Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 жовтня 2001 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить суд: визнати за ним право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську, виділивши належну йому частку домоволодіння в натурі, а у випадку неможливості виділу в натурі, стягнути з відповідачки на його користь вартість належної йому частки, виділивши домоволодіння відповідачці; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], виділивши квартиру відповідачці, стягнувши з неї на його користь вартість належної йому частки. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з відповідачкою вони зареєстрували шлюб 11.01.1991 року. Дітей від шлюбу у них немає. Перебуваючи в шлюбі, вони вирішили збудувати будинок, і рішенням Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська на ім'я відповідачки була виділена земельна ділянка під будівництво жилого будинку по [ADDRESS]. На цій земельній ділянці вони з відповідачкою зразу ж після виділу земельної ділянки за спільні кошти почали будівництво жилого будинку. Придбали будівельні матеріали, вирили котлован, забили фундамент, вивели стіни двох поверхів, перекрили його плитами, встановили покрівлю з металевого кутку та шиферу, встановили дверні та віконні лутки облагодили фасад будинку, оштукатурили та накидали "шубу", збудували капітальний гараж з оглядовою ямою, провели в будинок водопровід та виконали ряд інших робіт. Готовність будинку на момент розпаду сім'ї була близько 80%. У зв'язку з тим, що будівництво будинку затягнулось на невизначений термін та бажаючи мати житло, вони з відповідачкою за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську за 15 400 гривень. Але з кінця 1998 року їх відносини різко змінилися, що привело до розпаду сім'ї, і 01.12.1998 року їх шлюб було розірвано Дніпровським відділом РАЦС. Вважає, що має право на ? частину будинку та квартири, але відповідачка не бажає провести розділ майна добровільно. Тому він вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач підтримував заявлений позов та пояснив, що з 1989 року він проживав однією сім'єю з відповідачкою, а 11.01.1991 року було зареєстровано їх шлюб. В 1991 році їм було надано земельну ділянку по [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську для будівництва індивідуального житлового будинку, що була оформлена на ім'я дружини [PERSON] В тому ж році за спільні кошти, власними силами та за допомогою родичів почали будівництво будинку. В період шлюбу в 1991 році вони забили фундамент із шлаку під будинок та звели стіни першого поверху будинку. В 1992 році перекрили перший поверх залізобетонними плитами і збудували стіни другого поверху із шлакоблоків. В 1993 році перекрили другий поверх залізобетонними плитами. В період 1992 - 1995 років були збудовані дві зливні ями, підвели до будинку водопровід, підвели до будинку та завели в будинок газопровід. До лютого 1996 року був зроблений каркас покрівлі з металевого кутка, яка не була покрита шифером. В гаражі була зроблена оглядова яма, стяжка підлоги, встановлені гаражні ворота, заведено в гараж електропроводку. В 1996 році, в результаті сварки, за заявою [PERSON] Заводським райсудом м. Дніпродзержинська було винесено рішення про розірвання їх шлюбу, але вони продовжували проживати однією сім'єю до 1998 року. В 1996-1997 роках ними спільно були оштукатурені стіни будинку, зроблено електропроводку в будинку, зроблено стяжку підлоги першого та другого поверху, встановлені вікна з лутками та деякі внутрішні двері в будинку, було зроблено водяне опалення будинку та встановлений опалювальний котел, встановлено ванну, збудовані відмощення навколо будинку. В період шлюбу вони проживали у однокімнатній квартирі [ADDRESS], що на праві власності належала відповідачці. У лютому 1997 року вони заспільні кошти придбали двокімнатну квартиру, розташовану у [ADDRESS], яку відповідачка переобладнала під стоматологічний кабінет. В 1998 році вони припинили спільне проживання з відповідачкою та було офіційно розірвано їх шлюб о органі РАЦС. Вважає, що має право на 1/2 частку майна, що було придбане ним та відповідачкою у період шлюбу. Згодний, щоб йому в результаті поділу житлового будинку був виділений другий поверх будинку. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що після реєстрації шлюбу між нею та [PERSON], в 1991 році для будівництва індивідуального житлового будинку їй була надана земельна ділянка. Спільно з позивачем почали будівництво. В будівництві їм допомагали її батьки і родичі своєю працею та коштами. За час спільного проживання з відповідачем до кінця 1994 року збудували фундамент будинку, стіни першого поверху, перекрили перший поверх залізобетонними плитами, виклали 2 ряди із шлакоблоків стін другого поверху по периметру будинку (внутрішні стіни другого поверху не зводилися), поставили гаражні ворота, в гаражі, що знаходиться на першому поверсі будинку, збудували оглядову яму, зробили стяжку підлоги гаража, в гараж провели електрику, до будинку підвели водопровід. [PERSON] зловживав спиртними напоями, не працював, тому з кінця 1994 року ніякого будівництва не велося, а з кінця 1995 року вони спільно не проживали і шлюбних стосунків не підтримували. [PERSON] став проживати у своєї матері. В 1996 році вона почала працювати як приватний підприємець - стоматолог. Спочатку вона працювала в переобладнаній під кабінет нульовці. 30.10.1996 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська було розірвано їх шлюб. В лютому 1997 року вона самостійно купила двокімнатну квартиру, розташовану у [ADDRESS], яку переобладнала в стоматологічний кабінет, вивела із житлового фонду і до цього часу продовжує там працювати. Після розірвання шлюбу [PERSON] самовільно забрав придбані ними для будівництва будинку 1500 шт. силікатної цегли, 500 шлакоблоків, 2 пачки червоної цегли, 10 радіаторів опалення, газову колонку, 600 м. електропроводу, 20 банок краски, автомобіль, причеп, бетономішалку, 50 листів шиферу, 2 меблевих гарнітура вітальні, які зберігалися у його матері. В 1996 році він попав у якусь неприємну історію і йому потрібні були гроші. Він в рахунок поділу спільного недобудованого будинку попросив у її батьків 1500 доларів США. Йому дали ці кошти і вона вважала, що спільне майно розділили, але ніяк письмово це оформлено не було. До 2001 року він будинком не цікавився і вона його взагалі не бачила. Після припинення спільного проживання з відповідачем вона та її батьки у 1996 році звели стіни другого поверху будинку і перекрили їх плитами. Покрівля будинку була поставлена в 1999 році. З 1998 року в будинку почали ставити вікна і двері, в 1999 році почали мазати стіни глиною, стяжку підлоги зробили в 2000 році. Пізніше нею та її родичами було повністю закінчено будівництво житлового будинку і господарських будівель та споруд і вона проживає в цьому домоволодіння разом зі своєю дочкою. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 11.01.1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 31.10.1996 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська було винесено рішення про розірвання їх шлюбу. Зазначеним рішенням суду встановлено, що з лютого 1996 року сторони припинили подружні стосунки і спільне проживання через зловживання [PERSON] спиртними напоями (а.с. 89 т.3). 01.12.1998 року відділом РАГС Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська проведена реєстрація розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується долученою до позову копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8 т.1). В період шлюбу, на підставі рішення виконкому Дніпровської райради у м. Дніпродзержинську №214 від 21.06.1991 року, [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську, що підтверджується довідкою Дніпродзержинського БТІ від 26.02.2001 року (а.с.7 т.1) та свідоцтвом про право власності на вказаний будинок. Як зазначено в позові і підтверджено в суді сторонами у справі, з часу отримання земельної ділянки по [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську, вони почали будівництво на ній двоповерхового житлового будинку з гаражем на першому поверсі. За час спільного проживання і ведення спільного господарства сторонами на земельній ділянці по [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську було виконані наступні роботи по будівництву житлового будинку: збудовано фундамент будинку, збудовано стіни першого поверху будинку, перекрито перший поверх залізобетонними плитами, збудовано частково стіни другого поверху будинку (викладено шлакоблоками 2 ряди стін другого поверху по периметру будинку, а внутрішніх стін другого поверху не було), встановлено гаражні ворота (гараж на першому поверсі будинку), в гаражі збудовано оглядову яму, в гаражі зроблено цементно-бетонну стяжку підлоги, в гараж проведено електрику (без електропроводки в будинку), до будинку проведено водопровід, стяжок підлог в будинку не було, стіни глиною не мазані, будь яких інших споруд чи будівель на земельній ділянці не було. Закінчувала будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд [PERSON] самостійно, за допомогою своїх родичів, за свої кошти та кошти її батьків. Зазначене вище, крім пояснень відповідачки [PERSON], підтверджується показаннями свідків і письмовими доказами у справ. Так, свідок відповідачки - [PERSON] підтвердила в суді, що проживає по сусідству з [PERSON] Стверджує, що [PERSON] з його помічниками постійно вживали спирті напої та побудували до 1994 року стіни першого поверху будинку по [ADDRESS] і перекрили їх залізобетонними плитами. Всередині були кучі землі. До 1996 року там був тільки перший поверх без вікон і дверей, до будинку був підведений водопровід. В 1996 році він вивіз від будинку бетономішалку, баддю, цеглу, гримів трубами, але як їх вивозив вона не бачила. Після 1996 року його біля будинку більше не було. В кінці 1996 року батьки і брат [PERSON] почали будувати 2-й поверх будинку, перекрили його плитами. Брат з батьком поставили покрівлю, вікна, двері, оборудували опалення, завели в будинок водопровід. Мати мазала і штукатурила стіни, клеїла шпалери. Батьки забетонували доріжки біля будинку. З 2001 року [PERSON] почала жити в цьому будинку. Свідок відповідачки [PERSON] показала в суді, що в 1992 році їй з чоловіком була надана земельна ділянка по [ADDRESS], по сусідству з [PERSON] та [PERSON]. В 1993 році вони разом збудували коробку першого поверху будинку і перекрили плитами. [PERSON] на будівництві зловживав спиртним, і на цьому будівництво закінчилося. Після 1994 року [PERSON] до будинку не з'являвся і нічого там не робив. Осінню 1996 року на будівництво почали їздити [PERSON] її батьки, а в 1997 році було добудовано 2-й поверх будинку. Вона бачила як літом 1996 року [PERSON] вивозив від будинку білу цеглу. Свідка [PERSON] вона бачила на будівництві в 1994 році. Після 1994 року вона його там не бачила. Свідок [PERSON] показала, що її сім'я почала будівництво свого будинку майже одночасно з будівництвом по сусідству будинку [PERSON] та [PERSON]. Перший поверх їх будинку будувала найнята бригада, а другий поверх будували родичі [PERSON]. Їй відомо, що будівництво велося в основному за кошти [PERSON] і її батьків. В рахунок спільно побудованого першого поверху будинку, сухий взяв собі спільно куплений автомобіль, а батько [PERSON] дав йому 1500 доларів США. Свідок [PERSON] показав у суді, що [PERSON] практично сама будувала будинок за допомогою своїх батьків і родичів. Він помагав її батьку розвантажувати шлакоблоки для будівництва. Хто будував стіни йому не відомо. Він допомагав батькові [PERSON] ставити покрівлю на будинку приблизно в 2000 році. [PERSON] на будівництві він не бачив жодного разу. При вирішенні справи суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він жив спільно з [PERSON] та вів спільне господарство і приймав участь в будівництві спірного житлового будинку до 1998 року, а також те, що за його участі було збудовано і перекрито плитами другий поверх будинку та поставлений каркас покрівлі. Це спростовується поясненнями позивачки, показаннями її свідків, сумніватися в правдивості яких у суду немає підстав, а також спростовується рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинську від 31.10.1996 року про розірвання їх шлюбу. Згідно технічного паспорта (а.с.86 т.3), виготовленого на період 16.10.1996 року, житловий будинок по [ADDRESS] не має покрівлі, готовність будинку на той період часу становила 53% (ведення спільного господарства сторонами припинено на початку лютого 1996 року). Оцінюючи докази у справі, суд критично відноситься до показань свідка позивача - [PERSON] і не приймає до уваги його показання про те, що [PERSON] і [PERSON] перестали спільно проживати приблизно в 1998 році, а також про те, що вони спільно до 1996 чи до 1997 року збудували стіни і покрівлю будинку. Суд також не приймає до уваги показання свідка позивача - [PERSON] про те, що в 1995 році він, як підсобний робітник, за проханням [PERSON], помагав йому і муляру, прізвище якого не пам'ятає, збудували другий поверх будинку і перекрили плитами. Ці показання свідка суперечать іншим доказам у справі, сумніватися в достовірності яких у суду немає підстав. Свідок позивача [PERSON] підтвердив у суді лише те, що він у складі бригади в складі чотирьох осіб, за усною домовленістю з [PERSON], збудували стіни першого поверху житлового будинку. Більше біля цього будинку він не був. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення були передбачені і в ст. 22 КпШС України. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В статті 28 КпШС України також було передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Враховуючи зазначені норми діючого законодавства, норми Кодексу про шлюб та сім'ю, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, а також зазначені вище роз'яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що спільним майном сторін є майно набуте ними в період шлюбу до припинення в лютому 1996 року їх спільного проживання та спільного ведення господарства. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №2-195/11 від 29.01.2013 року ринкова вартість домоволодіння розташованого по [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську становить 276438,00 грн. Відсоток готовності домоволодіння на період припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства сторонами, тобто на початок лютого 1996 року, складав 38%. Ідеальна частка позивача [PERSON] (відповідно вартості половини збудованої спільно на період початку лютого 1996 року домоволодіння) , на теперішній час з урахуванням 38% готовності домоволодіння на час припинення ведення спільного господарства сторонами складає 19/100 частин, а ідеальна частка відповідача [PERSON] - 81/100 часток. Отже за [PERSON] необхідно визнати право власності на 19/100 частин, а за [PERSON] на 81/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] Висновком експерта запропоновано один найбільш оптимальний варіант розподілу домоволодіння по 19/100 і 81/100 частинах, який приймається судом до уваги при вирішенні справи. Суд вважає за доцільне, згідно висновку експерта, виділити в натурі [PERSON] належну йому частку домоволодіння (19/100), розташованого по [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яка складається з квартири №1, до якої входить приміщення кімнати 1-8 площею 37,2 кв.м. в житловому будинку "А2", а також наступні будівлі і споруд: 1/2 частини водопроводу №1, 1/2 частини огорожі №2, 1/2 частини воріт №3, 1/2 частини воріт №4, 1/2 частини огорожі №5, 1/2 частини огорожі №6, 1/2 частини тротуару І. [PERSON] виділити 81/100 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яка складається з квартири №2, до якої входять наступні приміщення в житловому будинку "А2": 1-1 коридор площею 12,4 кв.м., 1-2 кухня - 23,8 кв.м., 1-3 котельня - 4,8 кв.м., 1-4 ванна - 12,2 кв.м., 1-5 коридор - 1,2 кв.м., 1-6 кімната 28,9 кв.м., І гараж 18,8 кв.м., 1-7 кімната 48,4 кв.м., 1-9 кімната - 23,7 кв.м, 1-10 кімната - 14,3 кв.м., а також наступні будівлі і споруди: ганок, літня кухня літ. Б1, підвал літ. "п/д", вхід в підвал літ. Г1, сарай літ. В1, 1/2 частини водопроводу №1, 1/2 частина огорожі №2, 1/2 частини воріт №3, 1/2 частини воріт №4, 1/2 частина огорожі №5, 1/2 частина огорожі №6, 1/2 частини тротуару І. З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 5413,00 грн. - різниці між вартістю квартири №1 в житловому будинку "А2" разом з будівлями та спорудами, що йому виділяються (57936,00 грн.), та вартістю ідеальної долі в домоволодінні - 19/100, право на яку за ним визнано (52523,00 грн.). При поділі житлового будинку необхідно виконати його переобладнання. Позивачу [PERSON] необхідно прибудувати сходи та площадку на другий поверх до приміщення 1-8; у приміщенні 1-8 переобладнати віконний отвір в дверний; приміщення 1-8 переобладнати згідно вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Відповідачу [PERSON] необхідно закласти дверний отвір між приміщенням 1-8 і приміщенням 1-7. Зазначена у справі експертиза була призначена за клопотанням відповідачки, яка погоджувалася на її оплату тільки з урахуванням поставлених на вирішення нею питань і не погоджувалася оплачувати експертизу з урахуванням питань та вихідних даних позивача у справі. Позивач [PERSON] відмовлявся від призначення цієї експертизи та від її оплати. Після отримання зазначеного вище висновку експерта, за клопотанням позивача та його представника у справі було призначено додаткову будівельно-технічну експертизу на підставі вихідних даних позивача про готовність будинку на час припинення ведення спільного господарства з відповідачко, але позивач відмовився оплачувати експертизу, тому ухвала суду буда залишена експертом без виконання. При вирішенні справи суд не бере до уваги висновки судових будівельно-технічних експертиз, які раніше призначалися у справі, оскільки з часу їх проведення змінилися ціни на вартість будівельних матеріалів і робіт по будівництву житлового будинку і цьому судовому засідання не перевірялися докази, якими підтверджувалися вихідні данні для призначення попередніх судових експертиз. При вирішенні спору між сторонами про визнання за позивачем права власності на частину спірного житлового будинку і виділі її в натурі, суд не може прийняти до уваги твердження відповідачки [PERSON] про те, що після припинення шлюбних стосунків вони фактично провели розподіл спільного майна набутого в період шлюбу, в результаті якого їй залишався недобудований житловий будинок [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську, а позивач самовільно забрав і вивіз придбані ними для будівництва будинку 1500 шт. силікатної цегли, 500 шлакоблоків, 2 пачки червоної цегли, 10 радіаторів опалення, газову колонку, 600 м. електропроводу, 20 банок краски, автомобіль, причеп, бетономішалку, 50 листів шиферу, 2 меблевих гарнітура вітальні, які зберігалися у його матері, а її батько дав йому 1500 доларів. Такий поділ спільного майна подружжя ніяким чином не був оформлений. Відповідачка не зверталася до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна, в тім числі зазначеного вище, яке, як вона стверджує, забрав собі позивач, тому, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), суд не може врахувати зазначене вище майно (будматеріали, меблі, гроші) при поділі житлового будинку. Як зазначено в позові, підтверджується довідкою БТІ (а.с. 7 т.1) і визнано сторонами в судовому засіданні, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською нотаріальною конторою 28.02.1997 року, реєстр №8/409, належить квартира [ADDRESS]. Судом встановлено, що подружні стосунки і ведення спільного господарства сторони припинено на початку лютого 1996 року. Оскільки спірна квартира була куплена [PERSON] після припинення подружніх стосунків і ведення спільного господарства з позивачем, а позивачем не доведено, що ця квартира куплена за їх спільні кошти, суд вважає за необхідне відмовити в частині його позову про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином заявлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати сторін у справі присуджуються пропорційно задоволеним позовним вимогам. Вартість спірного майна (будинку та квартири) становить 490659 грн. Позивач просив визнати право власності на половину будинку та квартири, вартістю 245329,50 грн., а суд визнав за ним право на частину будинку вартістю - 52523 грн., тобто позов задоволено на 21,4 %. Позивачем у справі понесені судові витрати на загальну суму 2516,40 грн., в тім числі: державне мито і судовий збір -1128,97 грн.; витрати на ІТЗ - 60 грн.; за надання правової допомоги адвокатом - 900 грн.; за проведення експертизи - 427,43 грн. Відповідачем [PERSON] у справі було сплачено 473 грн. державного мита і судового збору, 158 грн. витрат на ІТЗ, 1176,96 грн. за проведення експертизи, а всього 1807,96 грн. Отже з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно присудити 538,51 грн. (2516,40 х 21,4% = 538,51). З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно присудити 1421,06 грн. (1807,96 х 78,6% = 1421,06). Зараховуючи присуджені сторонам суми судових витрат у справі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 882,55 грн. (1421,06 грн. - 538,51 грн. = 882,55 грн.).

Outcome: partial