Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

07.09.2021 заявниця звернулась до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , уродженки с. В. Шишівка Шахтарського району Донецької області, яка померла [INFO] в м. Чистякове Донецької області, Україна. Згідно з заявою, [PERSON] , [INFO] , [INFO] померла в м. Чистякове Донецької області. Заявниця є донькою померлої. [PERSON] звернулася до суду із поданою заявою, оскільки встановлення вказаного факту дозволить здійснити відповідно до вимог діючого законодавства України реєстрацію її смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть. На підставі наведеного, із посиланням на ст.3, 293, 315, 317 ЦПК України заявниця просить задовольнити заяву. Ухвалою судді від 07.09.2021 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці, із повідомленням заінтересованої особи. Заявниця 07.09.2021 подала заяву за вх.№30571/21-вх., за змістом якої просить провести розгляд справи за її відсутності, задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, клопотань по суті справи до суду не надходило. Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило, відомостей на виконання ч.2 ст.294 ЦПК України до початку судового засідання суду не надано. Враховуючи невідкладність розгляду, суд вважає за можливе розглядати справу у призначений час за відсутності сторін, що не протирічить ч.1 ст.223 ЦПК України. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч.1,2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Постановою ВРУ № 254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями. Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась АТО, затверджений Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р, до переліку віднесено м.Чистякове (до перейменування м. Торез) Донецької області. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. В. Шишівка Шахтарського району Донецької області, громадянка України, остання адреса реєстрації: [ADDRESS] , є матір`ю заявниці [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Торез Донецької області, громадянки України. Зазначені обставини підтверджені наданою копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.04.1954, за даними якого у графі "мати" міститься запис про [PERSON] , та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.08.1974, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.05.1981, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.10.1983, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.05.2000, що підтверджує послідовно зміну прізвища заявниці. Згідно з копією довідки про причини смерті від 02.06.2021, [PERSON] , померла [INFO] внаслідок хронічної недостатності мозкового кровообігу, хронічної дисциркуляторної енцефалопатії. Крім того, заявницею додано до заяви копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , виданого відділом РАЦС Торезького міського управління юстиції МЮ ДНР, який, враховуючи зміст Указу Президента України від 07.02.2019 №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» розташований на тимчасово окупованій території, серії ДНР №226325 від 02.06.2021, відповідно до якого вказана особа померла [INFO] у м.Торез (м. Чистякове), у віці 89 років. Місце смерті [PERSON] , підтверджено також копією лікарського свідоцтва про смерть №63 від 02.06.2021, а саме, смерть особи настала вдома, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надані заявницею докази видані установами, що знаходяться на окупованій території м.Чистякове (до перейменування м. Торез) Донецької області, не відповідають затвердженим в установленому чинним законодавством України порядку формам. Оцінюючи вказані документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Також, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо. На підставі наданих заявником документів провести державну реєстрацію смерті особи та видати відповідне свідоцтво про смерть в позасудовому порядку не є можливим, оскільки вони видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявницею, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. В.Шишівка Шахтарського району Донецької області, яка померла [INFO] в м. Чистякове Донецької області, Україна. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч.5 ст.317 ЦПК України копія судового рішення невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved