Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

01 листопада 2017 року до суду із позовною заявою звернулася позивач [PERSON], відповідно до вимог якої просить суд розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 24 травня 2008 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №5, оскільки шлюб виявився невдалим з огляду на діаметральну протилежність поглядів сторін. Також просить стягувати аліменти із відповідача в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що шлюб 24 травня 2008 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. За час перебування в шлюбі у сторін народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що спроби примиритися не принесли результатів. Сторони припинили проживати спільно. Відповідач не відвідує дітей, матеріально їх не забезпечує і не приймає участі у їх вихованні. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву просить розгляд справи проводити без її участі. Позов підтримує в повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечує (а.с.22). Відповідач також в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.27). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач та відповідач на протязі тривалого часу, не підтримують шлюбних відносин та не спілкуються, відповідно суд приходить до висновку, що спільних інтересів між ними не має. У поданих до суду заявах, а також у поясненнях, наданих в судовому засіданні позивач настоює на розірванні шлюбу, що вказує на незаінтересованість позивача у збереженні такого (а.с.2,22). Також і відповідач позов визнав. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач з відповідачем не мають наміру підтримувати шлюбні відносини, до примирення, а відповідно до порозуміння сторони не дійшли, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам ініціатора позову. Приймаючи до уваги вищевказане, суд приходить до висновку, що при такій ситуації, яка склалася на останній час, позивач правомірно визнає, що зберігати сім'ю не має резону, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Так, судом констатовано, [INFO] року у позивача та відповідача народилася дочка - [PERSON] (а.с.9) та 15 лютого 2011 року народилася дочка - [PERSON] (а.с.8), які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.12). Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що стан здоров'я відповідача задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривні , а від 6 до 18 років - 1860 гривень. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] слід стягнути із відповідача аліменти в частці в розмірі 1/3 всіх виді його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде достатньо для стягнення із сторони коштів на утримання дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], в частині стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей, є законними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved