Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

11.12.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 квітня 1996 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, місце реєстрації шлюбу: відділ реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області за актовим записом №44. Синельниківським міськрайонним судом 26 грудня 2016 року шлюб розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 1997 році за спільні кошти позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 травня 1997 року набуто спірне майно, а саме: 1/2 житлового будинку загальною площею 78.3 кв.м., житловою площею 26.3 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до технічного паспорту вартість майна становить 21 987 грн. З жовтня 2019 року відповідач перешкоджає позивачу користуватись вищезазначеними житловим будинком та господарськими спорудами. Враховуючи те , що спірне майно згідно ч.2 ст.60 СК є спільною сумісною власністю, розподіл якого добровільно не відбувся, то відповідно до ч. 1 ст.70 СК позивач має право на половину спірного майна як колишній чоловік. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя. Виділити у власність [PERSON] 1/4 частину будинку що розташований за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 536 грн.80 коп. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх присутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони по даній справі з 27.04.1996 року перебували у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області шлюбі - актовий запис № 44. Відповідно до копії рішення Синельниківського міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 травня 1997 року, посвідченого директором СФ ПТБ Зеленським С.А. , реєстровий № 076/ф3 власником Ѕ частини житлового будинку загальною площею 78.3 кв.м., житловою площею 26.3 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] зазначено [PERSON] . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї. Таким чином, враховуючи, що Ѕ частина спірного житлового будинку набута сторонами за час шлюбу, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність за позивачем 1/4 частину житлового будинку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved