Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

10 грудня 2013 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташовані по [ADDRESS] (далі за текстом, спірний житловий будинок), в порядку спадкування за законом після смерті її матері (а.с. 2-4). Заявою від 6 лютого 2014 року позивачка змінила підставу позову та просила суд визнати за нею право власності на зазначений будинок як на об'єкт самочинного будівництва (а.с. 56-58). В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що будівництво спірного житлового будинку розпочала її бабуся - [PERSON], в 1990 році, після того, як їй було надано земельну ділянку у безстрокове користування. Після смерті [PERSON], яка померла в [INFO], все належне їй майно на підставі заповіту успадкувала мати позивачки - [PERSON], зокрема, і готовий на 44% спірний будинок. Станом на день смерті [PERSON], яка померла [INFO], готовність спірного будинку складала 59,1 %. За свого життя [PERSON] заповіту не склала, а тому після її смерті спадщину прийняла позивачка, спадкоємиця першої черги за законом, вступивши в управління та володіння спадковим майном. В період з 2000 по 2013 роки позивачка самовільно за власні кошти добудувала спірний житловий будинок, який відповідає архітектурним, санітарним та протипожежним нормам. Оскільки ані матір позивачки, ані вона сама не отримали свого часу свідоцтво про право на спадщину, зокрема, на спірний будинок, оформити право власності на нього в інший спосіб, ніж у судовому порядку, позивачка не може. Відповідач та третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 40, 52). Судовим розглядом встановлено, що згідно рішень № 73/2 від 14 серпня 1990 року та № 189/32 від 23 серпня 1990 року [PERSON] було виділено у безстрокове користування земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], площею 1200 м2 для будівництва індивідуального житлового будинку та надано дозвіл на будівництво цього будинку (а.с. 24, 25). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Печенізькою селищною радою Харківської області (а.с. 12). За життя 8 серпня 1992 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений того ж дня секретарем районної державної адміністрації та зареєстрований в реєстрі за номером 170, яким заповіла все належне їй на день смерті майно своїй доньці - [PERSON] (а.с. 13). Ступінь родинного зв'язку [PERSON] та [PERSON] підтверджено посвідкою про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 травня 1948 року (а.с. 10), після якого було змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] За відомостями, наданими Печенізькою державною нотаріальною конторою Харківської області в листі № 337/01-16 від 23 грудня 2013 року, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 42, 50-52). Відповідно до довідки Виконкому Печенізької селищної ради народних депутатів Печенізького району Харківської області № 1951 від 9 листопада 1995 року протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] за спірним будинком доглядала її донька - [PERSON], засаджувала земельну ділянку та збирала врожай, ремонтувала покрівлю будинку, фарбувала вікна, здійснювала дрібний поточний ремонт (а.с. 27). Станом на день смерті [PERSON] готовність спірного будинку згідно акту його обстеження складала 44 % (а.с. 60, 63-64). Рішенням Печенізької селищної ради народних депутатів Харківської області № 145 від 4 жовтня 1995 року [PERSON] було продовжено строк дії дозволу на будівництво спірного будинку до 1 листопада 1999 року (а.с. 26). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 11). За відомостями, наданими Печенізькою державною нотаріальною конторою Харківської області в листі № 337/01-16 від 23 грудня 2013 року спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, заповіт за свого життя вона не складала (а.с. 42, 47-49). Після її смерті спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла позивачка, інші спадкоємці у [PERSON] відсутні, оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14), а син [PERSON] помер [INFO] (а.с. 15). Станом на день прийняття позивачкою спадщини після смерті [PERSON] спірний будинок був побудований на 59,1 %, що підтверджується оціночним актом та розрахунком відсоткової технічної готовності будинку (а.с. 59, 61-62). Згідно відомостей, наданих Реєстраційною службою Печенізького районного управління юстиції Харківської області в довідці від 20 грудня 2013 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо власника спірного будинку не містяться (а.с. 41). За період часу з 2000 року по 2013 рік позивачка за власний кошт закінчила будівництво спірного будинку, згідно наданого нею технічного висновку про стан основних будівельних конструкцій, можливість збереження та подальшу експлуатацію за призначенням спірного житлового будинку (а.с. 65-82) його готовність складає 100 %, всі несучі конструкції цього будинку перебувають у задовільному технічному стані, та відповідають умовам міцності та придатні для подальшої експлуатації, будинок відповідає вимогам архітектурних, будівельних, санітарних та протипожежних норм. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] виникли до 1 січня 2004 року (відповідно в [INFO] та в [INFO]), суд застосовує до них чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, у тому числі щодо порядку та строків прийняття спадщини, кола спадкоємців, набуття прав на спадкове майно тощо. Відповідно до вимог статей 548, 549 Цивільного кодексу УРСР спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON], була прийнята її донькою - [PERSON], на підставі заповіту шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке було вчинено протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Виконкому Печенізької селищної ради народних депутатів Печенізького району Харківської області № 1951 від 9 листопада 1995 року (а.с. 27). До складу спадкового майна увійшов також і спірний житловий будинок, технічна готовність якого станом на [INFO] складала 44 %. На підставі тих самих норм законодавства України, які були тотожними станом на [INFO], тобто на день смерті [PERSON], після смерті останньої прийняла спадщину позивачка, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема, спірним житловим будинком, готовність якого складала 59,1 %. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та позивачка свого часу не скористались своїм правом на отримання свідоцтв про право на спадщину, наданим їм статтею 560 Цивільного кодексу України, проте, згідно частини 2 статті 548 цього ж Кодексу, недобудований спірний житловий будинок, що увійшов до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] (готовністю 44 %), а згодом і після смерті [PERSON] (готовністю 59,1 %), станом на день розгляду справи в суді визнається належним позивачці від дня відкриття спадщини після смерті її матері - [PERSON] Разом з тим, як убачається з технічного висновку стану основних будівельних конструкцій (а.с. 65-82), станом на день розгляду позову готовність спірного житлового будинку складає 100 %. Оскільки позивачці не було надано дозволу на добудову спірного будинку, а будівельні роботи вчинені без належно затвердженого проекту, відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України цей будинок вважається об'єктом самочинного будівництва. Відповідно до статті 9 Закону України від 20 травня 1999 року № 687 "Про архітектурну діяльність" самочинним будівництвом є як нове будівництво, так і реконструкція, реставрація або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості. Разом з тим, за правилами частин 2, 3 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Проте, за рішенням суду право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Право на будівництво нерухомого майна згідно статті 95 Земельного кодексу України мають, зокрема, землекористувачі, які можуть реалізувати це право за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до рішення Печенізької ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області № 73/2 від 14 серпня 1990 року земельна ділянка, розташована по [ADDRESS], була відведена [PERSON] у безстрокове користування для будівництва житлового будинку (а.с. 24). Згідно рішення Виконкому Чугуївської міської ради народних депутатів Харківської області № 189/32 від 23 серпня 1990 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво спірного будинку (а.с. 26), та продовжено його дію до 1 листопада 1999 року (а.с. 26). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в пункті 16 постанови № 6 від 30 березня 2012 позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволений судом на підставі частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. З огляду на вищенаведене та з урахуванням позиції Печенізької селищної ради Харківської області, яка позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 52), суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на спірний житловий будинок в порядку частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved