Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. Батько, [PERSON] помер [INFO] Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. На випадок своєї смерті, спадкодавець [PERSON] залишила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідала позивачці [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Оноцької сільської ради Виноградівського району від 16.01.2004 рокута зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій за реєстровим №4. Заповіт ніким не змінено та не скасовано. Єдиним спадкоємцем до спадкового майна у відповідності до змісту заповіту є позивачка [PERSON]. Спадкоємцем першої черги за законом є також рідна сестра позивачки- відповідач по справі - [PERSON]. Спір між спадкоємцями відсутній, відповідачка не заперечує проти спадкування позивачкою повністю всього майна. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок нотаріусом позивачці не було видано по причині відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги визнає повністю. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. Батько, [PERSON], помер [INFO] Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. На випадок своєї смерті, спадкодавець [PERSON] залишила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідала позивачці [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району від 16.01.2014 року за реєстровим №4. Заповіт ніким не змінено та не скасовано. Єдиним спадкоємцем до спадкового майна у відповідності до змісту заповіту є позивачка [PERSON]. Спадкоємцем першої черги за законом є також рідна сестра позивачки- відповідач по справі - [PERSON]. Спір між спадкоємцями відсутній, відповідачка не заперечує проти спадкування позивачкою повністю всього майна. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок нотаріусом позивачці не було видано по причині відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Відповідно до виготовленого Технічного паспорту та інформаційної довідки від 07.02.2017 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] будівництвом завершений, не є самочинно збудованим, будівля та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування і проживання, і такі рахуються за [PERSON] однак за життя нею не було виготовлено правовстановлюючих документів, які передбачені Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що на сьогоднішній день вимагаються нотаріусом для оформлення спадкових прав. Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно га їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановок Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не виготовлено правовстановлюючого документу на нерухоме майно, необхідно визнати право власності на зазначене спадкове майно за позивачкою в судовому порядку. Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовсгановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Outcome: approved