Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що як видно із погосподарських книг Бесідської сільської ради за 1986-1990 роки та довідок Бесідської сільської ради житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, його членами були [PERSON] - голова двору та [PERSON] - дружина голови. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняв її племінник [PERSON] за заповітом та вступивши фактично в управління та володіння спадковим майном. Протягом 29 років вона з чоловіком приїздили з Києва на літній період у вказаний будинок, використовуючи його як заміський будинок, сплачували комунальні платежі, слідкували за станом будівель, робили ремонти, обробляли земельні ділянки при будинку. [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який за життя склав заповіт, згідно якого спадкоємцем всього його майна, яке належало на момент його смерті призначив її - [PERSON] .. Вважає, що [PERSON] за життя набула право власності на вказаний житловий будинок, як на майно колгоспного двору, а тому право власності на житловий будинок [ADDRESS] , після її смерті перейшло за заповітом її племіннику - [PERSON] , після смерті якого, також за заповітом успадкувала вона. Виконком сільської ради не оспорює право власності на будинок [ADDRESS] , проте видати свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я померлої [PERSON] неможливо. За життя остання свого права власності на нерухоме майно не оформила, правовстановлюючого документу не отримала і право не зареєструвала. Вище викладене позбавляє її можливості оформити свої спадкові права. Позивач із урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказаний житловий будинок. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник до суду подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської областів судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи рада повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Із погосподарських книг Бесідської сільської ради за 1986-1990 роки (а.с. 14-19) та довідки Бесідської сільської ради (а.с. 20) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, членами якого були [PERSON] - голова двору та [PERSON] - дружина голови. [INFO] помер [PERSON] . 30.06.1986 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 28). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 65, 66). Спадщину після її смерті, в тому числі на житловий будинок, фактично прийняв [PERSON] , проте не оформив свої спадкові права. [INFO] помер [PERSON] (а. с. 76). За життя, 19.03.2018 року, останній склав заповіт, згідно якого спадкоємцем всього його майна, яке належало на момент його смерті вказав [PERSON] (а.с. 88). Відповідно до довідки Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області №308 від 10.07.2020 року виконком сільської ради не оспорює право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] , проте видати свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я померлої [PERSON] неможливо. За життя остання свого права власності на нерухоме майно не оформила, правовстановлюючого документу не отримала і права не зареєструвала (а.с. 26). Відповідно до технічного паспорта на земельній ділянці по [ADDRESS] . Бесідка розташовані: житловий будинок «А» (1930 року побудови) з прибудовою літер «а» (1980 року побудови), навіс літер "а1" (1980 року побудови), літня кухня літер "Б" (2005 року побудови), гараж - прибудова літер "в" (2005 року побудови), сарай літер «В» (1980 року побудови), убиральня літер "Г" (2005 року побудови), огорожа №1 та ворота з хвірткою №2 (2000 року побудови) (а.с. 33-35). Реєстрація права власності на спірний житловий будинок до 01.01.2013 року не проводилась (а. с. 32). Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, не приватизована, що підтверджується відповідною довідкою Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області №307 від 10.07.2020 року (а.с. 24). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори відмовив, про що 17.09.2020 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на вказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця та державної реєстрації права власності на нього (а.с. 107). Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як видно із статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що [PERSON] за життя набула право власності на вищевказаний житловий будинок, яке заповіла [PERSON] , який фактично спадщину прийняв, проте своїх спадкових прав не оформив, а тому право власності на будинок, в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього, а позивач її прийняла, як спадкоємець за заповітом.

Outcome: approved