Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири, придбаної в шлюбі. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 26.02.1994 року він уклав шлюб з відповідачем. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2013р. шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності на квартиру оформили за відповідачем. В квартирі проживає відповідач та їх діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] (і.н. [NUMBER]) право власності на 1/2 (одну другу) частини квартири [ADDRESS]. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS], виділиши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,6 м кв., [PERSON] - житлову кімнату площею 16.5 м кв. Інші приміщення: коридор, кладову, кухню, туалет, ванну та лоджію залишити у спільному користуванні співвласників. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмомити у задоволені позовних вимог у повному обсязі . Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, сторони з 26 лютого 1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу подружжя мають дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.5-6). Згідно листа КП "ДМБТІ" ДОР від 17.09.2014р. № 10308, станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою [ADDRESS] містяться відомості щодо права власності за [PERSON] (а.с.7). Відповідно до договору купівлі - продажу від 06 лютого 1998 року [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] спірну квартиру (а.с.8-9). Згідно технічного паспорту зазначена квартира має загальну площу 48,8кв.м, житлову 29,1кв.м, підсобна 19,7кв.м, складається з 1 - коридор площею 7,8кв.м, 2 - кладова площею 0,5кв.м, 3 - житлова площею 12,6кв.м, 4 - житлова площею 16,5кв.м, 5 - кухня площею 7,4кв.м, 6 - туалет площею 1,2кв.м, 7 - ванна площею 2,8кв.м (а.с.10-11). Суд першої інстанції, посилаючись на правила ст. 60 СК України, дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира набута подружжям за час шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, встановлюючи порядок користування зазначеною квартирою судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що позивач не проживає у спірній квартирі та не прийняті до уваги інтереси інших членів сім"ї : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 06 січня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові про встановлення порядку користування квартирою.

Outcome: partial