Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем, [PERSON], перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] року народився син - [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дитини і матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість. Крім того, вона потребує коштів на особисте утримання, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку. В зв'язку з цим позивач змушена звернутись до суду з зазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня народження сина; стягнути з відповідача на її користь аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином трьох років. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про оспорювання батьківства, в якому він просив суд виключити з актового запису № 756 від 14 травня 2013 року, зробленого відділом ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ у Київській області, запис про його батьківство щодо [PERSON]. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2014 року зустрічний позов було об»єднано з первісним позовом. В відкритому судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] підтримала свої позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі та просила їх задоволити, а також позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в суді позовні вимоги за первісним позовом визнав частково та позовні вимоги за зустрічним позовом не підтримав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновків, які мотивує наступним чином. В суді встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданим 24.11.2012 року відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. На даний час шлюб між сторонами розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014 року, що підтверджується поясненнями сторін. Перебуваючи у шлюбі, сторони проживали окремо, так як спільне життя між ними не склалося. Сторони являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER], виданим 14.05.2013 року ВДРАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. В суді, також, встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на утриманні матері, яка бажає офіційно отримувати аліменти на утримання дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Спільне життя між сторонами не склалося, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, позивач не може самостійно утримувати дитину. В даний час позивач не працює, здійснює догляд за дитиною до трьох років, яка проживає разом з нею. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і тому відповідач як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в зв'язку з чим позов підлягає частково задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач не працює, здійснює утримання малолітньої дитини до 3-х років і потребує матеріальної допомоги, відповідач матір дитини не утримує, хоча має таку можливість. Що стосується розміру стягнення аліментів, то суд враховує, що позивач утримує дитину одноособово, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач здатний утримувати дитину та матір дитини та проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання позивача, до досягнення дитиною трьох років не заперечує. Відповідно до вимог ст. 191 СК України позов підлягає задоволенню не з часу народження дитини, а з часу подачі позову до суду. Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню частково. В зустрічній позовній заяві та в відкритому судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом [PERSON] зазначив, що з дружиною [PERSON], перебуваючи у шлюбі, проживали окремо, так як спільне життя між ними не склалося. 28.04.2013 року йому стало відомо, що дружина народила сина [PERSON], батьком якого з її слів записала його. Вважав, що він не являється батьком дитини, так як сама [PERSON] заявляла, що дитина не його, в зв"язку з чим і подав зустрнічний позов. Відповідно до статті 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати батьківство до досягнення дитиною повноліття, пред»явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записвана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. 11.07.2014 року за клопотанням [PERSON] та його представника по справі була призначена судово-генетична експертиза на предмет кровного споріднення та походження [PERSON], [INFO] від [PERSON], [INFO]. Згідно висновку експерта № 314 від 17.10.2014 року Київського міського бюро судово-медичної експертизи встановлено, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. В відкритому судовому засіданні [PERSON], в зв"язку з викладеними обставинами позов не підтримав, так як з"ясувалося, що дитина його. В зв»язку з вищевикладеним, суд вважає, що зустрічний позов до задоволення не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] на користь держави судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial