Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

04 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом за пошкоджений торгівельний об'єкт комерційної нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS], у розмірі 759806 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 24 січня 2015 року в результаті терористичного акту (обстрілу військовою зброєю) на території МКР «Східний» міста Маріуполя було зруйновано торгове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Того ж дня, комісією уповноважених представників влади було складено акт про пожежу, де вказано, що в результаті вибуху, що стався внаслідок артобстрілу, було знищено крамницю непродовольчих товарів «[INFO]», розташованої за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час Управлінням СБУ в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22015050000000047 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 258 КК України. В ході розслідування її було залучено в якості потерпілої. Згідно договірної ціни відновлення торгівельного павіотйону ФОП [PERSON] вартість відновлення Торгівельного приміщення складає 759806 гривень. Таким чином, в результаті терористичного акту, що стався в період проведення антитерористичної операції, позивачка була позбавлена свого манйа: нежилого приміщення, розташованого аз адресою: [ADDRESS]. Вважає, що на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної позивачу терористичним актом необхідно провести за рахунок коштів Державного бюджету України, бо обов'язок відшкодувати завдану шкоду в такому випадку покладається на державу. Додавала, що уряд України є найвищим органом у системі виконавчої влади, а розпорядником коштів державного бюджету країни є казначейська служба. Зазначала при цьому, що встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, або наявність щодо них обвинувального вироку, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». На підставі наведенного, враховуючи, що її права досі не відновлено, незважаючи на неодноразові звернення до державних органів та органів місцевого самоврядування, просить позовні вимоги задовольнити. Після проведення судової оціночно-будівельної експертизи, позивачкою було надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої вона просила відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом за пошкоджений торгівельний об'єкт комерційної нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS], у розмірі 888715 гривень, а також судові витрати, пов'язані із проведенням судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3000 гривень. В обґрунтування посилалася на висновок судової оціночно- будівельної експертизи від 21 березня 2017 року, відповідно до якого розмір спричиненої їй в результаті пошкодження 24.01.2015 року об'єкту нерухомості шкоди, станом на теперішній час складає 888715 гривень. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності, підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Будучи раніше присутня у судовому засіданні представник Кабінету Міністрів України Горустович О.О., діюча на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення заявлених позивачкою вимог, вважаючи їх недоведеними та такими, що не піддягають задоволенню. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. У письмових запереченнях зазначено, що Кабінет Міністрів України є неналежним відповідачем, бо відповідно до ст. 4 Закону «Про боротьбу з тероризмом» КМУ лише здійснює організацію боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами в межах його компетенції. Також вказували, що механізм реалізації ст. 19 вказаного Закону здійснюється через прийняття Верховною Радою України відповідного закону, якого не було прийнято. При цьому КМУ не затверджує держаний бюджет України та не є його розпорядником. Також вказано, що позивачка у своєму позові не зазначає особу, яка повинна відшкодувати шкоду. Кабінет Міністрів України не є заподіювачем шкоди злочином, тому не може відповідати за таку шкоду замість винної особи. Для відшкодування майнової шкоди необхідно наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б*одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Не погоджувались також із локальним кошторисом, складеного ФОП [PERSON], відповідно до якого зазначена договірна ціна на відновлення торгівельного павільйону пошкодженого об'єкта. На підставі викладеного просили у задоволенні позову [PERSON] повністю відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення (торговий павільйон) [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 березня 2006 року Маріупольською міською радою (а.с. 20,21). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2009 року, цільове призначення вказане: для обслуговування магазину продовольчих та непродовольчих товарів та кафетерію (а.с. 15). Як вбачається з акту про пожежу від 25 січня 2015 року, складеного комісією у складі старшого інспектора та інспектора відділення пожежної безпеки 3 державного пожежно- рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області, 24 січня 2015 року пожежею повністю знищено крамниця непродовольчих товарів «[INFO]», розташована за адресою: [ADDRESS]. Причина пожежі встановлена: вибух внаслідок артобстрілу, (а. с. 12). Судом встановлено, що позивачка зверталася до Маріупольської міської ради та Донецької обласної державної адміністрації з приводу відшкодування спричиненої їй 24 січня 2015 року шкоди знищенням належного їй нежитлового приміщення. Проте у цьому їй було відмовлено з посиланнями на невизначеність законами органу державної влади відповідального за відшкодування шкоди в даному випадку та відсутністю державних програм щодо компенсації втрат, понесених населенням через терористичні акти. Також заявнику повідомлено, що з резервного фонду було виділено кошти лише для допомоги особам, які отримані ушкодження, а також сім'ям загиблих (а. с. 48, 49, 50). За даними, які містяться в листі СВ Управління служби безпеки України в Донецької області від 02 березня 2017 року, слідчим відділом УСБУ в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22015050000000047 від 24 січня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 258 КК України. За вказаним провадженням 17 березня 2015 року [PERSON] залучена у якості потерпілої у зв'язку із пошкодженням в результаті вищезазначеного обстрілу належного їй нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На даний час досудове розслідування у кримінальному упровадженні триває (а. с. 146, 157). При цьому за відомостями вказаного досудового розслідування було встановлено, що було здійснено артилерійський обстріл мікрорайону «Східний» Орджонікідзевського району міста Маріуполя 24 січня 2015 року, внаслідок якого 30 осіб загинули, отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості не менш 119 осіб, пошкоджені житлові будинки та нежитлові приміщення, ринки Київський та Денис (а.с.а.с. 57,147-148). Згідно договірної ціни на відновлення Торгівельного павільйону ФОП [PERSON] саном на 30 березня 2016 року вартість відновлення Торгівельного приміщення складає 759806 гривень (а.с. 22-44). Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи, складеного 21 березня 2017 року судовим експертом [PERSON], розмір шкоди завданої [PERSON], в результаті пошкодження 24 січня 2015 року об'єкта комерційної нерухомості, що розташований за адресою: Донецька область [ADDRESS], з урахуванням даних, що зафіксовані у звіті про оцінку ПП «Центр експертних послуг» від 15 червня 2015 року, та по кошторисному розрахунку ФОП [PERSON], станом на теперішній час складає 888715 гривень (а.с. 159-180). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. „ Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивачка посилалася на те, що така завдана їй внаслідок подій, які відбувалися на території м. Маріуполя 24 січня 2015 року, а саме, внаслідок обстрілу житлових районів міста в період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2914. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р місто Маріуполь Донецької області, відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - статтею 19 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи. Згідно зі статтею 85 Кодексу цивільного захисту України відшкодування матеріальних збитків постраждатим внаслідок надзвичайних ситуацій здійснюється у порядку, визначеному законом. t Згідно статті 19 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону. Беручи до уваги висновок судової оціночно-будівельної експертизи, складений 21 березня 2017 року судовим експертом [PERSON], суд вважає, що позивачкою па підтвердження своїх вимог надано належний доказ щодо розміру спричиненої їй шкоди. Суд звертає увагу на те, що встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, виходячи з системного анаїізу статей 1,11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст.19 цього Закону, якою передбачено наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, яким заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Щодо доводів представника відповідача про те, що Державним бюджетом України не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, то суд не приймає ці доводи, як такі, що не відповідають правовій позиції Європейського суду з прав людини, зазначеній у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», де Європейський суд з прав людини зазначив, що він не приймає аргумент Уряду щодо відсутності відповідних бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Аналізуючи вищевикладене, суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди, заподіяної терористичним актом за пошкоджений торгівельний об'єкт комерційної нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS], у розмірі 888715 гривень. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивачки судові витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи, що підтверджено відповідною квитанцією (а с. 185), у розмірі 3000 гривень.

Outcome: approved