Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

09.12.2020 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідача таким, що втрати право користування житловим приміщенням, а саме, житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку разом разом із позивачем зареєстровані його діти: [PERSON] , 1964 р.н. (син); [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1982 р.н. Відповідач [PERSON] без поважних причин фактично не проживає за місцем своєї реєстрації на протязі десяти років, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні будинку не бере. Особистих речей відповідача в будинку не має. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ніхто з членів сім`ї не чинить. Через реєстрацію відповідача в будинку, позивач позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатись належним йому майном, змушений сплачувати за відповідача комунальні послуги, позбавлений можливості оформити субсидію. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 21.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] у поданій заяві зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, які передбачають можливість ухвалення заочного рішення. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення судового розгляду, письмових пояснень з приводу поданого позову до суду не подавали. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Оголошення про виклик відповідача розміщено з додержанням вимог, передбачених частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно довідки Зміївської міської ради від 16.12.2020 за № 1419/02-19, адресою зареєстрованого місця проживання відповідача значиться: [ADDRESS] (а. с. 20). Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16.08.1993 р.н. [PERSON] продав [PERSON] будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] (а. с. 9) З копії державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯМ № 393518) вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Соколівської сільської ради № 44 від 22.09.1995 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 10). Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується копією технічного паспорту КП "Зміївське БТІ" від 13.01.2014 (Інвентарна справа 235, реєстровий № 2-171) (а. с. 11 - 13). Згідно довідки Соколівської сільської ради від 23.11.2020 № 615, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (син) (а. с. 15). Згідно акту обстеження № 15, складеного депутатом Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області Руденко О.В. в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації більше 10 років (а. с. 14). Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже, реєстрація відповідача у спірному будинку порушує право [PERSON] як власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відтак є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved