Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

01.02.2018р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до Мізяківської сільради, де просить встановити факт прийняття ним спадщини залишеної після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] в селі Павленки Калинівського району Вінницької області; визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], який згідно Технічного паспорту, виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 10.01.2018р. складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 28,4кв.м., житловою площею 6,7кв.м., інвентаризаційною вартістю 7818грн. та земельну частку (пай) розміром 1,27га. в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) за серією [NUMBER], вартістю 34689грн., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] в селі Павленки Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] в селі Павленки Калинівського району Вінницької області після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної частки (паю) розміром 1,27га. в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Мізяківської сільради. Він прийняв спадщину, оскільки на момент смерті матері, вступив у володіння спадковим майном, так як доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, через що вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач - представник Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області в підготовче засідання також не з'явився, проте згідно заяви, наявної в матеріалах справи, позовні вимоги визнає та просять справу розглянути за його відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положенням ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у відповідності до п.п.1, 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно положень ч.1 ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть за серією [NUMBER], виданим [INFO] Мізяківською сільською радою Калинівського району Вінницької області. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері, що випливає з Свідоцтва про народження за серією [NUMBER], виданого повторно 16.01.2018р. Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Належне останній спадкове майно позивач фактично прийняв у відповідності до вимог ст.549 ЦК України (в редакції 1963р.), оскільки вступив у його володіння, доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку. Інші спадкоємці згідно матеріалів справи відсутні. Чоловік померлої [PERSON] помер [INFO], про що свідчить Свідоцтво про смерть за серією [NUMBER], видане 03.05.1995р. Мізяківською сільською радою Калинівського району Вінницької області. Проте, оформити спадщину на вищевказане майно після смерті матері в Калинівській державній нотаріальній конторі, по місцю відкриття спадщини, не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області за вих. № 949 від 28.12.2017р., власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], є [PERSON] згідно погосподарської книги № 12. Рік забудови - 1954р. Відповідно до Технічного паспорту, виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 10.01.2018р. зазначене домоволодіння складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 28,4кв.м., житловою площею 6,7кв.м., інвентаризаційною вартістю 7818грн. Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз'яснень ,викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно до положень ч.ч.1-4, 9, 10 ст.5 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції 1992 року). Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. За Сертифікатом на право на земельну частку серії [NUMBER] від 19.08.1997р., [PERSON], яка проживає в селі Павленки Калинівського району Вінницької області, на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 29.07.1997р. № 228, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Діброва», розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до листа Відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за вих. № 0-2-0.181-25/124-18 від 22.01.2018р., вартість даної земельної частки (паю) складає 34689грн. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. За відсутності настання зазначених юридичних фактів у їх сукупності, до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай). Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved