Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Тиманівської сільської ради Тульчинського району Вінницької областіпро визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на житловий будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] [INFO] його батько [PERSON] помер. До 1987 року їхня сім`я проживала разов в будинку [ADDRESS] . В 1987 році батько купив йому житловий будинок [ADDRESS] . 24.09.1989 на підставі рішення виконкому Тульчинської районної ради №76 від 27.03.1986 та рішення виконкому Тиманівської сільської ради йому було видано свідоцтво про право особистої власності на будинок [ADDRESS] . 24.10.1989 Тульчинським МБТІ був виготовлений технічний паспорт на його ім`я. З тих пір він є законним власником вищевказаного житлового будинку [ADDRESS] . В квітні 2016 року його мати [PERSON] звернулась до суду із позовом до нього про усунення перешкод в здійсненні права власності у якій вказала, що їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2002 належить житловий будинок [ADDRESS] . Так він дізнався, що належний йому будинок на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Тиманівської сільської ради 25.11.2002 на підставі рішення від 25.10.2002 №56, начебто належав його батькові. Тобто, його мати, неправомірно отримавши в 2002 році свідоцтво про право власності на ім`я покійного батька на належний йому будинок, 07.12.2002 в Тульчинській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Про наявність даних свідоцтв він дізнався лише в квітні 2016 року, отримавши позовну заяву. В книгах погосподарського обліку по Тиманівській сільській раді на будинок [ADDRESS] та [ADDRESS] записано наступне: - в погосподарській книзі №4 за період з 1986 по 1990 роки головою двору будинку [ADDRESS] є [PERSON] , а головою двору будинку [ADDRESS] - [PERSON] ; - в погосподарській книзі №7 за період з 1991 по 1995 роки головою двору будинку [ADDRESS] є [PERSON] , а головою двору будинку [ADDRESS] - [PERSON] (до 18.12.1993), [PERSON] ; - в погосподарській книзі №7 за період з 1996 по 2000 роки головою двору будинку [ADDRESS] є [PERSON] , а головою двору будинку [ADDRESS] - [PERSON] ; - в погосподарській книзі №3 за період з 2001 по 2005 роки головою двору будинку [ADDRESS] є [PERSON] (внесено зміни згідно спадкової справи від 07.12.2002), а головою двору будинку [ADDRESS] - [PERSON] . Тобто, записи в книгах погосподарського обліку підтверджують, що його батько [PERSON] до своєї смерті проживав в будинку [ADDRESS] та не він, ні його мати ніякого відношення до будинку [ADDRESS] не мали. Відповідно до діючого на 1987 рік законодавства, зокрема ст.101 ЦК УРСР, у його батьків міг бути тільки один житловий будинок, що належав би на праві особистої власності одному з них або був у їх спільній власності. Саме тому в 1987 році його батько і оформив на нього на праві особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] і з того часу він будь-кому даний будинок будь-яким способом у власність не передава та не відчужував. За таких обставин прийняття виконкомом Тиманівської сільської ради рішення від 25.10.2002 №56 про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім`я його покійного батька та видача виконкомом Тиманівської сільської ради 25.11.2002 даного свідоцтва є протиправними і містять в собі ознаки кримінального правопорушення, оскільки в протиправний спосіб позбавили його права власності на житловий будинок, а тому вони підлягають скасуванню. Також підлягає скасуванню і свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано його матері 07.12.2002 в Тульчинській державній нотаріальній конторі, оскільки батько при житті не був власником житлового будинку [ADDRESS] , не мав на нього прав, так як будинок був його особистою власністю, а тому він не міг успадковуватись будь-ким після смерті його батька. В зв`язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, як пропущений з поважних причин, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.12.2002, видане Тульчинською державною нотаріальною конторою на житловий будинок [ADDRESS] , а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане виконкомом Тиманівської сільської ради 25.11.2002 на підставі рішення від 25.10.2002 №56 на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , судові витрати покласти на [PERSON] 21.02.2017 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади, третьої особи - [PERSON] про скасування рішення сесії та визнання свідоцтва про право власності недійсним, відповідно до якої [PERSON] просить скасувати рішення виконкому Тиманівської сільської ради №71 від 15.12.1987 про видачу свідоцтва про право власності [PERSON] , як голові колгоспного двору [ADDRESS] та визнати свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989, видане виконавчим комітетом Тиманівської сільської ради на ім`я голови колгоспного двору [PERSON] , недійсним. Свої зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що влітку 2016 року її син почав виганяти її з належного їй на праві власності будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , заявивши, що даний будинок належить йому. Через дані обставини вона звернулась до суду про усунення перешкод у користуванні своїм майном. Тоді її син [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на житловий будинок. Однак [INFO] її син помер. Його правонаступником стала його дружина [PERSON] , тому вона із зустрічним позовом звертається до неї. Також [PERSON] вказала, що 22.08.1985 вона разом із своїм чоловіком [PERSON] за їхні спільні кошти купили житловий будинок [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я її чоловіка. На момент купівлі будинку їх син [PERSON] з ними не проживав і участі у купівлі даного будинку не приймав, так як він був військовозобов`язаним. [INFO] її чоловік помер і після його смерті вона прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] надав суду копію свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989, видане Тиманівською сільською радою на підставі рішення виконкому Тиманівської сільської ради №71 від 15.12.1987. Однак, на момент винесення даного рішення [PERSON] з ними не проживав і ніяких коштів на придбання будинку не надавав. Ставши офіцером Радянської Армії, він вибув із членів колгоспу, а тому, не будучи членом колгоспного двору, не мав ніякого права на отримання свідоцтва про право власності як голова колгоспного двору. Через це рішення виконкому Тиманівської сільської ради №71 від 15.12.1987 є незаконним, протиправним і таким, що підлягає скасуванню в частині прийняття рішення про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] , а тому і свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989, видане Тиманівською сільською радою на підставі рішення виконкому Тиманівської сільської ради №71 від 15.12.1987 являється недійсним. Ухвалою суду від 23.05.2017 замінено первісного позивача [PERSON] , померлого [INFO] , на [PERSON] . Ухвалою суду від 13.06.2017 замінено відповідача - Тиманівську сільську раду Тульчинського району Вінницької області на Тульчинську міську об`єднану територіальну громаду. Ухвалою суду від 25.07.2017 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади, за участю третьої особи - [PERSON] , про скасування рішення сесії та визнання свідоцтва про право власності недійсним, до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник за первісним позовом не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу у відсутність позивача та її представника та позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач-позивач [PERSON] за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання, згідно якого просить розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги [PERSON] до неї не визнає та заперечує проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач - представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, згідно якого просить розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та Тульчинської міської ради у відсутність представника Тульчинської міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб від 22.04.1961 серія [NUMBER] (а.с.202 т.2) 22.04.1961 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та остання після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Згідно копії повторного свідоцтва про народження від 20.05.2016 серія [NUMBER] (ас.191 т.2) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії договору купівлі- продажу будинку від 22.08.1985 (а.с.61 т.1) вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] належний їй на праві особистої власності жилий будинок, що знаходиться в с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області. Встановити в судовому засіданні, який саме житловий будинок було продано не виявилось можливим, так як належних та допустимих доказів для встановлення даного факту матеріали справи не містять, а учасники справи не виявили бажання бути присутніми в судовому засіданні. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 20.12.1993 серія [NUMBER] (а.с.203 т.2) [INFO] в с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Згідно копії спадкової справи №285/94 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.136-151 т.1) вбачається, що 08.09.1994 до Тульчинської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , відповідно до якої остання вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та на день його смерті залишилось спадкове майно, яке вона прийняла та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. На частину спадкового майна [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.1994. Згодом, 07.12.2002 на адресу Тульчинської державної нотаріальної контори надійшла додаткова заява від [PERSON] , відповідно до якої остання вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] ; майнового паю в розмірі 6252 грн. в майні КСП ім.Желюка, яке вона прийняла та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом за вищевказане майно. Того ж дня державним нотаріусом Мовчан В.І. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Тиманівської сільської ради 25.11.2002 на підставі рішення виконкому Тиманівської сільської ради від 25.10.2002 №56 та зареєстрованого в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 25.11.2002 за р.№720. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 07.04.1988 серія [NUMBER] (а.с.38 т.1) 07.04.1988 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та остання після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до копії витягу з послужного списку [PERSON] [NUMBER] (а.с.201 т.1) вбачається, що останній з 19.11.1980 по 26.10.1982 проходив службу в Збройних Силах, з 07.05.1985 по 24.06.2002 служив в органах внутрішніх справ. Відповідно до копії листа начальника Тульчинського МБТІ від 26.03.1986 №40 (а.с.233 т.2) вбачається, що останній звернувся до голови виконкому Тульчинського районної Ради народних депутатів з проханням винести рішення про технічну інвентаризацію та реєстрацію жилих будинків, оскільки оформлення права власності на жилі будинки з подальшою їх реєстрацією вирішується виконкомом районної Ради народних депутатів. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Тульчинського районної Ради народних депутатів №76 від 27.03.1986 "Про технічну інвентаризацію та реєстрацію житлових будинків належних громадянам та колгоспним дворам на праві особистої власності" (а.с.232 т.2) виконком районної Ради народних депутатів вирішив: 1. Провести технічну інвентаризацію жилих будинків належних громадянам та колгоспним дворам на праві особистої власності, розташованих на території Тульчинського району. 2. Визначити право особистої власності на жилі будинки за громадянами та колгоспними дворами згідно представлених сільськими Радами списків. 3. Виконкомам сільських Рад району видати свідоцтва про право особистої власності згідно пункту 2 даного рішення. 4. Реєстрацію та технічну інвентаризацію житлового фонду провести силами Тульчинського бюро технічної інвентаризації за рахунок власників житлових будинків. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Тиманівської сільської Ради народних депутатів від 15.12.1987 "Про технічну інвентаризацію та реєстрацію житлових будинків та колгоспним дворам на праві особистої власності" (а.с.163 т.1) виконком сільської Ради народних депутатів вирішив, зокрема: 1. Провести технічну інвентаризацію житлових будинків належних громадянам та колгоспним дворам на праві особистої власності, розташованих на території сільської Ради. 2. Оформити право особистої власності на жилі будинки за громадянами та колгоспними дворами та видати їм свідоцтво про право особистої власності згідно представлених списків (список додається). 3. Реєстрація та обмір жилих будинків буде провадитись силами Тульчинського бюро технічної інвентаризації за рахунок власників житлових будинків. Згідно копії технічного паспорту на жилий будинок по [ADDRESS] , виданого 24.10.1989 (а.с.8-12 т.1) вбачається, що жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , про свідчить наявне в ньому свідоцтво № [NUMBER] право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989, видане виконавчим комітетом Тиманівської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Тульчинського районної Ради народних депутатів №76 від 27.03.1986 та рішення виконкому Тиманівської сільської ради №71 від 15.12.1987, зареєстроване того ж дня в бюро технічної інвентаризації. Згідно довідки виконкому Тиманівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 11.07.2016 №417 (а.с.30 т.1) вулицю П.Комуни, яка розташована в с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області перейменовано на вулицю Відродження згідно рішення Тиманівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за №63 6 сесії 7 скликання від 09.02.2016. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Тиманівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 05.04.2016 №334 (а.с.17 т.1) за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими будівлями, власником якого є [PERSON] . Підстава: погосподарська книга №3 по Тиманівській с/раді. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 01.07.2016 серія [NUMBER] (а.с.39 т.1) [INFO] в смт.Томашпіль, Томашпільського району, Вінницької області помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Згідно копії спадкової справи №238/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.185-199 т.1) вбачається, що 08.07.2016 до Томашпільської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , відповідно до якої остання вказала, що [INFO] помер її син [PERSON] та на день його смерті залишилось спадкове майно, яке вона приймає. 12.07.2016 та 11.01.2017 надійшли заяви від [PERSON] , відповідно до якої остання вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та на день його смерті залишилось спадкове майно, яке вона приймає та прийняла. 12.07.2016 надійшла заява від [PERSON] , відповідно до якої він відмовився від належної йому частки спадкового майна після смерті його батька [PERSON] на користь [PERSON] 11.01.2017 державним нотаріусом Іськовою Н.М. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Тиманівської сільської ради 24.10.1989 на підставі рішення Тульчинського райвиконкому від 27.03.1986 №76 та зареєстрованого в КП "Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації" 14.10.1989 за р.№720. В судовому засіданні були оглянуті інвентаризаційні справи на житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] . Дослідивши їх, судом встановлено наступне. Відповідно до довідки приналежності будов домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що на даний час [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Тульчинською державною нотаріальною конторою 07.12.2002, є власником житлового будинку [ADDRESS] . Початковий власником відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Тиманівської с/Ради н/д №701 від 24.10.1989 зазначено колгоспний двір, головою якого є [PERSON] . Відповідно до довідки приналежності будов домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що на даний час відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Тиманівської с/Ради народних депутатів №803 від 03.01.1994, власником житлового будинку [ADDRESS] зазначено колгоспний двір, головою якого є [PERSON] . Попереднім власником відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Тиманівської с/Ради н/д №698 від 20.10.1989, зазначено колгоспний двір, головою якого є [PERSON] . Також в документах двох інвентаризаційних справ знаходяться оригінал та копія договору купівлі- продажу будинку від 22.08.1985, який досліджувався судом раніше. Окрім цього, в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] наявне свідоцтво № [NUMBER] право особистої власності на домоволодіння від 20.10.1989, видане виконавчим комітетом Тиманівської сільської ради на підставі рішення виконкому Тульчинського районної ради народних депутатів №76 від 27.03.1986 та рішення виконкому Тиманівської сільської ради №71 від 15.12.1987, зареєстроване того ж дня в бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить колгоспноному двору, головою якого [PERSON] . Також там наявне рішення Тиманівської сільської Ради народних депутатів Тульчинського району Вінницької області №48 від 20.12.1993, відповідно до якого виконком Тиманівської сільської Ради народних депутатів вирішив: переоформити документи на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] на ім`я нового голови колгоспного двору [PERSON] ; видати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок по даному рішенню; Тульчинському міжміському бюро технічної інвентаризації провести перерегістрацію жилого будинку. В матеріалах же інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] наявна ксерокопія свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.11.2002, виданого на підставі рішення виконкому Тиманівської сільської ради від 25.10.2002 №56, зареєстрованого в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 25.11.2002, відповідно до якого [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Також там наявне рішення виконавчого комітету Тиманівської сільської ради від 25.10.2002 №56 "Про оформлення права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] ", де відсутній підпис та прізвище сільського голови та прізвище сектетаря, відповідно до якого вбачається, що розглянувши клопотання [PERSON] , договір купівлі-продажу будинку, посвідчений Тиманівською сільською радою 22.08.1985 №86, матеріали представлені Тульчинським МБТІ, виконком Тиманівської сільської ради вирішив: оформити право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, розташований в [ADDRESS] за [PERSON] ; видати свідоцтво про право приватної власності згідно п.1; Тульчинському МБТІ провести державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. Відтак, з огляду на викладене, судом встановлено, що між [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , та [PERSON] виник спір з приводу правомірності набуття права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Правонаступник позивача за первісним позовом [PERSON] стверджує, що даний житловий будинок належав її покійному чоловікові відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989 і ним даний будинок будь-кому та у будь-який спосіб у власність не передавався. Видача ж свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.11.2002, а згодом на підставі нього і свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2002 є протиправною. Відповідач - позивач [PERSON] за первісним позовом заперечує даний факт та вважає, що померлий [PERSON] ніякого відношення до спірного будинку немає і вона правомірно набула права вланості на нього. Проаналізувавши обставини справи та відповідні норми законодавства, які регулюють ці відносини, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.101 ЦК УРСР 1963 року ( в редакції чинної станом на 24.10.1989) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Проте в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників подружжя, що проживає спільно, їх неповнолітні діти можуть мати лише одну квартиру. Відповідно до ч.1-4 ст.103 ЦК УРСР 1963 року (в редакції чинної станом на 14.10.1989), якщо в особистій власності громадянина або у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей стане з підстав, що допускаються законом, більше одного жилого будинку, власник вправі на свій вибір залишити у своїй власності будь-який з цих будинків. Інший будинок (будинки) повинен бути власником протягом одного року проданий, подарований або відчужений іншим способом. Річний строк для добровільного відчуження власником будинку (будинків) обчислюється з дня виникнення права власності на інший будинок (будинки). Якщо власник протягом одного року не скористується своїм правом на відчуження будинку в будь-якій формі, цей будинок за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів підлягає примусовому продажу в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом Української РСР для виконання судових рішень. Виручені від продажу суми після відшкодування витрат, пов`язаних з здійсненням примусового продажу, передаються колишньому власникові будинку. В разі, коли продаж будинку в примусовому порядку не відбудеться через відсутність покупців, будинок за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів безоплатно переходить у власність держави. Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15.04.1991 Закону України "Про власність" була ліквідована різниця правового режиму майна у «колгоспному дворі» та в «робітничому дворі», встановлено єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи. З огляду на те, що цей Закон набув чинності 15.04.1991, його дія не поширилася на майно, яке було придбане раніше. Це означає, що на таке майно і далі поширюється правовий режим майна колгоспного двору - спільна сумісна власність усіх його членів. Ця обставина і сьогодні має братися до уваги при відчуженні цього майна, а також при його спадкуванні. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-350цс15. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. В свою чергу, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20 із змінами і доповненнями, судам було роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.199, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З досліджений судом копій погосподарських книг Тиманівської сільської/ради народних депутатів №4 на 1986-1990 роки (а.с.176-178 т.2) та на 1991-1995 роки ( а.с.179-180 т.2, а.с.138-140 т.3) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи домогосподарств колгоспний двір. В погосподарській книзі №4 на 1986-1990 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) в списку членів сім`ї зазначено [PERSON] та [PERSON] , як голів двору, а також міститься відмітка відносно [PERSON] , що він зовсім вибув в погосподарський двір № [NUMBER] без зазначенння року вибуття. В погосподарській книзі на 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) в списку членів господарства зазначено [PERSON] та [PERSON] як голів двору, а також міститься відмітка, що [PERSON] помер [INFO] . В інших погосподарських книгах на 1996-2000 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с.174-175 т.2, а.с.144-146 т.3), на 2001-2005 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с.172-175 т.2, а.с.131-134 т.3) та на 2006-2019 року (а.с.171 т.2) в списку членів господарства зазначено [PERSON] , як голову двору та домогосподарства. З досліджений судом копій погосподарських книг Тиманівської сільської/ради народних депутатів №4 на 1986-1990 роки (а.с.182-184 т.2) та на 1991-1995 роки ( а.с.185-186 т.2, а.с.135137 т.3) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи домогосподарств колгоспний двір. В погосподарській книзі №4 на 1986-1990 роки ( особовий рахунок № [NUMBER] ) в списку членів сім`ї зазначено [PERSON] , як голову сім`ї, [PERSON] , як мати, та [PERSON] , як сина, а також містяться відмітки, що [PERSON] зовсім вибув в погосподарський двір № [NUMBER] без зазначення року вибуття, а [PERSON] зовсім вибув в погосподарський двір № [NUMBER] без зазначенння року вибуття та повернувся 1989 року. В погосподарській книзі на 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) в списку членів господарства зазначено [PERSON] як голову двору, та [PERSON] , як мати, а також міститься відмітка, що [PERSON] зовсім вибула в погосподарський двір № [NUMBER] без зазначення року вибуття, а [PERSON] тимчасово вибув до Радянської Армії. В копії погосподарської книги на 1996-2000 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с.187-188 т.2, а.с.141-143 т.3) в списку членів господарства зазначено [PERSON] , як голову сім`ї, та [PERSON] , як сина, а також містяться відмітки, що [PERSON] та [PERSON] прибули на територію даної сільської ради 4.05.2000 р. смт.Томашпіль. В копії погосподарської книги на 2001-2005 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с.189-190 т.2, а.с.128-131 т.3) в списку членів домогосподарства зазначено [PERSON] , як голову двору, [PERSON] , як сина, та [PERSON] , як голову двору, а також містяться відмітки, що [PERSON] та [PERSON] зовсім вибули з домогосподарства 16.01.2002 м. Томашпіль. В копії погосподарської книги на 2006-2010 року (а.с.181 т.2) зазначено, що [PERSON] є головою. Таким чином, відповідно до досліджених судом матеріалів справи судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи домогосподарств колгоспний двір та належав [PERSON] , як голові колгоспного двору, на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 24.10.1989, і ним даний будинок будь-кому та у будь-який спосіб у власність не передавався. Також судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року головою двору [ADDRESS] був [PERSON] . Відповідач - позивач [PERSON] зовсім вибула в погосподарський двір № [NUMBER] , тобто до домогосподарства[ADDRESS] . Оскільки право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був [PERSON] , тому вищевказане свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989 є правовстановлюючим документом та свідчить про те, що спірний житловий будинок належить колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . При цьому, судом враховано, що свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , яке було видане 25.10.2002 виконкомом Тиманівської сільської ради на ім`я [PERSON] на підставі клопотання його дружини [PERSON] , видано вже після смерті останнього. При прийнятті 25.10.2002 рішення №56 "Про оформлення права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] " виконавчий комітет Тиманівської сільської ради виходив з договору купівлі-продажу, посвідченого Тиманівською сільською радою 22.08.1985. Між тим, станом на момент прийняття даного рішення чинним було свідоцтво № [NUMBER] право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Тиманівської сільської Ради народних депутатів 24.10.1989. Відтак, враховуючи наведене, та те, що виконавчий комітет Тиманівської сільської ради вирішив питання щодо прав та обов`язків померлої особи, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Тиманівської сільської ради від 25.10.2002 №56 "Про оформлення права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] " є незаконним і [PERSON] , як голова колгоспного двору, на момент пред`явлення даного позову до суду був протиправно позбавлений належного йому майна, зокрема житлового будинку [ADDRESS] . Наявність свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.10.2002, виданого на ім`я [PERSON] на даний час порушує право [PERSON] , як правонаступника позивача, на спадщину. Статтею 41 Конституції України закріплено, що право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши вищенаведені обставини та матеріали даної справи, дослідивши докази надані сторонами, суд вважає, що оскільки [PERSON] , як голові колгоспного двору, за життя належав житловий будинок [ADDRESS] , а оформлення права власності на спірний будинок за [PERSON] після його смерті відбулося з порушенням законних прав та інтересів [PERSON] , тому позовна вимога щодо визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого виконкомом Тиманівської сільської ради 25.11.2002 на підставі рішення від 25.10.2002 №56 на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] підлягає задоволенню. Також судом враховано, що відповідач-позивач [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.12.2002, видане Тульчинською державною нотаріальною конторою. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно із п.27 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 30.05.2008 №7 "Про судову практику усправах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Таким чином нормами законодавства передбачено можливість визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, а не його скасування, як про те просить позивач. Оскільки при видачі даного свідоцтва було порушено право [PERSON] , як голови колгоспного двору, тобто у спадкове майно увійшло майно, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, відтак, наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2002, виданого Тульчинською державною нотаріальною конторою. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2002, виданого Тульчинською державною нотаріальною конторою є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки даний спосіб захисту не передбаченний чинним законодавством. Окрім цього, позивач у позовній заяві просить поновити строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, відповідно до ч. 1, 4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи, що [PERSON] дізнався про порушення свого права в травні 2016 року, коли його мати [PERSON] звернулась до суду з позовною вимогою до нього, про що свідчить копія ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.14 т.1) та копія позовної заяви (а.с.15 т.1), а з даним позовом до суду він звернувся 31.05.2016, тому суд приходить до висновку, що ним не було пропущено строк позовної давності. Відтак позовна вимога щодо поновлення строку звернення до суду з даним позовом задоволенню не підлягає. Щодо зустрічних позовних вимог судом враховано наступне. Пред`являючи зустрічний позов, [PERSON] стверджує, що житловий будинок [ADDRESS] був куплений 22.08.1985 нею з її чоловіком [PERSON] згідно договору купівлі-продажу та оформлений на її чоловіка. Їх син [PERSON] з ними не проживав та коштів на придбання даного будинку не надавав. Ставши офіцером Радянської Армії, він вибув із членів колгоспного двору та не мав права отримувати свідоцтво про право власності як голова колгоспного двору. Між тим, з даними твердженнями суд погодитись не може з огляду на таке. Відповідно до п.1, 4 діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995), реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрації підлягають всі будинку і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належить громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Відповідно до п.10, 12, 13 Розділу III даної Інструкції при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій Інструкції (додаток №1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п.10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації вчинити відповідні дії. Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення (п.13). Відповідно до пункту 20 Інструкції при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспних дворам. На підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це (додаток №2, 2-а), або реєстраційне посвідчення (додаток №3, 3-а). Відповідно до пункту 4.1 Розділу 4 Інструкції, яким був встановлений порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, передбачалося, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку 11: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію. Судом взято до уваги, що фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна, зокрема житлового будинку [ADDRESS] , й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений 24.10.1989 за результатом його технічної інвентаризації, де наявне також свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989, видане колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . В свою чергу, договор купівлі- продажу будинку від 22.08.1985, на який посилається позивач за зустрічним позовом досліджувався судом раніше та судом надана йому оцінка як доказу. При цьому, судом взято до уваги, що за життя [PERSON] не заперечував проти визначення спірного житлового будинку до категорії колгоспного двору та того, що його син є його головою. Також, відповідно до чинного на той час законодавства, у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що [PERSON] не міг бути членом колгоспного двору є безпідставними, оскільки як вбачається з витягу з послужного списку (а.с.201 т.1) станом на 15.04.1991 останній перебував на дійсній строковій військовій службі, а тому не являється таким, що втратив право на частку в майні колгоспного двору. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що станом на момент прийняття виконкомом Тиманівської сільської Ради народних депутатів №71 від 15.12.1987 та видачі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 24.10.1989,житловий будинок [ADDRESS] не відносився до колгоспного двору. Як встановлено судом раніше, спірний житловий будинок таки відноситься до категорій колгоспного двору. Відтак, правових підтстав для задоволення зустрічних позовних вимог судом не встановлено, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача, а згодом і його правонаступника, в заявлених них межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а також недоведеність зустрічних позовних вимог позивачем - відповідачем в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача - позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial