Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що 03 січня 2010 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно житловий будинок та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. Крім неї спадкоємцем за законом є ї сестра [PERSON], разом з якою вони уклали у нотаріуса договір про розподіл спадкового майна, згідно якого позивачці переходять у власність земельна ділянка площею 2.1093 га, кадастровий номер 6821884500:03:001:0008 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 2.07 га, кадастровий номер 6821884500:03:001:0009, яка належала матері позивачки [PERSON] та, яку успадкував батько, однак не встиг оформити своїх спадкових прав, оскільки помер. Під час видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки встановлено, що відділ Держгеокадастру у Дунаєвецькому районні не може видати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оскільки кадастровий номер 6821884500:03:001:0009 був повторно присвоєний на земельну ділянку іншій громадянці, а тому звертається до суду. Представник позивачки - [PERSON] до судового засідання подала заяву, у якій просить розгляд справи провести у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному розмірі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та треті особи не зявились, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03 січня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БВ №129941. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. Крім позивачки спадкоємцем є також її сестра, з якою вони уклали у нотаріуса договір про розподіл спадкового майна, згідно якого позивачці переходять у власність земельні ділянки площею 2.1093 га, кадастровий номер 6821884500:03:001:0008 та 2.07 га, кадастровий номер 6821884500:03:001:0009, що знаходяться на території [PERSON] сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації від 27.10.2004 року №666/2004 [PERSON] власниці сертифіката серії ХМ № 069444 надано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради площею 2.07 га. Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі від 18.02.2016р. № Р-342/0 325/6 16, земельна ділянка, яка була надана у власність [PERSON] посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ\~№\~069444 від 24.02.2005 року, кадастровий номер 6821884500:03:001:0009, був повторно присвоєний на земельну ділянку [PERSON], яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №165451 від 23.10.2009р., та перебуває в національній кадастровій системі. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої. Згідно до ст.ст. 25 ч.4, 346 ЦК України, право власності не може бути оформлено на померлого. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємицею за законом і має право на оформлення спадщини та відповідного права власності на спадкове майно. Статтею 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку позивачка набула права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивачка не може, оскільки кадастровий номер 6821884500:03:001:0009, який вказаний в Державному акті на право власності на землю на ім"я [PERSON] серії ХМ №069444, був помилково повторно присвоєний на земельну ділянку [PERSON] Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних та на право власності і право постійного користування землею» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.99р. №43 виправлення в державних актах не допускаються. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ №069444 кадастровий номер 6821884500:03:001:0009 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010575300330 на імя [PERSON] порушує право власності позивачки на землю, оскільки вона є спадкоємицею за законом і має право на оформлення спадщини та відповідного права власності на спадкове майно. А тому позовні вимоги є обґрунтовані.

Outcome: approved