Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, розмір вимог якого в подальшому був збільшений, по якому просить суд стягнути з ПАТ "Імексбанк" на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 398 578,11 грн.; стягнути з ПАТ "Імексбанк" на користь [PERSON] судові витрати,а саме витрати на правову допомогу у розмірі 13500, 00 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач про час, дату та місце судового засідання неодноразово сповіщався належним чином, однак до суду не з'явився. Надав до суду відгук на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов позивача -підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач по справі є вкладником в ПАТ " Імексбанк". 11.05.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 990340904 банківського рахунку в національній валюті. Відповідно до умов п.1.1 договору, відповідач відкрив для позивача поточний рахунок [NUMBER]. Станом на теперішній час на вказаному поточному рахунку знаходяться грошові кошти у розмірі 116 407, 83грн., що підтверджується випискою з рахунку. Відповідно до п.2.2.1 Договору, позивач має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму рахунку. Відповідно до п.2.2.4 Договору, позивач має право отримувати готівкові кошти у межах заяви на видачу готівки і за умови наявності коштів на поточному рахунку. Відповідно до п.2.2.5 Договору, позивач має право вимагати від відповідача своєчасного і повного надання банківських послуг, обумовлених цим договором. Відповідно ст.. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до п.2.4.2 Договору, позивач зобов'язується не пізніше, ніж за один робочий день до отримання готівки, подати відповідачу заяву на отимання готівкових коштів на суму, що перевищує 10 000 грн. 20.10.2014 року у позивача закінчився строк депозитного вкладу. Позивач зазначає, що в цей же день він звернувся до відповідача з проханням оформити заяву на отримання готівкових коштів на суму 116 407, 83 грн. та видати їх з каси банку. Дана вимога відповідачем виконана не була. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ч. 2 ст. 1058 ЦК України), що виключає можливість відступлень в договорі від умов про розмір процентів та від інших умов, які встановлені банком, оскільки умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Згідно зі ст. ст. 610 та 611 ч. 4 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення грошового внеску. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Через те, що відповідач у теперішній час відмовляє позивачу у поверненні його грошових внесків, то це є грубим порушенням умов договорів щодо зворотності та платності. Відповідно до умов вказаного договору, відповідач розпоряджається внеском позивача протягом терміну дії договору на свій розсуд, а також користується вказаними грошовими внесками позивача, у зв'язку з чим сплачує вкладникові - позивачу процент за таке користування та розпорядження його грошовим внеском. Дійсно, як стверджує позивач, строк дії договору закінчився, але грошові внески позивача відповідачем - ПАТ "Імексбанк" так і не були йому повернуті, у зв'язку з чим дані грошові внески на теперішній час залишаються у користуванні та розпорядженні фінансової установи - ПАТ " Імексбанк" - відповідача по справі. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ст. 1061 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з заявою, про отримання готівкових грошових коштів, але кошти видано не було. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму, яка знаходиться на поточному рахунку позивача в розмірі 116 407, 83 грн., отже позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% за відмову у виплаті коштів з поточного рахунку в сумі 267,90 грн.; пеню відповідно до Закону України « Про захист прав споживачів» в розмірі 97 782, 58 грн. та упущену вигоду в сумі 1964, 58 грн. Згідно укладеного договору банківського вкладу № 990340904 банківського рахунку від 11.05.2010 року Імексбанк надає клієнту певні банківські послуги, зокрема видача готівкових коштів з рахунку клієнта, в свою чергу клієнт зобов'язується згідно п.п.2.4.5 та 2.4.8 вказаного договору своєчасно оплачувати отримані послуги згідно тарифів банку. Відповідно до діючих тарифів вартість послуг з отримання готівки з поточного рахунку фізичною особою становить від 0 до 1 % від отриманої суми. Діючими тарифами Імексбанку встановлено, що клієнт безкоштовно отримує готівкою кошти з власного поточного рахунку в безготівковій формі з власного вкладу ( депозитного) рахунку. Позивач безкоштовно отримує готівкові кошти з власного поточного рахунку, оскільки вони надійшли в безготівковій формі з його депозитного рахунку та вартість послуг становить 0.00 грн. Відповідно ч.5 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. З наведеного вище вбачається, що відповідно до Закону України « Про захист прав споживачів» пеня розраховується від вартості послуг. Як зазначалось вище вартість послуг в даних правовідносинах становить 0,00 грн. Таким чином пеня становить 0,00 грн., отже в задоволенні даної частини вимоги слід відмовити. В дійсних правовідносинах у банка існує обов'язок про надання певних послуг згідно банківських правил. З заявлених позовних вимог вбачається, що клієнт просить суд стягнути з банка кошти, що знаходяться на його рахунку яким він має можливість розпоряджатись відповідно до банківських правил. Отже, в такому разі з відповідача на користь позивача будуть стягуватись його власні кошти та при цьому грошові кошти, що належать позивачу будуть знаходитись на його поточному рахунку, яким банк не має права розпоряджатись та операції за яким проводиться лише за відповідним дорученням клієнта оформленими останнім згідно банківських правил. Стосовно упущеної вигоди, позивачем в якості доказів надано лише рекламний буклет Приватбанку згідно якого вбачається публічна пропозиція останнього розмістити в цьому банку депозит під 22% річних. При цьому в Імексбанку клієнт міг розмістити депозит під 25% річних, однак доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією продовжити або оформити новий депозитний договір не надав. Клієнтом не надано доказів підтвердження того, що він мав намір розмістити в Приватбанку чи іншому банку гроші на вкладному (депозитному) рахунку. Таким чином в задоволенні вимоги про стягнення упущеної вимоги слід відмовити. Позивач також просить суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Також статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, але незважаючи на це відповідач не виконує свої зобов'язання відмовляється видати позивачу вклад на його вимогу, що суперечить чинному законодавству України. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 13 500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалась у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладання угоди про надання правової допомоги й її оплата не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо представник в судових засіданнях участі не брав. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом, це свідчить про те, що ці витрати не будуть відшкодовуватись в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму. Законом України від 20.12.2011 року № 4191- VI встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Ні позивачем, ні представником позивач до суду не надано розрахунку витрат часу, витраченого представником позивача на вивчення справи в суді, на участь у судовому розгляді та вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на ім'я його представника [PERSON] видана нотаріально посвідчена довіреність. Тобто представник діє, як представник за довіреністю в порядку ст.. 38 ЦПК України, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у вимозі про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial