Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

22 березня 2017 року позивач звернувся до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 15.03.2013 року він був прийнятий на роботу до ТОВ Футбольний клуб Дніпро на посаду чергового пожежного поста стадіону Дніпро з 17.03.2013р., наказом № 40 від 15.03.2013 року. 31.07.2013 року наказом № 91 -к від 31.07.2013 р. його було переведено на посаду заступника начальника служби пожежної безпеки стадіону Дніпро з 01.08.2013р. 30.06.2016р. наказом № 204-к його було звільнено з посади за власним бажанням з 07.07.2016 р. В день звільнення з ним не було проведено повний розрахунок належних йому грошових сум в тому числі заробітної плати та виплати компенсації за невикористану відпустку. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо погашення заборгованості по заробітній платі. Його чисельні звернення були залишені без відповідей. 13 жовтня 2016 року ним було відправлено заяву на адресу відповідача із вимогою про виплату заробітної плати. 13 грудня 2016р. ним було подано скаргу до Державної Служби України з питань праці (Держпраці) Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області управління з питань праці, 10.01.2017 р. отримав лист-відповідь (№ К0-1150-11/04), де його повідомили про проведення перевірки; встановлення фактів нерегулярної виплати працівнику ТОВ Дніпро заробітної плати, що призвело до заборгованості із виплатами заробітної плати та надано роз'яснення щодо права на звернення до суду. За результатами проведеної позапланової перевірки ТОВ Футбольний клуб Дніпро було складено акт перевірки, внесено припис на усунення встановлених порушень. Управління Держпраці у Дніпропетровській області управління з питань праці направило начальнику Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області повідомлення про обставини, що можуть свідчить про вчинення кримінального правопорушення, відносно посадових осіб закладу (за ознаками діянь, передбачених ст.172 КК України, ст. 175 КК України). 01 грудня 2016 року він отримав повідомлення про розслідування, де його повідомили, що його заява про вчинене кримінальне правопорушення, яка надійшла до слідчого відділення Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 01 грудня 2016 року розглянута. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 175 КК України. Затримка по виплаті заробітної плати з моменту його звільнення від 30.06.2016 року та до моменту фактичної виплати заробітної плати 06.02.2017 року складала близько восьми місяців, проте відповідач не робив жодних дій щодо виправлення порушення його прав. Лише 06 лютого 2017 року відповідач виплатив йому заборгованість по заробітній платі в повному обсязі. В сумі 10 975 грн. 25 коп. (26.12.2016р.) та 14851 грн.68 коп. (06.02.2017р.). За його неодноразовими вимогами відповідач все ж надав довідку про доходи №253 від 20.09.2016 року, згідно якої загальна сума нарахувань за період з 01.08.2015 по 07.07.2016 за винятком утримань становить 40 545 грн. 40 коп. на підставі чого він зробив розрахунок відповідно до якого розмір середньої заробітної плати за місяць становить - 3500 грн. Розмір середньоденної заробітної платні -167 грн. (3500 грн. (з/пл. за два останні місяця)/(21 +21 робочих днів)). На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь Позивача 30372 грн. 34 коп. в якості заборгованості по виплаті заробітної плати, заборгованості, що виникла у звязку з порушенням строків проведення кінцевого розрахунку та враховуючи приріст індексу споживчих цін, компенсації за не використані дні щорічної відпустки та 15 000,00 гривень в якості моральної (немайнової) шкоди (а.с.27-34). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. Пояснив, що саму заробітну плату йому виплатили, після того, як він почав звертатися до різних органів. Він просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку 14 днів. Також він має інвалідність, тому просить стягнути моральну шкоду. Заробітна плата приходила на картку, що підтверджується випискою по рахунку. Представник відповідача в судове засіданні на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки у справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України, за клопотанням позивача, суд ухвалив протокольну ухвалу про розгляд справи у заочному порядку, відповідно до 8 глави ІІ розділу ЦПК України. Вислухавши доводи та пояснення позивача, який просив задовольнити позов у повному обсязі, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 17.03.2013 року був прийнятий на роботу в ТОВ Футбольний клуб "Дніпро" на посаду чергового пожежного посту стадіону "Дніпро". 01.08.2013 року переведений на посаду заступника начальника пожежної безпеки стадіону "Дніпро". 07.07.2016 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України накакз № 204-к від 30.06.2016р., що підтверджується трудовою книжкою (а.с.11). Відповідно до довідки про доходи ТОВ "Футбольний клуб "Дніпро" загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.08.2015р. по 07.07.2016р. за винятком утримань становить 40545,40грн. (а.с.17). З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що 06 лютого 2017 року [PERSON] було виплачено заробітну плату в повному обсязі, а саме 26.12.2016р. в розмірі 10975,25грн. та 06.02.2017р. в розмірі 14851,68грн. (а.с.54-61). Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як передбачено\~ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України\~та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст.\~47, частиною 1 статті\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13. Відповідно до п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати,\~затвердженого\~постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування\~ виплат,\~ що\~\~ обчислюються\~ із\~ середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,\~провадяться шляхом множення\~\~середньоденного\~\~(годинного)\~заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках,\~передбачених\~чинним\~законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна\~\~(годинна)\~заробітна\~плата\~визначається\~діленням заробітної\~плати\~за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі\~\~(календарні)\~дні\~на\~число\~відпрацьованих\~робочих днів (годин),\~а\~у\~випадках, передбачених чинним законодавством, - на число\~\~календарних\~днів за цей період. Відповідно до ч.2\~ст. 21 Закону України «Про відпустки»\~порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.\~\~ Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.\~ Судом достовірно встановлено і підтверджено матеріалами справи те, що позивач в дійсності був працевлаштований в ТОВ "ФК "Дніпро", 06.02.2017 року фактично отримав заробітну плату, в той час, як звільнений був червні 2016 року . Доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду надано не було. На запит суду відповідачем довідку про нарахування та фактичні виплати заробітної плати позивача, а також табель обліку робочого часу надано не було. Таким чином встановивши несвоєчасність розрахунку по заробітній платі, суд вважає за можливе в порядку\~ст. 117 КЗпП\~стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі. Суд погоджується з розрахунком позивача наведеним у позові та вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, який виражається у середній заробітній платі з дня звільнення та до дня повного розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку (14 днів) у розмірі 30372,34 гривень. Крім того у відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Приймаючи до уваги дійсні обставини справи, враховуючи вимогу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити частково позов позивача в частині відшкодування моральної шкоди на суму у розмірі 5000,00 грн., що відповідатиме дійсним обставинам справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial