Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

05 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила: змінити формулювання причини та дату звільнення її з роботи з Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова із „звільнити [PERSON] 09 січня 2016 року за п.2 ст.36 КЗпП України, закінчення строку" на „звільнити [PERSON] 31 грудня 2015 року за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, ст. 39 ч. І, ст. 38 ч. І КЗпП України"; стягнути з відповідача на її користь 55000 гривень в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди; стягнути з відповідача на її користь 43200 гривень грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат при виході на пенсію. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 03 липня 2001 року її прийняли на роботу на посаду доцента кафедри економіки підприємств міського господарства Харківської державної академії міського господарства. У наступному її звільняли та знову приймали на роботу до цієї академії без переривання трудового (наукового) стажу. З вересня 2003 року і по червень 2011 року з позивачем відповідач, як правонаступник Харківської державної академії міського господарства, декілька разів продовжував дію контракту як науково-педогогічним працівником, останній раз по 30 червня 2016 року включно. 21 грудня 2015 року позивач подала відповідачу заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 31 грудня 2015 року у зв'язку з виходом на пенсію як науково-педагогічний працівник з виплатою грошової допомоги в розмірі 6 місячних посадових окладів з відповідними доплатами. 24 грудня 2015 року працівники відповідача ознайомили її з наказом відповідача від 18 грудня 2015 року № 1210-02 «З особового складу», згідно з підпунктом 1.2. якого [PERSON] звільнено з посади професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку з 09 січня 2016 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту (строкового трудового договору). При ознайомленні із вказаним документом позивач письмово висловила категоричну незгоду з таким рішенням відповідача, звернувши увагу на те, що нею вже порушено питання про звільнення за зовсім іншою підставою. Тобто заява про звільнення була подана позивачем раніше від ознайомлення її із наказом роботодавця про звільнення із зовсім іншої підстави і відповідно рішення по її заяві роботодавець повинен прийняти раніше від рішення про звільнення з причини, яка не є для неї поважною, оскільки без доведення до відома виданого роботодавцем наказу про її звільнення з роботи та внесення запису про звільнення до трудової книжки звільнення юридично вважається незавершеним. Про фактичну наявність у позивача поважної причини у виді виходу на пенсію свідчать ті обставини, що вона досягла необхідного віку для виходу на пенсію і має більш ніж 20-річний стаж педагогічної роботи й більш ніж 30 років науково-педагогічної роботи, працювала до написання заяви про звільнення на посаді, яка віднесена відповідним Переліком, до науково-педагогічної посади, і до цього вона не звільнялася з роботи у зв'язку із виходом на пенсію взагалі, що підтверджується записами в трудовій книжці. З урахуванням вищевикладеного, вважає формулювання причини звільнення її з роботи, викладене у наказі відповідача від 18 грудня 2015 року № 1210-02, неправильним. Також позивач вказує, що внаслідок незаконного звільнення з роботи, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у істотних вимушених змінах у її житті. Крім того, із часу, що передував звільненню (з вересня по грудень 2015 року), і який минув від 24 грудня 2015 року, вона постійно переживала моральні страждання, викликані дією низки психотравмуючих факторів у виді:нервових потрясінь, погіршення психоемоційного стану,порушення звичайного способу життя. Крім того, позивач вказує, що питання про виплату грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів нею порушувалось вперше перед відповідачем лише 21 грудня 2015 року та її виплата позивачу не проводилась по досягненню 55-річного віку, а вона з березня 2007 року продовжила роботу на науково-педагогічній посаді на підставі конкурсу, а потім контрактів. Проте відповідач подану нею заяву в цій частині залишив без відповіді і без фактичного виконання. Позивач вважає, що має право на виплату вищевказаної допомоги, тому просить суд стягнути з відповідача 43200 грн. грошової допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Івасішина Н.В. проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що [PERSON] працювала в ХНУМГ ім. О.М. Бекетова з 31.12.1981 року. З 01.09.2011 р. по 30.06.2016 р. переведена на посаду професора доцента кафедри інженерної і комп'ютерної графіки за контрактом. 01.09.2015 р. було укладено додаткову угоду № 608/2015 до контракту, за якою [PERSON] переведена на посаду професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку з 01.09.2015 р. по 09.01.2016 р. Таким чином, прийнявши [PERSON] на роботу та визначивши строк її роботи, був укладений строковий трудовий договір. 29 жовтня 2015 року [PERSON] була письмово повідомлена про те, що 09 січня 2016 року закінчується строк її роботи на посаді професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку, у зв'язку з закінченням строку дії контракту, про що свідчить її особистий підпис у графі «З повідомленням ознайомлений». Наказом №1210-02 від 18.12.2015 року 9.01.16 р. [PERSON] було звільнено з посади професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку у зв'язку з закінченням строку роботи. 18.12.2015 р. робітниками відділу кадрів [PERSON] була запрошена для ознайомлення з наказом № 1210-02 від 18.12.2015 р., але від підпису вона відмовилась. Обхідний листок було оформлено і надано до відділу кадрів особисто позивачем. 21.12.2015 р. позивачем була подана заява про звільнення її за власним бажанням у зв'язку з виходом на наукову пенсію. Адміністрацією університету заява була розглянута і 30.12.2015р. була надана відповідь вих. № 4192. Звільнення за власним бажанням науково-педагогічного працівника розділом ІV Зміни та розірвання контракту контрактом від 01.09.2011 р., укладеним між відповідачем і позивачем не передбачено. Відповідно до п. 4.1. вищезазначеного розділу зміни та доповнення до цього контракту вносяться шляхом підписання додаткових угод. Також представник відповідача зазначила, що грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів науковому працівнику виплачується тільки при виході на пенсію з посади наукового працівника. З огляду на те, що [PERSON] 29.07.2007 р. вже була призначена наукова пенсія, підстав для виплати вищезазначеної грошової допомоги немає. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди то представник відповідача вважає, що університет своїми діями не завдав моральної шкоди позивачу, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди необґрунтовані. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не оспорюється сторонами те, що 01 вересня 2011 року ХНУМГ ім. О.М. Бекетова та [PERSON] уклали контракт про призначення останньої на посаду професора кафедри інженерної та комп'ютерної графіки на строк з 01.09.2011 року по 30.06.2016 року. Згідно додаткової угоди № 608/2015 від 01.09.2015 року до вказаного контракту [PERSON], професора кафедри інженерної та комп'ютерної графіки, професора, доктора філософських наук, переведено з 01 вересня 2015 року по 09 січня 2016 року на посаду професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку, зі збереженням раніше встановленої системи оплати. Відповідно до наказу від 18 грудня 2015 року № 1210-02 звільнено [PERSON] 09 січня 2016 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України за закінченням строку. Як вбачається з акту, складеного 18.12.2015 року ст. інспектором [PERSON], спеціалістом [PERSON], спеціалістом [PERSON], 18 грудня 2015 року до відділу кадрів була запрошена професор кафедри основ архітектурного проектування та рисунку [PERSON] для ознайомлення з наказом № 1210-02 від 18 грудня 2015 року про звільнення за закінченням строку під розпис. [PERSON] відмовилася ставити підпис. Із вищевказаним наказом про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України [PERSON] була ознайомлена 24.12.2015 року. 21.12.2015 року [PERSON] звернулася до ректора ХНУМГ ім. О.М. Бекетова із заявою про звільнення її за власним бажанням у зв'язку із виходом на наукову пенсію 31 грудня 201 5 року. Просила виплатити їй грошову допомогу у розмірі 6 місячних посадових окладів з урахуванням усіх надбавок та доплат. Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Згідно частини 2 статті 23 Кодексу законів про працю України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/98 від 09 липня 1998 року у справі про тлумачення терміну «законодавство» зазначив, що термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Отже, укладання строкового трудового договору може передбачатися не тільки законами України, а й іншими нормативно-правовими актами. Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації (затверджено наказом Міністерства освіти і науки від 24 грудня 2002 року № 744, далі - Положення №744), яке діяло на момент укладення сторонами контракту, встановлено порядок обрання за конкурсом осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, зокрема: завідуючих кафедрами, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів. Згідно з пунктом 10 Положення 744 відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудових договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Таким чином, укладання строкового трудового договору (контракту) з науково-педагогічним працівником передбачено нормами діючого законодавства України і виконання умов контакту є обов'язковою умовою для сторін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Підписуючи контракт, [PERSON] знала про те, що контракт є особливою формою трудового договору, який укладається на певний термін і закінчується після закінчення такого терміну. Такий контракт був підписаний позивачем добровільно, його умови влаштовували її під час підписання. 29 жовтня 2015 року [PERSON] була письмово повідомлена про те, що 09 січня 2016 року закінчується строк її роботи на посаді професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку, у зв'язку з закінченням строку дії контракту, про що свідчить її особистий підпис у графі «З повідомленням ознайомлений». Наказом № 1210-02 від 18.12.2015 року 09.01.16 р. [PERSON] було звільнено з посади професора кафедри основ архітектурного проектування та рисунку у зв'язку з закінченням строку роботи. Посилання позивача на те, що її не ознайомили з вищевказаним наказом спростовується актом, складеним 18.12.2015 року співробітниками відділу кадрів університету, про те, що [PERSON] відмовилася ставити свій підпис про ознайомлення з наказом № 1210-02 від 18 грудня 2015 року про звільнення за закінченням строку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що звільнення [PERSON] з 09 січня 2016 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії контракту, відповідає вимогам чинного законодавства, тому підстав для зміни формулювання причини та дати її звільнення з ХНУМГ ім. О.М. Бекетова не вбачається. У зв'язку із чим вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення грошової допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від позовної вимоги про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом судовий збір сплачений не був, він підлягає стягненню з позивача у дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України . (551,20 грн. (судовий збір за позовну вимогу про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення) + 551,20 грн. (за позовну вимогу про стягнення грошової допомоги при звільненні в розмірі 43200,00 грн.) + 551,20 грн. (за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 55000,00 грн.) = 1653,60 грн.)

Outcome: approved