Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, та згідно з уточненими позовними вимогами просила шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 14.02.2015 року, актовий запис №35, між [PERSON] та [PERSON] розірвати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не меншу 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх його доходів, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач у позові вказала, що 14.02.2015 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Це її другий шлюб. За час перебування в шлюбі у них народилася спільна дитини [PERSON], [INFO]. Від першого шлюбу у позивача є син [PERSON], [INFO]. До шлюбу вони з чоловіком були ледве знайомі, що не дало їм добре пізнати одне одного. Після народження сина почали виникати конфлікти. Починаючи з моменту повернення відповідача із зони антитерористичної операції, наприкінці весни 2016 року, він перестав бути чутким до оточуючих та близьких людей, майже кожного дня лається на позивача та дітей. Відповідач проявляв неповагу до позивача, нерідко мали місце прояви безпідставної агресії, дозволяв собі підіймати на мене руку. Протягом останнього року позивач намагалася говорити з відповідачем про їхні особисті сімейні проблеми, пропонувала спокійно вирішувати їх, однак ніяких результатів це не дало. В результаті їхніх розмов позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхньої спільної дитини. Просить суд не надавати їм строків для примирення у звязку з тим, що воно неможливе, будь-які почуття, що забезпечували збереження шлюбу на сьогоднішній день між ними відсутні. Крім того, між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. В даний час чоловік не виконує належним чином обовязки утримувати родину і позивача як дружину, не надає належної матеріальної допомоги, взагалі не дає грошей в сімю, що ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище, так як в даний час вона не працює і знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Інших дітей у відповідача немає. Утримань за виконавчими документами щодо аліментів з нього не здійснюється. Відповідач працює у фірмі ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» на посаді плавильника і має можливість надавати допомогу як на утримання неповнолітньої дитини, так і на утримання позивача, так як має середній заробіток близько 6500 гривень. Позивач в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, однак надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заяв, зауважень, додаткових клопотань не має. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача з врахуванням уточнень підтримує у повному обсязі, заяв, зауважень, додаткових клопотань не має. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ У судовому засіданні встановлено, що 14.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис №35, під час якого у них народилася дитина [PERSON], [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено актовий запис №218. Малолітня дитина проживає з позивачкою, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно\~\~до\~ст. 112 ч.2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають її\~\~наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно п.17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані брати участь в утриманні неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України врегульовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006\~\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VIII, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 84 та 91 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено право жінки, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Вказане право на утримання жінка має не залежно від того, чи вона працює, від її матеріального становища, подальшого розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, зважаючи, що відповідач працює у фірмі ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» на посаді плавильника, отримує регулярний дохід, враховуючи задовільний стан здоровя відповідача, відсутність інших дітей та осіб, які перебувають у нього на утриманні, визнання позову, суд вважає\~за можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не меншу 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви - з 20.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх його доходів, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду з 20.07.2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку. Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму. Крім того, при визначенні судом аліментів, що будуть стягуватись з відповідача на користь дитини до досягнення ним повноліття, суд керувався правом дитини на достатній життєвий рівень, гарантований ст.8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» та виходячи із принципу рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, закріпленому у ст.141 Сімейного кодексу України. Судом також враховано вимоги ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. У разі подальшої зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, відповідно до ст. 192 вказаного Кодексу сторони мають право звернутися із позовом про зміну розміру аліментів до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України\~покладаються на відповідача та розподіляються у відповідності до частини 1 цієї статті. За змістом частини 3\~статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Outcome: approved