Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

02 червня 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що вона народилася [INFO] року і з моменту народження по даний час проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Раніше вказана адреса значилася як [ADDRESS]. 14 травня 1967 року вона зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] Після одруження вона разом з чоловіком, а потім з їхніми дітьми проживали у вказаному вище будинку. Будинок, який розташований за вказаною вище адресою належав за життя: 2/3 частки її матері [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року; 1/3 частка рідному брату її матері, тобто її рідному дядькові - [PERSON]. Дата та місце народження її дядька [PERSON] їй не відомі, оскільки останній в даному будинку ніколи не проживав, зокрема вона з самого дитинства його взагалі ніколи не бачила, до будинку він ніколи не приїздив. Зі слів матері [PERSON] був 1908 року народження, дружини та дітей у нього не було. [INFO] року померла її мати [PERSON], після її смерті зазначені 2/3 частки будинку були успадковані згідно з її заповітом, її дітьми - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак спадщину на даний час вони ще не оформили. Після того як її мати стала власником 2/3 часток будинку [ADDRESS], він знаходився у вкрай занедбаному стані та потребував ремонту та переобладнання. Все своє життя її мати та вона разом з нею добросовісно володіли і користувалися всім будинком, хоча формально 1/3 частка будинку належала її рідному братові. Вже після того як вона вийшла заміж, вони разом з чоловіком [PERSON] стали добровільно капітально ремонтувати весь будинок за рахунок власних коштів. [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після смерті чоловіка та її матері вона продовжує проживати у вказаному вище будинку і по теперішній час, проводе в ньому поточний ремонт, сплачує комунальні послуги. Згідно довідки ОКП «КООБТІ » 1/3 частина будинку по [ADDRESS] на даний час належить [PERSON], а 2/3 частини продовжує рахуватися як така, що належить [PERSON], так як після її смерті спадкоємці до цього часу не оформили своє право власності в порядку спадкування за заповітом. За таких умов у неї не має іншого, окрім судового порядку оформити право власності на 1/3 частку будинку, яка до сих пір рахується такою, що належить [PERSON] Просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та право на реєстрацію цього права власності та отримання свідоцтва про право власності на дану частину цього житлового будинку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON], представник відповідача Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] представника відповідача Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача в судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦКУ) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до довідки про належність нерухомого майна №57620 ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 01.04.2011 року вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної частково власності: 1/3 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.05.1958 року; 1/3 частина - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 20.11.1964 року; 1/3 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.05.1963 року ( а.с. 21 ). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 21 лютого 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області видно, що матір'ю [PERSON], [INFO] року являється [PERSON] ( а.с. 5 ). З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого повторно 17 листопада 1986 року Відділом ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому УССР вбачається, що 14 травня 1967 року гр. [PERSON] зареєстрував шлюб з гр. [PERSON], [INFO], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с. 6 ). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 21 лютого 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року ( а.с. 19 ). Згідно заповіту від 18 квітня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори видно, що [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 18 ). З копії домової книги та ксерокопії паспорту позивача вбачається, що [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована з 27 серпня 1968 року ( а.с. 8, 26 - 31). Згідно листа Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 04.11.2014 року за вих. №980/01-21 видно, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ з 1990 по 2002 року 1-ої Кіровоградської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], померлої [INFO] року заяв про прийняття спадщини не подавалось, свідоцтв про право на спадщину не видавалось ( а.с. 62 ). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони являються сусідами позивача, яка на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] Позивач займає повністю весь будинок. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що позивач [PERSON] з народження проживає у вказаному будинку, свідок [PERSON] пояснила, що стала проживати по сусідству з позивачем, коли їй було 10 років, спочатку позивач проживала разом з матір'ю, після одруження з чоловіком та дітьми, постійно ремонтували весь будинок, проводили у ньому капітальний та поточний ремонт. [PERSON] у вказаному будинку ніколи не бачили і не знають його. Суд, з огляду на вищевикладені норми чинного законодавства України та фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито та безперервно користується всім будинком на протязі більше 40 років, з моменту народження проживає в будинку та з 27 серпня 1968 року зареєстрована у ньому, жодних претензій чи вимог з боку інших осіб щодо оспорювання права власності на 1/3 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] не було, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог Закону України « Про судовий збір » позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 600 грн., які позивач не просила стягувати з відповідачів, тому суд вважає їх фактично понесеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved