Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

09.06.2017 року до суду звернулася представник [PERSON] в інтересах [PERSON] з позовом до Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В позові позивач посилався на те, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, належну [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого головою Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Хорішко Г.І. 14.12.2001 року, 19.11.2003 року заповіт [PERSON] було посвідчено секретарем Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Лазько Л.П., останнім було заповідано земельну ділянку їй, вона прийняла спадщину за заповітом, подавши нотаріусу відповідну заяву, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю, прохала визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, належну [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого головою Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Хорішко Г.І. 14.12.2001 року, як спадкоємцю за заповітом [PERSON], посвідченого секретарем Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Лазько Л.П. 19.11.2003 року після спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року. 15.06.2017 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] в інтересах [PERSON] до Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом і справу призначено до розгляду в судове засідання на 29.06.2017 року. 29.06.2017 року до суду звернулася представник [PERSON] в інтересах [PERSON] з уточненою позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В уточненій позовній заяві посилалася на те, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, належну [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого головою Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Хорішко Г.І. 14.12.2001 року, 19.11.2003 року заповіт [PERSON] було посвідчено секретарем Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Лазько Л.П., останнім було заповідано земельну ділянку їй, вона прийняла спадщину за заповітом, подавши нотаріусу відповідну заяву, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю, прохала визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, належну [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого головою Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Хорішко Г.І. 14.12.2001 року, як спадкоємцю за заповітом [PERSON], посвідченого секретарем Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Лазько Л.П. 19.11.2003 року після спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року. 30.06.2017 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області уточнена позовна заява прийнята до провадження, оголошена перерва до 19.07.2017 року. 27.07.2017 року до суду звернулася відповідач з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В зустрічному позові відповідач посилалася на те, що її померлий [INFO] року брат [PERSON] в період з травня 2013 року по день своєї смерті мешкав з нею у м. Запоріжжі, брат стверджував, що жодного заповіту він не складав, після смерті брата при подачі нею заяви про прийняття спадщини після брата їй стало відомо про заповіт земельної ділянки брата на користь позивача, вважає, що даний заповіт не відповідає вимогам ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, посилалася на ст.1257 ЦК України, вважала, що заповіт складений з порушенням вимог ст.ст. 1247, 1248 ЦК України, заповіт складено за допомогою технічного засобу (друкарської машинки), заповіт не містить підпису заповідача, не містить часу складення заповіту, вважає, що заповідач був введений в оману при складанні заповіту, не усвідомлював, що складає заповіт, прохала визнати заповіт недійсним, у задоволенні позову до неї відмовити. 27.07.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області провадження за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним відкрито, останній прийнято до провадження з первісним, об`єднано до розгляду в одному провадженні, оголошена перерва до 09.10.2017 року. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без її участі не надав. Представник позивача [PERSON] вважає, що позов її довірителя підлягає задоволенню як законний та обґрунтований, так як остання прийняла спадщину за заповітом після спадкодавця, однак її право не визнається нотаріусом, який зобов`язаний за законом видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, однак в зв`язку з відсутністю оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю відмовляє їй у видачі свідоцтва, тоді як зустрічний позов не підлягає задоволенню, так як останній не доведений. В судовому засіданні відповідач підтримав свій зустрічний позов, посилався на те, що спадкодавець є її рідним братом, останній мешкав у позивача, однак останній поводився з ним погано і той став мешкати у неї у м. Запоріжжі і мешкав до його смерті, за життя брат не розповідав їй, що землю заповідав будь-кому, він отримав оригінал Державного акту про право приватної власності на землю, який після смерті брата знаходиться у неї, вони піклувалися про брата, надали матеріальну допомогу на те, щоб той відремонтував зуби, відправили його на відпочинок в Карпати, брат був задоволений, після смерті брата від позивача вона дізналася про заповіт брата на землю, прохала в задоволенні позову відмовити, а її зустрічний позов задовольнити та визнати заповіт недійсним. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що брату відповідача на момент складення заповіту було 58 років і потреба у складенні заповіту була відсутня, вважає, що заповіт повинен бути визнаний недійсним, так як не містить посилання на те, що він прочитаний вголос, не складений власноруч, не вказано час його складення, відсутній ідентифікаційний номер заповідача, заповідач хворів туберкульозом, відсутні дані про стан його здоров`я, заповідач був у неадекватному стані, так здається відповідачу, що тягне недійсність заповіту, в задоволенні позову прохала відмовити, а зустрічний позов прохала задовольнити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на боці відповідача: державний нотаріус Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на боці відповідача: Новомиколаївська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що померлий - його дядько, відповідач - його тітка, з дядьком спілкувався часто, у 2003 році [PERSON] мешкав у [PERSON] в с. Новогригорівка, за заповіт він з ним не спілкувався, [PERSON] хворів на туберкульоз, останній був неговіркий, хворів останні 4 роки, випивав, коли той лежав у психлікарні йому невідомо. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 14.12.2001 року головою Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Хорішком Г.І. видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.10). 19.11.2003 року секретарем Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Лазько Л.П. посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, [PERSON] (а.с.11). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] виданого 07.10.2016 року керівником відділу державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.14). 15.03.2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за законом після свого брата [PERSON] (а.с.26). 15.03.2017 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області зареєстрована спадкова справа №15/2017 спадкодавець [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с.25). 15.03.2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на користь [PERSON] після свого брата [PERSON] (а.с.27). 22.03.2017 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] (а.с.28). 30.03.2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на майно померлого на користь [PERSON] після свого брата [PERSON] (а.с.29). 24.05.2017 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] (а.с.34). 24.05.2017 року постановою державного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Дмитрієвої Н.П. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як заявником не надано правовстановлюючий документ на неї (а.с.35). 01.06.2017 року в газеті "Голос Гуляйпілля" надруковано оголошення про те, що втрачений Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий 14.12.2001 року головою Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON], вважати недійсним (а.с.16). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.1ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за заповітом, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, прийняв спадкове майно: земельну ділянку, яка належала померлому, однак звернувшись до нотаріуса відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого, отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як Державний акт про право приватної власності на землю, виданий померлому, втрачено. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.1 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином судом встановлено, що право позивача як спадкоємця за заповітом на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку не визнається нотаріусом, який відмовляє спадкоємцю за заповітом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, а тому підлягає судовому захисту способом визнання права власності позивача як спадкоємця за заповітом, який прийняв спадщину, подавши заяву нотаріусу в установлений законом строк, на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності. Суд, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту недійсним, виходить з наступного. Судом встановлено, що до суду звернулася спадкоємець другої черги за законом, яка прийняла спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, з позовом про визнання заповіту недійсним з посиланням на те, що останній складений з порушенням форми правочину, так як не містить підпису заповідача, часу його складення, дати та місця народження заповідача, не зазначено, що заповіт складено за допомогою технічного засобу, прочитаний вголос заповідачем та відповідає його дійсному волевиявленню, заповідач при складанні заповіту був введений в оману щодо його природи. Суд, вирішуючи зустрічний позов, керується Прикінцевими та Перехідними положеннями Цивільного Кодексу України, а також Цивільним Кодексом УРСР (редакція 1963 року зі змінами). Відповідно до п.1 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 2004 року Цивільний Кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року зі змінами, внесеними до нього. Відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Так як судом встановлено, що 19.11.2003 року секретарем Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Лазько Л.П. посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею 7,61 га, розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, [PERSON], а саме до 1 січня 2004 року, то відносно нього як правочину діють положення Цивільного Кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року зі змінами, внесеними до нього. Відповідно ст.541 ЦК УРСР (редакція 1963 року зі змінами) заповіт повинен бути складений у письмовій формі з вказівкою місця і часу його складення, власноручно підписано заповідачем і нотаріально посвідчено. Як вбачається з заповіту останній складено у письмовій формі з вказівкою часу його складення, власноручно підписано заповідачем та нотаріально посвідчено. Таким чином, судом встановлено, що заповіт відповідає вимогам ст.541 ЦК УРСР (редакція 1963 року зі змінами). За таких обставин суд не бере до уваги посилання відповідача та його представника на положення статей Цивільного Кодексу України та положення частини 3 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, так як останні не ґрунтуються на законі. Суд, оцінюючи обставини, на які посилається відповідач та його представник як на підставу визнання заповіту недійсним, а саме на відсутність підпису спадкодавця в заповіті та на те, що заповідач при складанні заповіту був введений в оману щодо його природи, вважає, що ці дві обставини є взаємовиключними, а тому вважає, що позивач таким чином вводить суд в оману щодо дійсних обставин складення заповіту і не бере їх до уваги. А тому зустрічний позов не ґрунтується на законі, не підтверджений обставинами, встановленими судом при перевірці наданих суду доказів.

Outcome: approved