Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] вчинено виконавчий напис, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» 21 402,67 доларів США, що виникла на підставі Кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, із яких: -заборгованість за сумою кредиту 11 219,95 доларів США; -прострочену заборгованість за комісією та процентами - 10 183,08 доларів США, за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року; Також стягнуто 1 500, 00 грн. - плати за вчинення виконавчого напису. 23 лютого 2021 року Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» було подано Виконавчий напис до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича для його примусового виконання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження згідно заяви від 23.02.2021 року. 23 лютого 2021 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №64623041 на примусове виконання Виконавчого напису та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження. 23 лютого 2021 року Постанову приватного виконавця разом із постановою про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та постановою про стягнення основної винагороди від 23 лютого 2020 року було направлено Позивачу. 12 березня 2021 року Позивачем по виконавчому провадженню № 64623041 було подано заяву до приватного виконавця про отримання копій з матеріалів виконавчого провадження та отримано копії документів які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження №64623041, в тому числі отримано копію Виконавчого напису, про існування якого Позивач дізнався лише 12 березня 2021 року. Вищезазначений Виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства України в тому числі із порушенням ст.87, ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку із чим Виконавчий напис є таким, що не підлягає виконання, що підтверджується наступним. Відповідно до п.19 ч.1 ст.34 ЗУ «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно зі ст.87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п.2 Переліку, Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, 22 лютого 2008 року між Банком та Позивачем було укладено Кредитний договір №490057227. За умовами якого Банк надає Позивачу кредит в сумі 28 795,05 доларів США на придбання автомобіля під 14,5% річних строком до 22.02.2015 року. Згідно додатку №1 до вказаного договору було встановлено графік погашення кредиту строком на 84 місяці. 20 травня 2010 року між Банком та Позивачем було укладено Договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, відповідно до якої в первинному Кредитному договорі змінюється відсоткова ставка з 14,5% до 16,5% річних та строк повернення кредиту з 22.02.2015 року до 22.02.2018 року. Також в додатку №1 затверджено новий графік погашення кредиту. Позивач належним чином свої зобов`язання не виконав та станом на 22.08.2015 року мав прострочену заборгованість. Тому у Банка виникло право вимоги дострокового повного виконання Позивачем зобов`язань за Кредитним договором від 22.08.2008 року та Договору про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року. З огляду на це Банком 09.09.2015 року за вих. №78431-102-б/б було надіслано на адресу Позивача вимогу про досудове врегулювання спору за якою Банк вимагав від Позивача у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штраф/пеню. Таким чином Банк у відповідності до приписів ст. ст. 1048, 1050 ЦК України самостійно змінив строк дії Кредитного договору ще 09.09.2015 року надіславши вимогу Позивачу про досудове врегулювання спору шляхом повного повернення кредиту та процентів протягом 30 днів з дня отримання вимоги, але не пізніше 37 днів, з дня її направлення Банком, а тому днем виникнення права вимоги Банку про негайне повернення кредиту та платежів пов`язаних з ним тобто кінцевим строком виконання зобов`язання Позивача перед Банком за Кредитним договором згідно вимоги стало 16.10.2015 року (09.09.2015 року + 37 календарних днів). Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою позивач був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Таким чином, після направлення Банком Позивачу письмового повідомлення від 09.09.2015 року з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, Кредитний договір від 22.02.2008 року №490057227 із усіма змінами до нього припинив свою дію 16.10.2015 року та Банк втратив можливість нарахування та стягнення з Позивача після 16.10.2015 року відсотків по кредитному договору, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Тобто відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» - кінцевим трирічним строком з дня виникнення права вимоги Банку про негайне повернення кредиту являлось 16 жовтня 2018 року. І саме в межах цього строку Банк міг би звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус відповідно вчинити такий напис. Проте Банк звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису тільки 01.02.2021 року, тобто поза межами присічного трирічного строку, а отже у нотаріуса було відсутнє право вчиняти виконавчий напис. Позивачем не було виконано вказану вимогу про досудове врегулювання спору і Банком 29.09.2015 року за вих. №83847-102-б/б було підготовлено та надіслано на адресу Немирівського районного суду Вінницької області позовну заяву про стягнення заборгованості на користь Банка за кредитом у сумі 270 967,01 грн. з яких 247 176,20 грн. - заборгованість за кредитом та 23 790,81 грн. - заборгованості по відсоткам. Відповідно до ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 23.10.2015 року у справі № 140/2589/15 - судом було відкрито провадження у цивільній справі за позовом Банку до [PERSON] , поручителів: [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості. Як видно з мотивувальної частини ухвали суду про відкриття провадження у справі - з відповідним позовом до суду Банк звернувся 21.10.2015 року. Ухвалою від 12.01.2016 року у справі №140/2589/15 було об`єднано в одне провадження зустрічний цивільний позов [PERSON] до Банку про захист прав споживача та про визнання недійсним кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року в силу ст. 230 ЦК України. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2017 року у справі №140/2589/15 - було задоволено зустрічний цивільний позов [PERSON] до Банку. Визнано недійсними кредитний договір №490057227 від 22.02.2008 року та договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . В задоволенні первинного позову Банку до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено повністю. Вирішено питання розподілу судових витрат. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Банком було подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду і згідно із Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2017 року у справі №140/2589/15 було апеляційну скаргу Банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490057227 від 22.02.2008 року в розмірі 139620 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 95 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Частково було задоволено зустрічний позов. Визнано недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який укладений між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . В іншій частині зустрічного позову - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. На виконання вказаного судового рішення - Немирівським районним судом Вінницької області 28.04.2017 року було надіслано на адресу Банку рішення суду апеляційної інстанції та виконавчі листи про примусове виконання судового рішення. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням - [PERSON] було подано касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.06.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника [PERSON] та призначено справу до розгляду. Водночас було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2017 року. 17.07.2017 року Банк також звернувся до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ з клопотанням про зупинення виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2017 року. Проте ухвалою суду від 19.07.2017 року Банку також було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 року було частково задоволено касаційну скаргу. Визнано пункт 3 розділу 1 кредитного договору від 22 лютого 2008 року №490057227 та пункт 4 договору про внесення змін і доповнень № 1 від 20 травня 2010 року до кредитного договору в частині встановлення комісії недійсними. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено. Рішення апеляційного суду Вінницької області в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованості в сумі 139 620,95 грн. залишено без змін. Як видно зі змісту постанови суду касаційної інстанції так і зі змісту відзиву на касаційну скаргу - Банк просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Таким чином Банк маючи на руках виконавчі листи, видані Немирівським районним судом Вінницької області ще в квітні 2017 року про примусове стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно визнаної Банком суми заборгованості за Кредитним договором №490057227 від 22.08.2008 року у розмірі 139 620,95 грн. на підставі рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2017 року - жодного разу не звернувся до органів виконавчої служби із вимогою про примусове виконання рішення суду. Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплинув 12.04.2020 року. Таким чином Банк, звертаючись 01.02.2021 року до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з Позивача 21 402,67 доларів США достеменно знав, про те, що вказана сума заборгованості не є безспірною. Більше того, Банк достеменно знав, що саме такої заборгованості не існує, оскільки за рішенням суду від 12.04.2017 року, що набрало законної сили, визначена остаточна сума боргу у розмірі 139 620,95 грн. І достеменно знав, що за власною свідомою волею він не пред`явив впродовж трирічного строку виконавчі документи на підставі судового рішення до виконання, строк пред`явлення яких на час звернення до нотаріуса вже сплинув. Проте свідомо приховав від приватного нотаріуса вказаний факт з метою отримання виконавчого напису нотаріуса як виконавчого документа на суму, що в чотири рази перевищує суму боргу поза межами строку звернення. Враховуючи зазначене, Виконавчий напис вчинено із порушенням чинного законодавства України в тому числі із порушенням ч.1 ст.88 та ст.87 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.1 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, а саме у Виконавчому написі зазначена сума основної заборгованості, по Кредитному договору №490057227 від 22.02.2008 року та договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до Кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, з дня виникнення права вимоги якої минуло більше трьох років. Також у виконавчому написі зазначена сума заборгованості по незаконно нарахованих відсотках після припинення 16.10.2015 року дії Кредитного договору. Загальна сума заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках не відповідає сумі заборгованості встановленої судовим рішенням, що набрало законної сили, а отже і відсутній факт безспірності суми заборгованості. Зазначені обставини виключають можливість наявності засвідчених стягувачем виписок з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У судове засідання представник позивача - адвокат Лахнік А.О. не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутність на підставі наявних в справі матеріалів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» у судове засідання ні разу не з`явився, відзивів на позовну заяву не надіслав, позоних вимог не заперечив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Треті особи в судове засідання не з`явились, свого представника до суду не направили, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] 22.02.2008 було укладено кредитний договір №490057227, відповідно до якого ЗАТ "Альфа-Банк" надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 28795,05 доларів США. Відповідно до виписки із рахунку [PERSON] за кредитним договором №490057227 станом на 01.09.2020 позивач має заборгованість у розмірі 21402,67 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 11219,59 доларів США та простроченої заборгованості за комісією та процентами у розмірі 10183,08 доларів США. ПАТ "Альфа-Банк" 09.09.2015 зверталося до [PERSON] із вимогою про досудове врегулювання спору, відповідно до якого станом на 22.08.2005 загальна сума заборгованості становить 13280,64 доларів США. Даним листом ПАТ "Альфа-Банк" встановив вимогу про дострокове повернення кредиту у строк до 30 днів з дати отримання даної вимоги. У разі невиконання цієї вимоги Банк розпочне судовий захист з метою дострокового повернення кредиту. У зв`язку із невиконанням вказаної вимоги про досудове врегулювання спору і Банком 29.09.2015 року за вих. №83847-102-б/б було підготовлено та надіслано на адресу Немирівського районного суду Вінницької області позовну заяву про стягнення заборгованості на користь Банку за кредитом у сумі 270 967,01 грн. з яких 247 176,20 грн. - заборгованість за кредитом та 23 790,81 грн. - заборгованості по відсоткам. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23.10.2015 року у справі № 140/2589/15 - судом було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ "Альфа-Банк" до [PERSON] , поручителів: [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості. Як видно з мотивувальної частини ухвали суду про відкриття провадження у справі - з відповідним позовом до суду Банк звернувся 21.10.2015 року. Ухвалою Немирівського районного суду від 12.01.2016 року у справі №140/2589/15 було об`єднано в одне провадження зустрічний цивільний позов [PERSON] до Банку про захист прав споживача та про визнання недійсним кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року в силу ст. 230 ЦК України. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2017 року у справі №140/2589/15 - в задоволенні первинного позову Банку до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено повністю. А також було задоволено зустрічний цивільний позов [PERSON] до ПАТ "Альфа-Банк". Визнано недійсними кредитний договір №490057227 від 22.02.2008 року та договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . . Вирішено питання розподілу судових витрат. Відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2017 року у справі №140/2589/15, апеляційну скаргу ПАТ "Альфа-Банк" задоволено частково. Прийнято рішення стягнути солідарноз [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490057227 від 22.02.2008 року в розмірі 139620 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 95 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Окрім того, вказаним рішенням Вінницького апеляційного суду було частково було задоволено зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "Альфа-Банк". Визнано недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який укладений між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . В іншій частині зустрічного позову - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. На виконання вказаного судового рішення - Немирівським районним судом Вінницької області 28.04.2017 року було надіслано на адресу ПАТ "Альфа-Банк" рішення суду апеляційної інстанції та виконавчі листи про примусове виконання судового рішення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.06.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника [PERSON] та призначено справу до розгляду. Водночас було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2017 року. Постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 року було частково задоволено касаційну скаргу. Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 квітня 2017 року в частині зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про захист прав споживача та визнання кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 490057227 та договору про внесення змін та доповнень від 20 травня 2010 року № 1 до кредитного договору недійсним скасувати. Зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про захист прав споживача та визнання кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 490057227 та договору про внесення змін та доповнень від 20 травня 2010 року № 1 до кредитного договору недійсним задовольнити частково. Визнано пункт 3 розділу 1 кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 490057227 та пункт 4 договору про внесення змін і доповнень № 1 від 20 травня 2010 року до кредитного договору в частині встановлення комісії недійсними. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовити. 01.02.2021 приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області [PERSON] було здійснено виконавчий напис №411, яким стягнуто на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість, що виникла за кредитним договором №490057227 від 22 лютого 2008 року, який був укладений між ЗАТ "Альфа-Банк"та [PERSON] за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 в розмірі 21402,67 доларів США (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,13, становить:602 057 (шістсот дві тисячі п`ятдесят сім) грн. 10 коп. за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року) та 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень), з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 11 219 доларів США 59 центів; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 10183 доларів США 08 центів; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 дол. США 0 центів; строкова заборгованість за комісією та процентами - 0 дол. США 0 центів; штрафні санкції - 0 дол. США 0 центів; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 гривень 00 копійок. Зазначений виконавчий документ було пред`явлено АТ "Альфа-Банк" до примусового виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Вінницької області Тимощуку Володимиру Вікторовичу, який постановою №64623041 від 23.02.2021 було відкрито виконавче провадження, та в цей же день визначено боржникові [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 650 гривень. 15.03.2021 представник позивача - адвокат Лахнік А.О. звернувся до АТ "Альфа-Банк" з пропозицією врегулювання спору, в якій просить відкликати від приватного виконавця Томащука В.В. виконавчий напис нотаріуса, закрити виконавче провадження та надати довідку [PERSON] про відсутність заборгованості по кредитному договору. 17.03.2021 [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, разом із позовною заявою [PERSON] подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 01 лютого 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №411, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 21 402,67 доларів США, із яких заборгованість за сумою кредиту -11 219,95 доларів США; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 10 183,08 доларів США, за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року, що виникла на підставі Кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, та 1500,00 грн., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича (м. Вінниця, вул. Соборна, 8, офіс 301) до моменту вирішення справи по суті. Вищевказана заява [PERSON] про забезпечення позову була розглянена та ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19.03.2021 було забезпечено позов та зупинено стягнення за виконавчим написом (справа №930/666/21, проваження №2-з/930/3/21). Окрім того, представником позивача [PERSON] - адвокатом Лахніком А.О. було долучено до матеріалів справи відповідь з Міністерства юстиції України та копію наказу МЮУ про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на ім`я [PERSON] у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України " Про нотаріат " та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України " Про нотаріат " та Порядку вчинення нотаріальних дій. Аналізуючи вищенаведені норми Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц дійшла таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат " захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові №6-887цс17 від 05 липня 2017 року, де вказано, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, а в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так із підстав неправомірних вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частин), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджуються безспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку №296/5, а тому виконавчий напис №411 вчинений 01.02.2021 приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області [PERSON] не підлягає виконанню. З огляду на це суд вважає, що виконавчий напис нотаріуса належить визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ч. 1, 3ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із фактично підтверджених та узгоджених з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним при звернені до суду судовий збір в розмірі 908 грн., згідно квитанції №28 від 17.03.2021. На підставі наведеного, ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст. 4, 12, 13, 19,76-81 , 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, 280-283 ЦПК України, суд-

Outcome: partial