Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

03.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлено позову до суду до досягнення нею повноліття та допустити рішення до негайного виконання. В своїх доводах посилається на те, що з 2009 року вона не проживає та не веде з відповідачем спільного господарства. Від сумісного проживання мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу не надає, він здоровий, працездатний чоловік, працює, має постійний дохід. Через відсутність матеріальної підтримки з боку відповідача вона з сином перебуває у скрутному матеріальному становищі. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.21), позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов про стягнення аліментів визнав повністю, до заяви долучив копію довідки МСЕК та копію ідентифікаційного коду (а.с.22). Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до\~ ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]; відповідно до свідоцтва про народження серії І-ТП № 087232, яке видане Виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 27, батьком якого зазначено відповідача (а.с.2). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. У відповідності до\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідачем долучено до матеріалів справи копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 221713 від 11.11.2015 року згідно якої [PERSON] має інвалідність 3 групи загального захворювання, інвалідність встановлена до 01.11.2016 року (а.с.23). Оцінивши належність, достовірність, достатність доказів в їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем розміру аліментів, а також враховуючи стан здоровя дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення нею повноліття, тому позовні вимоги щодо розміру аліментів підлягають задоволенню. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов предявлено 03.11.2015 року. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved