Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.07.1998 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що фактичне подружнє життя між сторонами припинене понад чотири роки тому, вони проживають окремо, відновлювати з нею шлюб він не має бажання, оскільки у нього фактично створена інша сім"я. Неможливість спільного проживання викликана особистими мотивами кожного із подружжя. 09.04.2019 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 10.04.2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недолікв. 28.05.2019 року, після усунення позивчем недоліків, ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 30.08.2019 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з"явилась, про судові засідання була повідомлений належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення повісток. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, а тому суд вбачає за можливе проводити розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі 03.07.1998 року укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Московського райну м. Києва, актовий запис № 426 (а.с.4). Від даного шлюбу у сторін по справі неповнолітніх дітей не має. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

Outcome: approved