Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

03.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 31.03.2021 року уточнив та просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , після [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ), в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; право власності на земельну ділянку загальною площею 3,63 га, розташовану на Озерненської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014997, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-15-89П). Позовні вимоги вмотивовані тим, що письмовою відповіддю нотаріуса позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягає на задоволенні уточнених позовних вимог. Представник Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №3757 від 20.10.2020 року, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №279 від 19.3.2021 року; - земельна ділянка загальною площею 3,63 га, розташована на території Озерненської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-15-89П. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2001 року, виданого Озерненською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка загальною площею 3,63 га, розташована на території Озерненської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту від 17.04.2001 року, посвідченого виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №44, [PERSON] все своє майно, яке на день смерті належатиме їй, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62868882 від 12.12.2020 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 17.04.2001 року, зареєстрований за № 44 не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. В судовому засіданні встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , після [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджено наявністю у позивача оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 014997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-15-89П. Письмовою державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №1518/02-14 від 12.12.2020 року, позивачу було роз`яснено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved