Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

28 листопада 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з ПрАТ "СК "Провідна" на її користь відшкодування матеріальної шкоди в сумі 19216,00 грн, а також стягнути зі [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 75000,00 грн. Ухвалою суду від 23 травня 2017 року провадження в частині стягнення з ПрАТ "СК "Провідна" 19216,00 грн. матеріальної шкоди закрито за заявою позивача, у зв'язку в добровільним відшкодування відповідачем ПрАТ "СК "Провідна" матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог до [PERSON] позивач зазначила, що 24 серпня 2014 року близько 20-40 години на відрізку автодороги "Миколаїв-Ульянівка" на підйомі дороги за населеним пунктом "Михайлівка" Новоодеського району Миколаївської області водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем МАН 26.410, державний номер [NUMBER] з причепом "ПП LEVEN2571", державний реєстраційний номер [NUMBER], які належать на праві приватної власності [PERSON], в нічний час, в умовах дощу, рухався з увімкненим світлом фар по своїй смузі. При цьому, під час зустрічного роз'їзду з автомобілем "КАМАЗ 53212", державний номер [NUMBER], під керуванням чоловіка позивача [PERSON], [PERSON] грубо порушуючи п.п. 2.3 "б", 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої ситуації, не відреагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, порушив п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху автомобіля КАМАЗ, внаслідок чого допустив зіткнення з ним. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, водій [PERSON] загинув на місці. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], дії якого знаходяться в прямому причинному зв'язку із негативним наслідками, що потягло загибель чоловіка позивача [PERSON], смерть якого наступила від зіткнення транспортних засобів, у результаті чого він отримав тілесні ушкодження несумісні з життям. Протиправними діями позивачу причинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона разом із дітьми пережила та продовжує переживати сильні душевні страждання, завдані трагічною гибеллю її чоловіка та батька дітей. Вона полягає в перенесеному величезному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у втраті інтересу до життя та постійного відчуття нестерпного глибокого душевного болю. Це призвело до значного погіршення психологічного стану. Моральну шкоду оцінила на суму 75000,00 грн. Оскільки [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових правовідносинах із [PERSON], керував транспортним засобом в силу своїх трудових обов'язків, а тому цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини працівника, несе виключно особа, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки, а саме: [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та пояснили про вище викладене. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. Зазначив, що [PERSON] не перебуває та не перебував на час ДТП у трудових відносинах із [PERSON], і не міг перебувати, оскільки він являється власником транспортного засобу як фізична особа. До того ж, вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області встановлено, що [PERSON] має статус безробітного і перебуває на обліку в Центрі зайнятості, не працює. Вироком підтверджено факт ДТП та винність третьої особи, яка керувала транспортним засобом, але ж ніяк факт трудових відносин між водієм та власником транспортного засобу. Вважає позовні вимоги безпідставними, а тому просить відмовити у його задоволенні. Вислухав пояснення позивача та його представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.08.2014 року близько 20-40 години на відрізку автодороги "Миколаїв-Ульянівка", в результаті якої загинув чоловік позивача - [PERSON] [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 20-23) Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу MAN 26.410, державний номер [NUMBER] застрахована згідно полісу № АС/4935039 страхування за договором із ПАТ "СК "Провідна" (а.с. 24). Також, застрахована відповідно до полісу АС /4912802 відповідальність [PERSON], як власника причепу "ПП LEVEN2571", державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 25). В результаті дорожньо-транспортної пригоди чоловік позивача - [PERSON] помер [INFO] року, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 27). Згідно відомості про перерахунок коштів для виплат від 10.04.2017 року, ПАТ "СК "Провідна" відшкодувала [PERSON] кошти на поховання чоловіка - 4600 грн., та моральну шкоду в розмірі 14616 грн. (а.с. 70-71) . У зв'язку з вказаним, [PERSON] відмовилась від позовних вимог до страхової компанії, але наполягає на стягненні моральної шкоди із [PERSON] як власника джерела підвищеної небезпеки, посилаючись на приписи ч.2 ст. 1187, ч.1 ст. 1172 ЦК України. Тобто, звертаючись з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач виходить із того, що завдана [PERSON], як працівником під час виконання ним трудових обов'язків, моральна шкода відшкодовується [PERSON], з яким він перебуває в трудових відносинах. За загальними правилом ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Щодо посилань представника [PERSON] про безпідставність вимог з посиланням на те, що остання відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі керує транспортним засобом, то з аналізу змісту глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. За ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного звязку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Положення ст.ст.1187,1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Тобто, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. В той же час, суду не надано будь-яких доказів перебування [PERSON] у трудових відносинах із відповідачем [PERSON] Клопотань щодо витребування будь-яких документів, чи то проведення інших дій для встановлення фактів, що мають значення для справи не заявлено. Представник відповідача [PERSON] заперечував існування трудових відносин між його довірителем та [PERSON], вказане також не встановлено і вироком Новоодеського районного суду в ході розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] Щодо вимог представника позивача про виклик для допиту третю особу - [PERSON], то останній належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 68), але в судове засідання не прибув. Заходи процесуального примусу щодо третьої особи відповідно до положень ст. 94 ЦПК України не передбачені. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. В той же час, належних та допустимих доказів наявності підстав для відповідальності [PERSON] за завдання шкоди, спричиненої належним йому транспортним засобом з вини [PERSON], саме як роботодавця останнього, суду не надано. В той же час, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог [PERSON] до [PERSON]

Outcome: dismissed