Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Бурлай Д.В. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В обґрунтування заяви посилався на ту обставину, що заявник є громадянином України, народився [INFO] в с. Велики Вікнини, Збаразького району Тернопільської області; має атестат про середню освіту Збаразької заочної середньої школи; з 1981 року заявник проживає у с. Осокорівка; в 1996 році заявнику як громадянину України було присвоєно ідентифікаційний код. У 2018 році заявник звернувся до Управління державної міграційної служби України у Херсонській області щодо оформлення паспорту громадянина України, проте отримав відмову у зв`язку з не підтвердженням належності до громадянства України. У судовому засіданні заявник підтримав заяву, просив її задовольнити. На запитання учасників судового розгляду повідомив, що дійсно з 1981 року проживає у с. Осокорівка з сестрою. Протягом цього часу на два роки виїжджав на заробітки до Республіки Молдова. Точну дату виїзду не пам`ятає, орієнтовно 1985-1987 роках, чи 1990 1992 роках. Дійсно у зв`язку із виїздом до Республіки Молдова у 1990 році знімався з військового обліку у Нововоронцовсько-Високопільському ОРВК. Паспорт втратив більше десяти років у Кривому Розі, більш точної дати не пам`ятає. Представник у судовому засіданні підтримав заяву, просив задовольнити. Зазначив, що факт постійного проживання заявника на території України 24.08.1991 року підтверджується даними Осокорівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області та свідками. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, зазначив, що жодним документом не підтверджено факт постійного проживання заявника на території України 24.08.1991 року. А дані з Нововоронцовсько-Високопільського ОРВК свідчать як раз про те, що заявник був знятий з військового обліку у 1990 році у зв`язку з виїздом до Республіки Молдова. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.12.2014 року [PERSON] народився [INFO] у с. Велики Вікнини, Збаразького району Тернопільської області. З трудової книжки заявника вбачається, що він з 01.01.1982 року по 01.01.1984 року, з 14.08.1987 року по 30.11.1990 року та з 12.07.1994 року по 17.03.1997 року працював в колгоспі «Україна» с. Осокорівка, Нововоронцовський район Херсонська область. З 30.11.1990 року по 12.07.1994 року будь-які записи про роботу у трудовій книжці відсутні. Відповідно до довідок Осокорівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 03.09.2020 року № 242/2-10 та від 21.11.2018 року № 1229 [PERSON] прописався на території сільської ради 27.11.1981 року, а в травні 1985 року вибув до Республіки Молдова. З серпня 1987 року проживає на території сільської ради по [ADDRESS] без реєстрації. З даних по господарської книги за 1984 рік, особовий рахунок № [NUMBER] вбачається, що заявник в травні 1985 року вибув до Республіки Молдова. Отже, будь-які належні письмові докази, які б підтверджували факт постійного проживання заявника на території України 24.08.1991 року відсутні. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] є її двоюрідним братом, з 1980-х років він постійно проживав з нею за адресою її проживання по [ADDRESS] . За цей час нікуди за кордон не виїжджав, постійно працював у колгоспі «Україна». На 24.08.1991 року [PERSON] постійно проживав у с. Осокорівка, у 1991-92 роках будував сусіду гараж, працював у колгоспі «Україна» Свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] є його троюрідним братом, останній постійно 1980-х років проживав у с. Осокорівка. На деякий час він виїжджав за кордон до Республіки Молдова, потім повернувся. На 24.08.1991 року [PERSON] постійно проживав у с. Осокорівка, у 1991-92 роках будував йому гараж. Під час будівництва часто залишався ночувати у нього. В цей час працював у колгоспі «Україна». [PERSON] постійно проживав із сестрою [PERSON] , яка і зараз проживає за своєю адресою у с. Осокорівка. Свідок [PERSON] повідомив суд, що знає [PERSON] з 80-х років минулого століття. Останній весь цей час працював у колгоспі «Україна», чи звільнявся він та чи виїжджав за кордон свідок не пам`ятає. На 24.08.1991 року [PERSON] постійно проживав у с. Осокорівка. Суд критично оцінює покази свідків, оскільки з 24.08.1991 року пройшло більше 29 років, тим більше покази свідків не відповідають один одному та письмовим доказам щодо роботи заявника у 1991-1992 року у колгоспі «України» та точної його адреси постійного проживання у с. Осокорівка у 1991 році. Заявник не надав доказів щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця свого проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 234 ЦПК України). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Особливістю справ окремого провадження є необхідність судової констатації наявності юридичного факту. Відповідно до п. 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої\~ст. 3 Закону "Про громадянство України"\~особа, яка станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР відмітки про прописку на 24.08.1994 або 13.11.1991 року за відсутності такої відмітки проживання може бути встановлене лише рішенням суду. Згідно, п.1 ч. 1ст. 3\~Закону України "Про громадянство України"\~громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або на момент набрання чинності Закону України " Про громадянство України" 13 листопада 1991 року постійно проживали на території України. Положеннями ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про громадянство України»\~проживання на території України на законних підставах визначається як проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Згідно зі ст. ст.6,8 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається в тому числі за територіальним походженням. Відповідно до ч.1ст. 8\~Закону України «Про громадянство України»\~громадянином України, реєструється особа, зокрема, яка сама чи хоча б один з її батьків, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року, суд відмовляє у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed