Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

04 січня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що на початку листопада 2016 року їй стало відомо, що на домоволодіння 1/2 (одну другу) частину будинку № 99 по вул. Дрогобицька, м. Дніпро було накладено арешт. Арешт на належно їй домоволодіння було накладено Постановою Державного виконавця Сивокозовим О.М. ВДВС Самарського району м. Дніпро, «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 28 січня 2005 року. 10.02.2005 року Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою м. Дніпро було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 1673420. Згідно постанови про накладення арешту, арешт накладено на все майно боржника [PERSON] який є її батьком, але ніколи не був власником цього домоволодіння. Домоволодіння 1/2 (одна друга) частина будинку № 99 по вул. Дрогобицька, м. Дніпро, на яке було накладено арешт належить їй на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 5 травня 2004 року, реєстраційний № 1506 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська 22 квітня 2004 року реєстраційний № 5561458. Друга частина домоволодіння 1/2 (одна друга) частина будинку № 99 по вул. Дрогобицька, м. Дніпро, на яке було накладено арешт належить її дідові [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 14 червня 1967 року, реєстраційний № 1188 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпропетровська 01 лютого 1999 року реєстраційний № 11-84. Вважаю, що дії Державного виконавця є нез аконними та таким, що порушують її охоронювані законом інтереси як власника майна. На підставі викладеного просить суд зняти арешт з 1/2 частини домоволодіння будинку № 99 по вул. Дрогобицька, м. Дніпро, накладений згідно Постанови Державного виконавця Сивокозова О.М. ВДВС Самарського району м. Дніпро, «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 28 січня 2005 року (запис № 1673420 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна) (а.с.2-4). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Пояснила, що її дідусь помер у березні 2016 року . Коли вона прийшла до нотаріуса її повідомили, що на будинок, а саме на 1/2 частину було накладено арешт, але не зазначено на яку саме частину будинку. Арешт накладався на майно її батька за вироком суду. Але на час коли було накладено арешт його частина будинку належала їй. Будинок за рішенням суду був поділений на дві частини. Одна частина у 2004 році була подарована її матір'ю їй, а арешт був у 2005р. Інша частина будинку належала її дідусю. Її мати в порядку конфіскації викупила частину будинку та подарувала їй. Від представника відповідача [PERSON] відділення державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.21). Від третьої особи Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, згодні з будь-яким рішенням суду (а.с.24). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що Постановою державного виконавця Сивокозова О.М. від січня 2005 року у виконавчому провадженні серії А.А. № 705274 з виконання виконавчого листа № 1-194 від 28 серпня 2001 року про стягнення з [PERSON] суми 6400грн. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька, 1/2 частина (а.с.5). З відповіді [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 28 листопада 2016 року № 14158/3 вбачається, що [PERSON] відмовили у знятті арешту з майна, оскільки до них виконавчі документи про стягнення з неї не пред'являлися. Запропоновано звернутися до суду про зняття арешту з майна яке належить їй на праві власності (а.с.6). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2003 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.\~Дніпропетровська про звільнення майна з-під арешту (виключення з опису) та визнання права власності задоволено. Визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька в м. Дніпропетровську, виключити його з акту опису. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 74грн. 95коп. (а.с.45-47). 05 травня 2004 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька в м. Дніпропетровську, що підтверджується договором дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі № 1506, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 вересня 2004 року (а.с.7-8). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 99 по вул. Дрогобицька в м. Дніпропетровську виготовленого станом на 22.04.2004р. вбачається, що домоволодіння складається з двох квартир, загальна площа по житловому будинку 98,9кв.м, житлова 59,8кв.м, допоміжна 39,1кв.м (а.с.9-12). 1/2 частина домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька в м. Дніпропетровську належить [PERSON] (а.с.13). 25 березня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 683727 від 25 березня 2016 року, актовий запис № 407 (а.с.25). З наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 477/2016 заведеної після смерті [PERSON], який помер 25 березня 2016 року вбачається, що спадщину прийняла [PERSON] (а.с.31-39). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та \~\~Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. На неодноразові запити суду до [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не надали інформацію щодо існування виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1-194/2001 стосовно боржника [PERSON] , на підставі якої була ухвалена постанова про накладення арешту на користь стягувача [PERSON] на суму - 6400 грн. від 28.01.2005 року в рамках якого накладено арешт на 1/2 частину домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька. Проте, як вбачається з матеріалів справи на час накладення державним виконавцем арешту у 2005 році на майно [PERSON], а саме 1/2 частину домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька воно ще з 2004 року належало на праві власності [PERSON] Таким чином у державного виконавця не було законних підстав накладати арешт на 1/2 частину домоволодіння № 99 по вул. Дрогобицька. Згідно із частиною першою статті 3\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Відповідно до ч.І 2\~ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до\~ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На сьогоднішній день, накладений постановою арешт не забезпечую реального виконання зобов'язань, а лише перешкоджає позивачу в розпорядженні майном належного їй на праві приватної власності. Таким чином, зазначений арешт підлягає скасуванню.

Outcome: approved