Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

13.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 23.12.1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м.Севастополі, актовий запис № 411. Підставою звернення до суду стало те, що в 2014 році позивач, як військовослужбовець Збройних сил України був переведений для продовження служби на материкову частину України, а його дружина свідомо залишилася на окупованій території Криму та з того часу будь-яке спілкування між ними припинилося. Шлюбні відносини фактично припинені з весни 2014 року, майнові відносини та спори між сторонами відсутні, сумісне господарство не ведеться. Спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей у подружжя відсутні, тому звернувся з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб, оскільки в подальшому збереження сім`ї вважає неможливим. 17.05.2021 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача надав на адресу суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при цьому не заперечував проти винесення судом заочного рішення. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином, про місце дату та час судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки остання відома адреса місця проживання (перебування), відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що має місце у даному випадку. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] , виданого 03.02.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі, 23 грудня 1995 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 411. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідача змінено на « [PERSON] ». Спільний дітей від шлюбу немає. У сторін не склалось спільне життя у зв`язку з тим, що в 2014 році позивач, як військовослужбовець Збройних сил України був переведений для продовження служби на материкову частину України, а його дружина свідомо залишилася на окупованій території Криму та з того часу будь-яке спілкування між ними припинилося. Шлюбні відносини фактично припинені з весни 2014 року, майнові відносини та спори між сторонами відсутні, сумісне господарство не ведеться. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, а тому вважає, що їх сім`я розпалась остаточно. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, поновлювати сімейні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved