Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

04.12.2018 року позивач в особі представника - адвоката Красноруцького Олександра Миколайовича звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2014 р. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 07.06.2006 року серії ВСО №853233, посвідченим приватним нотаріусом Марківського районного нотаріального округу Ченакал Е.Л., реєстр за № 696; витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 2479701 від 07.06.2006 р.; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11637186 від 23.08.2006 р. та технічним паспортом від 26.04.2006 року. Померла [PERSON] заповіт не склала, а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями по закону першої черги на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно чоловік та сини померлої. Рідні брати позивача - [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини з померлою матір'ю не проживали, заяву про прийняття спадщини не подавали, а тому вважаються такими, що спадщину не прийняли. Батько позивача - [PERSON], [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24.06.2016 р. Позивач [PERSON] на момент смерті матері постійно проживав з нею, заяву про відмову від спадщини не подавав, а тому відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Тому, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої [PERSON] В липні 2018 року позивач звернувся до Марківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, мотивуючи тим, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею були зареєстровані та проживали спадкоємці першої черги: [PERSON] - чоловік померлої, [PERSON] - син померлої, [PERSON] - син померлої, [PERSON] - син померлої. Спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини (ч.3 ст. 1268 ЦК України) не подавали, а тому всі спадкоємці мають право спадкувати в рівних частках, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.07.2018 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно, як на час смерті матері так і на сьогодні, зареєстровані в житловому будинку по [ADDRESS], але фактично з 2006 року, тобто з часу придбання матір'ю цього житлового будинку, за вказаною адресою взагалі не проживали. Особисті речі відповідачів в житловому будинку відсутні, вони мають інше постійне місце проживання, наміру приймати спадщину не виявили, що свідчить про відсутність інтересу відповідачів до об'єкту спадщини. Позивачу відомо, що брати мешкають в Росії, але інформацією про більш конкретну адресу їх місця проживання він не володіє. Дані обставини підтверджуються домовою книгою, розпочатою від 04.04.2014 р., довідкою про склад сім'ї та проживання, виданою Марківською селищною радою Марківського району Луганської області від 22.08.2016 р. за № 3262. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] хоча і були зареєстровані за однією адресою разом із спадкодавцем, але фактично не проживали разом, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк не подавали, а тому вважаються такими, що спадщину не прийняли. Таким чином, у зв'язку з неможливістю переоформлення позивачем спадщини в нотаріальному порядку, він змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлення про день, час, місце розгляду справи було направлено заздалегідь. Представник позивача Красноруцький О.М. у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує, прохає суд позов задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с.99). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'являлися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі «Повідомлення про судове засідання або про виклик до суду осіб, яким неможливо здійснити надіслати кореспонденції», оскільки відповідачі за зазначеною адресою не мешкають. Клопотань чи заперечень суду не надано (а.с.58, 87). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК Україну, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 03.04.2019 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2014 р.(а.с.11). Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Спадкоємцями по закону першої черги на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно чоловік та сини померлої. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 07.06.2006 року серії ВСО № 853233, посвідченим приватним нотаріусом Марківського районного нотаріального округу Ченакал Е.Л., реєстр за № 696 (а.с.13); витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 2479701 від 07.06.2006 р.(а.с.14); витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11637186 від 23.08.2006 р.(а.с.15) та технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] від 26.04.2006 року (а.с.16-18). Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) з фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Померла [PERSON] заповіт не склала, а тому спадкування здійснюється за законом. Позивач та [PERSON] є спадкоємцем по закону першої черги, як син та чоловік померлої [PERSON], так як на момент її смерті вони постійно проживали з нею, а тому фактично прийняли спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24.06.2016 р.(а.с.12). Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини з померлою [PERSON] не проживали, заяву про прийняття спадщини не подавали, а тому вважаються такими, що спадщину не прийняли. Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 липня 2018 року, державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Ченакалом О.Є., було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею були зареєстровані та проживали спадкоємці першої черги: [PERSON] - чоловік померлої, [PERSON] - син померлої, [PERSON] - син померлої, [PERSON] - син померлої. Спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини (ч.3 ст. 1268 ЦК України) не подавали, а тому всі спадкоємці мають право спадкувати в рівних частках (а.с.28). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], як на час смерті спадкодавця так і на даний час, зареєстровані в житловому будинку по [ADDRESS], але фактично з 2006 року, тобто з часу придбання спадкодавцем цього житлового будинку, за вказаною адресою не проживали. Особисті речі відповідачів в житловому будинку відсутні, вони мають інше постійне місце проживання, а саме в Російській Федерації, наміру приймати спадщину не виявили, що свідчить про відсутність інтересу відповідачів до об'єкту спадщини. Дані обставини підтверджуються домовою книгою, розпочатою 04.04.2014 р. (а.с.19-21), Довідкою про проживання, виданою Марківською селищною радою Марківського району Луганської області від 22.08.2016 р. за №3262, згідно до якої за адресою [ADDRESS] фактично проживав [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - тимчасово не проживають (а.с.29). Даний факт також підтверджують свідки [PERSON], [PERSON], письмові пояснення яких були досліджені судом в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] зазначив, що він є сусідом [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS]. Він підтверджує, що його брати [PERSON] та [PERSON] з 2006 року не проживають за вищезазначеною адресою, оскільки мешкають в Росії (а.с.77). Аналогічні письмові пояснення надала свідок [PERSON](а.с.79). Таким чином суд встановив, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем не проживали, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк не подавали (згідно з відповіддю державного нотаріуса Ченакал О.Є. від 12.02.2019року №81/02-14, за даними Алфавітної книги обліку спадкових справ, спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] не заводилась. а.с.59), а тому вважаються такими, що спадщину не прийняли. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На підставі п.230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882 поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. У разі недосягнення згоди поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, належним кожному із спадкоємців за законом або заповітом. Згідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Згідно із ст. 1278 Цивільного кодексу України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців маєправо на виділ його частки в натурі. На підставі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1278 ЦК України встановлює презумпцію рівності часток спадкоємців, яка може бути спростована лише заповітом. Вона не дозволяє спадкоємцям поділити спадщину на свій розсуд, одержавши при поділі частку меншу від встановленої законом або заповітом, а вимагає проведення поділу у суворій відповідності із спадковими частками. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved