Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що [INFO] року померла його бабуся - [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 46/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Зазначене спадкове майно фактично прийняв його батько - [PERSON], який на час смерті матері мешкав у спірному будинку. Але свої права на зазначений будинок він своєчасно не оформив і [INFO] року помер. Після смерті батька він звернувся до органів нотаріату за оформленням свої спадкових прав, але нотаріус своїм листом рекомендував йому звернутися до суду, оскільки були відсутні документи, які б свідчили про прийняття батьком спадщини. Просив визнати за ним право власності на 46/100 часток домоволодіння [ADDRESS], які залишились після смерті [PERSON] Позивач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню повністю з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України (в редакції 2004 року), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. 03 вересня 2004 року за реєстровим №2945, [PERSON] - бабусі позивача належить 46/100 часток житлового будинку [ADDRESS] (а.с.31-34). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с.30). Після смерті [PERSON] спадкове майно у вигляді 46/100 часток житлового будинку [ADDRESS] прийняв її син - [PERSON], який, як вбачається з копії домової книги на спадкове майно, був зареєстрований та мешкав у зазначеному житловому будинку. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 06 грудня 2016 року виконкомом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с.29). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 46/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Після смерті батька позивач звернувся до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав, але своїм листом №205/02-14 від 27.01.2017 року державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області рекомендував йому звернутися до суду, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт прийняття [PERSON] спадкового майна після смерті [PERSON] (а.с.39). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді 46/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, вступивши до фактичного управління майном, проте право власності не зареєстрував, що було підтверджено наданими суду письмовими доказами. З урахуванням того, що позивач дійсно є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved