Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

20 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнення судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 26 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на AT «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11350687000, відповідно до якого Банком було надано позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 29 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 140 650,00 гривень за курсом НБУ на день укладення кредитного договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. 11 серпня 2011 року між AT «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 4 до Кредитного договору, щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, у виді нових траншів в гривні, внаслідок цього позичальнику був наданий транш в національній валюті в розмірі 177 726,64 гривень в межах ліміту кредитної лінії у сумі 355\~453,28 гривень. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, Банком було укладено: - договір поруки № 206260 від 26 травня 2008 року з [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язалась перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON], усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору № 11350687000 від 26 травня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому; -договір іпотеки від 26 травня 2008 року з [PERSON] (Іпотекодавець), за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 17,00% річних. Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашения суми заборгованості по кредиту та процентам з серпня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 21.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Довіра та Гарантія" було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової-вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11350687000 від 26.05.2008 року укладеним між AT «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Довіра та Гарантія". 28 грудня 2015 року між Позивачем та AT «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 4 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 26 травня 2008 року, укладеним між AT «УкрСиббанк» та [PERSON]. Оскільки боржник не виконав графік погашення заборгованості та продовжує порушувати свої зобов'язання за Кредитним договором, тому Позивач скористався своїм правом захисту інтересів в судовому порядку. Відтак, заборгованість відповідачів перед позивачем за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 21 вересня 2015 року становить 120 843,25 гривень, з яких: 64 924,72 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 55 918,53 гривень - заборгованість по відсоткам. Станом на дату подачі позову, заборгованість за Кредитним договором не погашена. Позивач наполягає на виникненні у нього права звернути стягнення на іпотечне майно відповідачів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] (іпотекодавцю), на праві власності, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Довіра та Гарантія" права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 119 900,00 гривень; також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати щодо публікації оголошення в пресі. Згідно із ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Місце знаходженням майна є [ADDRESS] (Петровський район м. Донецька). Згідно із ст.1 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, проти заочного рішення суду не заперечує (а.с. 54). Відповідача [PERSON] в порядку ч. 9 ст.74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи через публікацію оголошення в газеті Урядовий курєр№ 87 від 13.05.2017 року (а.с. 58-59). Однак відповідач в судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивача не висунула. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на AT «УкрСиббанк») та [PERSON] (далі по тексту - «Позичальник») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11350687000 (далі по тексту - «Кредитний договір») (а.с.7-10). Відповідно до п. 1.1.Кредитного договору (а.с.7) Банк зобов'язався надати Позичальнику, кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 29 000,00 (двадцять дев'ять тисяч) доларів США 00 центів, що дорівнює еквіваленту 140 650,00 (сто сорок тисяч шістсот п'ятдесят) гривень 00 копійок за курсом НБУ на день укладення Кредитного договору, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. 11 серпня 2011 року між AT «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 4 до Кредитного договору, щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні(а.с.11-12). Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди № 49(а.с.11), Банк зобов'язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит, що надається у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії 355 453,28 (триста п'ятдесят п'ять тисяч чотириста п'ятдесят три) гривень 28 копійок, у порядку та на умовах визначених в Кредитному договорі та Додатковій угоді № 4. В дату укладення Додаткової угоди № 4 Позичальнику надається транш в національній валюті в розмірі 177 726,64 (сто сімдесят сім тисяч сімсот двадцять шість) гривень 64 копійок в межах ліміту кредитної лінії (а.с.11 зворот). З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, Банком було укладено: Договір поруки № 206260 від 26 травня 2008 року з [PERSON] (далі по тексту - «Відповідач», «Іпотекодавець», «Поручитель»). Відповідно до Договору поруки, Поручитель зобов'язалась перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON], усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору № 11350687000 від 26 травня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому(а.с.15), Договір іпотеки від 26 травня 2008 року з [PERSON] (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 2176, в реєстрі заборон за № 2177;43 (далі по тексту - Договір іпотеки), за умовами якого Відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю, на праві власності в 1/2 частині на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 08 січня 2003 року державним нотаріусом Другої донецької нотаріальної контори за реєстровим №3-25, зареєстрованого Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 02.12.2004 року за реєстраційний номером 8793564 та записано в реєстраційну книгу № 5/13дк-31 за реєстровим № 319 та в 1/2 частині на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 24 грудня 2004 року державним нотаріусом Другої донецької державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-3553, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 24.12.2004 року за реєстровим № 402354 та Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 25.02.2005 року за реєстраційним № 8793564 та записано в реєстраційну книгу № 5/13дк-31 за реєстровим № 319(а.с.16-17). 21.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - AT «УкрСиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Довіра та Гарантія" (далі - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової-вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11350687000 від 26.05.2008 року укладеним між AT «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»(а.с.22-24). Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 513 ЦК України,- правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. 28 грудня 2015 року між Позивачем та AT «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 4 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 2504 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 26 травня 2008 року, укладеним між AT «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 2176, в реєстрі заборон за № 2177; 43 (а.с.17 зворот, 26). Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, підстави виникнення зобов'язань передбачені ст. 11 ЦК України, а саме п. 1. ч. 2. ст. 11 передбачає таку підставу виникнення зобов'язань як „договори та інші правочини". Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України слідує, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами зазначеного Кредитного договору не передбачено право Позичальника відмовитись від зобов'язань або в односторонньому порядку змінити їх. Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору (а.с.9 зворот), - «Банк самостійно веде облік і здійснює розрахунку заборгованості Позичальника відповідно до вимог НБУ та умов Договору. У випадку наявності суперечок між сторонами в якості письмових доказів невиконання зобов 'язань Позичальника, що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан рахунків, первинні документи (платіжні доручення Позичальника), дані балансу, надані Банком і т.д., якщо Позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання зобов'язань». Відповідно до п. 5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Відповідно до п.1.3 кредитного договору та п.6 Додаткової угоди № 4 до кредитного договору відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 17,00% річних (а.с.7, 11 зворот). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року та випискою по кредитному договору [PERSON] № 11350687000 від 26.05.2008 року, заборгованість відповідачів перед позивачем по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 21 вересня 2015 року становить 120 843,25 (сто двадцять тисяч вісімсот сорок: три) гривень 25 копійок, з яких: 64 924,72 гри. - заборгованість по тілу кредиту; 55 918,53 гри. - заборгованість по відсоткам (а.с.25,27), а відтак заборгованість відповідача позивачем доведена повністю. За умовами розділу 4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором (а.с.16 зворот). Підпунктом 5.2. визначено спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі(а.с.16 зворот). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасна заява відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасна заява вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності па предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Верховний суд України у листі від 01.02.2015 року "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна" зазначив, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 cт. 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки ринкова вартість Предмету іпотеки, згідно звіту субєкту оціночної діяльності, становить 245409,80 гривень (а.с.16). Відповідно до звіту про незалежну оцінку ТОВ «Експретна оцінка плюс»(а.с.6), ринкова вартість квартири станом на дату оцінки(без ПДВ)- 03.02.2017 року, що є предметом спору, складає 119\~900,00 гривень. В еквіваленті по курсу долара НБУ на дату оцінки становить: 4\~442,89 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - є обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вищевикладеними нормами матеріального права. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та публікацією оголошення у пресі про виклик відповідача, включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1812,65 грн. (а.с.3) і витрат щодо публікації оголошення в пресі в сумі 420 грн.(а.с.55) також підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved