Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

04.02.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказала, що 07.09.2014 року зареєстрували з ним шлюб. Від спільного проживання дітей немає. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. В зв'язку із постійними конфліктами, суперечками, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам сім'ї, робить неможливим примирення з відповідачем, в зв'язку чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. В судове засідання [PERSON] не з'явилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, шлюб розірвати. Не заперечила відносно розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В поданій до суд заяві позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя не веде спільного господарства, сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер. Позивач визнає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач позов визнав, що свідчить про небажання зберегти сім'ю. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. У зв'язку із наведеним, враховуючи прийняття судом визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст.142 ЦПК України, підлягають повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та 6,40 грн. переплаченої суми судового збору. При цьому, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved