Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

09 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики. 24 квітня 2019 року подав уточнену позовну заяву. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що в лютому 2012 року надав грошову позику [PERSON] в розмірі 100 000,00 гривень для задоволення власних потреб (сімейних потреб) і на підтвердження цього відповідач власноруч написав розписку, вказавши умови та строки повернення коштів, а саме: зобов`язався повернути гроші в сумі 100 000,00 гривень за першою вимогою. Гроші отримав у повному обсязі, розписки написані ним особисто. Кошти надавалися відповідачу для задоволення власних потреб, а саме: для ремонту будинку, в якому він проживає разом із своєю сім`єю. В зв`язку з неповерненням позики за вимогою, в квітні 2014 року він змушений був звернутися до суду і 11 вересня 2014 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області вирішив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 100 000,00 гривень, судовий збір в розмірі 1 000,00 гривень, а всього стягнути 101 000,00 гривень. На день звернення до суду з даним позовом рішення суду невиконане. За цей час, станом на 09 квітня 2019 року, через примусове виконання рішення (ВП №44494961) було повернуто суму позики в розмірі 9 640,81 гривень. Сума інфляційних втрат на прострочені, але виплачені суми з травня 2012 року по 31 березня 2019 року включно. Станом на 01 травня 2012 року сума неповернутої позики становить 100 000 гривень. Індекс інфляції з 01 травня 2012 року (дати звернення до відповідача про повернення позики) по 24 травня 2016 року (дата зарахування державним виконавцем стягнутої в примусовому порядку першої суми в розмірі 265,26 гривень в рахунок повернення позики) становить - 1,903. 1,01х1,002х1,005х1,249х1,433х1,009х1,01х1,035 = 1,903. Враховуючи, що позика повинна була бути повернута в травні 2012 року, але перша сума в розмірі 265,56 гривень перерахована лише у травні 2016 року, йому нанесено матеріальні збитки (інфляційні втрати). Інфляційні втрати на прострочені, стягнуті в примусовому порядку кошти, в рахунок погашення заборгованості за позикою від 29 лютого 2012 року становлять 21 909,24 гривень. 3% річних від простроченої суми за період з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року, в межах позовної давності (3 роки), з урахуванням того, що заборгованість за позикою від 29 лютого 2012 року, станом на 09 квітня 2016 року становить 100 000,00 гривень, 3% становить 9 008,22 гривень. Проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування коштами. Сума позики та дата 100 000 гривень, 29 лютого 2012 року. Щомісячна плата за користування грошима (позикою) - облікова ставка НБУ. Кількість місяців в розрахунковому періоді: з 01 березня 2012 року по 01 квітня 2019 року - 85. Сума, що підлягає стягненню за період з березня 2012 року по 09 квітня 2019 року - 99 124,65 гривень. В межах позовної давності (3 роки) з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року - 48 360,28 гривень. [PERSON] брав позику для особистих потреб, для ремонту будинку, в якому проживає він та його сім`я. Тому договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, в зв`язку з чим, це створює обов`язки для другого з подружжя, а саме: [PERSON] , на підставі ст.65 СК України. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь кошти в розмірі 79 277,74 гривень, судовий збір 793,00 гривень, витрати, пов`язані із прибуттям до суду (переїздом до іншого населеного пункту) 452,40 гривень та компенсацію за відрив від звичайних занять (пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати) 417,30 гривень та постановити окрему ухвалу в зв`язку з систематичним порушенням законодавства України державними особами, боржником, направивши її за належністю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, окремо зазначив, що позов подано в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 29 лютого 2012 року взяв у борг у позивача 100 000,00 гривень і зобов`язався повернути їх за першою вимогою. 29 липня 2014 року Першотравенський міський суд ухвалив рішення, яким з нього було стягнуто на користь позивача 101 000,00 гривень: борг та судовий збір. Рішенням встановлено, що на початку травня 2012 року [PERSON] звернувся до нього з проханням повернути визначені розпискою кошти. Тому, про порушене право позивач дізнався в травні 2012 року. В рішенні зазначено, що він визнавав позов та пояснював, що у розписці стоїть його власний підпис, грошові кошти отримав особисто, але позивач утримав з них відсотки за один місяць. Ці гроші брав для особистих потреб [PERSON] і повертав борг позивачу теж [PERSON] . Йому незрозуміло, чому позивач посилається на те, що гроші він брав у нього в борг для задоволення власних потреб, а саме: для ремонту будинку, оскільки це не відповідає дійсності. Вважає, що його дружину притягнуто в якості відповідача незаконно, вона не має ніякого відношення до цієї справи, безпідставним позовом змусив дружину нервувати і в неї погіршився стан здоров`я. Гроші брав в борг без процентів, умови договору не містять застережень про взяття грошей в борг під проценти. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення процентів, а також посилається на те, що про порушене право позивач дізнався в травні 2012 року, до суду з даним позовом звернувся в квітні 2019 року, тобто пропустивши строк позовної давності. Судові витрати не підлягають стягненню, на думку відповідача, бо позивач зареєстрований в м. [ADDRESS] , має тут житло і не потребує витрат на прибуття до суду, витрати за відрив від звичайних занять позивача, вважає безпідставними. Вимоги про постановлення окремої ухвали вважає непов`язаними з даним позовом. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову; визнати позов про солідарне стягнення грошових коштів з нього та його дружини зловживанням позивачем процесуальним правом і стягнути з нього штраф в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 5 763,00 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, не надала, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки ніколи не брали в борг у Тимківа для власних потреб гроші і останній про це добре знає. Про борг чоловіка в 100 000,00 гривень їй відомо, що ці гроші бралися в інтересах [PERSON] , про що Тимків добре знає, а Матвійченко це може підтвердити. Тимків вводить суд в оману, чим зловживає процесуальним правом. Просить в задоволенні позову відмовити та притягти позивача до відповідальності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного. Дійсно, відповідач по справі [PERSON] 29 лютого 2012 року отримав від позивача [PERSON] в борг гроші в сумі 100 000 гривень, які зобов`язався повернути за першою вимогою. Позивач із вимогою про повернення боргу звернувся до відповідача [PERSON] в травні 2012 року, що не заперечується сторонами. У зв`язку з неповерненням позики, 14\~квітня 2014\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми позики -100 000,00 гривень по цій розписці. Позовних вимог про стягнення процентів, суми боргу\~з урахуванням\~встановленого індексу\~інфляції за\~весь час\~прострочення,\~а також\~процентів річних\~від простроченої\~суми Тимків В.Ф. не заявляв. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 100 000 гривень, згідно розписки, складеної на підтвердження позики та в рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 1 000,00 гривень, а всього 101 000,00 гривень. Рішення суду ніким не оскаржувалося та 11 серпня 2014 року набрало законної сили. 09\~квітня 2019\~року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Позивач свої зобов`язання за договорами позики виконав, надавши відповідачу суму боргу 100 000,00 гривень 29 лютого 2012 року в строк до першої вимоги. Вимогу про повернення позики заявив в травні 2012 року, таким чином, судом встановлено, що про своє порушене право позивач дізнався в травні 2012 року, в зв`язку з тим, що на його вимогу, відповідач грошові кошти за договором позики не повернув. Відповідач взятих на себе зобов`язань за договорами належним чином не виконав, не повернувши чергових сум отриманого боргу та не погасивши всієї суми боргу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, з огляду на те, що відповідачем [PERSON] заявлено про сплив позовної давності, зазначає, що строк позовної давності у даному спорі не сплив, оскільки позивачем [PERSON] заявлено позовні вимоги в межах трирічного строку позовної давності, а саме: за період з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року. Що стосується позовних вимог в частині солідарного стягнення боргу з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Розпискою від 29 лютого 2012 року підтверджується, що договір позики укладено між [PERSON] та [PERSON] Саме останній взяв у борг у позивача суму 100 000,00 гривень. В договорі позики не вказано, що ці кошти відповідач бере для задоволення власних потреб, а саме: ремонту житлового будинку, де він проживає разом із своєю сім`єю, в тому числі із дружиною - [PERSON] . В зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовом саме до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з нього основну суму боргу в 100 000,00 гривень. Таким чином, позивач ані в травні 2012 року, ані в 2014 році не пред`являв вимог до дружини відповідача [PERSON] - [PERSON] про стягнення основної суми боргу за договором позики від 29 лютого 2012 року. В рішенні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнавав, та пояснював, що грошові кошти отримував від позивача особисто, але він утримав з них відсотки за один місяць. Ці грошові кошти він брав у [PERSON] для особистих потреб [PERSON] і повертав борг теж [PERSON] В зв`язку з тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що грошові кошти були отримані та використані подружжям [PERSON] спільно на сімейні потреби, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів в рахунок стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та трьох відсотків річних від простроченої суми позики є похідними від первинного позову про стягнення основної суми боргу та підлягають розгляду саме відносно відповідача [PERSON] Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача процентів за договором позики від 29 лютого 2012 року за період з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція міститься в правовому висновку /п. 89-91 Постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/Великої Палати Верховного Суду. Позивач просить стягнути проценти за позикою за вказаним договором за період з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року, в межах строку позовної давності (три роки), в розмірі 48 360,28 гривень за обліковою ставкою НБУ. Враховуючи що строк користування позикою за договором від 29 лютого 2012 року сплив у травні 2012 року, оскільки позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів, нарахування позивачем після цієї дати процентів є неправомірним, а тому у задоволені позовних вимог про стягнення процентів за період з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року в сумі 48 360,28 гривень, слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 29 лютого 2012 року, за період з 09 квітня 2016 року по 09 квітня 2019 року, в межах позовної давності, суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу станом на 09 квітня 2016 року - 100 000,00 гривень, помноженого на кількість днів прострочення - 1 096 днів, помноженого на 3%, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 100 000,00 гривень х 1 096 днів х 3 : 100 : 365 = 9 008,22 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині позивних вимог про стягнення нарахованого позивачем встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за договором позики від 29 лютого 2012 року (в межах позовних вимог), суд приходить до наступного. Як вже зазначалося, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просить суд стягнути 21 909,24 гривень інфляційних втрат з травня 2016 року по березень 2019 року. Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Інфляційні втрати розраховуються за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період Збитки від інфляції = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Станом на 01 травня 2012 року сума неповернутої позики за договором від 29 лютого 2012 року становила 100 000,00 гривень. Відповідно до ксерокопії листа №13.23/2742 від 09 квітня 2019 року Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що по виконавчому провадженню №44494861 по виконавчому листу №186/656/14-ц від 29 липня 2014 року стягувалось по 265,56 гривень за період з 24 травня 2016 року по 24 квітня 2018 року щомісячно, 25 квітня 2018 року стягнуто 615,82 гривень, 13 червня 2018 року - 369,61 гривень, 09 липня 2018 року 369,61 гривень, 27 серпня 2018 року 369,61 гривень, 25 вересня 2018 року 203,98 гривень, 29 жовтня 2018 року 163,21 гривень, 29 листопада 2018 року 203,99 гривень, 01 грудня 2018 року 203,08 гривень, 11 січня 2019 року 203,99 гривень, 31 січня 2019 року 55,53 гривень, 08 лютого 2019 року 254,47 гривень, 11 березня 2019 року 254,47 гривень. Враховуючи те, що позика повинна була бути повернута в травні 2012 року, але перша сума в розмірі 256,56 гривень, перерахована позивачу в рахунок боргу, лише в травні 2016 року, розрахунок інфляційних втрат: 265,56 грн сума боргу повернута 24 травня 2016 року, інфляційні втрати: 231,66 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 10 червня 2016 року, інфляційні втрати: 231,66 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 08 липня 2016 року, інфляційні втрати: 230,68 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 30 серпня 2016 року, інфляційні втрати: 228,70 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 14 вересня 2016 року, інфляційні втрати: 228,70 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 07 жовтня 2016 року, інфляційні втрати: 237,57 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 09 листопада 2016 року, інфляційні втрати: 251,64 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 14 грудня 2016 року, інфляційні втрати: 260,95 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 01 лютого 2017 року, інфляційні втрати: 271,52 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 02 березня 2017 року, інфляційні втрати: 276,90 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 15 березня 2017 року, інфляційні втрати: 286,65 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 11 квітня 2017 року, інфляційні втрати: 286,65 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 18 травня 2017 року, інфляційні втрати: 298,84 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 09 червня 2017 року, інфляційні втрати: 298,84 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 13 липня 2017 року, інфляційні втрати: 307,88 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 04 вересня 2017 року, інфляційні втрати: 308,43 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 19 вересня 2017 року, інфляційні втрати: 319,91 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 09 жовтня 2017 року, інфляційні втрати: 319,91 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 16 листопада 2017 року, інфляційні втрати: 332,26 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 19 грудня 2017 року, інфляційні втрати: 338,22 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 15 січня 2018 року, інфляційні втрати: 347,28 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 12 лютого 2018 року, інфляційні втрати: 347,28 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 12 березня 2018 року, інфляційні втрати: 352,79 гривень; 265,56 грн сума боргу повернута 24 квітня 2018 року, інфляційні втрати: 364,59 гривень; 615,82 грн сума боргу повернута 25 квітня 2018 року, інфляційні втрати: 846,12 гривень; 369,61 грн сума боргу повернута 13 червня 2018 року, інфляційні втрати: 507,67 гривень; 369,61 грн сума боргу повернута 09 липня 2018 року, інфляційні втрати: 507,67 гривень; 369,61 грн сума боргу повернута 27 серпня 2018 року, інфляційні втрати: 507,67 гривень; 203,98 грн сума боргу повернута 25 вересня 2018 року, інфляційні втрати: 279,29 гривень; 163,21 грн сума боргу повернута 29 жовтня 2018 року, інфляційні втрати: 231,61 гривень; 203,99 грн сума боргу повернута 29 листопада 2018 року, інфляційні втрати: 305,29 гривень; 203,08 грн сума боргу повернута 01 грудня 2018 року, інфляційні втрати: 312,42 гривень; 203,99 грн сума боргу повернута 11 січня 2019 року, інфляційні втрати: 316,54 гривень; 55,53 грн сума боргу повернута 31 січня 2019 року, інфляційні втрати: 87,17 гривень; 254,47 грн сума боргу повернута 08 лютого 2019 року, інфляційні втрати: 402,56 гривень; 254,47 грн сума боргу повернута 11 березня 2019 року, інфляційні втрати: 405,84 гривень; Інфляційні втрати на прострочені, стягнуті в примусовому порядку, кошти, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21 листопада 2011 року, становлять: 11 669,36 гривень. В іншій частині позивних вимог слід відмовити. Що стосується вимог відповідачів про застосування до позивача заходів процесуального примусу за подання завідомо безпідставного позову, позову у спорі, який має очевидно штучний характер, суд приходить до наступного. Дійсно,\~згідно ст.44\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається.\~Залежно від\~конкретних обставин\~суд може\~визнати зловживанням\~процесуальними правами\~дії,\~що суперечать\~завданню цивільного\~судочинства,\~зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Відповідно ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. З огляду на викладене, суд вважає, що, з урахуванням ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак повинна при цьому добросовісно користуватися своїм процесуальними правом і не зловживати ним, в зв`язку з чим слід попередити позивача про наслідки, передбачені ст.ст.44,143,148 ЦПК України. Розглядаючи вимоги [PERSON] про відшкодування йому судових витрат по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 793,00 гривень, ціна позову 79 277,74 гривень. Його позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 20 677,58 гривень, що становить 26% від ціни позову, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сума судового збору пропорційна задоволеній частині позовних вимог - 206,18\~гривень (26% від сплаченої суми судового збору). Решту судового збору слід залишити за позивачем. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Враховуючи зазначене у відшкодуванні таких витрат позивачу суд відмовляє. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України постанова від 27 квітня 2006 р. № 590\~. Згідно якої сума компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати її розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Враховуючи вищевикладене,\~а також\~те,\~що позивач\~є пенсіонером,\~судові засідання\~в справі,\~на яких\~був присутнім\~позивач,\~відбувалися 03\~червня 2019\~року (3\~хвилини)\~та 12\~червня 2019\~року (102 хвилини), суд приходить до висновку, що обґрунтованим розміром компенсації є 43,98 гривень, згідно розрахунку (1 година 45 хвилин - час судових засідань х 25 гривень 13 копійок - мінімальна погодинна оплата праці, встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на 01 січня 2019 року / 60 хвилин). Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позовні вимоги позивача задоволено на 26% від ціни позову, що від 43,98 гривень компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять, становить 11,44 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про постановлення окремої ухвали в зв`язку із систематичним порушенням законодавства України, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вказані вимоги не є позовними вимогами, кримінального правопорушення під час розгляду даної справи не виявлено, а у разі дійсної наявності його ознак, особа має звернутись до органів поліції у встановленому законом порядку. Також, позивачем не доведено в чому саме полягає систематичне порушення законодавства та з боку яких державних осіб.

Outcome: approved