Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

13.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити розмір аліментів за весь період до досягнення малолітньою донькою [PERSON], [INFO] повноліття, тобто з листопада 2015 року до [INFO] включно, виходячи з заробітної плати за останній місяць роботи у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізралю (країни, з якою Україна не уклала договір про надання правової допомоги) в сумі 60 568,32 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилався на наступне. Позивач у період з 03.08.2001 року по 28.12.2005 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO] На примусовому виконанні в Київському ВДВС ХМУЮ перебуває виконавчий лист №2-1197/9 від 22.01.2004 року, виданий Київським районним судом м. Харкова про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01.12.2003 року та до досягнення повноліття. Аліменти утримуються з заробітної плати позивача, який працює в ТОВ ХПКІ «Теплоелектропроект союз», заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Наразі позивач має намір виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю, але Україна не уклала договір про надання правової допомоги з Ізраїлем. Однією з умов отримання паспорту для виїзду за кордон та отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання з України є представлення органам державної міграційної служби доказів врегулювання аліментних зобов'язань. Позивач разом з відповідачем не досягли згоди щодо врегулювання аліментних зобов'язань в договірному порядку. Розмір аліментів за останній місяць (жовтень 2015 року) складає 1004,45 грн. Тому, загальний розмір аліментів до досягнення донькою повноліття, виходячи із заробітної плати за жовтень 2015 року становить 60 568,32 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись, що розмір аліментів, визначений позивачем є недостатнім, оскільки раніше позивач сплачував аліменти в більшому розмірі та позивач не надав належних доказів, що збирається виїхати до Ізраїлю. Крім того, позивач була би згодна на задоволення позову, в разі якщо позивач купить квартиру дитині. Представник третьої особи Київського ВДВС ХМУЮ Мельниченко О.І. в судовому засіданні не заперечував проти позову. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 03.08.2001 року, який був розірваний 28.12.2005 року. (а.с. 7-8). Позивачка та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7 ). На примусовому виконанні в Київському ВДВС ХМУЮ перебуває виконавчий лист №2-1197/9 від 22.01.2004 року, виданий Київським районним судом м. Харкова про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01.12.2003 року та до досягнення повноліття. (а.с. 9). У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач має намір виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю. Відповідно до Протоколу №4 Міжнародної конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України №47 6/97 ВР від 17 липня 1997 року, кожна людина має право залишати будь- яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання: публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом. Згідно п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" №3857-ХП від 21.01.1994 року, однією з умов отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон та отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання з України є представлення органам державної міграційної служби доказів врегулювання аліментних зобов'язань. Відповідно до ч.4, 6 ст. 181 СК України, у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до «Порядку стягнення аліментів на дитину (дітей) разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про подання правової допомоги» (затверджений постановою КМУ від 19 серпня 2002 року №1203) , у разі виїзду одного з батьків, який є громадянином України, для постійного проживання в іноземній державі, з якою Україна не має договору про подання правової допомоги (далі -постійне проживання за кордоном), він повинен виконати аліментні зобов'язання з утримання дитини (дітей) до досягнення нею повноліття (далі - аліментні зобов'язання), які оформляються договором між цією особою та одним з батьків, з яким залишається дитина (діти), або її опікуном, піклувальником (далі - одержувач аліментів), або договором про припинення права на аліменти для дитини (дітей) у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Якщо аліментні зобов'язання не були виконані особою, що виїжджає, стягнення аліментів провадиться за рішенням суду. Пунктом 2 Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» встановлено,що із зобов'язаних сплачувати аліменти осіб, які виїжджають за кордон для постійного проживання у держави, з якими Україна не має договорів про надання правової допомоги, стягнення аліментів провадиться до виїзду за весь період до досягнення дитиною повноліття, виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або ж з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків. У відповідності до п.5 ст. 74 ЗУ « Про виконавче провадження» у разі виїзду особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, на постійне місце проживання до іноземних держав, з якими Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, стягнення аліментів за рішенням суду проводиться на день виїзду за весь період до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що позивач не може отримати паспорт для виїзду за кордон, оскільки має не виконані аліментні зобов'язання. Позивач є офіційно працевлаштованим та працює в ТОВ «ХПКІ «Теплоелектропроект-союз» та його заробітна плата становить за жовтень 2015 року 4994,76 грн., а розмір аліментів становить 1004,45 грн. З наданої відповідачем роздруківки про сплату аліментів позивачем, дійсно встановлено, що позивач сплачував аліменти в більшому розмірі, але позивач в судовому засіданні пояснив, що раніше його зарплата була значно більшою, а тепер підприємство, де він працює було переведено на 3-денний робочий тиждень, тому його заробітна плата була зменшена. Відповідно до листів Міністерства юстиції України, розмір аліментів, що стягуються з боржника до досягнення дитиною повноліття, у разі його виїзду для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається рішенням суду. Тому, суд, враховує, що позивач має ще одну неповнолітню дитину, тому виходячи з останньої заробітної плати розмір заборгованості за період з листопада 2015 року по [INFO] становить 1 004,45 грн. *60 міс. * 9 дн. = 60 568,32 грн. Таким чином, суд погоджується з розрахунком позивача. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] наголошено, що позивачем не надано доказів того, що він збирається їхати на постійне місце проживання до Ізраїлю, то слід зазначити наступне згідно ч. 7 ст. 181 СК України, якщо після набрання законної сили рішення суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якою стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. За таких обставин, суд задовольняє позов та стягує з позивача одноразово на користь відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] за період з листопада 2015 року до [INFO] в розмірі 60 568,32 грн. у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до країни, з якою Україна не уклала договір про надання правової допомоги - Ізраїлю. На підставі викладеного та

Outcome: approved