Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в порядку цивільного судочинства до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Тітова М.Ю. від 22 грудня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі № 756/15240/15-ц за позовом [PERSON] . Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2019 року цивільну справу № 756/15240/15-ц за позовом [PERSON] передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що з 11 грудня 2013 року до 07 жовтня 2015 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , батьком якої є позивач у справі. 10 вересня 2015 року [PERSON] повідомив його син [PERSON] , що цього дня він зателефонував [PERSON] для того, щоб привітати її з днем народження у присутності родичів позивача, які перебували у квартирі [ADDRESS] . Для цього [PERSON] увімкнув режим гучного зв`язку. Не дослухавши привітання, відповідач повідомила, що [PERSON] 09 вересня 2015 року вчинив відносно неї кримінальне правопорушення, яке почалося з його брутальної лайки, а потім [PERSON] її побив, чим спричинив її фізичного болю. 16 вересня 2015 року у приміщенні дільничого інспектора міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві позивач ознайомився з заявою, поданою відповідачем до органу внутрішніх справ, в якій вона зазначила: "…09 вересня 2015 року у ході словесної суперечки [PERSON] штовхнув мене на підлогу та спричинив мені фізичного болю, виражався брутальною лайкою та не реагував на мої зауваження…". За результатами розгляду заяви [PERSON] дільничим інспектором міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві Дяченком С.А. складено висновок про те, що факти, викладені у зверненні відповідача, свого підтвердження не знайшли. Наведене свідчить, що [PERSON] розповсюдила щодо позивача недостовірну інформацію. Також [PERSON] зазначив, що [PERSON] у письмових поясненнях, які вона подала у рамках цивільної справи № 756/11959/15-ц, поширила стосовно нього негативну інформацію такого змісту: "…Під час останньої сварки, 09 вересня 2015 року, напередодні дня мого народження, [PERSON] дозволив собі неодноразово мене вдарити, чим принизив мою людську гідність. З приводу фізичного насилля я зверталась до правоохоронних органів. Копія довідки про звернення надається…". З цих підстав позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем стосовно нього. У ході розгляду справи позивач неодноразово змінював та доповнював позовні вимоги. Остаточно [PERSON] сформулював предмет та підстави свого позову у заяві, поданій 12 серпня 2020 року (т. 4, а. с. 103-130). У цій заяві позивач зазначив, що 06 березня 2016 року на вулиці поруч з будинком [ADDRESS] під час його зустрічі з донькою [PERSON] у присутності [PERSON] звернулась до [PERSON] : " [PERSON] , ты уже подготовил подарок своей [PERSON] на 8-е Марта ? Или ты берешь пример со своего папочки, который на мой день рождения мене побил? Твой папаша бил меня по голове и в грудь, мать своего ребенка. Твою мать он тоже бил. И ты такой же". 20 грудня 2016 року поруч з закладом дошкільної освіти № 581 (Оболонський район м. Києва) під час зустрічі [PERSON] з донькою у присутності [PERSON] звернулась до [PERSON] : "Скотина и твой папаша… у котрого развратные мысли и действия к собственной годовалой дочери…даже в день ее крестин…придурок верующий". У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року у ході розгляду Оболонським районним судом м. Києва цивільної справи № 756/11959/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу остання у своїх письмових поясненнях зазначила: "Під час останньої сварки, 09 вересня 2015 року напередодні мого дня народження, позивач дозволив собі мене неодноразово вдарити, чим принизив мою людську гідність. З приводу фізичного насилля я зверталась до правоохоронних органів. Копія довідки про звернення додається". 23 листопада 2016 року у ході розгляду цивільної справи № 756/9252/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні відповідач у письмових запереченнях вказала: "Під час подружнього життя позивач виявляв, м`яко кажучи, незвичайні сексуальні схильності. Мене це лякало та він кожного разу заспокоював, що такого більше не повторюватиметься. Після розлучення вже в судах я дізналася, що позивач постійно записував мене на диктофон, робив зйомку прихованою камерою наших з ним інтимних стосунків, а потім погрожував викласти в інтернет це відео, а одного разу прислав мені посилання на сайт, на якому я можу на себе подивитися! Про своє нездорове бажання все записувати, фільмувати, підроблювати позивач, не соромлячись пише у своєму позові. Позивач ненавидить мене, матір своєї дитини, в нього немає ні моральних, ні етичних цінностей та бар`єрів. В мене великі побоювання, що маленька донечка йому потрібна, щоб виливати на неї всю свою злість на мене, та реалізовувати свої незвичайні сексуально-аморальні фантазії з фільмуванням! Тому я категорично проти того, щоб маленька дитина ночувала разом з позивачем до досягнення нею шестирічного віку, поки вона не зможе проводити заходи особистої гігієни самостійно та розповідати, що вона робила під час зустрічей з батьком. Я писала позивачу в смс-повідомленні, що хочу, щоб дитина любила батьків однаково, щоб вона розуміла, що вони хороші, а не проживають разом тому, що просто не зійшлись характерами. А позивач погрожує, що коли донька підросте, він надасть їй негативні задокументовані матеріали про мене! Хіба люблячий свою донечку батько зі здоровим глуздом може так чинити?". У судовому засіданні 23 листопада 2016 року [PERSON] була допитана в якості свідка та повідомила суду таку інформацію: "Я вообще, пока ребенок маленький я против, чтобы она ночевала у него. У человека были какие то свои там сексуальные фантазии, склонности которые каким то образом проявлялись. Потом человек он мне привозил когда ему давали ребенка, привозил видеокамеру, показывал, что он снимал все наши интимные отношения. Начал мене шантажировать. Я на работе покажу, да я там, да я сям. Ты негде работать вообще не будешь. Понимаете, то есть такая это тема не здоровая, что я боюсь ему отдавать маленького ребенка, потому что он меня просто ненавидит и неизвестно как это отразиться на ребенке просто. Возможно он свою ненависть, хорошо если все хорошо. Я только в интересах ребенка, чтоб с ней не дай бог ничего не случилось (при оставлении на ночь у отца) и все было хорошо и замечательно. Т.е. пока она маленькая, пока она не может рассказать там папа меня возил туда-то, там мы делали то-то, пока она не может нормально изъясняться и рассказать как она проводила время (с отцом) я против чтобы он ее забирал на ночь…; …После нашего … в день нашей последней ссоры, когда он действительно меня ударил. Ну, нет свидетелей, нет никого, понимаете, никто ничего изначально не слышал, а потом как оказалось участковый все-таки никого не опрашивал". Також позивач стверджував, що [PERSON] 09 вересня 2015 року повідомила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інформацію такого змісту: " [PERSON] 09 вересня 2015 року після брутальної лайки накинувся на [PERSON] , штовхнув її на підлогу, навалившись коліном на груди у місці сонячного сплетіння, почав викручувати руку [PERSON] , потім кілька разів вдарив її мерзлими продуктами по голові, чим спричинив відповідачці сильного фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень". На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, яке відбулось 24 березня 2016 року, [PERSON] поширила щодо позивача таку інформацію: "…Во время нашей последней ссоры он [ [PERSON] ] меня ударил, я вызвала наряд милиции… …участковый плохо отнесся к своим обязанностям и не опросил свидетелей, и написал высновок, что никто ничего не слышал. Вот по этому он подал на меня иск, якобы я его незаконно … там … его обидела в государственных органах и согласно этого иска идет разбирательство…". Поширену відповідачем інформацію [PERSON] просив визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену нею недостовірну інформацію шляхом надіслання поштою рекомендованих листів з повідомленням про вручення такого змісту: 1) до Оболонського районного суду м. Києва та копію [PERSON] листа такого змісту: "Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною у поясненнях на позовну заяву про розірвання шлюбу, наданих до Оболонського районного суду м. Києва 07 жовтня 2015 року за вх. № 47978, інформацію про те, що [PERSON] вчинив стосовно мене кримінальне правопорушення, а саме: "Під час останньої сварки, 09 вересня 2015 року напередодні мого дня народження, позивач дозволив собі мене неодноразово вдарити, чим принизив мою людську гідність. З приводу фізичного насилля я зверталась до правоохоронних органів. Копія довідки про звернення додається". Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію та прошу приєднати цю заяву до матеріалів справи № 756/11959/15-ц"; 2) до Оболонського районного суду м. Києва листа такого змісту: "Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною у письмових запереченнях на позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у справі № 756/9252/16-ц, а саме: "Під час подружнього життя позивач виявляв, м`яко кажучи, незвичайні сексуальні схильності. Мене це лякало та він кожного разу заспокоював, що такого більше не повторюватиметься. Після розлучення вже в судах я дізналася, що позивач постійно записував мене на диктофон, робив зйомку прихованою камерою наших з ним інтимних стосунків, а потім погрожував викласти в інтернет це відео, а одного разу прислав мені посилання на сайт, на якому я можу на себе подивитися! Про своє нездорове бажання все записувати, фільмувати, підроблювати позивач, не соромлячись пише у своєму позові. Позивач ненавидить мене, матір своєї дитини, в нього немає ні моральних, ні етичних цінностей та бар`єрів. В мене великі побоювання, що маленька донечка йому потрібна, щоб виливати на неї всю свою злість на мене, та реалізовувати свої незвичайні сексуально-аморальні фантазії з фільмуванням! Тому я категорично проти того, щоб маленька дитина ночувала разом з позивачем до досягнення нею шестирічного віку, поки вона не зможе проводити заходи особистої гігієни самостійно та розповідати, що вона робила під час зустрічей з батьком. Я писала позивачу в смс-повідомленні, що хочу, щоб дитина любила батьків однаково, щоб вона розуміла, що вони хороші, а не проживають разом тому, що просто не зійшлись характерами. А позивач погрожує, що коли донька підросте, він надасть їй негативні задокументовані матеріали про мене! Хіба люблячий свою донечку батько зі здоровим глуздом може так чинити?". Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію та прошу приєднати цю заяву до матеріалів справи № 756/9252/16-ц"; 3) до Оболонського районного суду м. Києва листа такого змісту: "Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною у поясненнях, наданих під присягою, при розгляді справи № 756/9252/16-ц, а саме: "Я вообще, пока ребенок маленький я против, чтобы она ночевала у него. У человека были какие то свои там сексуальные фантазии, склонности которые каким то образом проявлялись. Потом человек он мне привозил когда ему давали ребенка, привозил видеокамеру, показывал, что он снимал все наши интимные отношения. Начал мене шантажировать. Я на работе покажу, да я там, да я сям. Ты негде работать вообще не будешь. Понимаете, то есть такая это тема не здоровая, что я боюсь ему отдавать маленького ребенка, потому что он меня просто ненавидит и неизвестно как это отразиться на ребенке просто. Возможно он свою ненависть, хорошо если все хорошо. Я только в интересах ребенка, чтоб с ней не дай бог ничего не случилось (при оставлении на ночь у отца) и все было хорошо и замечательно. Т.е. пока она маленькая, пока она не может рассказать там папа меня возил туда-то, там мы делали то-то, пока она не может нормально изъясняться и рассказать как она проводила время (с отцом) я против чтобы он ее забирал на ночь…; …После нашего … в день нашей последней ссоры, когда он действительно меня ударил. Ну, нет свидетелей, нет никого, понимаете, никто ничего изначально не слышал, а потом как оказалось участковый все-таки никого не опрашивал". Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію та прошу приєднати цю заяву до матеріалів справи № 756/9252/16-ц"; 4) [PERSON] та копію [PERSON] листа такого змісту: Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною 06 березня 2016 року про те, що [PERSON] вчинив стосовно мене кримінальне правопорушення, а саме: " [PERSON] , ты уже подготовил подарок своей [PERSON] на 8-е Марта ? Или ты берешь пример со своего папочки, который на мой день рождения мене побил? Твой папаша бил меня по голове и в грудь, мать своего ребенка. Твою мать он тоже бил. И ты такой же". Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію"; 5) [PERSON] та копію [PERSON] листа такого змісту: Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною 20 грудня 2016 року про те, що [PERSON] 06 вересня 2015 року вчинив стосовно малолітньої доньки [PERSON] кримінальне правопорушення, а саме: "Скотина и твой папаша… у котрого развратные мысли и действия к собственной годовалой дочери…даже в день ее крестин…придурок верующий".. Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію"; 6) Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації та копію [PERSON] листа такого змісту: "Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, яке відбулось 24 березня 2016 року, інформацію про те, що [PERSON] вчинив стосовно мене кримінальне правопорушення, а саме: "…Во время нашей последней ссоры он [ [PERSON] ] меня ударил, я вызвала наряд милиции… …участковый плохо отнесся к своим обязанностям и не опросил свидетелей, и написал высновок, что никто ничего не слышал. Вот по этому он подал на меня иск, якобы я его незаконно … там … его обидела в государственных органах и согласно этого иска идет разбирательство…". Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію та прошу приєднати цю заяву до матеріалів справи; 7) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] листа такого змісту: "Я, [PERSON] , дійсним повідомляю, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва визнано недостовірною розповсюджену мною усно інформацію про те, що [PERSON] вчинив 09 вересня 2015 року стосовно мене кримінальне правопорушення, а саме: " [PERSON] 09 вересня 2015 року після брутальної лайки накинувся на [PERSON] , штовхнув її на підлогу, навалившись коліном на груди у місці сонячного сплетіння, почав викручувати руку [PERSON] , потім кілька разів вдарив її мерзлими продуктами по голові, чим спричинив відповідачці сильного фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень". Дійсним спростовую поширену мною недостовірну інформацію". Також [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію моральної шкоди у сумі 50000,00 грн та присудити з відповідача судові витрати. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подала. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Заслухавши вступне слово позивача, його показання, надані ним як свідком, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Ст. 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За положеннями ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Аналогічні приписи закріплені у ст. 1 Закону України "Про інформацію". Ст. 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Ст. 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 06 березня 2016 року на вулиці поруч з будинком [ADDRESS] під час зустрічі [PERSON] з донькою [PERSON] у присутності [PERSON] звернулась до [PERSON] : " [PERSON] , ты уже подготовил подарок своей [PERSON] на 8-е Марта ? Или ты берешь пример со своего папочки, который на мой день рождения мене побил? Твой папаша бил меня по голове и в грудь, мать своего ребенка. Твою мать он тоже бил. И ты такой же". Факт повідомлення відповідачем згаданої інформації підтвердили допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, яке відбулось 24 березня 2016 року, [PERSON] повідомила таку інформацію: "…Во время нашей последней ссоры он [ [PERSON] ] меня ударил, я вызвала наряд милиции… …участковый плохо отнесся к своим обязанностям и не опросил свидетелей, и написал высновок, что никто ничего не слышал. Вот по этому он подал на меня иск, якобы я его незаконно … там … его обидела в государственных органах и согласно этого иска идет разбирательство…". Факт повідомлення [PERSON] вказаної інформації підтверджується аудіозаписом засідання Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (т. 1, а. с. 243). 20 грудня 2016 року поруч з закладом дошкільної освіти № 581 (Оболонський район м. Києва) під час зустрічі [PERSON] з донькою у присутності [PERSON] звернулась до [PERSON] : "Скотина и твой папаша… у котрого развратные мысли и действия к собственной годовалой дочери…даже в день ее крестин…придурок верующий". Факт повідомлення відповідачем зазначеної інформації підтвердили допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] інформації слід вважати: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Отже, поширенням інформації є її усне повідомлення [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Також поширенням інформації є її повідомлення [PERSON] на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації 24 березня 2016 року у присутності її членів (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 24 березня 2020 року № 522/16047/18-ц). Позивач стверджував, що [PERSON] 09 вересня 2015 року повідомила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інформацію такого змісту: " [PERSON] 09 вересня 2015 року після брутальної лайки накинувся на [PERSON] , штовхнув її на підлогу, навалившись коліном на груди у місці сонячного сплетіння, почав викручувати руку [PERSON] , потім кілька разів вдарив її мерзлими продуктами по голові, чим спричинив відповідачці сильного фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень". Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а допустимими є докази, отримані одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Законом України від 27 березня 2014 року № 1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" виключено ч. 3 ст. 277 ЦК України, якою було закріплено презумпцію добропорядності, згідно з якою обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідача. Таким чином, доказування у справах про дифамацію повинно здійснюватись з урахуванням загальних правил доказування, закріплених у ЦПК України. Так, позивачдоводить обґрунтованість свого позову, а саме: поширення інформації відповідачем та її недостовірність (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 521/19965/16). Позивачем не доведено з покликанням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження того, що [PERSON] 09 вересня 2015 року повідомила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інформацію такого змісту: " [PERSON] 09 вересня 2015 року після брутальної лайки накинувся на [PERSON] , штовхнув її на підлогу, навалившись коліном на груди у місці сонячного сплетіння, почав викручувати руку [PERSON] , потім кілька разів вдарив її мерзлими продуктами по голові, чим спричинив відповідачці сильного фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень". В абз. 3. п. 17 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про cудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. У ході розгляду Оболонським районним судом м. Києва цивільної справи № 756/11959/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу остання у своїх письмових поясненнях від 07 жовтня 2015 року у зазначила: "Під час останньої сварки, 09 вересня 2015 року напередодні мого дня народження, позивач дозволив собі мене неодноразово вдарити, чим принизив мою людську гідність. З приводу фізичного насилля я зверталась до правоохоронних органів. Копія довідки про звернення додається". У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд, серед іншого, повинен з`ясувати можливість подальшого спільного життя подружжя та чи збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вочевидь, що застосування фізичного насильства одним з подружжя унеможливлює подальше спільне життя подружжя. Наведене свідчить, що інформація, викладена [PERSON] у своїх письмових поясненнях з приводу можливого вчинення [PERSON] фізичного насильства повинна була перевірятись судом при розгляді справи про розірвання шлюбу, а тому подання [PERSON] письмових пояснень від 07 жовтня 2015 року не може вважатись поширенням інформації. 23 листопада 2016 року у ході розгляду цивільної справи № 756/9252/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні відповідач у письмових запереченнях вказала: "Під час подружнього життя позивач виявляв, м`яко кажучи, незвичайні сексуальні схильності. Мене це лякало та він кожного разу заспокоював, що такого більше не повторюватиметься. Після розлучення вже в судах я дізналася, що позивач постійно записував мене на диктофон, робив зйомку прихованою камерою наших з ним інтимних стосунків, а потім погрожував викласти в інтернет це відео, а одного разу прислав мені посилання на сайт, на якому я можу на себе подивитися! Про своє нездорове бажання все записувати, фільмувати, підроблювати позивач, не соромлячись пише у своєму позові. Позивач ненавидить мене, матір своєї дитини, в нього немає ні моральних, ні етичних цінностей та бар`єрів. В мене великі побоювання, що маленька донечка йому потрібна, щоб виливати на неї всю свою злість на мене, та реалізовувати свої незвичайні сексуально-аморальні фантазії з фільмуванням! Тому я категорично проти того, щоб маленька дитина ночувала разом з позивачем до досягнення нею шестирічного віку, поки вона не зможе проводити заходи особистої гігієни самостійно та розповідати, що вона робила під час зустрічей з батьком. Я писала позивачу в смс-повідомленні, що хочу, щоб дитина любила батьків однаково, щоб вона розуміла, що вони хороші, а не проживають разом тому, що просто не зійшлись характерами. А позивач погрожує, що коли донька підросте, він надасть їй негативні задокументовані матеріали про мене! Хіба люблячий свою донечку батько зі здоровим глуздом може так чинити?". Системний аналіз норм ст. ст. 141, 153, 157, 159 СК України дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У своєму позові у цивільній справі № 756/9252/16-ц [PERSON] просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] та у її вихованні, що чинились йому [PERSON] , і визначити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Пояснення надані [PERSON] 23 листопада 2016 року у ході розгляду цивільної справи № 756/9252/16-ц стосувались підстав, з яких неможливо, на її думку, визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки та спілкування з нею у спосіб, який він просив у своєму позові, а тому інформація, повідомлена у згаданих поясненнях, не може бути підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації [PERSON] . В абз. 3. п. 17 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про cудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. У судовому засіданні у ході розгляду цивільної справи № 756/9252/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні 23 листопада 2016 року відповідач [PERSON] була допитана в якості свідка та повідомила суду таку інформацію: "Я вообще, пока ребенок маленький я против, чтобы она ночевала у него. У человека были какие то свои там сексуальные фантазии, склонности которые каким то образом проявлялись. Потом человек он мне привозил когда ему давали ребенка, привозил видеокамеру, показывал, что он снимал все наши интимные отношения. Начал мене шантажировать. Я на работе покажу, да я там, да я сям. Ты негде работать вообще не будешь. Понимаете, то есть такая это тема не здоровая, что я боюсь ему отдавать маленького ребенка, потому что он меня просто ненавидит и неизвестно как это отразиться на ребенке просто. Возможно он свою ненависть, хорошо если все хорошо. Я только в интересах ребенка, чтоб с ней не дай бог ничего не случилось (при оставлении на ночь у отца) и все было хорошо и замечательно. Т.е. пока она маленькая, пока она не может рассказать там папа меня возил туда-то, там мы делали то-то, пока она не может нормально изъясняться и рассказать как она проводила время (с отцом) я против чтобы он ее забирал на ночь…; …После нашего … в день нашей последней ссоры, когда он действительно меня ударил. Ну, нет свидетелей, нет никого, понимаете, никто ничего изначально не слышал, а потом как оказалось участковый все-таки никого не опрашивал". Обставини, повідомлені [PERSON] 23 листопада 2016 року, стосуються її доводів про наявність, на її думку, підстав, з яких неможливо, визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки та спілкування з нею у спосіб, який він просив у своєму позові, а тому вони повинні були перевірятись судом при ухваленні рішення у справі. Більш того, показання свідка є доказом у цивільному процесі, оцінка якого здійснюється судом відповідно до норми ст. 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду цивільної справи № 756/9252/16-ц). Наведене свідчить, що інформація, повідомлена [PERSON] як свідком 23 листопада 2016 року, не може бути підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації [PERSON] . Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі "Ляшко проти України" (заява № 21040/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет п. 2 ст. 10 Конвенції застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і у цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Інформація такого змісту : "[PERSON], ты уже подготовил подарок своей [PERSON] на 8-е Марта? Или ты берешь пример со своего папочки, который на мой день рождения мене побил? Твой папаша бил меня по голове и в грудь, мать своего ребенка. Твою мать он тоже бил. И ты такой же"; "Скотина и твой папаша… у котрого развратные мысли и действия к собственной годовалой дочери…даже в день ее крестин…придурок верующий"; "…Во время нашей последней ссоры он [ [PERSON] ] меня ударил, я вызвала наряд милиции…" повідомлена відповідачем у стверджувальній формі, не містить алегорій, сатири, гіпербол, не є припущенням та стосується позивача [PERSON] . Висловлювання [PERSON] щодо дій позивача є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, оскільки дії, про які заявляє відповідач, підпадають під ознаки кримінально-караних діянь, передбачених ст. ст. 126, 156 КК України, що у свою чергу виключає віднесення слів [PERSON] до оціночних суджень (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц). Те, що [PERSON] не застосовував фізичне насильство до [PERSON] , підтверджується висновками дільничих інспекторів поліції від 16 вересня 2015 року та 14 квітня 2016 року (т. 1, а. с. 22, 225). Натомість [PERSON] не надала суду жодного доказу на підтвердження достовірності поширеної нею інформації. Отже, інформація такого змісту : "[PERSON], ты уже подготовил подарок своей [PERSON] на 8-е Марта? Или ты берешь пример со своего папочки, который на мой день рождения мене побил? Твой папаша бил меня по голове и в грудь, мать своего ребенка. Твою мать он тоже бил. И ты такой же"; "Скотина и твой папаша… у котрого развратные мысли и действия к собственной годовалой дочери…даже в день ее крестин…придурок верующий"; "…Во время нашей последней ссоры он [ [PERSON] ] меня ударил, я вызвала наряд милиции…" є недостовірною. Інформація, повідомлена [PERSON] на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації 24 березня 2016 року, такого змісту: "… участковый плохо отнесся к своим обязанностям и не опросил свидетелей, и написал высновок, что никто ничего не слышал. Вот по этому он подал на меня иск, якобы я его незаконно … там … его обидела в государственных органах и согласно этого иска идет разбирательство…" є оцінкою роботи посадової особи правоохоронного органу та мотиву звернення [PERSON] до суду з позовом, а тому не порушує особисті немайнові права позивача. Згідно з ч. ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У п. п. 24, 25 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про cудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, ухвалюючи рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, у рішенні за необхідності може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Зважаючи на викладене, суд вважає, що спростування недостовірної інформації, поширеної [PERSON] повинно бути здійснено у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення, - шляхом зобов`язання відповідача надіслати [PERSON] , [PERSON] , Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації рішення у справі без зазначення персональних даних сторін справи протягом 10 днів дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості. Ст. 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправними діями відповідача [PERSON] , тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 500,00 грн та стягнути цю суму з відповідача [PERSON] на користь позивача. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 495,39 грн (487,20 грн, які були сплачені за пред`явлення позову в частині вимог немайнового характеру (т. 1, а. с. 2), + 8,19 грн (судовий збір пропорційно до задоволених вимог майнового характеру: 500,00 грн / 50000,00 грн х 819,00 грн = 8,19 грн (т. 4, а. с. 102) = 495,39 грн). Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та спростування інформації, на підтвердження обґрунтованості яких позивач надав висновок семантико-текстуальної експертизи, витрати на її проведення компенсації не підлягають. Також не підлягають компенсації інші судові витрати, заявлені до стягнення пощивачем.

Outcome: partial