Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

10.01.2014 р. позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою. Позивач просила визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться у місті [ADDRESS], в порядку спадкування за законом майна [PERSON], який помер [INFO] Також позивач просила визнати за нею право власності на іншу 1/2 частину цієї ж квартири, в порядку переходу до неї прав та обов'язків набувача за Договором довічного утримання від 07.09.1999р., в частині довічного утримання (догляду) [PERSON]. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] після смерті її чоловіка [PERSON], відкрилася спадщина на квартиру, яка знаходиться у місті [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано не було, заповіт щодо вказаного майна також не складався. Інші спадкоємці, крім [PERSON], відсутні. Після звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини позивачу було відмовлено, оскільки відсутня реєстрація права власності на вказану спадкову квартиру. Представник позивача у судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Одеської міської ради в судове засідання не з»явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи та копію матеріалів спадкової справи №206/2007, наданої Пятою одеською державною нотаріальною конторою на запит суду, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], народилася [INFO] 29.05.1979р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 29.05.1979р. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище «[PERSON]». 04.08.1999р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 04.08.1999р. Після розірвання шлюбу дружині було присвоєно прізвище «[PERSON]». 16.01.2007р. [PERSON] та [PERSON] повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 16.01.2007р. Після реєстрації шлюбу дружина прізвище не змінила, залишивши собі прізвище «[PERSON]». В зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] перебували до дня смерті чоловіка - до [INFO] З договору довічного утримання від 07.09.1999р. вбачається, що [PERSON] належало право приватної власності на ізольовану однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м. Договір було посвідчено державним нотаріусом П»ятої одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М., зареєстровано в реєстрі за №3-1915. Розглядаючи дану справу суд враховує, умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 p. 3aN 157/6445. Відповідно до п. 5 прикінцевих положень вказаного Закону, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру, реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Частиною п'ятою ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Суд бере до уваги також роз'яснення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де в п. 3.2. вказано: відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. В п.3.3. вказаного роз'яснення наведено аналіз судової практики та вказано, що в разі наявності документу про право спадкодавця на нерухоме майно, який не було зареєстровано в БТІ - правильною є практика судів, які визнають право власності на таке спадкове нерухоме майно за спадкоємцями. На момент укладення Договору довічного утримання від 07.09.1999р. та на момент виникнення за вказаним договором у [PERSON] права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] діяв Цивільний кодекс Української РСР, яким не ставилось виникнення права приватної власності на об'єкт нерухомого майна у набувача за договором, в залежність від факту державної реєстрації права власності набутого нерухомого майна. В силу вищевикладеного суд дійшов висновку, що [PERSON] на законних підставах належало право власності на квартиру, яке він за життя набув, і таке його право власності має бути визнане державою, бо на момент набуття спадкодавцем такого права власності реєстрація речових прав на нерухомість не була обов`язковою. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.01.2007 р., виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. З наданої на запит суду копії спадкової справи №206/2007 до майна померлого [PERSON] видно, що останній за життя склав заповіт, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 12.12.2006р. за реєстровим №14033, яким заповів [PERSON] квартиру [ADDRESS]. З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] спадщину [PERSON] прийняла та отримала Свідоцтво про право власності на спадщину на належне їй спадкове майно. Заявою від 13.11.2007р., посвідченою державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В., зареєстрованою за №2-1533, [PERSON] дала згоду на прийняття спадщини до майна [PERSON] спадкоємцю, яка пропустила строк для прийняття спадщини - [PERSON]. Реалізувавши своє право на прийняття спадщини, [PERSON] 13.11.2007р. подала заяву про прийняття спадщини [PERSON] та 13.11.2007р. отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В., зареєстрованою за №2-1534, за яким [PERSON] успадкувала мотоцикл марки Ява 350/634,1983 року випуску, номерний знак [NUMBER], двигун [NUMBER], кузов-коляска б/н, шасі, рама [NUMBER]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки,які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1268 ч.2 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи з застереженням. Тому [PERSON], успадкувавши та отримавши правовстановлюючий документ на належний [PERSON] мотоцикл марки Ява 350/634,1983 року випуску, успадкувала й належну останньому за договором довічного утримання від 07.09.1999р. квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. До Пятої одеської державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право власності на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] звернулась 13.12.2013р. У звязку з відсутністю документа, що підтверджуватиме реєстрацію права власності померлого на вказане майно до його смерті державним нотаріусом 13.12.2013р. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17444651 від 06.02.2014р., наданої Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області вбачається, що відповідно до повідомлення П'ятої одеської державної нотаріальної контори від 08.09.1999р., зареєстрованої 05.11.2008р. реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, накладено тип обтяження - заборону щодо квартири за адресою: [ADDRESS], власниками якої вказані [PERSON] та [PERSON] Згідно наявної в матеріалах справи довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, станом на 31.12.2012р. згідно матеріалам інвентаризаційної справи і записи в реєстраційній книзі 205пр., стор. 1, р. №518, за [PERSON], [PERSON] в рівних частках зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 04.10.1996р., р. №6-5852. З огляду на вказані відомості, вбачається, що право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано не було. Крім того, інші спадкоємці до майна померлого відсутні. Суд дає оцінку тій обставині, що рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 08.06.1998р., справа №2-1164/1998р., яка набрало чинності 19.06.1998р., [PERSON], 1937 р.н. визнано недієздатним. Розпорядженням №281 Іллічівської райадміністрації м. Одеси від 23.04.1999р. [PERSON] було призначено опікуном недієздатного [PERSON] Свої повноваження опікуна [PERSON] продовжує виконувати по теперішній час. За Договором довічного утримання від 07.09.1999р. відчужувачами були [PERSON] та її син [PERSON]. При цьому, від імені та в інтересах [PERSON], на підставі розпорядження №281 Іллічівської райадміністрації м. Одеси від 23.04.1999р., діяла [PERSON] [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] Відповідно до ст. 755 ч. 2 ЦК України, договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача. Тому після смерті [PERSON] [PERSON] став власником ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] й продовжував виконувати свої обов'язки довічного утримування щодо [PERSON] З відповіді, наданої Пятою одеською державною нотаріальною конторою 31.01.2014р. вих. №137/01-16 вбачається, що спадкова справа щодо майна [PERSON], померлої [INFO] не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Статтею 757 ч. 1 ЦК України врегульовано питання правових наслідків смерті набувача. Законом передбачено, що обов'язки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, яке було передане відчужувачем. Оскільки [PERSON] успадкувала передану [PERSON] [PERSON] за договором довічного утримання ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], до неї перейшли й обов'язки з довічного утримання [PERSON], які додались до обов'язків [PERSON] як опікуна [PERSON]. Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі які були зачаті за життя спадкодавця та народилися після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Позивач є пережившою дружиною спадкодавця, а тому вона є спадкоємицею першої черги права на спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Ст. 1270 ЦК України встановлюється шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини для її прийняття. Позивач у встановленому законом порядку звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та вже отримала свідоцтво про право власності на частину спадщини. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВерховногоСуду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 рокуроз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом, однак внаслідок відсутності реєстрації правовстановлюючих документів не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі. Дослідженими матеріалами та аналізом діючого цивільного законодавства суд переконався, що право власності позивача на спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON], має бути визнане судом, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved