Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» (надалі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа») 03.06.2019 року звернувся до суду з позовом, вказуючи, що [PERSON] , відповідач у справі, мешкає за адресою: [ADDRESS] , є абонентом ОКП „Донецьктеплокомуненерго" в м.Слов`янську та користується послугами з опалення, та не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг. Зазначає, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на офіційному сайті розмістив проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Даний договір є договором приєднання між теплопостачальною організацією ОКП «Донецьктеплокомуненерго», як виконавцем послуг, та споживачем (фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання). Укладення договору здійснюється шляхом приєднання споживача до цього Договору, тобто через прийняття фізичною особою умов цього Договору в цілому. Вважає, що таким чином у відповідача виникло зобов`язання сплатити гроші за спожиту послугу, а у підприємства (позивача) - право вимагати виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої вимоги мотивує тим, що за період з 01.10.2007р по 01.04.2019р за особовим рахунком відповідача заборгованість за надані послуги складала в сумі 37768,49грн. Крім того, з посиланням на ст.625 ЦК України зазначає, що відповідачу нарахований індекс інфляції в сумі 14723,81грн, 3% річних в сумі 3437,63грн, тому загальний розмір заборгованості складає 55929,93грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги в сумі 37768,49грн, втрати від інфляційних процесів в сумі 14723,81грн, 3% річних в сумі 3437,63грн, витрати по оплаті судового збору в сумі 1921грн. Представник позивача Штанько С.В . позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] 01.10.2019 року надав суду заяву про розгляд даної справи без його участі, а також, надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позов до нього пред`явлено про стягнення заборгованості за період з 01.10.2007р, тобто у відповідності до ст.256 ЦК України після спливу строку позовної давності. Він жодної дії, яка б свідчила про визнання ним боргу за межами строку позовної давності, не вчиняв і наполягає на застосуванні строку позовної давності за пред`явленим позовом. Крім того, зазначив, що відповідно до банківських документів, він сплачував поточні, 2019 року платежі: 07.08.2019р за послугу теплопостачання за березень 2019 року - 1000грн; 26.03.2019р за послугу теплопостачання за січень 2019 року - 1000грн; 12.06.2019р за послугу теплопостачання за лютий 2019 року - 1500грн. Просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 24 жовтня 2019 року позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» надав свою відповідь на відзив відповідача, в якій, з посиланням на ст.ст.256, 264 ЦК України, зазначив, що з особового рахунку відповідача №07397 вбачається, що заборгованість за поалення виникла у період з жовтня 2007 року по квітень 2019 року. У зазначений період, згідно обігової відомості за особовим рахунком відповідача виплата за послуги з централізованого опалення здійснювалась частково, що свідчить про добровільність сплати відповідачем заборгованостї та відповідно визнання ним боргу. Вважає, що перебіг позовної даності було перервано відповідачем, шляхом часткової сплати ним грошовою зобов`язання за послуги з централізованого опалення, які надавалися йому позивачем, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з жовтня 2007 року по квітень 2019 року вважає такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з опалення, які надає ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа». За вказаною адресою на ім`я відповідача позивачем відкрито особистий рахунок № [NUMBER] . Згідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно ст.ст.20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані оплачувати ці послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору. Відповідно до п.п.18, 30 Закону України «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р за №630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Статтею ст.67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг виконував не належним чином, у зв`язку з чим, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, за період з 01.10.2007р по 01.04.2019р за особовим рахунком № [NUMBER] , закріпленим за [PERSON] , по оплаті за поставлену теплову енергію на опалення числиться заборгованість в загальній сумі 37768,49грн. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заявив про застосування до вказаної заборгованості трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України. З цього приводу суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача повинні бути задоволені, однак заборгованість необхідно стягнути в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України, яку відповідач просив застосувати до заборгованості, тобто з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року, що становить 22320,59 грн. Вимоги позивача, що виходять за межі зазначеного періоду, не підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 ст.901, частини 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Враховуючи викладене, те, що відповідач порушив свої зобовязання по своєчасній оплаті послуг з опалення, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь позивача інфляційні втрати за період з 01жовтня 2016 року по 01 жовтня 2019 року у сумі 3730,96грн, та 3% річних за цей же період заборгованості у сумі 1281,87грн. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921грн, що підтверджується платіжним дорученням №1239 від 20.05.2019р. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 938,79грн.

Outcome: partial