Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

27 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 14428,97грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7736,96 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11 листопада 2019 року він працював в СП ТОВ "Світловодськпобут" оператором 4-го розряду на котеньні № 2. Заробітна плата перераховувалась на його картковий рахунок, який був відкритий в АТ КБ "ПриватБанк". 01 квітня 2020 року він звільнений за власним бажанням, у відділі кадрів СП ТОВ "Світловодськпобут" йому видано трудову книжку, але розрахунок проведений не був, кошти на картковий рахунок також не надходили. Відповідно до розрахункового листа виданого при звільнені, сума заборгованості по заробітній платі складає 14428 грн. 97 коп. Станом на 27 квітня 2020 року, заборгованість не виплачена, тому позивач просив стягнути з відповідача не лише заборгованість по заробітній платі, а і середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 7736,96 грн. Ухвалою судді від 28 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалами суду від 07 травня 2020 року заяву позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано від відповідача відповідні докази по справі. Ухвалою суду від 03 червня 2020 року задоволено заяву позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати. 04 червня 2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачем розраховано не вірно, оскільки не враховано зміни в умовах праці підприємства, а саме перехід на скорочений робочий тиждень. Також, відповідачем надано копію наказу про звільнення, довідки про середній заробіток та про стан заборгованості по заробітній платі, копії постанови про закінчення виконавчого провадження, платіжного доручення, наказів про зміну істотних умов праці та про внесення змін до графіка роботи у квітні та травні 2020 р. (а.с. 31-41) Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу відповідача № 46-к від 23.03.2020 позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 3,34) В день звільнення 01 квітня 2020 року відповідач не здійснив виплату нарахованої заробітної плати позивачу, а здійснив її виплату через органи державної виконавчої служби тільки 15 травня 2020 року, що підтверджується заявою позивача від 01 червня 2020 року та довідкою відповідача від 03 червня 2020 року (а.с. 24,36) Довідкою відповідача б/н від 03.06.2020 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 337,21 грн. З копій наказів відповідача № 5/2 від 31 січня 2020 року та № 13/1 від 27 лютого 2020 року з`ясовано, що відповідач з 01 квітня 2020 року змінив істотні умови праці на підприємстві, оголосив робочими днями - дні з понеділка по середу включно, вихідними днями - з четверга по неділю включно, а також вніс зміни до графіка роботи у квітні та травні 2020 року. Відповідачем у відзиві зазначено, що для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку суду необхідно враховувати, що підприємство працювало не повний робочий тиждень. Суд не може погодитись із вказаним, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З підстав ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Правила здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 8 розділу VІ цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, нарахування загальної суми середнього заробітку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у розрахунковому періоді згідно норм тривалості робочого часу. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість середнього заробітку на час його звернення до суду склала 7 736,96 грн. Отже, зважаючи на виплату позивачу заборгованості по заробітній платі 15 травня 2020 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню за період з 01 квітня 2020 року по 14 травня 2020 року в розмірі 9779,09 грн. (29 робочих днів ? 337 грн. 21 коп. = 9779 грн. 09 коп), що відповідає нормам закону. Доводи представника відповідача про необхідність врахування при обрахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не норм тривалості робочого часу, а фактичного робочого часу підприємства, яке працювало за скороченим графіком, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Такий порядок у разі припинення роботи підприємства призвів би до позбавлення права працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є неприпустимим. Статтею 117 КЗпП України чітко визначає, що при відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, його середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Дана норма є однозначною, двоякому трактуванню не підлягає і будь-які правові висновки Верховного Суду про застосування даної норми права у іншому значенні відсутні. При зверненні до суду позивачу відстрочено сплату судового збору, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved