Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у шлюбі з відповідачем з 2005 року по 2012 рік включно, від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2013 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 450, 00 грн. щомісячно, починаючи з 11.06.2013 року і до повноліття дитини. На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист і відкрито виконавче провадження. Позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, що стягнуті з відповідача, з 450, 00 грн. щомісячно до 2500, 00 грн. щомісячно, враховуючи те, що вона не має можливості самостійно утримувати дитину, розмір аліментів незначний, дитини росте і потребує матеріальних затрат. Крім того, позивачка просить стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4421, 45 грн., що складаються з витрат на лікування дитини. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь з 450, 00 грн. до 2500, 00 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4421, 45 грн. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник позивачки просить проводити розгляд справи в їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 по 2012 рік включно, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу. У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва Київської області від 24.09.2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 450, 00 грн. щомісячно. На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист, у зв"язку з чим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Як встановлено судом, відповідач сплачує аліменти, визначені за рішенням суду, але не постійно, має заборгованість по аліментам. Позивачка у своїх позовних вимогах просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2500, 00 грн., зважаючи на те, що вона самостійно не має можливості утримувати дитину, оскільки витрати на дитину зростають щомісячно, вона потребує витрат на додаткові заняття, підготовку до ДПА, щоденні витрати на відвідування та годування дитини у школі, відвідування секцій, ліки, одежу. Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось з них. Враховуючи те, що на даний час матеріальний та сімейний стан позивачки змінився, неповнолітня дочка потребує додаткових затрат, у тому числі на розвиток та навчання, матеріальний стан відповідача, який є працездатною особою, дозволяє надавати інший розмір аліментів, ніж був встановлений судовим рішенням, а тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про збільшення розміру аліментів. Що стосується розміру аліментів, які підлягають встановленню, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено діючими законами України, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлений з 01.01.2020 року у розмірі 2218, 00 грн., але даний розмір кожні півріччя зростає. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, матеріальне становище сторін по справі, враховуючи інші обставини справи, суд приходить до висновку, що розмір аліментів повинен бути встановлений у розмірі 2500, 00 грн. на дитину щомісячно. Саме такий розмір аліментів суд вважає таким, що може забезпечити достатній життєвий рівень для неповнолітньої дитини. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СКучасті в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №761/6933/17. Позивачем надано документи про здійснені нею додаткові витрати на утримання дочкаи, а саме: медичні довідки про хворобу дитини, виписки із медичної картки, перелік лікарських препаратів, що прописані лікарем, та чеки на оплату медичних консультацій та придбання ліків для дитини на загальну суму 8842, 90 грн. Слід також зазначити, що позивачкою у своїх поясненнях було надано обґрунтування понесених витрат, зазначено про наявність відповідних рекомендацій лікарів для придбання вказаних ліків, а також вказано про те, що ліки придбавалися у зв`язку із хворобами дочки та необхідністю проведення операції, а також позивачкою було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , оскільки вони є підставними та обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат у розмірі 4421, 45 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved