Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача і на обґрунтування свого позову вказує, що з відповідачем уклали шлюб 27.06.2009 р. Від шлюбу мають сина- [PERSON] , [INFO] Сімейне життя з відповідачем не склалося , через те ,що у них різні погляди на сімейне життя та обов"язки , відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного . На підставі чого в сім"ї відбувалися сварки , які поступово призвели до того , що вони стали зовсім чужими людьми . Подружні відносини між ними припинилися з серпня 2015 р. З цього часу спільне господарство не ведеться , спору про спільне майно немає . За таких обставин вважає , що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини . Просить суд : - розірвати шлюб укладений між нею , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.06.2009 р…. за актовим записом № 3 . - неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з нею. Сторони в судове засідання не з'явилися . Позивач надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач також надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутність. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони дійсно уклали шлюб , тобто перебувають у шлюбних відносинах , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб , серії [NUMBER] , виданого 27.06.2009 р. Відділом РАЦС Петропавлівського РУЮ Дніпропетровської області. Під час спільного проживання сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво серії [NUMBER] ) . З матеріалів справи вбачається , що подальше спільне життя між сторонами неможливе, між ними постійно виникають непорозуміння , конфлікти , що привело до розриву шлюбно-сімейних відносин . На думку суду така ситуація є неможливою для подальшого спільного життя та збереження шлюбу , а примирення між сторонами неможливе . Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частина 2 ст. 112 передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи всі вищезазначені обставини, ситуацію, яка склалась, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . З урахуванням викладеного, суд враховує ту обставину , що позивач після подання позову до суду про розірвання шлюбу та на день судового розгляду справи по суті не відмовилася від своїх вимог та не відкликала свою заяву про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається , що сторони не проживають спільно і фактично сімейно-шлюбні взаємовідносини припинили . Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог , суд виходить з наступного. Доказів про сплату іншої суми в матеріалах справи немає . Отже , стягненню підлягають судові витрати в сумі 644.48 грн. Відповідно до вимог ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стосовно визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не надала достатню кількість доказів на підтвердження даної вимоги та належним чином не обґрунтував позов цій частині . Крім того , суд не приймає позицію відповідача про визнання позову ( в частині визначення місця проживання дитини ) в силу вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved