Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У січні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до Крижопільської селищної ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Позивач [PERSON] зазначав, що працює водієм у філії "Крижопільський райавтодор" дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України". 06.12.1997 року йому та членам його сім'ї за рішенням профспілкового комітету філії була виділена квартира в незавершеному будівництвом 4-квартирному будинку. З причини відсутності коштів у підприємства для завершення будівництва, позивачі зобов'язалися за власні кошти завершити будівництво і зробили всі необхідні будівельні роботи і з того часу проживають в даній квартирі, яка розташована на першому поверсі двоповерхового будинку і складається з 4-х кімнат житловою площею 53,6 кв. м, у тому числі: кімната 1 площею 17,2 кв. м, кімната 2 площею 14,8 кв. м, кімната 3 площею 10,9 кв. м, кімната 4 площею 10,7 кв. м, кухні площею 18,3 кв. м, санвузла площею 5,3 кв. м, коридору площею 4,9; 5,5; 1,7 кв. м, входу до підвалу площею 4,6 кв. м, веранди площею 6,5 кв. м, кладової площею 1,6 кв. м, котельні площею 2,1 кв. м, лоджії площею 4,0 кв. м, ? частини сараю у підвалі А/під, гаража "Б-1". Позивач [PERSON] звертався до Крижопільської селищної ради із заявою щодо надання вказаної квартири у постійне користування, однак, отримав відповідь про те, що неможливо надати ордер, так як квартира не прийнята до відомчого чи державного житлового фонду. З моменту вселення дана квартира не вибувала з їх володіння і до сьогоднішнього дня вони продовжують користуватися, проживати в ній та сплачувати всі необхідні комунальні платежі, як власники даної нерухомості. З урахуванням вищезазначеного, вважає, що він та його сім'я набули права власності в силу набувальної давності, оскільки безперервно володіють даним нерухомим майном уже більше 10 років. Посилаючись на зазначені обставин, просив визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], загальною площею 108,1 кв. м, яка складається із житлової кімнати 1 площею 17,2 кв. м, житлової кімнати 2 площею 14,8 кв. м, житлової кімнати 3 площею 10,9 кв. м, житлової кімнати 4 площею 10,7 кв. м, кухні площею 18,3 кв. м, санвузла площею 5,3 кв. м, коридору площею 4,9; 5,5; 1,7 кв. м, входу до підвалу площею 4,6 кв. м, веранди площею 6,5 кв. м, кладової площею 1,6 кв. м, котельні площею 2,1 кв. м, лоджії площею 4,0 кв. м, ? частини сараю в підвалі А/під, гаража "Б-1". В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав заяву про слухання справи без його участі, проти позовних вимог позивачів не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 325 ЦК України суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до протоколу № 9 засідання профспілкового комітету Крижопільського райДШ про поділ квартир у чотирьохквартирному будинку було розподілено квартири у незавершеному чотирьохквартирному житловому будинку Крижопільської районної шляхової ремонтно-будівельної дільниці, що розташований за адресою: [ADDRESS], працівникам, в тому числі позивачу [PERSON] та зобов'язано його завершити будівництво будинку за власний рахунок. Позивач та його сім'я користується квартирою, яка складається з чотирьох кімнат, а саме: житлової кімнати 1 площею 17,2 кв. м, житлової кімнати 2 площею 14,8 кв. м, житлової кімнати 3 площею 10,9 кв. м, житлової кімнати 4 площею 10,7 кв. м, кухні площею 18,3 кв. м, санвузла площею 5,3 кв. м, коридору площею 4,9; 5,5; 1,7 кв. м, входу до підвалу площею 4,6 кв. м, веранди площею 6,5 кв. м, кладової площею 1,6 кв. м, котельні площею 2,1 кв. м, лоджії площею 4,0 кв. м, ? частини сараю в підвалі А/під, гаража "Б-1". Будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі філії "Крижопільський райавтодор". Позивачі зареєстровані у [ADDRESS] та сплачують житлово-комунальні послуги. Обгрунтовуючи позов, позивач [PERSON] посилався на те, що з моменту вселення в квартиру [ADDRESS] не вибувала з його володіння і до сьогоднішнього дня він зі своєю сім'єю продовжують користуватися, проживати в ній та сплачують усі необхідні комунальні платежі, як власники даної нерухомості, а тому відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України набули право власності в силу набувальної давності, оскільки безперервно володіють даним нерухомим майном уже більше 10 років. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанова від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина 3 статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи за набувальною давністю квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], безперервно володіють нею з 1999 року, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ними право спільної сумісної власності в рівних долях у порядку набувальної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved