Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням уточнення посилається на те, що вона з 06.07.2009 по 31.12.2012 року працювала на посаді юрисконсульта у відповідача та була звільнена 01.01.2013 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв»язку з невиплатою заробітної плати. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2014 року на її користь була стягнута заробітна плата, яка так і не була їй виплачена. Відповідно до Галузевої угоди, п.6.5. Колективного договору та штатного розпису її заробітна плата складається з: окладу в розмірі 1672,00 грн., надбавки 50% - 836,00 грн., доплати 12% до посадового окладу - 201,00 грн., а всього 2709,00 грн., її щоденний заробіток складає 126,00 грн. Таким чином, відповідач зобов"язаний виплатити їй середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку за період з 05.02.2014 року по 18.03.2015 року, загальна кількість робочих днів за вказаний період складає 274 робочих днів х 126 грн. середній заробіток в день, що дорівнює 34 524,00 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 34 524,00 грн. В судове засідання позивач не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗПП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено у судовому засіданні позивачка працювала на Державному підприємстві «Дніпропетровськавтотранссервіс» з 06.07.2009 по 31.12.2012 року на посаді юрисконсульта відділу нормативно-правової та кадрової роботи та була звільнена 01.01.2013 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв»язку з невиплатою відповідачем заробітної плати. Встановлено, що при звільнені з позивачкою відповідачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що змусило її звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2014 року, ухваленим у справі за позовом позивачки, з відповідача на її користь була стягнута заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 42\~924,89 грн., моральна шкода у сумі 1000,00 грн., а всього 43\~924,89 грн. Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що відповідно до Галузевої угоди, п.6.5. Колективного договору та штатного розпису заробітна плата позивачки складається з: окладу в розмірі 1672,00 грн., надбавки 50% - 836,00 грн., доплати 12% до посадового окладу - 201,00 грн., а всього 2709,00 грн., її щоденний заробіток складає 126,00 грн. Дане рішення суду вступило в законну силу і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Встановлено, що станом на час розгляду справи заробітна плата відповідачем позивачці не виплачена, що не спростовано відповідачем. Таким чином, відповідач зобов"язаний виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку за період з 05.02.2014 року по 18.03.2015 року, що складає 34 524,00 грн. (загальна кількість робочих днів за вказаний період складає 274 робочих днів х 126,00 грн. середній заробіток в день, що дорівнює 34 524,00 грн.), і ця сума, з урахуванням меж позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 345 грн. 24 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved