Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Представником позивача адвокатом [PERSON] в інтересах [PERSON], подано до суду позов до відповідача, Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, у якій представник позивача просить визнати за [PERSON], [INFO], право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по вулиці Нова, 45, в селі Іванівка, Семенівського району, Чернігівської області. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача адвокат [PERSON] у позовній заяві зазначив про те, що по вул. Нова, 45, в с. Іванівка Семенівського району Чернігівської області розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживав батько позивача - [PERSON], який помер 28 липня 2016 року (свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 280517, видане виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області 29.07.2016 року). Відповідно до довідки Іванівської сільської ради Семенівського району № 211 від 18.05.2017 року головою господарства в житловому будинку 1963 року забудови за адресою вул. Нова, 45, с. Іванівка Семенівського району Чернігівської області згідно по господарської книги № 3 на 2016- 2020 роки, являвся [PERSON], який помер в липні 2016 року. В 2017 році позивач, як єдиний спадкоємець після смерті батька, звернувся до Семенівської районної державної нотаріальної контори для успадкування вищевказаного житлового будинку, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями позивачу нотаріусом було відмовлено, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Рішенням правління колгоспу «XXII з'їзд КПРС» Іванівської сільської ради від 17 квітня 1968 року протокол № 6 було виділено садибу під забудову житлового будинку [PERSON]. Пізніше батько позивача отримав свідоцтво на будівництво садиби в сільських населених пунктах Української PCP. Відповідно до вказаного свідоцтва забудовник [PERSON] мав збудувати будинок в с. Іванівка Семенівського району на земельній ділянці площею 0,12 га, яка виділена рішенням правління колгоспу «XXII зїзд КПРС» від 17 квітня 1968 року протокол № 6, забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Семенівської районної ради депутатів трудящих від 24 травня 1968 року № 146. Строк початку та закінчення будівництва з травня 1968 року по травень 1970 року. Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано батьком позивача в 1968 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не повязував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31.01.1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, померлим батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вул. Нова, 45, в с. Іванівка, Семенівського району, Чернігівської області, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обтяжень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТ1 не зареєстрував (не оформив). Таким чином право власності батька позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого батька позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2017 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є власністю його родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по вулиці Нова, 45, в с. Іванівка, Семенівського району, Чернігівської області, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявився, доручив представляти його інтереси в суді адвокату [PERSON]. У судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити. Представник відповідача, Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, Іванівський сільський голова Семенівського району Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу протягом всіх судових засідань їхньої участі, позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову йому зрозумілі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, голова Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду письмове клопотання, згідно даних якого просить розглянути справу без присутності представника Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області та залишає розгляд справи на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, письмово повідомила про те, що після померлого 28.07.2016 року [PERSON] згідно даних Єдиного спадкового реєстру спадкова справа не заводилась, та просить суд розглянути справу без участі представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що по вул. Нова, 45, в с. Іванівка Семенівського району Чернігівської області, розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживав батько позивача - [PERSON], який помер 28 липня 2016 року (свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 280517, видане виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області 29.07.2016 року). Відповідно до довідки Іванівської сільської ради Семенівського району № 211 від 18.05.2017 року головою господарства в житловому будинку 1963 року забудови за адресою вул. Нова. 45 с. Іванівка Семенівського району Чернігівської області згідно по господарської книги № 3 на 2016- 2020 роки, являвся [PERSON], який помер в липні 2016 року. В 2017 році позивач, як єдиний спадкоємець після смерті батька, звернувся до Семенівської районної державної нотаріальної контори для успадкування вищевказаного житлового будинку, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями позивачу нотаріусом було відмовлено, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Рішенням правління колгоспу «XXII з'їзд КПРС» Іванівської сільської ради від 17 квітня 1968 року протокол № 6 було виділено садибу під забудову житлового будинку [PERSON]. Пізніше батько позивача отримав свідоцтво на будівництво садиби в сільських населених пунктах Української PCP. Відповідно до вказаного свідоцтва забудовник [PERSON] мав збудувати будинок в с. Іванівка Семенівського району за земельній ділянці площею 0,12 га, яка виділена рішенням правління колгоспу «XXII зїзд КПРС» від 17 квітня 1968 року протокол № 6, забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Семенівської районної ради депутатів трудящих від 24 травня 1968 року № 146. Строк початку та закінчення будівництва з травня 1968 року по травень 1970 року. Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано батьком позивача в 1968 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не повязував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31.01.1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, померлим батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вул. Нова, 45, в с. Іванівка, Семенівського району, Чернігівської області, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обтяжень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТ1 не зареєстрував (не оформив). Таким чином право власності батька позивача у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого батька позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2017 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, який фактично є власністю його родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по вулиці Нова, 45, в с. Іванівка, Семенівського району, Чернігівської області, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved