Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

02.10.2015 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] В даному будинку крім неї також зареєстровано [PERSON] . З 2007 року відповідач у будинку не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні нею власністю, визнавши [PERSON], таким, що втратив право на користування житловою площею в будинку [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, на задоволенні позовних виміг наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, суду була надана судова повістка з відміткою, що відповідач за місцем реєстрації не мешкає, фактичне місце знаходження його не відомо. 3-тя особа: Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, який розташовано за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договіром дарування від 25 грудня 2004 року,випискою про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 9767079 від 07 лютого 2006 року (а.с.7-8,14) . Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрова- ний у спірному будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записом у домової книзі від 24 листопаду 2007 року (а.с.10) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач [PERSON] не мешкає у будинку з 2013 року, що також підтверджується актом голови комітету територіального комітету мікрорайону "Сурово" від 24 вересня 2015 року (а.с.6) Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 02.10.2015 року [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з 2013 року, тобто понад два роки. Виходячи із змісту частини 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача виникло з моменту державної реєстрації 07 лютого 2006 року (а.с.7) Тобто на час звернення власника будинку до суду (02.10.2015 року) з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірному будинку, у власника було таке право. З зазначеного в позові моменту минуло понад два роки , як відповідач в спірному житловому приміщенні відсутній, а тому є усі правові підстави для визнання його, таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у будинку [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області виписати відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved