Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

12 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Куйбишевський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області ( далі - Куйбишевський РС УДМС) про усунення перешкод у користуванні житловим будинком . В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказував, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані, але не проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Реєстрація даних осіб в будинку перешкоджає власнику [PERSON] вільно розпоряджатися своєю власністю. В добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстраційного обліку за даною адресою, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом , в якому прохає усунути перешкоди з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням належним позивачу [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою. В судове засіданні позивач [PERSON] не з"явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, повідомив причини неявки, його представник за дорученням [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позов на тих підставах, що викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні вимог в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, про час і місце розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку ( а.с.9) та копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів ( а.с.10). Відповідно до ч.1ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон України) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379,382 ЦК України ). Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України ( далі - ЖК України), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На момент набуття права власності позивачем [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], відповідачі були зареєстровані та проживали в ньому. Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Згідно копії домової книги житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] відповідачі [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими за вказаною адресою (а.с. 13-14). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше року в будинку позивача [PERSON] не проживає, проживають за іншою адресою. З часу вибуття відповідачі не ставились до спірного будинку як до свого основного місця проживання. Заперечень, щодо даних обставин відповідачі [PERSON] та [PERSON] судове засідання не надали, що свідчить про визнання ними даного факту, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦК України суд вважає факт не проживання відповідачів за вище вказаною адресою доведеним. Відповідачі перешкоджають позивачу [PERSON] користуватися в повному обсязі належним йому будинком, оскільки вони зареєстровані в ньому. Виходячи з матеріалів справи, вбачається, що реєстрація відповідачів об'єктивно створює для позивача перешкоди у здійсненні права користування, володіння та розпорядження належним йому будинком. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин понад один рік були відсутні в житловому будинку, належному [PERSON], а тому втратили право користування цим житлом. Будь-яких договірних правовідносин між сторонами, які б давали підстави для обмеження прав [PERSON] як власника житлового будинку, немає.

Outcome: approved