Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

01 липня 2013 року позивач -- Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі відділення № 6 Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за договором банківського обслуговування № BL ЖГ 00061155 від 10.08.2011 року в сумі 67048,94 грн. та судові витрати по справі у сумі 670,49 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 серпня 2011 року між сторонами укладено договір банківського обслуговування № BL ЖГ 00061155. Згідно даного договору [PERSON] отримав в Банку кредит в розмірі 29000 гривень у тимчасове користування на поточні потреби, зі строком користування кредитними коштами до 10 серпня 2014 року. Відповідно до п. 1.5 Договору за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 20 % річних від суми виданого кредиту та плати у вигляді комісії у розмірі - 1,50 % від суми кредиту (п. 1.6 Договору). Згідно умов договору (п. 3.3.2) позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п. 2.5 Загальної частини Договору. Проте відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 26.06.2013 року за позичальником рахується кредитна заборгованість в сумі 67048 грн. 94 коп., яка складається з: - 27605,55 грн. - заборгованості за кредитом; - 3115,50 грн. - заборгованості за відсотками; - 6957,90 грн. - комісії за РО (розрахункове обслуговування); - 29367,99 грн. - плата за пропуск платежів. А тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] вказану заборгованість та судові витрати у судовому порядку. 12 серпня 2013 року Віньковецьким районним судом було ухвалено у справі заочне рішення, яким позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (01054, м. Київ вул. Зоологічна, буд. 5, код ЄДРПОУ 19017842, МФО 380537, рахунок № 37396880020 в Управлінні НБУ по Києву і Київській області), від імені якого діє відділення № 6 Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", заборгованість за договором банківського обслуговування № BL ЖГ 00061155 від 10.08.2011 року у розмірі 67048,94 гривень (шістдесят сім тисяч сорок вісім гривень 94 копійки) та судовий збір у справі в розмірі 670,49 грн. (шістсот сімдесят гривень 49 копійок). Копію вказаного рішення відповідачем отримано 07.05.2014 року, після чого 19 травня 2014 року він звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 05 червня 2014 року заочне рішення, ухвалене Віньковецьким районним судом Хмельницької області 12 серпня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі відділення № 6 Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача І.В. Нікулін не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав заборгованість за кредитом у сумі 27605,55 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 3115,50 гривень, комісію за розрахункове обслуговування у сумі 6957,90 гривень, однак не погоджувався із платою за пропуск платежів в сумі 29369,99 гривень. Зазначив, що сума в розмірі 29369,99 грн. це пеня, і до її стягнення застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, початком перебігу позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив. Відповідно до додатку № 2 до кредитного договору строк сплати встановлено до 10 числа кожного місяця. Як видно з розрахунку останній платіж ним був сплачений 14.05.2012 року, наступна сплата мала бути б до 10.06.2012 року, однак такої сплати не було, а тому відповідно банк знав про таке порушення і починаючи з 11.06.2012 року почався строк позовної давності стягнення неустойки (штрафу чи пені), який закінчився 11.06.2013 року. Також вказував, що має на утриманні троє малолітніх дітей, сплачує аліменти за рішенням суду на утримання двох дітей, дружина не працює, бо знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, крім того, у нього є ще один кредитний договір, по якому існує заборгованість, а тому просив суд у разі відмови у застосуванні строку позовної давності до вимог про стягнення пені, взагалі відмовити у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення 29369,99 грн. пені. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно заяви-анкети позичальника від 10.08.2011 року на отримання "Кредиту готівкою" та відкриття поточного рахунку, а також договору банківського обслуговування № BL ЖГ 00061155 від 10.08.2011 року (далі Договір), [PERSON] отримав в Банку кредит в розмірі 29000 гривень у тимчасове користування на поточні потреби, із кінцевим терміном повернення кредиту 10 серпня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних від суми виданого кредиту та плати у вигляді комісії за управління Кредитом у розмірі 1,75 % щомісячно від суми кредиту. Відповідно до п. 1.8.1 Договору банк відкриває і здійснює обслуговування поточного рахунку позичальника, реквізити якого зазначені у п. 5 Спеціальної частини Договору (№ 2625450010/040000117320), в національній валюті на умовах, визначених Договором та правилами, зазначеними у п. 7 Спеціальної частини Договору. Банк встановлює за поточним рахунком відкличну не відновлювальну кредитну лінію у валюті поточного рахунку, кредитний ліміт якої відповідає сумі Кредиту, що зазначена в п. 1 Спеціальної частини Договору. Надання кредиту здійснювалось шляхом збільшення доступного залишку коштів на Поточному рахунку (п. 2.2 Договору). Крім того, для облікових цілей Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок (№ [NUMBER]), який є для позичальника остаточним та обов'язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути банку (п. 2.3 Договору). Як вбачається із п. 2.5.2 Договору, позичальник зобов'язувався не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ "Ві Ей Бі Банк" шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших суми платежів, встановлених в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Відповідно до п. 3.3.2 Договору Позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до Графіку. Відповідно до п. 2.4.2 Договору проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини Кредиту, відповідно до платежів, передбачених у Графіку. Судом встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання, надавши [PERSON] кредит в сумі 29000 гривень, а відповідач з свого боку зобов'язання порушив. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Сторони домовились, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту більше ніж на 60 днів Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25.00 % від суми кредиту (п. 4.2 Договору, п. 8 Спеціальної частини) та пеню у розмірі 0,50 % (п. 4.3 Договору, п. 9 Спеціальної частини). Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26.06.2013 року сума кредитної заборгованості за Кредитним договором № BL ЖГ 00061155 від 10.08.2011 року у відповідача перед банком становить : - 27605,55 грн. - заборгованості за кредитом; - 3115,50 грн. - заборгованості за відсотками; - 6957,90 грн. - комісії за РО (розрахункове обслуговування); - 29369,99 грн. - плата за пропуск платежів, що стало підставою для звернення Банку до суду. Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На обґрунтування доводів позовних вимог банком до суду було надано розрахунок суми заборгованості, підписаний представником банку, який судом визнано належним та допустимим доказом та оцінено у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, тому суд приходить до висновку, що цей доказ відповідає вимогам процесуального закону і підтверджує обставини, викладені в позовній заяві. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення плати за пропуск платежів (пені), і невизнання з цих підстав вимоги про стягнення пені у розмірі 29369,99 гривень, то суд бере до уваги наступне. За клопотанням відповідача судом було витребувано від позивача детальний розрахунок заборгованості плати за пропуск платежів (пені) у розмірі 29369,90 грн., із якого вбачається, що за період з 26.06.2012 року по 26.06.2013 року пеня за несвоєчасне повернення кредиту становить 19211,83 гривні, за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту - 2974,72 гривні, за несвоєчасне повернення комісії за обслуговування по кредиту - 7183,44 гривні. Судом установлено, що 10 серпня 2011 року сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2014 року, однак свого зобов'язання за ним не виконав. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 Спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань. Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах погодженої сторонами позовної давності. Разом з тим, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої стаття 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 Постанови від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Так, заборгованість [PERSON] перед банком за кредитом становить 27605,55 гривень, а розмір плати за пропуск платежів (пеня) - 29369,99 гривень. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, виходячи із засад цивільного законодавства - справедливості та розумності, матеріального становища боржника, перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], наявність аліментних зобов'язань, що підтверджується відповідними доказами, зменшити [PERSON] суму пені до 4 тисяч гривень. Згідно із ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір у розмірі 416,78 гривень. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 525, 526, 527, 611, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 8, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд ,--

Outcome: partial