Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

11.12.2019 р. до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 1998р. по 2004 р. [PERSON] з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, після розірвання шлюбу з 2008 р. почали мешкати спільно без реєстрації шлюбу. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 08.10.2016 р. повторно зареєстрували шлюб в Центральному районному м. Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №896. Сімейне життя з відповідачем не склалося, з початку 2018 р. шлюбні відносини між сторонами припинились унаслідок різних поглядів на життя, частих сварок. Збереження шлюбу з відповідачем та примирення вважає неможливим, спільне господарство не ведуть, тому позивач просить суд розірвати укладений між ними шлюб, після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін. 12.12.2018 р. Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області направлено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача. 20.12.2018 р. на адресу суду надійшла відповідь Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідно до якої в електронному реєстрі мешканців Центрального, Приморського, Кальміуського районів м. Маріуполя відсутні відомості щодо реєстрації [PERSON] 18.12.2018 р. листа Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради [PERSON]., перебуває на обліку в департаменті, за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 07.05.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом. Заяви про розгляд справи за її відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стан Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку серія [NUMBER] від 15.05.2012 р., [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стан Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку серія [NUMBER] від 29.10.2013 р., [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 15.04.2016 р. № 00016552876, відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 15.04.2016 р. № 00016552897, відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Відповідно до акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичи, про підкинуту чи знайдену дитину від 30.08.2018 року, складеного інспектором ЮП СП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, малолітні [PERSON] та [PERSON] приблизно о 19 годині були залишені дома без стороннього догляду, були тимчасово влаштовані до інфекційного відділення міської лікарні № 4 м. Маріуполя. Згідно з актом обстеження умов проживання від 30.08.2018 р. складеного на підставі звернення громадян з метою обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови не відповідають нормам, а саме: у кімнатах не прибрано, постільна білизна брудна, недостатня кількість їжі, [PERSON] не сумлінно ставить до виконання батьківських обов`язків, наявні ознаки зловживання алкоголем. Відповідно до акту-роз`яснення [PERSON] ознайомлена про відповідальність батьків по утриманню, вихованню та навчанню дітей. Згідно з листами директора Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 06.09.2018 року та 12.04.2019 року мати дитини, [PERSON] у зв`язку з зловживання алкогольними напоями не надає достатнього виховання та догляду за дітям, що є наслідком складної життєвої ситуації та низького батьківського потенціалу. З 01.08.2018 р. [PERSON] знаходилась під соціальним супроводом центру, не йде на контакт для отримання допомоги щодо подолання складних життєвих обставин для збереження родини для малолітньої дитини. До служби у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради [PERSON]. з питання повернення дітей до своєї сім`ї не зверталась, на телефоні дзвінки не відповідає, в лікувальних установах дітей не відвідувала. Згідно з протоколом №13 від 07.11.2018 року засідання Центральної районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради було прийнято рішення про доцільність відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та підготовити позовну заяву для подачі до суду. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою не надано суду жодного доказу на спростування доводів позову. Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частинами 2, 4 статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітніх дітей, не займається на належному рівні їх розвитком, вихованням, навчанням, а тому позовні вимоги слід задовольнити, відібрати від [PERSON] її малолітніх дітей та передати їх органу опіки та піклування. Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання її дітей. Так, відповідно до п. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вона за законом зобов`язана надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, суду не надано. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що відповідачка є особою працездатного віку, і має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, доказів щодо стану здоров`я, матеріального становища, та інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, суду не надано, а остання добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь дитячого закладу, якому будуть передані діти на повне державне забезпечення, аліменти на утримання малолітніх - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі /3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дня подачі до суду позовної заяви, тобто з 11.12.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі ст.ст.155, 164, 170, 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved