Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 119666 грн. 78 коп., судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2006 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №TER0SE00000936, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 8600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кредит не повертає і станом на 08 липня 2013 року має заборгованість по кредиту в сумі 119666,78 грн.(а.с.2-3). Заочним рішенням Гусятинського районного суду 18 листопада 2013 року, ухваленим в справі, позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] , на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 119666 (сто дев"ятнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 78 коп. заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1196 (одна тисяча сто дев"яносто шість) грн. 67 коп., витрати, пов`язані з розміщенням оголошення в пресі в розмірі 170 грн. (а.с.51). . Ухвалою Гусятинського районного суду від 27 листопада 2018 року, [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2013 року. Заяву [PERSON] від імені якого діє адвокат Осів Павло Володимирович про перегляд заочного рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2013 року, задоволено. Скасовано заочне рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2013 року, ухвалене в справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с.86-87). В судове засідання представник ПАТ КБ "Приватбанк" не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. В матеріалах справи міститься заява представника позивача від 03.09.2013 року про розгляд справи без участі представника позивача. (а.с.20). Від представника відповідача [PERSON] адвоката Осіва П.В. надійшов відзив на позов. В обгрунтування відзиву сторона відповідача посилається на те, що [PERSON] не підписував Кредитно-заставний договір. Підпис на договорі, який нібито виконано [PERSON] візуально не відповідає його підпису, тому є необхідність призначити у справі судову почеркознавчу експертизу. [PERSON] категорично заперечує, як підписання Кредитного договору, так і отримання коштів на його підставі. На підтвердження наявності заборгованості Позивач надав Розрахунок заборгованості за договором №ТЕR0SЕ00000936 від 25.12.2006, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 08.07.2013 року. На думку відповідача, розрахунки вимог банку не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З наведеного вбачається те, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами вимоги відповідно до ціни позову, а тому вимоги є необґрунтованими та безпідставними. На підтвердження наявності прав кредитора позивачем надано фотокопію: кредитного договору, паспорта, довідки №241170, свідоцтва про реєстрацію банку, банківської ліцензії, свідоцтва про реєстрацію юридичної особи, витягу з статуту, довіреності. На думку сторони відповідача зазначені копії не засвідчені в установленому порядку. Також відповідач [PERSON] просить застосувати наслідки спливу позовної давності до усіх вимог позивача у справі 596/2019/13-ц та відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача адвоката Осіва П.В., дослідивши докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності і приходить до наступного. Із наданої представником позивача фотокопії Кредитно-заставного договору № TЕROSE00000936 від 25 грудня 2006 року слідує, що 25 грудня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №TER0SE00000936, за яким банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні кошти в сумі 8600 грн., зі сплатою 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.6-7). Як встановлено, вбачається із змісту заяв по суті, а також пояснень представника відповідача [PERSON] категорично заперечує підписання зазначеного Кредитно-заставного договору № TЕROSE00000936 від 25 грудня 2006 року. З метою доведення цих обставин відповідачем подано клопотання про призначення судово- почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 25.02.2019 року, за клопотанням представника позивача Осіва П.В. призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання : «Чи виконано підписи в «графі підпис [PERSON] » на документі під назвою «Кредитно-заставний договір № TЕROSE00000936 від 25 грудня 2006 року» [PERSON] ?» Витребувано в позивача ПАТ КБ «Приватбанк» оригінал Кредитно-заставного договору № TЕROSE00000936 від 25 грудня 2006 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] . (а.с.122-123) Ухвала про витребування оригіналу кредитно-заставного договору неодноразово направлялися ПАТ КБ «Привабанк» для виконання, проте оригінал договору не було надано. (а.с.125,127,128,134,136,138,149). Також позивачу було скеровано клопотання експерта про надання оригіналу кредитного договору.(а.с.141,143,144). 15.07.2019 року Тернопільським відділенням КНДІСЕ, повернуто без виконання ухвалу суду від 25.02.2019 року про призначення почеркознавчої експертизи у зв`язку з невиконанням клопотання експерта Заблоцького І.Є. щодо надання оригіналу кредитного договору.(а.с.152). Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як встановлено сторона позивача ухилилась від подання експертам необхідних оригіналів документів і без цього провести почеркознавчу експертизу неможливо. При цьому відповідачем оплачено вартість експертизи та надано вільні та експериментальні зразки почерку.(а.с.152). З врахуванням наведеного, суд визнає встановленим факт того, що кредитно-заставний договір № TЕROSE00000936 від 25 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] , не підписувався відповідачем [PERSON] . Судом також встановлено, що позивачем, в обґрунтування розміру заборгованості, надано суду розрахунок заборгованості за договором № TЕROSE00000936 від 25 грудня 2006 року станом на 08.07.2013 (а.с.4-5) і станом на липень 2013 року заборгованість за договором складає 119666,78 грн., з яких: 8124,07 грн. - заборгованість за кредитом; 41482,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4128 грн. - заборгованість по комісії, 65932,52 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надані суду жодні первинні документи (їх засвідчені копії), що могли б підтвердити факт наявної суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову. Позивачем не надано належним чином оформлених виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій, будь-яких інших первинних документів. Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та з урахуванням позиції відповідача, що не погоджується з існуванням такої заборгованості, не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів по справі, оскільки вони не відповідають вимогам ч. 2 ст. 78 ЦПК України, як засобу доказування таких обставин. При цьому суд враховує, що відповідачем, про необхідність подання належних доказів, зазначено в заяві про перегляд заочного рішення від 05.10.2018 року (а.с.61-67), у відзиві на позов від 13.12.2018 року (а.с.90-96), направлених позивачеві 10.12.2018, що підтверджується квитанцією та описом вкладення до цінного листа ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.98-100). Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права. Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц вказала на порядок доведення та підтвердження наявності заборгованості та її розмір. Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Принцип диспозитивності цивільного судочинства, зокрема передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що з відповідачем був укладений договір, останнім отримано кошти та він має заборгованість перед позивачем саме у заявленому останнім розмірі, матеріали справи не містять. Заява представника відповідача адвоката Осіва П.В. про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за результатом розгляду справи судом встановлені обставини та досліджені докази, що зумовлюють ухвалення рішення про відмову в задоволені позову по суті позовних вимог через їх недоведеність належними та допустимими доказами. На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід відмовити.

Outcome: dismissed