Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Чернігова, разом з матір`ю [PERSON] на три роки без згоди батька [PERSON] до Турецької республіки, Арабської республіки Єгипет, держав ЄС та Канади щорічно в лютому або січні терміном не більше 15 діб, в квітні або травні терміном не більше 15 діб, в літній період з червня по серпень терміном не більше трьох місяців, з жовтня по грудень терміном не більше 15 діб. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що батько дитини в добровільному порядку дозвіл на виїзд дитині не надає. Позивач в судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що відповідачем в добровільному порядку надається згода на виїзд дитини за кордон. Треті особи до суду не з`явились. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.11.1999 року. [INFO] від вказаного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] . На час розгляду справи в провадженні Деснянського районного суду м.Чернігова знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; Звертаючись з позов до суду позивач вказує на те, що відповідач згоду на виїзд дитини за кордон без супроводу батька не надає, поважні підстави для відмови в наданні такої згоди відсутні. Разом з тим, представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказує на те, що спір відсутній оскільки відповідачем згода на виїзд дитини надається, що підтверджується відповідною нотаріально посвідченою заявою про надання згоди на виїзд [PERSON] . Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що на її звернення батько неповнолітньої дитини безпідставно ухиляється від надання згоди на виїзд дитини за кордон без супроводу батька. Крім того, звертаючись з позовом позивач не зазначає відповідного часового проміжку перебування дитини в відповідній державі, оскільки дозвіл не може бути виданий на необмежений або конкретно не визначений проміжок часу без зазначення конкретної держави прямування. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. У відповідності до вимог ст..137, 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Outcome: approved