Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

14.07.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади Слобожанської селищної ради Харківської області в особі Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якому просив встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем - [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він народився [INFO] в с. Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області. Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , а [INFO] помер батько - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, на випадок своєї смерті останній заповіту не залишав. Батько позивача - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті батька, оскільки на час його смерті постійно проживав разом з ним. У встановлений шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] не звертався до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, оскільки вважав, що його фактичне, постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини свідчить про те, що він прийняв спадщину. У вказаний строк [PERSON] також не заявив про відмову від спадщини. Встановлення факту постійного проживання позивача [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини необхідне для нотаріального оформлення спадкових прав. Оскільки у позивача виникли труднощі в оформлені спадкових прав останній звернувся до суду. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.07.2021 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Браславська О.А. в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити, з підстав викладених в ньому. Представник відповідача Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надійшла заява за підписом Слобожанського селищного голови Діхтяр Д., в якій останній просив розглядати справу за відсутності представника відповідача та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є факт постійного проживання позивача разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день його смерті [INFO] . Встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] - копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Нижньобишкинською сільською радою 25 квітня 1968 року, актовий запис № 5 (а.с. 9). Згідно копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 2007 року Нижньобишкинською сільською радою Харківської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] в с. Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області у віці 69 років - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 01 квітня 2009 року Нижньобишкинською сільською радою Харківської області, актовий запис № 09 (а.с. 11). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 200412, [PERSON] належала земельна ділянка, площею 4,8393 га, яка розташована на території Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, КСП «Донецьке», з цільовим призначенням: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровими номерами: 6321783000:02:000:0177, 6321783000:01:000:0231 (а.с. 13). З інформації витребуваної судом від Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Спадкова справа відсутня, Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 23, 36). Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 59 від 31.03.2021 [PERSON] , [INFO] , дійсно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1960 року та по день смерті [INFO] . На момент смерті в будинку крім померлого [PERSON] ніхто зареєстрований не був, в тому числі й малолітні та неповнолітні діти (а.с. 12) Допитана в судовому засіданні 07.10.2021 свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знала [PERSON] та [PERSON] . Коли [PERSON] не міг здійснювати догляд за собою з ним за адресою: [ADDRESS] постійно проживав його син [PERSON] , який здійснював догляд за батьком по день його смерті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є онуком [PERSON] та сином [PERSON] . Дідусь проживав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] . [PERSON] проживав з [PERSON] з січня 2009 року, оскільки [PERSON] був одинокий то [PERSON] здійснював за ним догляд. На час смерті [PERSON] - [PERSON] проживав разом з померлим. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частин 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття1270 ЦК України). Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Згідно роз`яснень наданих в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 Сімейного кодексу України). На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] , викладених у заяві, письмових доказів, показань свідків, допитаних в судовому засіданні, судом достовірно встановлено, що[PERSON] , постійно проживав разом із батьком [PERSON] , на час його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Водночас, через відсутність реєстрації місця проживання позивача у вказаному житловому будинку, він не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують цей факт, у зв`язку з чим не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved