Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

08 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просить визнати відповідачів [PERSON] , 1981 року народження, та її неповнолітнього сина [PERSON] , 2013 року народження, а також [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] . Вказана квартира перебуває у власності територіальної громади м.Жовті Води. В квартирі зареєстровані вона, як наймач, а також її син - [PERSON] , дочка [PERSON] , та її діти [PERSON] і [PERSON] В зазначеній квартирі вона, як наймач, не проживає та не користується з 2004 року, проживає за адресою [ADDRESS] . Дочка [PERSON] не проживає в квартирі та не користується нею, як і її дочка [PERSON] , з 2002 року. В 2013 році у [PERSON] народився син [PERSON] , який був зареєстрований за місцем реєстрації матері. З 2015 року [PERSON] зі своїм чоловіком та дітьми проживають в Германії , мають посвідку на проживання, забезпечені роботою та житлом і наміру повертатись до м.Жовті Води не мають. Син позивачки [PERSON] не проживає в квартирі та не користується нею з 2012 року. Фактично він проживає в Росії та не має наміру повертатися до м.Жовті Води. Оскільки позивач та члени її сім`ї в даному житловому приміщенні не проживають, у даній квартирі утворились борги, які вона не має змоги погасити. За таких обставин позивач звернулась до Жовтоводської міської ради з тим, щоб повернути вказану квартиру у розпорядження територіальної громади. При цьому вона має намір знятися з реєстрації у даній квартирі і просила, щоб міська рада визнала відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Однак, їй було роз`яснено, що міська рада не має бюджетних коштів для звернення до суду. За таких обставин позивач була змушена звернутись до суду із вищезазначеним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] , повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, подала до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які викликались шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України у судове засідання не з`явились, відзиву щодо позову не надали. Від третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради до суду надійшли пояснення, в яких представник просить за наявними у справі доказами прийняти відповідне рішення, не порушуючи прав та інтересів малолітньго [PERSON] , [INFO] . В своїх поясненнях орган опіки та піклування зазначає, що оскільки дитина не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання у квартирі є поважними, а тому і відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування квартирою. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про слухання справи у спосіб, передбачений законом, та з огляду на те, що відповідачі не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280, 281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору найму жилого приміщення від 25 січня 1985 року [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1/1-5106 від 01.10.2019 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради у спірній квартирі окрім позивача [PERSON] , зареєстровані проживаючими її син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та онуки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.10.2019 року, підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, що громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її діти: [PERSON] , 2000 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, не проживають за адресою: [ADDRESS] . Не проживають: [PERSON] з дітьми - з 2002 року, [PERSON] - з 2004 року, [PERSON] - з 2012 року. Квартирою не користуються, квартира пустує, постійно зачинена. При цьому як зазначено в акті жильці вказаної квартири проживають - [PERSON] в Росії, [PERSON] з дітьми в Німеччині, [PERSON] за іншою адресою в м.Жовті Води (а.с.9). Відповідно до засвідченого перекладу з німецької мови [PERSON] [INFO] зареєструвала шлюб 12.05.2017 року з [PERSON] в м.Грос-Герау, Федеративна Республіка Німеччина (а.с.10, 11). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.07.2017 року, виданого Жовтовдським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] змінила побатькові на « [PERSON] » (а.с.22). Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України наймач, або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщення при умові, що вони не проживають в ньому без поважних причин більше шести місяців. Згідно з нормами ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Із роз`яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. В даному випадку суд обґрунтовано вважає, що відповідачі добровільно більш ніж понад 6 місяців залишили вищезазначену квартиру і не проживають в ній без поважних причин, проживають в інших країнах, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами. Що стосується малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , який також зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Беручи до уваги той факт, що [PERSON] , [INFO] не досяг 10 років, за місцем реєстрації в квартирі не проживає, а також і той факт, що позивачем не створюються перешкоди у користуванні спірною квартирою, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання його таким, що втратив право на користування вищезазначеним житлом. Частиною 2 статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Залишаючи за малолітнім [PERSON] , [INFO] , право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] , визнаючи його матір такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім виняткових обставин. Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. З наданих суду доказів вбачається, що неповнолітня дитина з батьками виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, у спірній квартирі не проживає понад 1 рік. Враховуючи наведене, оцінюючи надані по справі докази та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, визнавши [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, на користь позивачки з відповідачів має бути стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved