Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

11 вересня 2013 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява ПАТ «БАНК КІПРУ», в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 14/10-870/2010 від 22 листопада 2010 року у розмірі 39 593,67 72 грн., в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк Кіпру» за вказаним договором звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 22 листопада 200 року квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності і стягнути з відповідачі на користь позивача сплачені судові витрати у розмірі 395,94 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 22 листопада 2010 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір, який [PERSON] порушив, не повернувши Банку кредитні кошти, згідно із погодженим графіком, чим допустив прострочення виконання зобов'язання за договором, у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав повністю і зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали та не повідомили про поважні причини неявки. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідності до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Встановлено, що 22 листопада 2010 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 14/10-870/2010. За умовами даного договору Банк надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти (кредит) у сумі 70 000,00 грн., які зобов'язався останній повернути до 20 листопада 2015 року (п. 1.1 Кредитного договору) та сплатити відсотки за користування ними, згідно графіку погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER], що підтверджується виписками по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] (а. с. 24-30). Згідно п. 1.1 Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом складає 21,9 % річних за ставкою заборгованості та 24,9 % річних у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором. У порушення зазначеного договору [PERSON] не повернув Банку кредитні кошти, згідно із погодженим графіком, чим допустив прострочення виконання зобов'язання за Кредитним договором. Станом на 4 вересня 2013 року заборгованість позичальника перед Банком за простроченим кредитом складає 7 379,91 грн. Позивач зобов'язався щомісяця сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами, однак, в строки, встановлені п. 2.2.3 Кредитного договору, ним вони не були сплачені Банку, в результаті чого, утворилась заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 427,08 грн. Отже, відповідно до наданого представником позивача розрахунку, загальна заборгованість [PERSON] перед Банком станом на 4 вересня 2013 року становить 39 593,67 грн. та включає в себе: - 31 489,00 грн. залишок за кредитом; - 7 379,00 заборгованість за простроченим кредитом; - 297,68 грн. нараховані проценти за кредитом; - 427,08 грн. заборгованість по сплаті прострочених відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. ст. 530 ЦК України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачає, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням). Відповідно до п. 3.3.5 Кредитного договору, у випадку затримок погашення кредиту та сплати відсотків по ньому, що допустив Позичальник, Банк має право достроково стягнути наданий раніше кредит, проценти по ньому та штрафні санкції з Позичальника, у тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] і [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 22 листопада 2010 року (а. с. 33-36). За умовами вказаного Іпотечного договору останні надали Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить їм на праві приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Ч. 1 ст. 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно п. 2.4.3 Іпотечного договору, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у разі не виконання в момент настання терміну виконання відповідачами будь-яких зобов'язань, що забезпечені Іпотекою за цим договором. В силу ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним пов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на якийзверненостягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення основної суми боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до положень ст. 39 Закону України "Про іпотеку" реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону, тобто від імені іпотекодержателя. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань 22 листопада 2010 року між Банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки № Ж-59/2010, № Ж-61/2010 та № Ж-60/2010 (а. с. 37-42), відповідно до яких останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за борговими зобов'язаннями, що виникають з умов Кредитного договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 4.1 Договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов'язань по Кредитному договору. Також, п. 2.2 Договору поруки визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому самому обсязі, що й Позичальник, а саме: за основний борг, сплату щомісячних процентів, сплату підвищених процентів, пені, суми комісій, а також за відшкодування збитків. Згідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Позивачем направлялися відповідачам повідомлення щодо наявності заборгованості за Кредитним договором та вимоги про її погашення (а. с. 58-60), однак станом на 11 вересня 2013 року вимоги Банку не були виконані, а порушення умов Кредитного договору відповідачами не усунуті. Таким чином, враховуючи викладене та відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд задовольняє позов у межах заявлених вимог, а також, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача сплачені судові витрати.

Outcome: approved