Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 06.01.2015 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу в іноземній валюті «Новорічні свята 2015» №703-44.15, відповідно до умов якого він розмістив в установі банку депозит на суму 10 941 долар США на строк дев'яносто днів - з виплатою 12% річних, з 31 дня по 60 день - 11% річних, з 61 дня по 06.04.2015 року - 10% річних. Вказує, що 04.02.2015 року за перший місяць йому було нараховано відсотки у розмірі 68 доларів США, які на підставі меморіального ордера № 06д від 04.02.2015 року було зараховано на депозитний рахунок №703-44.15. Також зазначає, що 13.03.2015 року перед закінченням строку вкладу, він звернувся до відповідача з вимогою дострокового, відповідно п.2.7 вищезазначеного договору повернення вкладу, однак йому було відмовлено, мотивуючи тим, що кошти відсутні, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь суму депозиту та відсотків всього у розмірі 11 009 доларів США. Позивач в судове засідання 27.05.2015 року не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, по час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив задоволити позов повність з підстав викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, тому суд з урахуванням положення п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України та заяви представника позивача, в якій він не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 1 статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно ч.1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Судом встановлено, що 06.01.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу в іноземній валюті «Новорічні свята 2015» № 703-44.15 (а.с.7). Відповідно до п.2.1. вищезазначеного договору позивач надав відповідачу, а останній прийняв на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 10 941 долар США, терміном внесення 06.01.2015 року. Крім того, відповідно до п.2.2. вищезазначеного договору, в день його підписання, для розміщення вкладу відповідач відкрив позивачу рахунок № [NUMBER]. Відповідно до п.2.3. вищезазначеного договору розмір процентів по вкладу залежить від строку перебування вкладу на рахунку та встановлюється наступним чином: з 1-го по 30-й день - 12% річних, з 31-го по 60-й день - 11% річних, з 61-го дня по дату зазначену в п.2.4. (06.04.2015 року) - 10% річних, які відповідно до п.2.6. виплачуються щомісячно, 1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані шляхом перерахування коштів на рахунок. Відповідно до п.2.4. вищезазначеного договору термін повернення вкладу - 06.05.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунки відповідача, що підтверджується меморіальним ордером №25-д від 06.01.2015 року (а.с.6). Відповідно до 2.7. вищезазначеного договору у випадку дострокового повернення на вимогу позивача всієї суми вкладу до настання терміну, зазначеного в п. 2.4. цього договору, відповідач зобов'язався нарахувати і проценти на всю суму вкладу, що знаходиться на рахунку, виходячи із ставки 0.1 % річних за весь термін зберігання вкладу. Судом встановлено, що позивач 13.03.2015 року направив відповідачу лист з проханням достроково повернути кошти по договорам банківського вкладу (а.с.4), однак йому було відмовлено, відповідачем, мотивуючи відсутністю коштів, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем у порушення вимог вищезазначеного договору зобов'язання що до дострокового повернення вкладів та процентів не виконав. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на неможливість виконання зобов'язань за вищезазначеним договором, в обгрунтування своїх заперечень проти позову. З огляду на те, що депозитні вклади та проценти по них позивачу повернені не були, в силу вимог ст.ст. 526, 1058, 1060, 1061 ЦК України вони підлягають стягненню з відповідача у розмірі 11 009 доларів США, що станом на день запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Київська Русь" 19.03.2015 року згідно курсу НБУ еквівалентно 257 500 гривням 51 копійці. Щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу та відсотків у доларах США, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону виплати коштів за вкладами вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. За таких обставин, з відповідача підлягає стягнення банківського вкладу та процентів у розмірі 257 500 гривням 51 копійці, що станом на день запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Банк "Київська Русь" 19.03.2015 року згідно курсу НБУ еквівалентно 11 009 доларів США. Доводи відповідача про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Згідно з ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч.1 ст.26 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року № 1581/21893), а саме: п.4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Крім того, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.88 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved