Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом і вказав, що 11 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір №VIV9A800000793, згідно з яким відповідач отримала кредит у сумі 30790,02 доларів США для придбання автомобіля, реєстрації предмета застави та оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язалась сплачувати відсотки у розмірі 16,92% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 896,59 доларів США в момент видачі кредиту, винагороду за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати в сумі 0,60% від суми наданого кредиту та винагороду за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст. 15.9 договору. В якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за даним договором відповідач надав позивачу в заставу автомобіль "Toyota RAV 4" 2006 року випуску. Представник позивача зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банкові грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 03 вересня 2014 року виникла заборгованість в сумі 15390,63 долара США за кредитом, 2,49 долара США по процентам, 1184,39 доларів США по пені, а також штрафи відповідно до договору:19,95 долари США фіксована частина та 828,88 долари США - процентна складова. Представник позивача в позовній заяві і в судовому засіданні просив суд стягнути 218352,01 грн. заборгованості за кредитно-заставним договором №VIV9A800000793 від 11 вересня 2008 року з відповідача на користь банку, а також судові витрати в сумі 2183,52 грн. Відповідач та її представник позов визнали частково. Відповідач пояснила, що вона дійсно уклала вищезазначений договір з банком для придбання автомобіля, який є предметом застави. На даний час предмет застави реалізований, тому застави нема. Станом на день розгляду справи відповідач сплатила банку 15399,39 доларів США. Представник відповідача зазначив, що відповідно до умов договору позичальник повертає кредит банку у вигляді щомісячних платежів, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором, а також сторонами встановлено позовну давність тривалістю 5 років по вимогах про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, пені, штрафу. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованість за кредитним договором розрахована з жовтня 2008 року по 03 вересня 2014 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 17 вересня 2014 року. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з "11 по 15" числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із зобов'язань. Отже, у позивача виникло право на стягнення з відповідача заборгованості за кредитом лише в період з 17 вересня 2009 року по 17 вересня 2014 року, тобто у межах 5-річного строку позовної давності. За цей період сума заборгованості за кредитом згідно розрахунку складає 11243,82 доларів США. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом за період з 16 жовтня 2008 року по 17 вересня 2009 року позивач звернувся поза межами строку позовної давності і сума заборгованості, яка складає згідно з розрахунком за цей період - 4146,81 доларів США - не підлягає стягненню у зв'язку зі спливом строку, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Щодо вимог про стягнення пені, згідно з ч.2 ст. 258 ЦК України застосовується позовна давність в один рік. А з розрахунку представника позивача видно, що пеня нарахована за період з 21 жовтня 2008 року по 03 вересня 2014 року, тобто понад рік. Розмір пені за останні 12 місяців перед зверненням до суду становить 49,33 долари США, а тому саме така сума пені підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та пені. Таким чином, відповідач визнала позов в частині стягнення з неї на користь позивача 11243 доларів США заборгованості за кредитом, яка нарахована в межах 5-річного строку позовної давності, 49,33 долари США пені, що нарахована за останні 12 місяців перед зверненням з позовом до суду, тобто за період з 17 вересня 2013 року по 17 вересня 2014 року та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2,49 долара США, а всього на суму 11294,82 долара США, що еквівалентно 141524,09 грн.. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як видно з матеріалів справи, 11 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір кредитно-заставний договір №VIV9A800000793, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 30790,02 доларів США для придбання автомобіля, реєстрації предмета застави та оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язалась сплачувати відсотки у розмірі 16,92% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 896,59 доларів США в момент видачі кредиту, винагороду за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати в сумі 0,60% від суми наданого кредиту та винагороду за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст. 15.9 договору. В якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за даним договором відповідач надав позивачу в заставу автомобіль "Toyota RAV 4" 2006 року випуску (а.с.12-24). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). У зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за вищезазначеним договором станом на 03 вересня 2014 р. по підрахункам банку виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту в сумі 15390,63 доларів США, по сплаті відсотків в сумі 2,49 доларів США, заборгованість по пені в сумі 1184,39 доларів США, а також заборгованість по штрафам: 19,95 доларів фіксована частина та 828,88 доларів США. Як видно з розрахунку, загальна сума заборгованості за договором за період з 21 жовтня 2008 року по 03 вересня 2014 року становить 17426,34 доларів США, що станом на 03 вересня 2014 року еквівалентно 218352,01 грн. (а.с.4-10). Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з п.13.11 кредитно-заставного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років (а.с.20). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 06 листопада 2013 року, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім цього, в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 19 листопада 2014 року зазначено, що оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотриманням боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, позовні вимоги представника позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту за період з 16 жовтня 2008 року по 17 вересня 2009 року, який лежить поза межами п'ятирічного строку позовної давності, задоволенню не підлягають. Згідно з ч ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ст.266 цього ж Кодексу, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тому позовні вимоги щодо стягнення пені, яка нарахована позивачем до 17 вересня 2013 року в розмірі 1135,06 доларів США, не підлягають задоволенню. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. З п. 13.5, 13.6, 13. 7, 13. 8, 13.8 договору випливає, що за порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання встановлений штраф в залежності від строку порушення. Таке положення кредитного договору є таким, що порушує вимоги ст. 61 Конституції України, відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином незаконним є застосування неустойки і у виді пені, і у виді неустойки щодо одного й того самого порушення строку виконання будь-якого грошового зобов'язання відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, а саме в частині стягнення 11243 доларів США заборгованості за кредитом, яка нарахована в межах 5-річного строку позовної давності, 49,33 долари США пені, що нарахована за останні 12 місяців перед зверненням з позовом до суду та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2,49 долара США, а всього на суму 11294,82 долара США, що еквівалентно 141524,09 грн.. В іншій же частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Витрати відповідача на правову допомогу, згідно з квитанцією, складають 4000 грн.. Оскільки позов задоволений частково (на 35 %), то стягненню підлягає 1400 грн. пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таким же правилами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1415 грн..

Outcome: partial