Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

В червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір №НМРWGA00000843 від 28.03.2008 р. укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №НМРWGA00000823, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позивачу кредит у розмірі 149000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.02.2028 р. Однак вказує,що вищезазначеного договору він не укладав, його не підписував та не давав згоди, доручення на підписання цього договору будь-якою іншою особою. Позикодавець не передавав позичальнику кошти за кредитним договором. Банком не була надана для нього, як для споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повна інформація про умови кредитування так, як він до банку не звертався, грошові кошти в касі не отримував, в будь-яких документах банку не розписувався. У своєму відзиві на позов представник банку вказала, що 18.02.2008 р. між банком та [PERSON] було укладено кредитнимй договір №НМРWGA00000823. 07.02.2012 р. Полонським районним судом ухвалено рішення у справі №2-729/2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу [PERSON] за кредитним договором №НМРWGA00000823. В судовому засіданні [PERSON] позов банку визнавав та пояснював, що брав кошти у банку в кредит, але припинив проплати у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. В апеляційній скарзі [PERSON] висловив незгоду лише в частині судових витрат. Таким чином вважає, що [PERSON] було відомо про існування спірного кредитного договору та він визнавав факт укладення такого. Просила відмовити у задоволенні позову. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з зазначнених у позовній заяві підстав. Представник відповідача заперечила проти позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження і задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк", який в подальшому змінив назву на ПАТ КБ „ПриватБанк", та [PERSON] укладено договір № HMPWGA00000823, за яким Банк надав кредит на споживчі цілі в розмірі 149000 грн. 00 коп. під 16,08 % річних. 07.02.2012 р. Полонським районним судом Хмельницької області ухвалено рішення відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 18 лютого 2008 року нерухоме майно -житловий будинок загальною площею 103,7 кв.м., жилою площею 48,7 кв.м. з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Великоберезнянською сільською радою 06.12.2008 року згідно рішення Великоберезнянської сільської ради від 25.11.2005 року за №46, зареєстрованого в Полонському бюро технічної інвентаризації за № 185 в кн. 25, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 13060113 шляхом продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною 212858 грн. 00 коп., що погоджена сторонами при укладенні договору іпотеки в п. 35.5 з метою погашення заборгованості перед публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № HMPWGA00000823 від 18 лютого 2008 року: 151012 грн.66 коп. неповернутого кредиту; 49558 грн. 33 коп. процентів за користування кредитом; 897 грн. 89 коп. комісії; 14130 грн. 63 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а всього 215599,51 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" 1700,00 гривень судового збору. В решті позову відмовлено. Під час судового засідання [PERSON] давав суду пояснення, що дійсно брав гроші в кредит у банку, але припинив проплати в зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Такі пояснення [PERSON] відображені в рішенні Полонського районного суду від 07.02.2012 р. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У своїй апеляційній скарзі від 16.02.2012 р. [PERSON] оскаржував рішення суду лише в частині стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і судового збору. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18.04.2012 р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Полонського районного суду скасовано в частині стягнення судових витрат у солідарному порядку. На думку суду, підставність вимог [PERSON] не доведена. За клопотанням позивача судом було призначено судово-почеркознавчі експертизи у справі. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №263/264/19-27 від 18.04.2019 р. підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі №НМРWGA00000823 від 18.02.2008 р., які містяться на 4-му аркуші в розділі «9.2. ПОЗИЧАЛЬНИК» в графах « Підпис____[PERSON]. » та «Один оригінал даного Договору мною отримано особисто_______(підпис)», виконано рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі №НМРWGA00000823 від 18.02.2008 р., які містяться на 4-му аркуші в розділі «9.2. ПОЗИЧАЛЬНИК» в графах « Підпис____[PERSON]. » та «Один оригінал даного Договору мною отримано особисто_______(підпис)», виконаний самим [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №10/7/62 від 13.03.2020 р. два підписи від імені [PERSON] , які наявні в графах «Підпис______ [PERSON]» та «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто ______(підпис)» в кредитному договорі - виконані [PERSON] . Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зі змісту ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що права споживача вважаються порушеними, якщо при реалізації продукції порушується право позивача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін, обмежується право споживача на одержання необхідної інформації про продукцію, реалізовано небезпечну продукцію, неналежної якості, ціну продукції визначено неналежним чином. У своїх додаткових поясненнях [PERSON] посилається на те, що всупереч Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, в укладеному кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для неї, як для споживача. Однак, враховуючи те, що судом досліджувався укладений кредитний договір, суд дійшов висновку, що уся інформація, передбачена даними Правилами, була у ньому викладена, а тому Банком не порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а вимоги [PERSON] є безпідставними. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Перевіряючи Договір на відповідність вимогам закону, суд встановив, що він конкретний, детально зазначає предмет договору, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору й порядок зміни умов договору, інші та особливі умови договору, отже, містить усі істотні умови, передбачені законодавством для даного виду договору. Сторони, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, будь-яких заперечень на час укладення договору від [PERSON] не надходило. За таких обставин, суд вважає, що при укладенні договору №НМРWGA00000823 від 18.02.2008 року сторони досягли всіх істотних умов, кредитний договір відповідає положенням ЦК України, що застосовуються до відносин за кредитним договором (ст.ст. 1046-1056-1 ЦК України), вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. А тому,суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та безспірних доказів, які підтверджували б, що зміст кредитного договору суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки позичальник [PERSON] своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі. Аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи, крім вказаного вище, також те, що спірний кредитний договір діє, ПАТ КБ «ПриватБанк» виконаний повністю, [PERSON] визнавався дійсним та виконувався, його неправомірність прямо не випливає з закону і не встановлена судом, права останнього як споживача не порушені, підстав для визнання його недійсним судом не з`ясовано, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Не підлягає задоволенню і заява представника банку про застосування строку позовної давності. Ч.1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Однак, суд в даному випадку відмовляє в задоволенні позову по суті спору у зв`язку з безпідставністю позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed