Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить надати дозвіл на тимчасовий, періодичний виїзд за межі державного кордону України малолітньому [PERSON] , [INFO] , уродженцю смт Марківка Луганської області, громадянину України в Республіку Болгарія у супроводі керівника групи [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Старобільськ Луганської області без письмової згоди та супроводу матері дитини [PERSON] з дня набрання рішення законної сили протягом трьох років. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2.10.2008 по грудень 2014 року. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 28.01. 2016у шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач у справі з ними не проживає з грудня 2014 року, її місце проживання не відоме, у вихованні та догляді за дитиною не буре участі, розвитком дитини не піклується, матеріальної допомоги не надає та безпідставно чинить перешкоди у здійсненні ним заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона відмовляється надати у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд неповнолітньому сину [PERSON] за кордон для участі в проведенні Міжнародного турніру з футболу «Кубок ДФА «Ніка»-2020» в Руспубліку Болгарії. Вважає, що виїзд дитини за кордон для участі в спортивних змаганнях сприятиме розширенню його світогляду та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання у справі повідомлений належним чином передбаченим ч.11 ст.128 ЦПУ України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки позивачеві місце перебування відповідача невідоме, а позов пред`явлено за останнім відомим позивачеві місцем проживання відповідача. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Марківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву, в котрій просить розглянути справу в їх відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Жодних клопотань до суду не надійшло. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у суду доказами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] виданого 01.10.1999 поку позивач [PERSON] є громадянином України, зареєстрований по [ADDRESS] (а. с5 ) та йому присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.6) Згідно копії паспорту серії [NUMBER] виданого 03.12.2008 поку відповідач [PERSON] є громадянином України, зареєстрованапо [ADDRESS] (а. с7 ) та має кртку фізичної особи - платника податків [NUMBER] (а.с.7) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області (а.с.9) , він має картку платника податків [NUMBER] (а.с.10) Із заочного рішення Марківського районного суду Луганської області від 28.01.2016 в цивільній справі №417/1502/15-ц встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили16.02.2016 (а.с.8) Згідно копії довідки Марківської селищної ради Луганської області від 10.02.2020р. №594 сторони та їх неповнолітній син [PERSON] проживають по [ADDRESS] (а.с.11) [PERSON] [INFO] , навчається в Марківській ДЮСШ на відділенні футболу з 01.09.2016 (а.с.33) та його включено до заявки на участь у міжнародному турнірі з футболу "Кубок ДФА "НІКА"-2020 Згідно регламенту проведення міжнарожного турніру з футболу "Кубок ДФА "НІКА"-2020" визначено терміни і місце проведення змагань з 08.06 по 10.06.2020 та з 13.06 по 15.06.2020 (а.с.12) Місце проведення - м.Варна Республіка Болгарія. 02.12.2019 укладено договір про надання туристичних послуг туроператором "Альфа Сервіс" ЕООД на перевезення дітей. Керівник групи - [PERSON] [INFO] . Мати дитини, як стверджує позивач після розлучення з ними не проживає, її місце знаходження їм невідоме, тому позов пред`явлено за останнім відомим місцем проживання матері дитини. Отже між сторонами існує спір про право дитини, яка не досягла 16- річного віку на виїзд за межі державного кордону України без дозволу та супроводу матері. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чиінших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 10 Конвенції передбачає, що право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст. 31 Конвенції, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом, поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між сторонами розірвано судом. Рішення набрало законної сили16.02.2016 (а.с.8) При цьому сторони проживають окремо, хоча і зареєстровані за однією адресою [ADDRESS] (а.с.5-7) Фактичне місце проживання відповідача невідоме. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 3 Правил перетинання державного контролю передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп. 1 п. 4 Правил). Пунктом 4 зазначених Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Син сторін малолітній [PERSON] [INFO] , навчається в Марківській ДЮСШ на відділенні футболу з 01.09.2016 (а.с.33) та його включено до заявки на участь у міжнародному турнірі з футболу "Кубок ДФА "НІКА"-2020 який згідно регламенту буде проведено з 08.06 по 10.06.2020 та з 13.06 по 15.06.2020 в м.Варна Республіки Болгарії (а.с.12,13) Крім того 02.12.2019 укладено договір про надання туристичних послуг туроператором "Альфа Сервіс" ЕООД на перевезення дітей. Керівник групи - [PERSON] [INFO] . Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 6 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення даного позову буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього [PERSON] 2009 року народження. Згідно ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон повністю узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON] 2009 року народження. Також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд [PERSON] 2009 року народження за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог, а саме виїзд за межі державного кордону України малолітньому [PERSON] [INFO] на одноразову поїздку в м.Варна Республіки Болгарії для участі у міжнарожному турнірі з футболу "Кубок ДФА "НІКА"-2020" який проводитеметься з 08.06.2020 по 10.06.2020 та з 13.06.2020 по 15.06.2020 у супроводі керівника групи - [PERSON] [INFO] , з обов`язковим поверненням в Україну до 20.06.2020 Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved