Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 20 липня 2006 року між ним та АКБ «Правекс-банк», правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф на споживчі цілі, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 182 000 доларів США зі сплатою 16% річних, із зменшенням розміру ліміту відповідно до графіка та з кінцевим терміном повернення грошових коштів до 20 липня 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2006 року між ним та банком укладено договір іпотеки № 575-006/06Ф, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1211, за умовами якого в іпотеку було передано належне останньому нерухоме майно квартири [ADDRESS]. 12 січня 2007 року між ним та банком укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якої встановлено періоду ліміту кредитування з 20 липня 2006 року по 12 січня 2007 року у розмірі 182 000 доларів США, з 12 січня 2007 року - 232 000 доларів США з подальшим зменшенням ліміту, з терміном повернення до 20 липня 2011 року. 18 січня 2007 року додатковою угодою до договору іпотеки п. 1.2.1 договору іпотеки викладено у наступній редакції: «Іпотекодавець зобов'язаний повернути кредит в розмірі 232 000 доларів США в термін до 20 липня 2011 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок за встановленим графіком ліміту кредитування». 05 серпня 2008 року між ПАТ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії, яким встановлено ліміт кредитування - 250 000 євро зі сплатою 14,49 % річних, кінцевий термін повернення кредитних коштів до 20 липня 2016 року. У зв'язку з укладенням договору про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії 14 серпня 2008 року між ним та банком укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки. 11 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергєєвим О.О. вчинено виконавчий напис на предмет іпотеки для задоволення вимог банку в розмірі 400 591 євро, що еквівалентно 5 416 317 гривням 81 копійці за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна. 03 листопада 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 35112353 з виконання зазначеного напису нотаріуса. У межах виконавчого провадження 30 листопада 2012 року ТОВ «Українська експертна група» складено звіт з незалежної оцінки майна - квартир [ADDRESS], яким встановлено ринкову вартість (початкову ціну майна на прилюдних торгах (аукціоні)) - 1 444 890 гривень. 15 лютого 2013 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві направлено заявку ПП «Нива-В.Ш.» на реалізацію предмета іпотеки. 11 березня 2013 року філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» направлено виконавчій службі, [PERSON] та банку листи про дату проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна на 28 березня 2013 року. 28 березня 2013 року відбулися прилюдні торги, за результатами яких ПАТ «Правекс-Банк» придбано квартири [ADDRESS] за ціною 1 156 187 гривень. Посилаючись на те, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, просив суд визнати недійсними результати прилюдних торгів. У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що виконавчий напис, вчинений на порушення положень Закону України «Про нотаріат», остільки банком не було надано документів, які свідчили б про безспірність заборгованості, а також йому не було вручено вимогу щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року вищевказані цивільні справи об'єднано в одне провадження, провадженню присвоєно номер №757/13313/13-ц. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року, позов [PERSON] до Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особа: ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та позов [PERSON] до ПАТ КБ «Правекс-Банк», приватного нотаріуса КМНО Сергєєва О.О., третя особа: Державна виконавча служба Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року провадження у вказаній справі в частині позовних вимог [PERSON] до приватного підприємства «НИВА-В.Ш.» закрито. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти вимог позову заперечував. Представник відповідача УДВС ГУЮ у м. Києві відділу примусового виконання рішень у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус КМНО Сергеєв О.О. у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 липня 2006 року між ним та АКБ «Правекс-банк», правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф на споживчі цілі, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 182 000 доларів США зі сплатою 16% річних, із зменшенням розміру ліміту відповідно до графіка та з кінцевим терміном повернення грошових коштів до 20 липня 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2006 роком між ним та банком укладено договір іпотеки № 575-006/06Ф, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1211, за умовами якого в іпотеку було передано належне останньому нерухоме майно квартири [ADDRESS]. 12 січня 2007 року між ним та банком укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якої встановлено періоду ліміту кредитування з 20 липня 2006 року по 12 січня 2007 року у розмірі 182 000 доларів США, з 12 січня 2007 року - 232 000 доларів США з подальшим зменшенням ліміту, з терміном повернення до 20 липня 2011 року. 18 січня 2007 року додатковою угодою до договору іпотеки п. 1.2.1 договору іпотеки викладено у наступній редакції: «Іпотекодавець зобов'язаний повернути кредит в розмірі 232 000 доларів США в термін до 20 липня 2011 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок за встановленим графіком ліміту кредитування». 05 серпня 2008 року між ПАТ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії, яким встановлено ліміт кредитування - 250 000 євро зі сплатою 14,49 % річних, кінцевий термін повернення кредитних коштів до 20 липня 2016 року. У зв'язку з укладенням договору про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії 14 серпня 2008 року між ним та банком укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки. 11 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергєєвим О.О. вчинено виконавчий напис на предмет іпотеки для задоволення вимог банку в розмірі 400 591 євро, що еквівалентно 5 416 317 гривням 81 копійці за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна. 03 листопада 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 35112353 з виконання зазначеного напису нотаріуса. У межах виконавчого провадження 30 листопада 2012 року ТОВ «Українська експертна група» складено звіт з незалежної оцінки майна - квартир [ADDRESS], яким встановлено ринкову вартість (початкову ціну майна на прилюдних торгах (аукціоні)) - 1 444 890 гривень. 15 лютого 2013 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві направлено заявку ПП «Нива-В.Ш.» на реалізацію предмета іпотеки. 11 березня 2013 року філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» направлено виконавчій службі, [PERSON] та банку листи про дату проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна на 28 березня 2013 року. 28 березня 2013 року відбулися прилюдні торги, за результатами яких ПАТ «Правекс-Банк» придбано квартири [ADDRESS] за ціною 1 156 187 гривень. Посилаючись на те, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, просив суд визнати недійсними результати прилюдних торгів. У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що виконавчий напис, вчинений на порушення Закону України «Про нотаріат», остільки банком не було надано документів, які свідчили б про безспірність заборгованості, а також йому не було вручено вимогу щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором. Частиною 1,3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Умовами договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання основного зобов'язання у терміни, встановлені договором, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" (1404-19), з дотриманням вимог цього Закону. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису нотаріусу надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням умов договору про відкриття кредитної лінії банком направлено позивачу вимогу про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 03 квітня 2012 року у розмірі 73 350 євро за період з 01 квітня 2010 року по 29 лютого 2012 року, за відсотками - 95 323 євро за період з 01 липня 2009 року по 29 лютого 2012 року, нарахованої пені за несвоєчасне повернення кредиту - 20 191 євро за період з 11 травня 2010 року по 03 квітня 2012 року та за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом - 37 416 євро за період з 11 серпня 2009 року по 03 квітня 2012 року. Загальна сума непогашеної заборгованості зазначена у розмірі 400 591 євро. У відповідь на вимогу банку позивач 18 травня 2012 року направив листа, в якому не погоджується з розрахунком заборгованості, зокрема зазначав, що нарахування пені за період з 11 травня 2010 року по 03 квітня 2012 року здійснено банком на порушення ст. 258 ЦК України, у зв'язку із чим просив надати детальний розрахунок заборгованості за кредитом, відсотками та пенею. 11 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис та запропоновано звернути стягнення за період з 01 липня 2009 року по 03 квітня 2012 року на квартири [ADDRESS]. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартир, запропоновано задовольнити вимоги банку у розмірі 244 414 євро - сума кредиту, 20 191 євро - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 98 570 євро - відсотки, 37 416 - пеня за несвоєчасну сплату відсотків. Обґрунтовуючи позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач посилається на порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості в частині стягнення з нього пені, оскільки нотаріус на момент вчинення виконавчого напису не перевірив тієї обставини, що банк звернувся за вчиненням виконавчого напису в частині стягнення з нього пені з пропуском річного строку та не застосував положення ч. 4 ст. 267 ЦК України щодо наслідків пропуску такого строку. Таким чином, позивач вважає, що сума боргу в частині стягнення пені, на яку був вчинений виконавчий напис, нотаріусом не була безспірною. Також в обґрунтування позову в цій частині позивач посилається на те, що на момент вчинення виконавчого напису, нотаріус не пересвідчився, що правовідносини між ним та банком носили спірний характер, оскільки він висловив заперечення щодо змісту вимоги банку від 10.04.2014 року у своєму листі від 18.05.2012 року, які не були враховані банком, і, як наслідок, нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису. Також спростовуються наявними в матеріалах справи доказами твердження позивача про те, що сума, заявлена до погашення у вимозі від 10.04.2012 року, відрізняється від результатів розрахунку цієї суми складанням заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені, і повинна дорівнювати 226 280, 00 євро. При цьому позивачем не враховано, що у зв'язку із порушенням умов договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф від 20.07.2006 р. (зі змінами внесеними договором від 05.08.2008 р.), відповідно до пп. 7.1.5, 7.1.6 кредитного договору розмір наданого банком кредиту (залишок кредиту) складає 171 064 євро., який підлягає достроковому погашенню. Позивач також не врахував нараховані відсотки за користування кредитом за період від 01.03.2012 р. по 02.04.2012 р., які складають 3 247 євро та включені у кінцеву суму 400 591 євро станом на 03.04.2012 року та заявлені у вимозі банку від 10.04.2012 р. Судовим розглядом встановлено, що дотримання вимог в частині щодо стягнення пені, з урахуванням того, що ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та положеннями Порядку встановлено обов'язок нотаріуса вчиняти виконавчий напис у межах строку за вимогою, та якою законом установлено інший строк давності. Отже, не можуть бути прийняті до уваги судом твердження позивача про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Цивільне законодавство чітко розмежовує види захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: судовий захист визначений ст. 16 цього Кодексу, захист цивільних прав нотаріусом визначений ст. 18 ЦК України. Як вбачається із наведених норм, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису виділено в окремий відмінний від судового способу захисту цивільних прав. Додатково ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - строку, у межах якого особа може звернутися до суду вимогою про захист своїх цивільних прав або інтересів. При цьому строк давності вчинення виконавчого напису нотаріусом, визначений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», який за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий позасудовий спосіб захисту цивільних прав. Таким чином, законодавством встановлено спеціальний строк лише для звернення до суду з вимогою про стягнення пені, який і складає один рік. Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису відповідачем нотаріусу подано відповідну заяву, оригінал договору іпотеки, копію кредитного договору, розрахунок наявної заборгованості та копію письмової вимоги з документом, який підтверджує отримання вказаної вимоги боржником. Надання вказаних документів у повній мірі відповідають п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про порушення вимог закону нотаріусом при вчиненні ним виконавчого напису та прав позивача, позов задоволенню не підлягає. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174ц12. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що під час примусової реалізації належного йому майна відповідачі допустили численні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Зокрема позивач посилається на те, що жодних повідомлень ні про вчинення виконавчого напису, ні про виконавчі дії в тому числі про оцінку майна, ні про підготовку до реалізації майна з моменту вчинення виконавчого напису йому не надходило. Між тим вказане твердження позивача спростовується наявними в матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що на адресу позивача направлялися вказані документи. Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Так, в акті опису й арешту майна від 20.11.2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи, зазначено, що майно передане на відповідальне зберігання [PERSON], що в свою чергу визначає його статус в межах виконавчого провадження як зберігача. Крім того, вищевказана норма Закону не передбачає процедури залучення державним виконавцем особи, якій передано на відповідальне зберігання арештоване майно, що відповідно вказує на безпідставність твердження позивача. Також позивач не зазначає, які саме його права, свободи та інтереси порушено, не визнано чи оспорено передачею на відповідальне зберігання арештованого й описаного нерухомого майна [PERSON] Суд приходить до висновку, що посилання позивача на ряд порушень державної виконавчої служби в ході виконання виконавчого напису нотаріуса не можуть бути прийняті до уваги судом, з огляду на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, в той час як, підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Також, що стосується посилань позивача на порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed