Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ „Укрсоцбанк" про визнання несправедливою умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-544 від 10.06.2008 р., укладеного між сторонами у справі, визнання такого договору недійсним та недійсним іпотечного договору від 10.06.2008 р., укладеного для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Позов мотивує тим, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору банк не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг, в письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, що передбачено ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів". Крім цього, вважає, що п.1.1.3 кредитного договору містить несправедливу умову, відповідно до якої при укладенні кредитного договору зобов'язано укласти з метою забезпечення страхових платежів за договором страхування договір про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-545 від 10.06.2008 р. (Додатковий договір) Оскільки укладення такого Додаткового договору не вимагається законодавством, вважає вищевказану умову договору несправедливою, такою, що у разі визнання її недійсною зумовлює зміну інших положень договору, у зв'язку з чим договір підлягає визнанню недійсним у цілому. Крім цього, банк, всупереч п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, не попередив позивача, як споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. У зв'язку з тим, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, також недійсним, на думку позивача, слід визнати іпотечний договір. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла телеграма з клопотанням про оголошення перерви в судовому засіданні у зв'язку з хворобою. Від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до розгляду справи як співвідповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала договір іпотеки. На підставі положень ст. 169 ЦПК України, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви позивача від 29.01.2014 р. про розгляд справи за його відсутності (а.с.102), враховуючи відмову у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача та повторну неявку сторони позивача без підтвердження поважності причини, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за відсутності позивача (його представника) на підставі наявних у ній доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги заперечив із підстав, що викладені у письмових запереченнях проти позову від 29.05.2013 р. та 25.02.2014 р. За таких обставин суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 10.06.2008 р. між сторонами був укладений договір надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-544 від 10.06.2008 р., відповідно до якого розмір кредиту - 30000 євро. із терміном повернення 09.06.2023 р. Договором також встановлено розмір процентів за користування кредитом та інше. Крім цього, того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Також 10.06.2008 р. між сторонами укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-545 від 10.06.2008 р. (Додатковий договір) з метою забезпечення страхових платежів за договором страхування предмета іпотеки. Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Як видно із оскаржуваного кредитного договору та додатків до такого, сторони договору досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачеві було повідомлено про можливість понесення додаткових витрат у разі здійснення останнім валютно-обмінних операцій по комерційному курсу банку на день здійснення операцій, а також повідомлено всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч.2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", про що свідчать підписи позичальника [PERSON] (а.с.24-55). Ст. 8 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування. На виконання вищевказаної норми чинного законодавства між позивачем та ЗАТ „СК „ВУСО" 10.06.2008 р. укладено договір добровільного страхування майна. (а.с.50) Крім цього, ст. 12 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладення сторонами договору про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-545 від 10.06.2008 р. спрямоване на виконання вищевказаних положень Закону України „Про іпотеку". Крім цього, із аналізу п. 1.1.3 оскаржуваного кредитного договору, випливає, що таким положенням сторони з метою забезпечення страхових платежів за договором страхування спільно підтвердили свою згоду на одночасне укладення Додаткового договору про надання відновлювальної кредитної лінії. Така умова не містить жодного зобов'язання, а виражає лише обопільну волю сторін. Суд приходить до висновку, що вищевказане положення договору не є несправедливим, відповідає вимогам Закону України „Про іпотеку" та виражає волю обох сторін договору. У зв'язку з тим, що відсутні підстави для задоволення позову у частині визнання недійсним кредитного договору, відтак немає підстав для визнання недійсним іпотечного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов'язань. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed