Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

02.03.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. У своєму позові позивач зазначив, що він перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у період з 07.08.2019р. по 21.11.2019р. на посаді начальника відділу з ремонту та експлуатаційного утримання автодоріг. За період перебування його у трудових відносинах з відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, яка за період з 01.09.2019 р. по 21.11.2019 р. склала 39157,05 грн. та стягнута на підставі судового наказу виданого Заводським районним судом м.Миколаєва від 15.01.2020 року. Посилаючись на те, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні, просив стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 43 986,87 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.03.2020 року відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги уточнив, просив зробити перерахунок середнього заробітку по дату винесення рішення суду. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді начальника відділу з ремонту та експлуатаційного утримання автодоріг ДП «Миколаївський облавтодор» з 07.08.2019 р. Наказом № 73-КК від 21.11.2019 року [PERSON] звільнено з посади начальника відділу з ремонту та експлуатаційного утримання автодоріг ДП «Миколаївський облавтодор» за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Судовим наказом Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.01.2020 року, з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.09.2019 по 21.11.2019 у розмірі 39 157,05 грн. Як вбачається із матеріалів справи, станом на день розгляду справи Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не здійснено повного розрахунку по виплаті заробітної плати в розмірі 39 157,05 грн. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до положень ст.1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін "заробітна плата", який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до положень ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст.12 Конвенції про захист заробітної плати). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи , що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, встановлено, що за вересень 2019 року згідно довідки виданої ДП «Миколаївський облавтодор» від 26.12.2019 року про нараховану заробітну плату, [PERSON] було нараховано 16 958,63 грн., у тому числі за дні відрядження 1788,15 грн. Для розрахунку середнього заробітку із заробітної плати за вересень 2019 року враховано 15170,48 грн. За жовтень 2019 року нараховано 21071,93 грн., у тому числі матеріальне заохочення 3655,00 грн. та відпускні поточного місяця 4462,80 грн. Отже, для розрахунку середнього заробітку із заробітної плати за жовтень 2019 року враховано 12954,13 грн. Заробітна плата за вересень і жовтень 2019 року для розрахунку середнього заробітку становить 28 124,61 грн. Число відпрацьованих робочих днів з 01.09.2019 року по 31.10.2019 року склало - 35 днів. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 803,56 грн. із розрахунку (28 124,61 грн. - заробітна плата /35 робочих днів). Виходячи з того, що відповідач своєчасно не провів із звільненим працівником, а саме із [PERSON] кінцевий розрахунок, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за весь час затримки заробітної плати на користь останнього за період з 22.11.2019 року по 06.07.2020 рік (по день постановлення рішення). Так, сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки заробітної плати за період з 22.11.2019 року по 06.07.2020 рік складає 122 944,68 грн. з розрахунку (розмір середньоденної заробітної плати - 803,56 грн. х кількість днів затримки - 153 робочих днів). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню та стягненню з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки заробітної плати по день постановлення рішення, а саме за період з 22.11.2019 року по 06.07.2020 року в розмірі 122 944,68 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, позивачем при подачі позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати був сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн., який, відповідно до ст. 141 ЦПК, слід стягнути на його користь з відповідача. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 388,64 грн. (1229,44 грн. ціна позову - 840,80 грн.), судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати).

Outcome: approved