Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

07.10.2019 року АТ КБ « Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.08.2017 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 170 000.00 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 12.09.2019 року в сумі 203555.12 гривень, яка складається з наступного: 170519.60 грн. - заборгованість за кредитом; 33035.52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 170519.60 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 170519.60 грн. та покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом справи у суді. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2019 р. відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін, з наданням відповідачці права протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати відзив на позов і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову. Заочним рішенням суду від 01.04.2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 22.09.2020 року задоволено заяву відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення суду, скасовано заочне рішення від 01.04.2020 року, призначено справу до розгляду в загальному порядку. 22.02.2021 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 09.03.2021 року судом витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» докази у справі. 10.03.2021 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позову, просив суд про їх задоволення. Пояснив про те, що зміст кредитного договору було зафіксовано в декількох документах, - в заяві позичальника, умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. У заяві підписаній клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідачці було видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, чітко прослідковується, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання не з`явилася до суду, про причини своєї неявки не повідомила. Її представник була присутня в судових засіданнях 08.02.2021 року, 09.03.2021 року, в наступні чотири судових засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи викладене, суд визнав можливим проводити розгляд справи без участі відповідачки та її представника. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2017 року [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримала кредитну картку. Відповідно до тарифів якої відповідачка отримала кредит у розмірі 170 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом також встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з наявними в матеріалах справи Умовами та правилами. Відповідач, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом. Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося раніше, підписавши 30.08.2017 року заяву, відповідачка надала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач суду не надала. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав [PERSON] суду не надала. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір. Згідно із розрахунком заборгованості відповідача станом на 12.09.2019 року в сумі 203555.12 гривень, яка складається з наступного: 170519.60 грн. - заборгованість за кредитом; 33035.52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 170519.60 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. В зв`язку з тим, що відповідачкою не надано до суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, надана представником позивача виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотання про призначення по справі судово-еконічної експертизи в судовому засіданні нею не заявлялось, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідачки підлягають стягненню неповернені кредитні суми з урахуванням чого позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачки понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved