Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

27.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя, виділивши їй у власність: - 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] ; - 2/3 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] ; - 2/3 частини нежитлового приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя, виділивши їй у власність наступне майно загальною вартістю - 44000 грн.: - обідній стіл та 4 стільця - 1500 грн., обідній стіл та 4 стільця - 3500 грн., спальний гарнітур (ліжко - 3000 грн., шафа - 4000 грн., 2 тумбочки по 1000 грн. кожна) загальною вартістю - 8000 грн., телевізор LCD Samsung - 8500 грн., офісний стіл - 2000 грн., холодильник 2-о дверний фірми " Samsung" - 5000 грн., диван та 2 крісла - 5000 грн., ванна акрилова кутова фірми "Ravak Avocado" - 5000 грн., умивальник фірми " Ravak Avocado" - 1500 грн. Ухвалою суду від 14.02.2017 року справу було прийнято до провадження суддею Гуденко О. А. 15 березня 2017 року, [PERSON] звернувся за зустрічним позовом до суду до відповідачів з позовом про визнання спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] слідуюче нерухоме майно: - квартиру [ADDRESS] , квартиру ; [ADDRESS] ; та нежитлове приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] . Визнати право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] , залишивши у власності [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Виділити у власність [PERSON] - 1/2 частки квартири [ADDRESS] , 1/2 частки нежитлового приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] , 1/2 частки квартири [ADDRESS] , 1/2 частки нежитлового приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості боргу перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у сумі 35635,50 доларів США. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості боргу перед ПАТ "Універсал Банк" у сумі 45051,50 грн., розподілити судові витрати. В обгрунтування позову посилається на те, що спірна квартира [ADDRESS] була подарована батьками дружини ним на весілля, за час шлюбу дана квартира була переобладнана та відремонтована,що суттєво поліпшило її якість та вартість . Також згідно судових рішень з нього стягнуто на корсить банків борг за кредитними договорами, які були укладені ним в період перебування у шлюбі з відповідчакою та в інтересах сім`ї та отримані кредитні кошти були витрачені на потреби сім`ї. Посилаючись на положення ст.ст. 61,65,70 ЦК України , ст.ст. 368,372, 386 ЦК України просив про задоволення позову. В серпні 2018 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від представника АТ "Райффайзен Банк Аваль", в якому просили відмовити в задволенні позову в понвому обсязі, оскільки спірна квратира [ADDRESS] є предметом іпотеки за кредитним зобов`язаннями сторін, які до теперішнього часу не виконані.Таким чином розподіл іпотечної квратири утруднить виконання кредитних зобов1язань , адже Банк має право звернути стягеня на вказану квраиру в порядку ЗУ "Про іпотеку". \~18.01.2019 року ухвалою суду первісний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування, приватне акціонерне товариство "Універсал Банк", приватне акціонерне товариство "Раййфайзен банк Аваль" про поділ майна подружжя було залишено без розгляду за заявою позивача. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року за клопотанням\~представника позивача\~за зустрічним\~позовом [PERSON] по справі призначено по у\~справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Визначити ринкову вартість квартири [ADDRESS] на 09.08.2007 рік. 2. Яка ринкова вартість квартири [ADDRESS] після поліпшення та капітального ремонту ( в разі наявності) на сьогоднішній день? 3. Які роботи проводилися у квартирі [ADDRESS] в період часу з 09.08.2007 року по 05.07.2012 рік та чи відносяться вони до суттєвих поліпшень квартири та до капітального ремонту? Якщо так, то визначити на скільки у відсотковому та частковому співвідношенні збільшилася вартість квартири з урахуванням зроблених у вказаний період поліпшень порівняно з її станом на час її набуття в серпні 2007 року? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 25.03.2020 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість дачі висновку. Ухвалою суду від 27 березня 2020 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - ПАТ "Універсал Банк", ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про поділ майна подружжя та призначено \~судове засідання у справі на 02.07.2020 року . Ухвалою суду від 26.10.2020 клопотання представника позивача (за зустрічним позовом) - задоволено. Залучено до участі у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - ПАТ "Універсал Банк", ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про поділ майна подружжя у якості співвідповідача [PERSON] . Після цього , судові засідання у справі неодноразово відкладалися за заявами позивача та його представника. В судовому засіданні 03 червня 2021 року позивач [PERSON] подав суду заяву про часткову відмову від позовних вимог Ухвалою суду від 03.06.2021 року заяву [PERSON] про відмову від частини позовних вимог - задоволено. Прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог в частині: 1. - визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] на слідуюче нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] . 2. - визнання права власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] ; 3. виділення у власність [PERSON] - Ѕ частки квартири [ADDRESS] , Ѕ частки нежитлового приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] Ѕ частки квартири [ADDRESS] ; - Ѕ частки квартири [ADDRESS] , Ѕ частки нежитлового приміщення площею 99,6 кв.м., яке знаходиться в [ADDRESS] \~ Провадження в цивільній справі № 490/2233/15-ц закрито в частині зазначених позовних вимог. Продовжено розгляд справи по суті в частині позовних вимог: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно: - квартири [ADDRESS] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 35635,50 доларів США.; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості боргу перед ПАТ «Універсал Банк» у сумі 45051,5 грн. 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] усіх судових витрати, пов`язаних зі сплатою судового збору та інших витрат. Ухвалою суду \~ про забезпечення доказів від \~13.07.2021 року \~ \~ \~витребувано з ПАТ «Універсал Банк» інформацію/довідку про стан заборгованості [PERSON] за кредитними договорами № BL9848 від 29 вересня 2008 року, № BL9848/1 від 21 вересня 2009 року, № BL9848/2 від 02 квітня 2013 року станом на теперішній час. \~Витребувано з ПАТ «Райффазен Банк Аваль»\~\~ завірену належним чином копію довідки про стан заборгованості\~ [PERSON] за кредитним договором № 010/01-04/07-761 від 25 грудня 2007 року\~ станом на теперішній час. Вимоги ухвали суду на теперішній час не виконані. В січні 2021 року від предстаника відповідача адвоката Радкевич В.М, надійшло клопотання про розгляд первісного позову , проте в якому також містилися заперечення щодо недоведеності та безпідставності вимог за зустрічним позовом. Судовий розгляд справи багаторазово відкладався через неможливість проведення відеоконференції судом за клопотанням представника АТ "Райффайзен Банк Аваль",а також за клопотаннями позивача в зв`язку з неможливістю явки в судове засідання з поважних причин. В останнє судове засідання, призначене на 30.11.2021 року, представник позивача адвокат Бєлова Р.В. надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просила про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Радкевич В.М. надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просила про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Судом постановлено про продовження розгляду справи у відсутності сторін. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя, який регулюється нормами\~Сімейного Кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. \~Рішенням від 05 липня 2012 року Центрального районного суду м. Миколаєва розірвано шлюб, укладений 02.06.2005 року , актовий запис № 127 між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням від 25 січня 2015 року Центрального районного суду м. Миколаєва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 550 грн на кожну дитину, починаючи з 29.05.2012 року і до повноліття дітей. Згідно рішення від 05 листопада 2015 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/1382/15ц позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в сумі 90103 грн. 40 коп. з якої: заборгованість по сумі кредиту 81 324,08 грн., відсотки 5941,76 грн.,підвищені відсотки -2837,56 грн., а також судовий збір у розмірі 901 грн. 03 коп. Як вбачається з вказаного рішення суду, 21 вересня 2009 року між Банком та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір № ВL9848/1 (кредит без відстрочення), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 113 166,46 грн., а останній зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах,зазначених у цьому договорі. Кінцевий термі повернення кредиту не пізніше 01 вересня 2016 року. Починаючи з 01 вересня 2010 року за користування кредитними коштами без порушення термінів/строків користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 30 % річних, за умови дотримання строків/термінів та порядку погашення кредиту, встановлених цим Договором. 26 жовтня 2010 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились про розміри та періоди застосування процентних ставок, передбачених індивідуальною угодою. З метою погашення заборгованості, 02 квітня 2013 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № ВL9848/2 (кредит без відстрочення), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 92229,53 грн., а останній зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах,зазначених у цьому договорі. Кінцевий термі повернення кредиту не пізніше 01 вересня 2016 року. Цільове використання кредиту : погашення заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № ВL9848/1 від 21.09.2009 року. 06 червня 2014 року між сторонами була укладена Угода про припинення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором № ВL9848/2 (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), відповідно до якої сторони визнали, що станом на 06.06.2014 року загальний розмір заборгованості за Основним договором становить 87 871,50 грн. Ухвалено графік сплати платежів на погашення заборгованості з червня 2015 по червень 2017 року. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, загальна сума заборгованості становить 90 103 грн. 40 коп. Згідно рішення від 08 грудня 2014 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/11209/14-ц позов Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль в особі Миколаївської обласної дирекції до [PERSON] . [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] . [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованість за кредитом в сумі 56675,53 дол. США, прострочена заборгованість за відсотками в сумі 14095,48 дол. США. , пеню в сумі 500,00 дол. США. Як вбачається з вказаного рішення суду, 25.12.2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ Райффайзен Банк Аваль, та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/01-04/07-761, згідно якого кредитор надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 73464,00 дол. США, з призначенням кредиту - для розвитку бізнесу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, строком до 24.12.2017 року. 25.12.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №010/01-04/07/761/1, поручитель відповідає перед банком в тому ж об`ємі, що і позичальник. Відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, в звязку з чим станом на 29.07.2014 року виникла заборгованість, з якої :заборгованість за кредитом в сумі 56675,53 дол. США, прострочена заборгованість за відсотками в сумі 14095,48 дол. США. Окрім того, Банком нарахована пеня за несплачені відсотки за кредитом в сумі 1038,38 дол. США. Згідно нотаріально посвідченого Договору про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності від 26.07.2007 року, [PERSON] , [PERSON] ( батьки відповідачки), [PERSON] , володіючи на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 12.01.1996 року, на праві спільної сумісної власності двохкімнатною квартирою [ADDRESS] , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. - визначили, що кожному співвласнику належить по 1/3 ідеальної ачстки у праві власності на вищевказану квартиру. Згідно Договору дарування частки у праві власності на квартиру від 09.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО за реєстровим № 4237, [PERSON] , та [PERSON] , подарували по 1/3 частки квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , обдаровуваній [PERSON] . За такого , судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на вказану квартиру в цілому, при чому 1/3 частки квартири в порядку приватизації в 1996 році, а 2/3 частки - на підставі договору дарування в 2007 році. Також в подальшому , згідно Договору іпотеки від 25.12.2007 року, укладеному між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] , яка виступає майновим поручителем за ФОП [PERSON] , як іпотекдовець передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] , в забезпечення вимоги іпотекодержателя , що витікають з кредитного договру № 010/01-04/07-761 від 25.12.2007, укладеного між Банком та боржником ФОП [PERSON] . В обгрнутування своїх вимог щодо визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя представником позивача в лютому 2019 року долучено в якості доказу на підтвердження зустрічних позовних вимог копію Договору підряду на виконаня будівельно-оздоблювальних робіт з капітального ремонту квартири по [ADDRESS] від 15.10.2005 року. При цьому зазначено, що квартира є трикіматною, загальна вартість робіт становить 15 000 доларів США, що відповідає еквіваленту 75750 грн. , а також Акт виконання робіт від 15 березня 2006 року, укладений між СПД [PERSON] , та замовником - [PERSON] . Також надано копію Договору підряду на виконаня будівельно-оздоблювальних робіт з капітального ремонту квартири по [ADDRESS] від 01.11.2007 року .Предмет договору за замовленням [PERSON] виконати власними силами за завданням, технологічному дизайн проекту комплекс робіт з капітальної реконструкції, ремонту, обладнанняю, оздобленню і об`єднанню з квартирою [ADDRESS] , квартирою [ADDRESS] трикімнатної квартири [ADDRESS] . Загальна вартість робіт становить 50 000 доларів США, що відповідає еквіваленту 255 000 грн.Та Акт виконання робіт від 30 квітня 2008 року, укладений між СПД [PERSON] , та замовником - [PERSON] . На спростування цих вимог відповідачкою надано робочий проект газифікації квартири, складений в 2014 році, на підставі замовлення [PERSON] в травні 2014 року, та акт виконаних робіт від листопада 2014 року, реконструкція системи елекропостачання квартири - також на замовлення [PERSON] в 2014 році. Надані відповідчакою квитанції на придбання будівельних матеріалів, обладнання сантехничного та електричного, замовлення корпусних меблів за 2013 -2014 рік - суд не може прийняти до уваги як належні докази, оскільки з них взагалі не вбачається на яку адресу і яким чином використовувалися ці матеріали. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2020 року - квартира двокімнатна , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. по [ADDRESS] - належить на праві власності [PERSON] - на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів , серія та номер 461, виданий 23.06.2020 приватним нотаріусом Миколаївського МНО Міхняєвою А.А. Також з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2020 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано однокімнатна квартира по [ADDRESS] , загальною площею 14,4 кв.м. (з 29.11.2007 року), та 1/3 частка однокімнатної квартири по [ADDRESS] . За такого - ці квартири є окремими об`єктами нерухомого майна і жодних відомостей пр їх об`єднання не міститься. Як зазначено вище, спірна квартира відповідно до положень ст. 57 СК України, є майном, що є особистою приватною власністю дружини - [PERSON] , як така, що частково набута нею до шлюбу та частково набута нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Відповідно до положень ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку,що надані представником позивача Договори жодним чином не доводять наявність підстав для визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки перший договір від 2005 року взагалі не віднситься до період перебування квартири в цілому у власності відповідачки та доказів узгодження поліпшення майна, що перебуває у спільній сумісній власності інших осіб (батьків [PERSON] ) суду не надано взагалі. Крім того, предметом цього договору є трикімнатна квартира, в той час як спірна квартира є двокімнатною - що викликає у суду сумніви в достеменності виклданих в Договорі відомостей в цілому. В другому Договорі від 2007 року вказаний предмет проведення капітальної реконструкції, ремонту, обладнанняю, оздобленню і об`єднанню з квартирою [ADDRESS] , квартирою [ADDRESS] трикімнатної квартири [ADDRESS] . Частиною 1 ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Поняття самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у\~статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені. Згідно із частиною 1\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2\~статті 376 ЦК України). Проте в окремих випадках\~стаття 376 ЦК України\~передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Чинне законодавство передбачає можливість набуття особою за певних умов права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за рішенням суду. Отже, оскільки на час розглду справи квартира [ADDRESS] зареєстрвоана як окремий об`єкт нерухомого майна , є двокімнатною, жодних відомостей про її об`єднання з іншими квартирами суду не надано - за такого суд не приймає цей Договір як належний доказ, адже викладені у ньому відомості не відповідають дійсності. Якщо ж дійсно виконані такі роботи - то спірна квартира набула ознаки самочинно реконструйованого майна, а отже право власності на неї тим більше не може бути визнано за позивачем в межах заявлених позовних вимог. Крім того суд враховує, що предметом спору щодо визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя може бути лише майно, наявне на час вирішення таких вимог, проте як підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - спірна квартира вибула з власності [PERSON] ще в 2020 році в порядку продажу іпотечного майна з прилюдних торгів і належить в цілому на праві власності [PERSON] . Отже вимоги позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухомого майна - квартири [ADDRESS] - задоволенню не підлягають за їх безпідставністю та недоведеністю. Щодо вимог позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості боргу перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 35635,50 доларів США як половину від загальної заборгованості позивача суд зазначає наступне. Так, рішенням від 08 грудня 2014 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/11209/14-ц стягнуто з [PERSON] як позичальника та [PERSON] як поручителя на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованість за кредитом в сумі 56675,53 дол. США, прострочена заборгованість за відсотками в сумі 14095,48 дол. США. , пеню в сумі 500,00 дол. США. Як вбачається з відзиву АТ Райффайзен Банк Аваль заболргованість за вказаним кредитним договором [PERSON] не погашена. Доказів сплати Банку усієї суми заборгованості позивачем по цій справі суду не надано. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З огляду на встановлені судом обставини , суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання сторін за вищевказаними кредитним зобов`язаннями регулюються відповідними нормами ЦК України щодо обов`язків боржника та фінасового поручителя та вже вирішені судом за позовом кредитора, а отже не підлягають вирішенню за правилами ст. 65,70 СК України. Що стосується вимог позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації половини вартості боргу перед ПАТ «Універсал Банк» у сумі 45051,5 грн. Рішення від 05 листопада 2015 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/1382/15ц стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в сумі 90103 грн. 40 коп. Як вбачається з вказаного рішення суду, заборгованість стягнута за невиконання Угоди про припинення зобов`язань за кредитним договором № ВL9848/2 (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком від 06.06.2014 року. Сам же кредитни йдоговір кредитний договір № ВL9848/2 (кредит без відстрочення) був укладений між Банком та [PERSON] 02 квітня 2013 року, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти у сумі 92229,53 грн. з цільовим використання кредиту : погашення заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № ВL9848/1 від 21.09.2009 року. Таким чином, [PERSON] вже виконав свої зобов`язання за кредитним договром , який був укладений ним в період перебування в шщлюбі з [PERSON] , при чому виконав їх вже після розірвання шлюбу, і ним було укладено новий кредитний договрі з Банком вже після розірвання шлюбу з відповідачкою. Таким чином, заборгованість позивача перед ПАТ "Універсал Банк", яка стягнута рішенням суду від 05 листопада 2015 рокув сумі 90103 грн. 40 коп. виникла на підставі кредитних зобов`язань на підставі договору, укладеного не під час перебування його в шлюбі з відповідачкою. Крім того, позивачем взагалі не надано суду жодних доказів на підтвердження сплати ним боргу перед ПАТ "УніверсалБанком" . А отже у задоволення цих позовних вимог слід також відмовити за безпідставністю. Згідно зі ст. ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволеннюв повному обсязі. При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed