Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

04 червня 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про надання права на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Позов обґрунтувала тим, що позивач та відповідач перебували в шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова було розірвано, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, яка проживає з позивачем. Неповнолітня дитина навчається в школі мистецтв при Чернігівському музичному училищі ім. Ревуцького та займається на хореографічному відділені в 5 класі спортивно-бального танцю, при цьому, школа бере участь у міжнародних конкурсах та фестивалях, що потребує виїзду за кордон. Однак відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, а тому дитина не може реалізувати свої здібності, утвердитися як особистість. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному і гармонійному розвитку, порушує право дитини на такий розвиток, що вказує на зловживання батьком своїми батьківськими правами і є підставою для судового захисту. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на заочний розгляд справи погодилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2013 року (а.с.8) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 липня 1998 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, актовий запис № 817, було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, що відповідачем в судовому засіданні не спростовано. Довідкою від 14 березня 2014 року № 8 (а.с.9 зворот) підтверджується, що неповнолітня [PERSON] навчається в школі мистецтв при Чернігівському музичному училищі ім. Ревуцького та займається на хореографічному відділені в 5 класі спортивно-бального танцю, неодноразово приймала участь у міжнародних конкурсах та фестивалях, які проводилися в містах України, Болгарії та Греції. Також, вказані обставини підтверджуються дипломами та грамотами про нагородження (а.с.10-17). Виходячи з доводів позивача та наявних у справі доказів, суд встановив, що причиною відмови відповідача в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон стали неприязні стосунки між колишнім подружжям. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини" від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічна норма міститься в пункті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724). Виходячи з вищевикладеного та того, що підставою для відмови відповідача в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон є неприязні стосунки між колишнім подружжям, беручи до уваги як найкращі інтереси дитини, суд знаходить підстави для задоволення позову. При цьому, в даних конкретних правовідносинах судом враховується відсутність законодавчого обмеження неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду.

Outcome: approved