Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

11.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якому вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 19.12.1981 року, від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі цього з між ними відсутні нормальні відносини і вони з 2015 року подружні стосунки припинені, відповідач добровільно розірвати шлюб в органах РАЦСу відмовляється, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 12.07.2018 року справа призначена до підготовчого засідання на 19.09.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, до суду надійшла письмова заява, в якій вона просить слухати справу без її участі, проти задоволення заяви не заперечує, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON], не заперечує проти покладення на неї судових витрат. Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. З урахуванням положень ч 3 ст. 200 та ч 4 ст. 206 ЦПК України, визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити судове рішення. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі, з 19.12.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 23.04.1996 року серії 1-ФП № 048500 ( а.с. 6). Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено,що сім'я сторін фактично розпалась та існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не бажають примирення, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе та наявні правові підстави для розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved