Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича (далі по тексту - відповідач 1), Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач 2) про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно, а саме грошовими коштами шляхом скасування арешту, накладеного згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича від 10.12.2018 року у виконавчому провадженні №57886206 на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129) та зобов`язання банку розблокувати вказаний рахунок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.03.2017 року Деснянським районним судом м.Києва 29.03.2017 року було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості за надані послуги з опалення в розмірі - 8941,13 грн., за постачання гарячої води в сумі - 48 699,65 грн., 3% річних та інфляції в сумі - 15 846,86 грн. та судовий збір в сумі - 800 грн. У зв`язку з цим, 10.12.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинським С.С. під час примусового виконання вказаного судового наказу було накладено арешт на рахунки у всіх банківських установах, що відкриті на ім`я позивачки, в тому числі і на рахунок, відкритий у відповідача 2. Між тим, на відповідному рахунку у відповідача 2 у позивачки надходить та знаходяться кошти державної соціальної допомоги одиноким матерям на дітей [PERSON] , [PERSON] з 01.03.2015 року. Вказаний рахунок у ПАТ «Ощадбанк» із відповідним № [NUMBER] є соціальним. При зверненні до банку вказаний рахунок розблоковано не було і банк на даний час користується коштами позивачки та АТ «Державний ощадний банк України» не повідомив виконавця про існування спеціального статусу вказаного рахунку і отримання на нього саме коштів допомоги на дітей. При зверненні до виконавця та банку з метою зняття арешту з вказаного рахунку, позивач отримала відмову, а тому за захистом свого порушеного права звернулась із цим позовом до суду. При цьому, у відповідях відповідачів міститься посилання про можливість зняття арешту з рахунку лише за рішенням суду. У відзиві на позов від 28.01.2020 року відповідач 2 - АТ «Державний Ощадний банк України» зазначив, що підставою для накладення арешту на відповідний рахунок позивачки стала постанова приватного виконавця про накладення арешту, а тому правомірно було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивачки, а підстав для скасування арешту і поновлення видаткових операцій за відповідним рахунком позивачки у банку немає, оскільки на вказаний рахунок можуть зараховуватись будь-які надходження, а не виключно ті, що перераховуються як соціальна допомога. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2019 року у справі було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін у судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 02.03.2020 року до матеріалів справи долучено відзив АТ «Ощадбанк» та довідку про отримання коштів соціальної допомоги. У судовому засідання представник позивача вимоги поданого позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, зважаючи на обраний спосіб захисту порушеного права шляхом подання позову до суду. Приватний виконавець до суду не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши доводи представника позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що на виконання вимог судового наказу Деснянського районного суду м.Києва від 29.03.2017 року про стягнення заборгованості за послуги з опалення в розмірі - 8941,13 грн., за постачання гарячої води в сумі - 48 699,65 грн., 3% річних та інфляції в сумі - 15 846,86 грн. та судовий збір в сумі - 800 грн., постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. від 10.12.2018 року було відкрито виконавче провадження, а в подальшому під час примусового виконання вказаного судового наказу постановою від 10.12.2018 року було накладено арешт на рахунки позивачки у зазначених згідно переліку банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт котів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Як вбачається з листа АТ «Ощадбанк» від 24.09.2019 року та відзиву, то Банком було отримано постанову про арешт коштів боржника від 10.12.2018 року приватного виконавця Крайчинського С.С. Дана постанова буда прийнята Банком на підставі Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22 (далі - Інструкція). Згідно з п. 9.1. Інструкції, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (в тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] як одинока матір отримує державну соціальну допомогу на дітей - [PERSON] , [PERSON] з 01.03.2015 року по даний час (а.с.13) та вказані кошти допомоги надходять і обліковуються на рахунку в АТ «Ощадний банк»із відповідним [NUMBER], договір на обслуговування якого 27.03.2015 року було укладено між позивачкою та відповідачем 2. Таким чином, судом встановлено, що АТ «Ощадбанк», на виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського С.С. від 10.12.2018 року, наклав арешт на грошові кошти, що містяться і надходять в рахунок із відповідним № [NUMBER] , в тому числі кошти соціальної допомоги на дітей позивачки, які остання отримує як одинока матір. Між тим, за умовами п.9, п.10 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу на дітей одиноким матерям. За умовами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. При цьому, приватний виконавець Крайчинський С.С. листом від 24.09.2019 року відмовив позивачці у задоволенні її заяви про зняття арешту з вказаного рахунку, зазначивши, що за відсутності доказів наявності на вказаному рахунку коштів із спеціальним режимом використання у нього відсутні підстави щодо зняття арешту з вказаного рахунку, відповідно до вимог ст. 59 Закону України № Про виконавче провадження» (а.с.9). Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстави для зняття арешту з майна (коштів), а саме підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналізуючи вимоги цієї норми закону, у взаємозв`язку із фактичними обставинами у цій справі, необхідно зазначити, що в даному випадку зняття арешту можливе лише за рішенням суду. Разом з тим, виконуючи постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника, банк не повідомляв приватного виконавця про спеціальний режим використання коштів на вказаному рахунку боржника [PERSON] . Саме позивач повідомила приватного виконавця про існування на вказаному рахунку коштів із спеціальним режимом використання, а тому в розумінні ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідача 1 були відсутні підставі для зняття арешту, оскільки такі відомості отримані не від банківської установи. Між тим, існуючий арешт саме на вказані кошти соціальної домопоги позивачці як одинокої матері на дітей унеможливлює їх реальне отримання, що ставить під загрозу достатній рівень існування її дітей та забезпечення їх життєвих потреб. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що внаслідок винесення приватним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках [PERSON] від 10.12.2018 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку, який використовується останньою для отримання соціальної допомоги на дітей нею як одинокою матір`ю, що суперечить положенням п.9 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд приходить до висновку про можливість задовлення позовних вимог в частині усунення перешкод позивачу у користування власністю шляхом скасування арешту, накладеного згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича від 10.12.2018 року у виконавчому провадженні №57886206 на грошові кошти у вигляді допомоги одиноким матерям, що знаходяться і надходять від Управління праці і соціального захисту населення на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129). При цьому, суд не вбачає підстав для задовлення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача 2 - АТ «Ощадбанк» розблокувати цей же рахунок № [NUMBER] повністю, оскільки на нього можуть надходити і інші кошти для позивачки, які можливо списувати в рахунок погашення заборгованості з відповідним виконавчим провадженням на виконання рішення суду. В той же час, за цим судовим рішенням кошти соціальної допомоги на дітей позивач вправі отримати і отримуватиме в подальшому, зважаючи на скасування арешту в частині його накладення на вказані кошти. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір, а саме по - 384,20 грн. з кожного.

Outcome: partial