Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.04.2016, укладеного між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Зазначає, що за своє життя [PERSON] в 2011 році надав згоду на реєстрацію в квартирі громадянки Республіки Молдова [PERSON] , яка необхідна була їй для вступу до українського Вищого навчального закладу. Позивач посилається, що відповідач не проживає у вказаній вище квартирі, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Вважає, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому втратила право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 18.06.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 27.06.2018 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правила спрощеного провадження з викликом сторін. 05.03.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Лазаренко В.В. від здійснення правосуддя. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте останньою подано заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судова повістка, що направлялась на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, не отримана останньою та повернулася до суду у зв`язку з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 26.04.2016, посвідченого нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Ковток А.І., квартира [ADDRESS] була подарована [PERSON] чоловіком [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборонн відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкту нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6а). Таким чином,матеріалами справи підтверджено, що позивач є одноосібним власником вказаної вище квартири. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статей 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що в розумінні вимог чинного законодавства, відповідач не є членом сім`ї позивача. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним мешканцями даного будинку за підписом начальника ЖЕД-902 «Мебельщик» Даніловим В. , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 11.09.2011 (а.с. 11). З позовної заяви вбачається, що відповідач, хоча і значиться зареєстрованою у спірній квартирі, однак не проживає, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад 1 рік без поважних причин.. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved