Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

01 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимоги мотивовані тим, що 09 січня 1998 року померла [PERSON], яка до дня смерті була зареєстрована в [INFO] ( колишня вул. Петровського), буд. 39 Білопільського району Сумської області та проживала разом із сином [PERSON]. Син померлої [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступив в управління спадковим майном шляхом розпорядження речами померлої, користування земельною ділянкою, зберігав документи на спадкове майно. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно та майнові права, у тому числі на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Агрофірми «Ватутіна», розміром 4,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0234799. За життя спадкодавець не складала заповітного розпорядження. В свою чергу [PERSON] за життя не встиг оформити право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки помер 21 листопада 2004 року в с. Москаленки Білопільського району Сумської області. До дня смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Заповіт від імені померлого сільською радою також не посвідчувався. [PERSON] є двоюрідним дядьком позивача по лінії матері. Про наявність спадкового майна він дізнався від орендаря, який обробляє земельну ділянку (пай), власником якої була [PERSON] На даний час спадщина ніким не успадкована та юридично не оформлена. Маючи намір прийняти спадщину після смерті [PERSON], який в свою чергу фактично прийняв спадщину після [PERSON], позивач звернувся до приватного нотаріуса, однак в оформленні спадщини йому було відмовлено у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Внаслідок складних сімейних обставин, а саме постійних хвороб, які виникали внаслідок важкої праці та інших тяжких життєвих обставин, позивачем був пропущений з поважних причин встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на вище викладені обставини, оскільки позивач не може реалізувати своє право на спадщину за законом в інший спосіб, строк для прийняття спадщини яким було пропущений через поважні, обєктивні та незалежні від нього обставини, [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після [PERSON], який помер 21 листопада 2004 року, тривалістю три місяці. Ухвалою від 04 лютого 2019 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 51). Представник відповідача Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не зявився. Сільський голова письмовою заявою повідомив, що позов визнають, просить розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 47). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області у підготовче засідання також не зявився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 48). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ч. 1 ст. 1265 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України.\~ За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що 09 січня 1998 року в с. Москаленки Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, сформованого 12 червня 2018 року (а. с. 19-20). [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 12 червня 2018 року [PERSON] була матірю [PERSON], [INFO] (а. с. 21-22). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 29 березня 2018 року № 247/162-18 вбачається, що [PERSON] мала земельну частку (пай) розміром 4,57 в умовних кадастрових гектарах на території Воронівської сільської ради, Агрофірма «ім. Ватутіна», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0234799, виданого 12 березня 1997 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року. Сертифікат одержаний на руки, про що свідчить підпис у Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 26). З довідки-характеристики, виданої Виконавчим комітетом Воронівської сільської ради від 17 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті 09 січня 1998 року постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (колишня назва вулиці Петровська), буд. 39 Білопільського району Сумської області разом із сином [PERSON]. Заповіт від імені померлої виконкомом сільської ради не посвідчувався. [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном, розпоряджався речами померлої, користувався земельною ділянкою, зберігав документи на спадкове майно (а. с. 25). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, виданого 12 червня 2018 року [PERSON] помер 21 листопада 2004 року в с. Москаленки Білопільського району Сумської області (а. с. 23-24). За інформаційними даними Воронівської сільської ради [PERSON] дійсно до дня своєї смерті 21 листопада 2004 року постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] (колишня назва Петровського), буд. 39 Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого виконкомом сільської ради не посвідчувався, що стверджується довідкою характеристикою (а. с. 27). З наведених вище обставин підтверджується фактичне прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON]. Також судом встановлено, що матірю позивача [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії І-БП № 229747, виданого повторно (а. с. 13). У відповідності до свідоцтва про одруження дошлюбне прізвище матері позивача [PERSON] було [PERSON] (а. с. 14). [PERSON] народилась 04 липня 1930 року, її батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про її народження серії І-БП № 382634 (а. с. 16). Згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 304539 [PERSON] померла 02 травня 2018 року (а. с. 15). [PERSON] архівних довідок вбачається, що в свою чергу батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є рідними братом та сестрою, були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17-18). Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Зі змісту письмового розяснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 20 листопада 2018 року № 263/01-16 вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], який помер 21 листопада 2004 року, не вдається можливим у звязку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України (а. с. 11-12). На підставі п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 12 лютого 2019 року, спадкові справи після [PERSON], яка померла 09 січня 1998 року та померлого 21 листопада 2004 року [PERSON], не заводились, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 49-50). Таким чином, у судовому засіданні встановлено факт пропуску строку для прийняття спадщини позивачем, який не є підставою для усунення від спадкування, оскільки позивач має право на спадщину після [PERSON] за законом за відсутністю інших спадкоємців. Однак, він не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Отже право останнього підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. У відповідності до розяснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. [PERSON] позовної заяви вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після спадкодавця у звязку із постійними хворобами, які виникали внаслідок важкої праці та інших складним сімейних обставин, що підтверджується дослідженими документами, доданими до позовної заяви (а. с. 28-34). Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк прийняття спадщини після смерті спадкодавця з поважних причин. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, враховуючи наведені вище норми закону, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved