Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 13398 грн. 28 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP45360366 від 23.06.2006 року відповідач отримала кредит в розмірі 1885 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач умови договору щодо належного виконання зобов'язань порушила, оскільки не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором, в зв"язку з чим просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість по кредитному договору. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що [PERSON] отримала копію ухвали про відкриття провадження 29.03.2018 року. Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд дослідивши надані докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження своїх доводів сторона позивача надала розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, копію підтвердження видачі кредиту. Судом встановлено, що згідно заяви позичальника №DNH4KP45360366 від 23.06.2006 року банк надав [PERSON] строковий кредит у сумі 1850 грн. на строк 24 місяці, з 23.06.2006 року по 23.06.2008 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2.09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та умовах про надання споживчого кредиту, а також сплати в зазначені в заяві та умовах строки. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 101,01грн. для погашення заборгованості за кредитом. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача, яка станом на 15.01.2018 року становить 13398 грн. 28 коп. та складається з: пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 12284,08грн.; штрафу (фіксованої частини ) 500грн.; штрафу (процентної складової) 614,20грн. З наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 0,00грн.; загальний залишок заборгованості за процентами 0 грн.; загальна сума нарахованої пені 12284, 08грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 614,20 грн. З даного розрахунку вбачається, що з 24.06.2008 року заборгованість за кредитом відсутня, однак нараховані проценти та пеня. Однак, згідно договору - заяви позичальника за користування кредитом нараховуються відсотки на суму залишку заборгованості по кредиту. Крім того, відповідно до п.4.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку, далі пені, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків по кредиту, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, суд вбачає порушення банком порядком нарахування заборгованості по кредиту, оскільки відповідач погасила кредит в повному обсязі, так як тіло кредиту погашається в останню чергу, а тому заборгованість по відсотках та пені нараховується лише залишок боргу. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру нарахованих відсотків та пені, свідчить про те, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог, про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з його не обґрунтованість та не доведеністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed