Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У лютому 2017 року виконавчий комітет Романівської сільської ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду із позовом, в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів у розмірі 506,7 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі являються батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачі з дітьми не проживають, ухиляються від виконання батьківських обов'язків, вихованням дітей не займаються, не дбають про їх матеріальний та духовний стан, не піклуються про здоров'я дітей, їх фізичний та моральний розвиток, не готують дітей до самостійного життя, навчанням дітей не цікавляться, не відвідували батьківські збори. Діти перебувають на обліку у службі у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах по причині ухилення батьків від виконання їх батьківських обов'язків. Робота, яка з батьками була проведена позитивних результатів не дала. Вихованням, утриманням, забезпеченням дітей всім необхідним займається їх баба- [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача Багінський С.І. позов підтримав, з підстав наведених у заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Пояснив, що з дітьми не спілкується та не приймає участі у їх вихованні. Він має іншу сім'ю, дитину. Борг по сплаті аліментів на дітей погашає. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. До суду спрямувала заяву про слухання справи за її відсутності, позов визнала. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення від 16 січня 2014 року ( а.с. 3-5, 56). Відповідно до ст. 12 ЗУ „ Про охорону дитинства " виховання дитини в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до вказаної норми батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини четвертої 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З довідки фельдшера та характеристик із школи вбачається, що батьки дітей не цікавився їх навчанням, школу не відвідують, не турбуються про стан здоров'я. ( а.с. 9, 11, 85, 168). Згідно довідки з 2012 року діти проживають з бабою, [PERSON]. Мати дітей з 2013 року проживає у м. Чернігові ( а.с .8). Відповідно до заяв відповідачів, посвідчених у нотаріуса, вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав ( а.с. 22, 23). Згідно довідки з Бердичівського міськрайнного відділу ДВС від 26.01.2017, станом на 26.01.2017 за [PERSON] рахується 14 968,07 грн. боргу по аліментах ( а.с .13) Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з 2013 року вона самостійно виховує дітей, відвідує школу, лікує дітей, дбає про них, забезпечує всім необхідним. Її дочка [PERSON] проживає у Чернігові, до дітей приїжджає кілька разів на рік. Відповідач майже не бачиться з дітьми. Менший син не знає його як батька. Перешкод щодо побачень з дітьми ніхто не чинив. Мати відповідача на якийсь час дітей брала до себе. Останні п'ять місяців дітей ніхто не забирав. Ні мати, ні батько дітей не допомагають їй матеріально. Орган опіки та піклування - Бердичівська районна державна адміністрація у висновку від 21.02.2017 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON]. Оскільки дослідженими доказами доводиться свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками щодо виховання їх синів та це триває більше чотирьох років відповідачів слід позбавити батьківських прав щодо їх дітей. Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд ухвалює рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до рішення суду від 16.01.2014 з [PERSON] стягуються аліменти на дітей у розмірі 400 гривень щомісячно ( а.с. 56-57). Ухвалою суду від 15.05.2017 позов до [PERSON] про стягнення аліментів за заявою представника позивача залишено без розгляду. Положеннями статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин другої та третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Відповідно до частини першої статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Докази про регулярний заробіток відповідачки у матеріалах справи відсутні. З цих підстав аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з обов'язку батьків утримувати дітей матеріально, з огляду на встановлений законом розмір прожиткового мінімуму, який для дітей віком до 6 років з 01 травня 2017 року складає 1426 грн., для дітей віком 6 до 18 років - 1777 грн., з [PERSON] слід стягувати аліменти у розмірі 500 щомісячно, що буде відповідати інтересам дітей. Доказів про неможливість сплачувати аліменти у такому розміру відповідачкою суду не надано. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнений, у розмірі 1280 грн. підлягають стягненню з відповідачів в дохід держави, з [PERSON] - 960 грн., з [PERSON] - 320 грн. Слід допустити до негайного виконання рішення суду, в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України.

Outcome: partial