Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 446 від 06.09.2007 року, укладений між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України». Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової економічної експертизи. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що всі обставини зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 06.09.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" ( назву змінено на ПАТ "Державний ощадний банк України") та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №446, за яким Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 25920,00 доларів США. Згідно п. 1.1 Договору про іпотечний кредит №446 Банк зобов`язався надати [PERSON] кошти в сумі 25920,00 доларів США, а остання зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 25920,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,8 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 01.12.2008 року між Банком та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №446 від 06.09.2007 року, за яким сторони домовились внести зміни до п. 1.1 Кредитного договору №446 від 06.09.2007 року та викласти його в наступній редакції: " 1.1 Банк зобов`язується видати відповідачу на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 25920,00 доларів США, а відповідач зобов`язується прийняти належним чином використати та повернути кредит в сумі 25920,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором". 02.04.2010 року між Банком та [PERSON] укладено додатковий договір №2 до Договору про іпотечний кредит №446 від 06.09.2007 року, за яким сторони домовились внести зміни до першого речення п. 1.5 Кредитного договору від 06.09.2007 року та викласти в наступній редакції: "1.5 Позичальник зобов`язується щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 306,54 дол. Всі інші умови договору про іпотечний кредит №446 від 06.09.2007 року не передбачені даним додатковим договором, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання. Даний додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та є невід`ємною частиною договору про іпотечний кредит №446 від 06.09.2007 року". Ці обставини підтверджуються копіями зазначеного договору про іпотечний кредит, копіями додаткових угод. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд враховує той факт, що наявність кредитних зобов`язань сторонами не оспорювалась. [PERSON] позов подано більше ніж через 10 років після укладення Договору кредиту і Додаткових угод до нього. Суд бере до уваги, що в момент підписання договору та додаткових угод [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами договору, нею не доведено жодними належними доказами того, що банк не надав їй як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування повної інформації про умови кредитування та детальний розпис загальної вартості кредиту. Згідно ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони, а саме банк та позичальник, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і зовнішній вираз волі відповідає внутрішній. Правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. З тексту спірного іпотечного договору вбачається, що такий містять всі істотні умови, погоджені сторонами договору між собою. Таким чином, [PERSON] не наведено жодних належних аргументів, які б підтверджували несправедливість спірного договору, суперечність його змісту вимогам закону, а тому суд приходить до висновку, що такий договір відповідає ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Висновок експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 13.11.2017 року, який наданий позивачем, висновків суду не спростовують. Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належно їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена згідно ст. 258 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. У даному разі строк позовної давності не сплинув, оскільки відповідно до кредитного договору строком виконання зобов`язання зазначено 05.09.2027 року, а позивач звернувся до суду 30.11.2017 року. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed