Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

10.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив визначити частки у праві спільної сумісної власності на 35/100 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] - за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 35/300 часток за кожним; визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на 35/300 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 19.02.2008 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 2-109, після смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . У своєму позові позивач зазначив, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 25.05.1998 року [PERSON] , [PERSON] та йому ( [PERSON] ) виділено житловий будинок літ. И-1, нежитлову прибудову до будинку літ. И1-1, мансарду літ.Имс, сарай літ. Л-1, ворота №4, що складає 30/100 часток домоволодіння та визнано за [PERSON] , [PERSON] та ним ( [PERSON] ) право власності на 35/100 часток домоволодіння [ADDRESS] та визначено порядок користування земельною ділянкою. Разом з тим, частки у праві спільної сумісної власності на 35/100 часток зазначеного домоволодіння за [PERSON] , [PERSON] та ним, [PERSON] , визначені не були. [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину він не має можливості, оскільки не має розподілу часток в спільній сумісній власності. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.07.2019 року відкрито провадження по справі. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 25.05.1998 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено житловий будинок літ. И-1, нежитлову прибудову до будинку літ. И1-1, мансарду літ.Имс, сарай літ. Л-1, ворота №4, що складає 30/100 часток домоволодіння та визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право власності на 35/100 часток домоволодіння [ADDRESS] та визначено порядок користування земельною ділянкою. Як вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 13.10.2014 року виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку домоволодіння [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частку зазначеного вище домоволодіння [PERSON] , як син померлої, звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Юрлової Т.Г. Постановою від 25.02.2019 року виданою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , було відмовлено оскільки, при правовій оцінці правовстановлюючих документів встановлено, що частки у праві власності кожного із власників не вказані, тому неможливо встановити склад спадкового майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до положень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Згідно розяснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Так, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, ратифікованихЗаконом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оцінивши надані та здобуті докази по справі суд вважає, що померлій [INFO] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало 35/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , а тому за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] необхідно визначити 35/300 часток даного домоволодіння. Що стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 35/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1234, 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] (спадкодавицею) було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Прокопчук В.Д. від 19 лютого 2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 2-109, відповідно до якого [PERSON] заповіла своєму синові - [PERSON] , [INFO] , належну їй на праві особистої власності частину домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом. Позивач прийняв спадщину, шляхом подання заяви про прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Юрлової Т.Г. відповідно до ст. 1269 ЦК України протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв`язку з тим, що нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] позивачу було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна. Позивач не може оформити спадщину за заповітом на своє ім`я після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] та зареєструвати право власності на спадкове майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, Позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача, про визнання права власності на 35/300 часток домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved