Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

08.02.2016 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги обґрунтувала тим, що зазначена квартира належить їй на праві спільної сумісної власності та у ній, окрім неї та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: її чоловіка - [PERSON], сина - [PERSON] та дочки - [PERSON], з 05.10.2001 року також зареєстрований відповідач [PERSON], який доводиться їй рідним братом. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстрації за вказаною адресою, однак останній це зробити в добровільному порядку відмовляється. 08.12.2015 року на адресу останнього зі сторони позивача було надіслано лист з проханням знятись з реєстрації, однак лист був повернутий за минанням терміну зберігання. Вказує, що реєстрація відповідача у вказаному житлі заважає належним чином використовувати приналежну їй власність, оскільки [PERSON] фактично у цьому житлі не проживає, комунальні послуги не сплачує, а його реєстрація носить лише формальний характер. Оскільки відповідач тривалий час проживає за іншою адресою, тому вважає, що зняття його з реєстрації ніяким чином не порушить його прав. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечувала. Суду додатково пояснила, що її рідний брат - відповідач [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживав, його прописка мала лише формальний характер та була вчинена на прохання матері останнього з метою оформлення їх субсидії по оплаті коштів за комунальні послуги по місцю проживання смт. Квасилів Рівненської області. Відповідач разом зі своєю сімєю неодноразово приїжджав до них в гості, однак ніколи за місцем реєстрації не проживав, участі в сплаті комунальних послуг не приймав, а на її неодноразові прохання в добровільному порядку знятись з реєстрації відмовлявся, пояснюючи відсутністю коштів для доїзду та браком часу. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом опублікування судового оголошення, як за місцем реєстрації - у газеті «Волинь нова», так і за місцем фактичного проживання у газеті «Вісті Рівненщини». Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON]в судове засідання також не зявились, подавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Хворостівською сільською радою Любомльського району Волинської області 07.09.2007 року, що зареєстроване Волинським обласним бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.09.2007 року за №20277129, та з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15922261 від 13.09.2007 року, встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності чотирьом співвласникам, якими є позивач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON](а.с.4, 4 на звороті). З копії будинкової книги встановлено, що за адресою вищевказаного житла, окрім його співвласників, також з 05.10.2001 року зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Дана обставина також підтверджується, наданим на адресу суду повідомленням УДМС України у Волинській області від 23.02.2016 року, у якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], з 05.10.2001 року зареєстрований за адресою: [INFO]. Копією довідки Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 02.02.2016 року за №59 стверджено, що сімя позивача [PERSON] складається з її: чоловіка [PERSON], сина [PERSON], дочки [PERSON] та брата [PERSON], однак останній лише зареєстрований за адресою: [INFO], однак на території Хворостівської сільської ради не проживає (а.с.6 на звороті). Зважаючи на ту обставину, що відповідач з 2001 року не проживав за вищевказаним місцем його реєстрації, позивач 08.12.2015 року на адресу фактичного місця проживання останнього надіслала письмове повідомлення про необхідність зняття з реєстрації місця проживання в добровільному порядку упродовж 5 днів з дня отримання даного листа, оскільки в іншому випадку вона буде змушена звертатись до суду за захистом своїх прав, як власника. Однак, як вбачається з поштового відправлення, дане повідомлення відповідачу не вручено та повернулось на адресу позивача за закінченням терміну зберігання (а.с.7, 7 на звороті). З пояснень позивача, в судовому засіданні встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався. Статтею 319 ЦК України регламентовано право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.39 постанови від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. В судовому засіданні, з пояснень позивача встановлено, що відповідач [PERSON] ніколи за адресою: [ADDRESS], фактично не проживав, а його реєстрація за вказаною адресою мала виключно формальний характер, який не повязаний з утриманням та користуванням спірним житлом. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили пояснення позивача в тій частині, що [PERSON] у житлі позивача за вищевказаною адресою фактично ніколи не проживав, а лише інколи разом з сімєю приїздив погостювати на родинні свята. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки останній фактично за даною адресою не проживає та будь-якого інтересу до нього не проявляє. В силу вимог ч.1\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені останньою судові витрати у виді: судового збору в сумі 551,20 грн. та 360 грн. за опублікування судових оголошень про виклик відповідача в судове засідання через засоби масової інформації за місцем реєстрації та фактичного проживання.

Outcome: approved