Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] . В цьому жилому будинку зареєстрована її племінниця [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 2005 року в цьому будинку не проживає, так як вийшла заміж і оселилася з чоловіком в іншому місті. Діти ніколи не мешкали в цьому будинку, але зареєстровані у ньому. Відповідачі не є членами сім`ї позивачки та договір найму з ними не укладався. Позивачка бажає зняти з реєстрації відповідачів, однак зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення. [PERSON] , хоча не мешкає в будинку, але зніматися з реєстрації добровільно не бажає. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надавши до свого позову письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити та проханням про слухання справи за її відсутністю, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України ЦПК України, за останньою відомою судові адресою їхнього місця проживання, а також поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками листоноші «за закінченням терміну зберігання», причини своєї неявки суду не повідомили, письмових пояснень, відзивів на позов чи заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування в особі Овідіопольської райдержадміністрації в судове засідання не з"явився, надав до суду висновок від 15.02.2019р. за № 01/01-25-518 про недоцільність позбавлення права користування житловим будинком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] [INFO] . Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником жилого будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . що підтверджується рішенням Овідіопольського районного суду від 06.10.2017 року по справі № 509/3277/17 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101584305 від 26.10.2017 року. Згідно довідки № 234 від 23.07.2018 року, виданою Маяківською сільською радою Біляївського району Одеської області в жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 7 чоловік, а саме [PERSON] , її мати [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , племінниця [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки старости с. Ставище Дунаєвецького району Хмельницької області № 7-25 від 13.02.2019 року [PERSON] мешкає в [ADDRESS] (без реєстрації). З висновку органу опіки та піклування - Овідіопольської райдержадміністрації № 01/01-25/518 від 15.02.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , мешкає за адресою: [ADDRESS] .Їі син [PERSON] вчиться в Чорноморському морському коледжі Одеського національного морського університету згідно довідки № 1263 від 29.10.2018р. З витягу з протоколу № 2 від 01.02.2019р. засідання комісії з питань захисту прав дитини при Овідіопольській райдержадміністрації вбачається, що [PERSON] було запропоновано надати документи щодо її фактичного місця проживання, про склад сім"ї та акт житлово-побутових умов квартири, де вона проживає разом з дітьми, але такі документи надані нею не були. Факт непроживання [PERSON] та [PERSON] підтверджений актом обстеження від 1.07.2018 року та довідками № 1 від 21.01.2019р. та № 3,4 від 22.01.2019р., з яких вбачається, що зазначені особи знаходились на диспансерному обліку та не навчалися у Надлиманській загальноосвітній школі 1-111 ступенів Овідіопольського району Одеської області. Судом був допитаний свідок - [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] є тіткою [PERSON] , яка дійсно мешкала та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак в 2005 році вийшла заміж та добровільно виїхала з будинку та оселилася з чоловіком в іншому місті. З того часу ніколи не мешкала за вказаною адресою. Її діти ніколи не мешкали за цієї адресою. Як вона їх зареєструвала без згоди власниці [PERSON] , невідомо. [PERSON] не бажала самостійно знятися з реєстрації та зняти своїх дітей, тому [PERSON] і звернулася до суду. Отже, судом встановлено факт непроживання більш одного року відповідачки [PERSON] та її дітей [PERSON] та [PERSON] в жилому будинку, який належить на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Інший її син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.ст. 150,155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири)належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, яких мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи те, що відповідачка не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації особисто та зняти з реєстрації своїх дітей, [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.Тому, позбавлення права користування своїм майном шляхом визнання осіб такими, що позбавлені права користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. На думку суду, в даному випадку - має місце спір про захист законного права власності позивачки, яка є власницею вищевказаного будинку, від відповідачів - своєї племінниці [PERSON] , та її дітей [PERSON] та [PERSON] , чиє місце проживання (перебування) на сьогодні позивачці невідоме, в будинку позивачки відсутні особисті речі відповідачів і чия реєстрація у вказаному будинку перешкоджає позивачці, як законній власниці, вільно користуватися і розпоряджатися своїм власним будинком, тягне за собою вищевказані незручності (певні додаткові витрати по комунальним послугам, неможливістю оформлення субсидій і т.і.) для її проживання у зазначеному будинку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці на праві власності у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації. Стосовно позбавлення права користування жилим будинком її дітей суд вважає, що малолітній [PERSON] мешкає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і тому у разі зняття з реєстрації батько може зареєструвати його за адресою свого місця проживання. [PERSON] мешкає разом з матір`ю, що вбачається з його заяви від 02.10.2018р та навчається в Чорноморському морському коледжі Одеського національного морського університету. Так згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Отже, [PERSON] є членом сім"ї [PERSON] , яка має місце проживання, відмінне від жилого будинку [PERSON] і повинна дбати про місце проживання, в тому числі своїх дітей, так само як і їх батько [PERSON] . Саме тому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування - Овідіопольської райдержадміністрації № 01/01-25/518 від 15.02.2019 року щодо недоцільності позбавлення права користування житловим будинком неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] . З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved