Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

04.09.2014 року ПАТ ''Дельта Банк'' звернулось з позовом до [PERSON] (а.с.2-4,28), в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006 року станом на 26.08.2014року у розмірі 602269грн.58 коп., посилаючись на невиконання [PERSON] умов кредитного договору; також банк просив стягнути на його користь з [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 3654 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань за укладеним кредитним договором та порушенням умов даного договору у [PERSON] виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь банку. ПАТ ''Дельта Банк'' зазначало, що 20.11. 2006 року між ВАТ ''Кредитпромбанк'' та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.37.6/8/06-КМК, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 57000 доларів США. Позичальник зобов'язувався повністю повернути заборгованість за кредитом та процентами не пізніше 19.11.2016 року. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 14,5 % річних; позичальник зобов'язувався сплачувати банку нараховані проценти за кредитом відповідно до умов кредитного договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитом; погашати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівки через касу банку або безготівковим переказом на рахунки банку за графіком, вказаним в кредитному договорі. 26.06.2013 року між ПАТ ''Кредитпромбанк'' та ПАТ ''Дельта Банк'' було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Таким чином, ПАТ ''Дельта Банк'' стверджує, що набуло право вимоги за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому, як вказує банк, станом на 26.08.2014року розмір її заборгованості за кредитним договором складає 602269 грн.58 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 577 007 грн. 71 коп., за відсотками - 25 261 грн. 87 коп. 01.10.2014року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ „Дельта Банк", ПАТ „Кредитпромбанк" (а.с.39-41), в якому просила визнати недійсними кредитний договір №49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006року та додаткову угоду до нього від 20.11.2006року, а також договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року в частині передачі (відступлення) ПАТ „Кредитпромбанк" на користь ПАТ „Дельта Банк" права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006року, посилаюсь на порушення положень законодавства, які були допущенні при їх укладенні. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.11.2014 року позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором-задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Дельта Банк" 602269 грн. 58коп. заборгованості за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006 року. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „Дельта Банк" 3654 грн. судового збору. В задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] до ПАТ „Кредитпромбанк", ПАТ „Дельта Банк" про визнання договорів недійсними -відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення вимог позову ПАТ ''Дельта Банк'' та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позову ПАТ„Дельта Банк" до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції, зокрема, в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON], апелянтом не оскаржується. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. Апелянт вказує, що відповідно до статей 514, 516, 217, 518 ЦК України, які закріплюють, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому апелянт зазначає, що суд належним чином не дослідив тієї обставини, що у ПАТ ''Дельта Банк'' відсутні підстави для стягнення з апелянта заборгованості за кредитним договором від 20.11.2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року. Апелянт вказує, що стягнувши з неї заборгованість на користь банку в розмірі, який визначено банком, суд належним чином не перевірив та не дослідив платіжних документів, які підтверджують оплату апелянтом коштів по кредитному зобов'язанню станом на 17.06.2008 року. Також апелянт заначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні заяви апелянта про застосування строку позовної давності до вимог банку, не взявши при цьому до уваги положення статей 254, 256, 267, 526, 530, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись при цьому на правові висновки Верховного Суду України, відповідно до яких перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулось це порушення. Апелянт стверджує, що у таких випадках позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали кредитної справи [PERSON], перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.11.2014року необхідно змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" з 602 269 грн.58 коп. до 59 267 грн.54 коп. та зменшивши суму стягнутого з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" відшкодування в рахунок понесених судових витрат по сплаті судового збору з 3654 грн. до 592грн.67коп. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.11. 2014 року підлягає залишенню без змін. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджені її матеріалами, що 20.11.2006 року між ВАТ ''Кредитпромбанк'' та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.37.6/8/06-КМК, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 57000 доларів США (а.с.5-10). Відповідно до п.4.4.укладеного кредитного договору, позичальник зобов'язувався повністю повернути заборгованість за кредитом та процентами не пізніше 19.11.2016 року. Відповідно до п.3 додаткової угоди № 49.37.6/8/06-КМК ДУ1 від 20.11.2006 року до вказаного кредитного договору, яка набула чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною складовою частиною кредитного договору, як визначено п.8 вказаної додаткової угоди(а.с.9-10), за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи із ставки 14,5%річних. Згідно з п.4.3. укладеного кредитного договору, позичальник зобов'язувався сплачувати банку нараховані проценти за кредитом відповідно до умов додаткових угод, а також у день повного погашення заборгованості за кредитом; повертати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівки через касу банку або безготівковим переказом на рахунки банку за графіком, вказаним у додатковій угоді. 26.06.2013 року між ПАТ ''Кредитпромбанк'' та ПАТ ''Дельта Банк'' було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.16-22), відповідно до п.2.1. якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Таким чином, ПАТ ''Дельта Банк''набуло право вимоги за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а саме, перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з грудня 2008 року, тому, за розрахунком банку, станом на 26.08.2014року розмір її заборгованості за кредитним договором складає 602269 грн.58 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 577 007 грн. 71 коп., за відсотками - 25 261 грн. 87 коп. (а.с.11). Задовольняючи заявлені позовні вимоги ПАТ ''Дельта Банк'' та стягуючи з [PERSON] на користь ПАТ „Дельта Банк" 602269 грн.58коп. заборгованості за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006 року, суд першої інстанції зазначив, що оскільки [PERSON] належним чином не виконувала умови укладеного кредитного договору, то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з неї на користь банку. Також суд першої інстанції зазначив, що заява представника [PERSON] про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до кредитного договору та додаткової угоди до нього останньою датою погашення кредиту є 21.11.2011 року. Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги заяву представника [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності та не застосував наслідки спливу позовної давності при вирішенні даного спору по суті. З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до приписів ч.3,ч.4 статті 267 ЦК України, яка регламентує наслідки спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно матеріалів справи (а.с.88-89,90-91),заява про застосування наслідків спливу позовної давності була вчинена представником [PERSON] до винесення судом рішення. Судом першої інстанції при вирішенні даного спору не враховані приписи правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі 6-169 цс 14. Відповідно до приписів ч.1 статті 360-7ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до вказаної правової позиції, висловленої Верховним Судом України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що додатковою угодою № 49.37.6/8/06-КМК ДУ1 від 20.11.2006 року до вказаного кредитного договору, яка набула чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною складовою частиною кредитного договору (а.с. 9-10), зокрема п. 5 вказаної додаткової угоди встановлено, що терміни погашення кредиту та сплати процентів позичальником визначаються згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів. Вказаний графік передбачає внесення платежів відповідними частинами кожного місяця з 15.12.2006року по 21.11.2011року. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Приймаючи до уваги, що ПАТ ''Дельта Банк'' 04.09.2014року звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4,28), а також приймаючи до уваги заяву представника [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності, яка була вчинена до винесення судом першої інстанції рішення(а.с.88-89,90-91), апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.11.2014 року необхідно змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" з 602 269 грн.58 коп. до 59 267 грн.54 коп. Розрахунок суми 59 267 грн. 54 коп. наступний: на користь банку підлягають стягненню несплачені [PERSON] платежі, які вона повинна була сплатити, відповідно - 15.09.2011року в сумі 1340 дол. США, 17.10.2011року в сумі 1340 дол. США, 21.11.2011року в сумі 1754,39 дол. США(а.с.10), а всього - 4434,39 дол. США. Виходячи з меж заявлених позовних вимог банку, який просив стягнути суму заборгованості за кредитним договором станом на 26.08.2014 року(а.с.2-4),сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь банку, становить: 4434,39 дол. США х 13,365434 (курс НБУ: 100 дол. США -1336,5434грн.) = 59267 грн.54 коп. Виходячи з даних обставин, а також з приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд також вважає за необхідне зменшити суму стягнутого з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" відшкодування в рахунок понесених судових витрат по сплаті судового збору з 3654 грн. до 592грн.67коп. Доводи апелянта відносно того, що у неї взагалі відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором, оскільки всі платежі за кредитним договором апелянтом сплачені в повному обсязі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки вказані твердження апелянта, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі. Копії квитанцій (а.с.116-153),приєднані апелянтом до апеляційної скарги, не спростовують наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Доводи апеляційної скарги відносно того, що у ПАТ''Дельта Банк''відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013року, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2013 року між ПАТ ''Кредитпромбанк'' та ПАТ ''Дельта Банк'' було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.16-21), відповідно до п.2.1. якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.Згідно витягу з додатку №1 до вказаного договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ ''Кредитпромбанк'' та ПАТ ''Дельта Банк'' від 26.06.2013року (а.с. 183), вказаний кредитний договір від 20.11.2006 року, укладений з [PERSON] міститься в переліку прав вимоги за кредитами, про що [PERSON] було повідомлено первісним та новим кредитором 04.07.2013року, як вбачається з повідомлення про відступлення (а.с. 184) та додатку А до повідомлення про відступлення (а.с. 185).Зазначений договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013року на час розгляду справи в суді є чинним. За даних обставин доводи апелянта не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що ПАТ ''Дельта Банк'' набуло право вимоги за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК. В іншій частині рішення суду першої інстанції, зокрема, в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON], апелянтом не оскаржується. На підставі положень статті 88 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на користь [PERSON] 1647грн.21 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.109) понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial