» відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної осрби від 24.09.2009 року зареєстровано як юридична особа, про що внесено відповідні відомості у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Крім того, відповідач має статус фінансової установи, про що державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 24.06.2010 року видане свідоцтво про реєстрацію. При цьому визначено, що позивач має право здійснювати такі види фінансових послуг, як факторинг. Проте, суду не було надано доказів щодо того, що позивач, як фактор, має право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання, яким є відповідач, не здобуто таких і в ході розгляду справи. А тому, суд приходить до висновку, що у ТзОВ «Вердикт Фінанс» не має правових підстав для набуття прав кредитора у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в ході розгляду справи суд був озбавлений змоги дослідити умови та вимоги договору факторингу, оскільки такий суду надано не було. Виходячи з наведеного вище, суд не вбачає законних підстав щодо задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 512, 516, 517, 526, 1050, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 4, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» , Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», розпорядження № 231 від 3 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року

Outcome: dismissed