Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний за рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. За час проживання дитини з нею відповідач не спілкується з дитиною, не відвідує його, не приймає участі в його вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Крім того, 03 листопада 2017 року відповідач написав нотаріально засвідчену заяву в якій надав згоду про позбавлення його батьківських праві відносно сина [PERSON], тому вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] Позивачка в судове засідання не з*явилась, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з*явився, хоч належним чином був повідомлений про час розгляду справи в суді. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району до суду не з*явився, направивши письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечував. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В суді встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]( а.с.6). За рішенням Білопільського районного суду Сумської області № 573/156/16-ц від 02 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.16). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] року доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Ворожбянського ДНЗ «Малятко» № 22 від 21.12.2017 року, батько [PERSON] за час перебування дитини у закладі не цікавився його розвитком та станом виховання, участі у проведенні тематичних закладів не приймав, до закладу не з*являвся( а.с.8). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім*ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] складеного 11 грудня 2017 року для дитини створені належні умови проживання та виховання) а.с.11). Крім того, 03 листопада 2017 року відповідач [PERSON], [INFO] написав нотаріально засвідчену заяву про надання згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]( а.с.15). Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст.11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пунктах 15, 16, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином в зв»язку з тим, що відповідач на протязі значного часу ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню неповнолітнього сина, добровільно написав заяву про згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, його необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON], що відповідає інтересам дитини. Вимога позивача про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини не підлягає задоволенню, оскільки не відносять до компетенції суду, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed