Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

01.07.2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказала, що на підставі договору довічного утримання посвідченого державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В. за реєстровим номером 1-629, вона є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є чоловіком позивача, який по теперішній час є зареєстрованим у вказаному будинку, однак в ньому фактично не проживає з квітня 2017 року, його особистих речей у будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, взагалі будинком не цікавиться. Фактичне місце проживання та засоби зв`язку відповідача позивачу не відомі. 17.04.2019 року комісією під головуванням депутата Балаклійської міської ради Харківської області [PERSON] був складений Акт про непроживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися ним, негативно впливає на її бюджет, до того ж вона позбавлена можливості оформити субсидію по сплаті житлово-комунальних послуг. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до договору довічного утримання посвідченого 14.05.2004 р. державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В. за реєстровим номером 1-629, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09.03.2016 р. позивач змінювала прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 14 червня 2018 року повторно, [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 30.11.2013 року, прізвище залишила дошлюбне [PERSON] . Згідно домової книги для реєстрації громадян проживаючих в житловому будинку [ADDRESS] , вбачається реєстрація [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою. З акту обстеження від 17.04.2019 року складеного депутатом Балаклійської міської ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] , в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований, але фактично з квітня 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , його речі відсутні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член власника сім`ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірному будинку з квітня 2017 року з власної волі, його речі за місцем реєстрації відсутні, а позов пред`явлено до суду у липні 2019 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved