Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

13.08.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Наразі шлюб між ними розірвано. Донька після розірвання шлюбу проживає разом з нею у квартирі її матері за адресою: [ADDRESS] . Відповідач немає постійного місця проживання та не переймається питанням щодо матеріального забезпечення та утримання спільної дитини, яка має особливі потреби у розвитку та вихованні. Вихованням та піклуванням дитини займається вона, також вона несе усі витрати щодо забезпечення гідних умов проживання, створення гармонійної атмосфери, комфортної для життя та розвитку дитини обстановки, щодо оплати спеціалістів, які займаються з дитиною. З огляду на викладене, з метою першочергового забезпечення прав та законних інтересів дитини, просила суд визначити місце проживання дитини за її місцем реєстрації або проживання та встановити дозвіл на спілкування відповідача з донькою у її присутності. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року до участі у даній справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено орган опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 01.12.2020 року прийнято відмову представника позивачки від позовних вимог до відповідача у частині встановлення дозволу на спілкування відповідача з донькою [PERSON] , [INFO] , у присутності позивачки та закрито провадження у цій частині позовних вимог. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги у частині визначення місця проживання дитини за місцем проживання позивачки підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги у частині визначення місцем проживання дитини за місцем проживання позивачки визнав, просив задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши представників сторін та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", яка передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, з 11.12.2013 року по 05.01.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 12-14) від якого вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а. с. 11). З матеріалів справи слідує, що позивачка разом з донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6, 15, 129-130), однак фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 147). Квартира, у якій проживають позивачка з донькою належить матері позивачки [PERSON] (а. с. 148-149). Наразі позивачка звернулася до суду для визначення місця проживання дитини за адресою її фактичного проживання з метою подальшого уникнення суперечок з даного приводу з відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи спір між батьками про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини та інтересів дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що мати дитини, належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, працевлаштована, має дохід (а. с. 16), який є достатнім для забезпечення умов проживання та виховання доньки. Дитина забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку з урахуванням її віку та індивідуальних потреб, що зумовлені особливостями її розвитку (а. с. 17-27). Батько дитини за адресою свого місця реєстрації в [ADDRESS] фактично не проживає (а. с. 8-9, 128). Суд вважає, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини. При прийнятті рішення суд враховує вік дитини та її прихильність та емоційну прив`язаність до матері, оскільки дитина постійно мешкає з матір`ю, батько дитини проживає окремо від доньки, а також те, що представник відповідача у ході розгляду справи визнав позовні вимоги та не заперечував проти визначення місця проживання дитини за адресою фактичного проживання матері. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, з врахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, про доцільність задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з її матір`ю. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved