Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

До Недригайлівського районного суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" Лелюхін Д.О. з позовом про стягнення з [PERSON] завданих ним збитків у зв'язку з пошкодженням автомобіля. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON], перебував з позивачем у трудових відносинах та з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Для виконання службових повноважень відповідачу було передано у користування службовий автомобіль, який внаслідок неналежно виконання останнім службових обов'язків був пошкоджений. Вартість завданих позивачу пошкодженням автомобіля збитків відповідно до висновку становить 32 648,60 грн., які він просить стягнути з відповідача. Також просив стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що дійсно [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем та отримав у користування службовий автомобіль. При виконанні своїх службових обов'язків, він, перебуваючи в полі ТОВ "Дубовичі" в Кролевецькому районі Сумської області, залишив автомобіль на узбіччі. Через деякий час по цій дорозі проїжджав вантажний автомобіль, завантажений деревом, одна з колод випала з кузова та пошкодила службовий автомобіль. Водій вантажівки пообіцяв відремонтувати пошкодження за власний кошт, тому [PERSON] з приводу ДТП до ДАІ не звертався. Крім того, укладений з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність суперечить чинному законодавству, тому відсутні підстави покладання на відповідача обов'язку відшкодувати завдану шкоду. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 23 квітня 2015 року (а.с.6) наказом від 23 квітня 2014 року № 64-к (а.с. 7) [PERSON] прийнятий на роботу на посаду торгівельного агента департаменту продаж ТОВ "Хімагромаркетинг". 23 квітня 2014 року з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.10), [PERSON] ознайомлено з правилами роботи і він був зобов'язаний у повному обсязі виконувати встановлені правила щодо прийому та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, про що останній надав підписку (а.с.11). Відповідно до акту прийома-передачі автомобіля від 10.07.14 р. (а.с.12) [PERSON] прийняв автомобіль Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Право ТОВ "Хімагромаркетинг" на зазначений автомобіль підтверджується Договором фінансового лізингу №1613L10\\00 від 24.03.2010 р. (а.с. 13-24), актом приймання передачі від 31.03.2010 р. (а.с.28), який є додатком до договору фінансового лізингу № 1613L10\\00, свідоцтвом про передачу права власності на предмет лізингу від 07.04.2015 р. (а.с. 29). 11.06.2015 р. за № 277 (а.с.30) ТОВ "Хімагромаркетинг" направило [PERSON] листа з вимогою з'явитися 16 червня 2015 року до офісу товариства для проведення перевірки наявності та схоронності торгово-матеріальних цінностей, зокрема автомобіля Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з його неявкою, інспектором з кадрів [PERSON] було складено доповідну записку від 16.06.2015 р. (а.с. 32) на ім'я директора ТОВ "Хімагромаркетинг" про те, що [PERSON] повідомив, що знаходиться в лікарні у зв'язку з чим не може прибути, а також повідомив, що автомобіль Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER] пошкоджений та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 16 червня 2015 року директором ТОВ "Хімагромаркетинг" винесено наказ №12-ОД, яким зобов'язано повторно викликати [PERSON] для надання пояснень по невиконанню покладених обов'язків та незбереження ввіреного йому майна (транспортного засобу). 19 червня 2015 року, відповідно до пояснення юрисконсульта ТОВ "Хімагромаркетинг" [PERSON] (а.с. 38) за адресою: [ADDRESS], був виявлений автомобіль Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER] з пошкодженнями на лівому борті. 22 червня 2015 року [PERSON] надав пояснення щодо обставин пошкодження автомобіля (а.с.39). Відповідно до цього пояснення, близько 11-30 години 12 травня 2015 року при перебуванні в ТОВ "Дубовичі" Кролевецького району Сумської області по дорозі, обабіч якої стояв автомобіль Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER], проїжджала лісова бригада. При скочуванні колоди з лісовозу була пошкоджена ліва сторона задньої частини автомобіля. [PERSON] була досягнута домовленість з водієм лісовоза про ремонт автомобіля, але оскільки автомобіль забрав юрисконсульт з с. Червоне Сумського району, вважає себе невинуватим у непроведенні його ремонту . 22 червня 2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади агента торгівельного департаменту продаж за власним бажанням, про що свідчать наказ від 22 червня 2015 року № 62-к (а.с.8) та заява [PERSON] від 22.06.2015 р. (а.с. 9). Відповідно до звіту №434 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 23 липня 2015 року, який складено ТОВ "Незалежна експертно-асистуюча компанія" з додатками (а.с.43-55) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП складає 25 088,65 грн. Вартість відновлювального ремонту 32 648,60 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ч.2 ст. 131 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи , організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. Посада торгового агента департаменту продажів як і виконувана ним робота до зазначеного переліку не відноситься. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем, що наданий позивачем до суду, не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини [PERSON] шкоди. Разом з тим, відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи спори щодо відшкодування шкоди працівником, суд у кожному окремому випадку зобов'язаний дослідити обставини, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, що забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере учать у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах та використовував для здійснення своїх службових обов'язків переданий йому позивачем службовий автомобіль. Під час виконання [PERSON] трудових обов'язків автомобіль зазнав пошкоджень. Ці обставини визнаються обома сторонами та не потребують доказування. Разом з тим посилання представника відповідача на відсутність вини [PERSON] у пошкодженні автомобіля суд не приймає до уваги з огляду на наступне. З пояснення [PERSON] вбачається, що шкоду автомобілю заподіяно з вини водія лісовоза. Разом з тим, [PERSON] до органів ДАІ з заявою про дорожньо-транспортну пригоду не звертався, що підтвердила і його представник. У своєму поясненні [PERSON] не зазначив марку автомобіля, його номер, прізвище та контактні дані водія, з вини якого пошкоджено службовий автомобіль, номер страхового полісу та назву страхової компаній цього ж автомобіля, тощо. Таким чином, зазначені пояснення суд не може взяти до уваги на підтвердження відсутності вини [PERSON] у пошкодженні автомобіля. Про пошкодження автомобіля [PERSON] телефоном повідомив інспектора з кадрів [PERSON] тільки 16 червня 2015 року, після того як не з'явився за викликом до офісу товариства для проведення перевірки наявності та схоронності торгово-матеріальних цінностей, зокрема автомобіля Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Таким чином, з суд приходить до висновку, що [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ "Хімагромаркетинг" та використовуючи для виконання своїх службових обов'язків службовий автомобіль Peugeot Partner, державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків пошкодив даний автомобіль, чим спричинив позивачу матеріальний збиток. Відповідно до звіту №434 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП складає 25 088,65 грн., вартість відновлювального ремонту складає 32 648,60 грн. Оскільки відповідач, представник відповідача заперечень щодо розміру матеріального збитку, заподіяного позивачу, не висловлювали та клопотання про проведення оцінки вартості збитків не заявляли, суд вважає доведеним, що розмір прямої дійсної шкоди відповідно до вимогами ч.2 ст. 132 КЗпП України, заподіяної винними діями [PERSON] в результаті пошкодження автомобіля складає 25 088,65 грн. За таких обставин, не зважаючи не відсутність підстав для покладення на [PERSON] матеріальної відповідальності у повному розмірі, є підстави для покладення на нього матеріальної відповідальності у межах його середнього місячного заробітку за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації при виконанні трудових обов'язків. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, розмір середньої заробітної плати обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки, що надана ТОВ "Хімагромаркетинг" від 22.10.2015 р. (а.с.101) про нараховану заробітну плату вбачається, що заробітна плата [PERSON] за квітень 2015 року склала 2994,10 грн., за травень 2015 року - 2944,10 грн. Враховуючи, що у квітні 2015 року був 21 робочий день, а у травні 2015 року 18 робочих днів, одноденна заробітна плата [PERSON] становить 150,98 грн., а середній заробіток відповідно 3019,6 грн., тому стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Хімагромаркетинг" підлягає 3019,6 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволених вимог. Позивачем понесені судові витрати на загальну суму 1440 грн., що підтверджуються платіжним дорученням про сплату судового збору від 20 серпня 2015 року (а.с.1) на суму 340 грн., та копією акту здачі-прийняття виконаних робіт № 434 (а.с. 42), копією платіжного доручення про оплату послуг за проведення звіту з оцінки (а.с.82) та копією виписки руху коштів ТОВ "Хімагромаркетинг" (а.с. 149) на суму 1100 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 128,84 грн. судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial