Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме просить поділити майно подружжя - автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 85 557 грн. та мототрактор "DW 150 RXI", 2016 року випуску, вартістю 37 737 грн., а всього на загальну суму 123 294 грн., залишивши дане майно в користуванні відповідача [PERSON] та стягнути з нього на користь позивачки вартість її частки в розмірі 61 647 грн.. Судові витрати просить покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] вказала, що вона та [PERSON] перебували у шлюбі з 15 серпня 2008 року по 18 грудня 2018 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2018 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а також мототрактор "DW 150 RXI", 2016 року випуску. Автомобіль для сім`ї було придбано за рішенням позивачки та відповідача відразу після подання заяви про реєстрацію шлюбу. Для придбання автомобіля відповідачем у ТзОВ "ПростоФінанс" на свої ім`я було отримано кредит у сумі 47 340 грн., який підлягав погашенню до 10 липня 2013 року. З метою якнайшвидшого погашення отриманих кредитних коштів, позивачка вимушена була працювати на декількох роботах, а саме: методистом освіти Луцької районної державної адміністрації та за сумісництвом вчителем української мови та літератури ЗОШ І-ІІІ ст. с.Маяки і вчителем зарубіжної літератури ЗОШ І-ІІІ ст. с.Боратин, Луцького району, Волинської області. В результаті чого, отриманий відповідачем кредит на придбання автомобіля було повністю погашено 9 червня 2011 року. Автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться в користуванні відповідача. Відносно придбання мототрактора "DW 150 RXI", 2016 року випуску, позивачка зазначила, що мототрактор також було придбано під час перебування у шлюбі з відповідачем. Даний мототрактор був зареєстрований на позивачку, але відповідач забрав документи. Мототрактор придбали вартістю на той період часу приблизно 50 000 грн. через підприємця [PERSON] і розраховувались готівкою та шляхом переказу коштів з банківської картки позивачки на картку підприємця [PERSON] . Всі документи на даний мототрактор також знаходяться у відповідача, який ще у квітні 2018 року вивіз мототрактор в невідомому для позивачки напрямку і користується ним. Після розлучення позивачка з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки, майно було придбане позивачкою та відповідачем в період шлюбу, воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивачка звернулась до суду з позовом про розподіл вищезазначеного майна, залишивши при цьому дане майно в користуванні відповідача та просить стягнути на її користь вартість її частки в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та становить 61 647 грн. Під час розгляду справи в суді позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити повністю. Суду пояснила, що з відповідачем фактично почали проживати ще до реєстрації шлюбу, він переїхав до неї в будинок у 2006 році. В липні 2008 року подали заяву на реєстрацію шлюбу і відразу пішли в салон щоб вибрати автомобіль та оформили кредит на його придбання. Рішення щодо придбання автомобіля приймали разом. Кредит оформили на чоловіка, однак виплачували його спільно за сімейні кошти. Враховуючи те, що вона працювала на трьох роботах та чоловік теж працював водієм маршрутного таксі, вони виплатили кредит за три роки, хоча брали його на п`ять років. Вона сплачувала кредит в банку на прізвище чоловіка, однак сама підписувала всі квитанції. На даний час їй стало відомо, що автомобіль в 2016 році перереєстровано на сина відповідача [PERSON] . Вона дізналася про це під час розгляду справи в суді. Раніше про це навіть не здогадувалася, оскільки чоловік постійно їздить на даному автомобілі, під час шлюбу разом ним користувалися. На даний час відповідач повідомив, що даний автомобіль він продав синові і перереєстрував на нього. Згоди на відчуження даного автомобіля вона не давала і ніхто з нею про це не радився. Позивачка стверджує, що відповідач це зробив умисно з метою приховати дане майно від поділу. Він і на сьогодні їздить цим автомобілем, вона його часто зустрічає в м. Луцьку. Також під час шлюбу вони придбали мототрактор за спільні гроші, обробляли ним малину. Документи на даний трактор були оформлені на її ім`я. На даний час ці документи знаходяться у відповідача. В травні 2018 року відповідач разом з сином приїхав і забрав даний трактор з її господарства. Її в той день не була вдома, згоди в неї ніхто не питав. Очевидцем цієї події була її дочка, яка знаходилася в будинку з маленькою дитиною. Вона повідомила її про це по телефону. На сьогодні трактор переховує відповідач, він знаходить в його сина і він його використовує в своєму господарстві. В офіційному шлюбі прожили з 15.08.2008 року по 16.11.2018 року. Хоча і після розірвання шлюбу вони ще прожили майже чотири місяці спільно. Відповідач часто покидав сім`ю, однак невдовзі повертався. Вона про наявність даної техніки подавала інформацію при подачі декларації, оскільки є суб`єктом декларування. Просить відмовити в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності, з таким клопотанням не згідна, про відчуження автомобіля не знала , згоди на його відчуження не давала, про дані обставини дізналася в суді з офіційної інформації МРЕО та відзиву. До 2018 року автомобіль перебував в неї на подвір`ї, спільно ним користувалися. В 2019 році відповідач ще жив з нею і після розірвання шлюбу. Просить позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що автомобіль є його особистою власністю. Він отримав кредит ще до реєстрації шлюбу і самостійно його виплачував. Дружина заносила в банк гроші, які він давав їй зі своєї заробітної плати. Всі гроші, які заробляв віддавав дружині, вона розпоряджалася грішми, платила кредит та повністю контролювала сплату кредиту в банку. Перший внесок в погашення кредиту сплачував із своїх особистих коштів. Не заперечує, що фактично почав проживати з позивачкою ще до реєстрації шлюбу в 2006 році. Він мав постійне місце роботи, працював водієм маршрутного таксі, отримував мінімальну заробітну плату. З цих коштів і коштів, які отримував від продажу с/г продукції, яку вирощував на своїх земельних ділянках сплачував кредит. Про те, що автомобіль продано синові, позивачка знала, оскільки сама передавала йому довідку про те, що кредит погашено повністю, яка знаходилася в неї і була потрібна при відчуженні автомобіля. Син заплатив йому дві тисячі доларів США, які він використав на ремонтні роботи домогосподарства позивачки. Де і в якого нотаріуса оформлявся договір купівлі-продажу автомобіля повідомити не може, тому що пройшло багато часу, копії договору в нього не має. Все робилося в МРЕО, однак через тривалість часу такі документи в МРЕО не збереглися і він їх не може надати суду. Даним автомобілем він користується і по сьогодні. Син йому не заперечує. На відчуження даного автомобіля позивачка давала згоду усно і про все знала. Що стосується придбання мототрактора, то не заперечує, що трактор було придбано за спільні гроші, під час шлюбу, він є їх сумісною власністю. Однак повністю заперечує, що трактор знаходить в нього, він по сьогодні знаходиться у позивачки, він його не забирав. Він дійсно бусом приїжджав з сином за речами після розірвання шлюбу, однак мототрактора не забирав. Просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Під час розгляду справи в суді було допитано ряд свідків. Так, свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо, що [PERSON] посадили малину та купили спільно трактор для її обробітку. Однак [PERSON] забрав трактор у неї в 2018 році. Разом з сином приїхав до неї додому та вивіз трактор з гаража, погрузив на машину і забрав. Це все бачила дочка [PERSON] , яка в той час перебувала в будинку з маленькою дитиною. Мототрактор вони купили спільно, [PERSON] брала кредит на виплату даного трактора, оскільки грошей в них не вистачало на його придбання. Як купувався автомобіль не знає, бачила в 2020 році як даним автомобілем їхав [PERSON] , чоловік [PERSON] .. З показань свідка [PERSON] , дочки позивачки вбачається, що [PERSON] переїхав до них проживати ще в 2006 році. Через два роки вони з матір`ю розписалися. З 2006 року вони вели спільне господарство, обробляли землю, мали спільний бюджет. Три-чотири роки проживали добре, потім почалися сварки. Розходилися, сходилися. Під час шлюбу взяли кредит на машину, який виплачували разом. Потім купили спільно мототрактор, обробляли малину. В травні 2018 року [PERSON] зі своїм сином [PERSON] та ще з незнайомим мужчиною пригнав на подвір`я грузовий бус з прицепом і погрузив в нього мінітрактора, плуга і забрав свої речі та поїхав. Вона в той час перебувала в хаті з маленькою дитиною та повідомила про це матір. Мототрактора купляли теж разом. Після розірвання шлюбу він знову повернувся до мами проживати. Мама говорила йому, щоб він повернув трактора, на що він відповідав, що трактор зіпсований і немає що ділити. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2016 році його батько [PERSON] вирішив продати машин, тому що йому потрібні були гроші на ремонт будинку і він в нього її купив. Він заплатив батькові 2 тисячі доларів США. Батько вписаний в техпаспорт з правом користування. В Дубно МРЕО перереєстровували автомобіль, до нотаріуса ніякого не заходили. Дружина батька присутньою не була. Він переписав на себе машину, тому що батька постійно гонили і він знав, що так буде. Після продажу автомобіля він з батьком ним користуються спільно. Коли купували автомобіль , то вони проживали разом. Батько переїхав до неї проживати незадовго після смерті матері, забрав всі гроші з хати. Ніяких документів про продаж автомобіля в нього немає. Що стосується мототрактора, то він його не забирав. Він дійсно разом з батьком приїжджали маленькою машиною за речами батька, однак трактора не забирали. Свідок [PERSON] , син позивачки суду показав, що в 2006 році [PERSON] прийшов проживати до них в сім`ю . В 2008 році вони з мамою розписалися. Під час спільного проживання вони спільно купили автомобіль та мототрактор. На придбання автомобіля ними брався кредит на п`ять років. Вони в нього позичали гроші дві тисячі дол США для того, щоб погасити кредит достровово. Він позичав їм ці гроші, вони закрили даний кредит достроково і потім йому повернули гроші. Позичали гроші в нього спільно. Приблизно в 2017 -2018 роках вони спільно купляли мототрактор. Йому відомо, що в 2018 році даний трактор забрав син [PERSON] . Про дані обставини йому повідомила сестра, яка була очевидцем того, як [PERSON] разом з сином приїхав мінібусом та забрали мототрактор з гаража господарства. Він особисто допомагає матері проводити ремонтні роботи, особисто поміняв всі вікна в будинку на пластикові, перекрив дах, утеплив. [PERSON] спільно з матір`ю зробили лише косметичний ремонт в своїй спальні. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] після смерті дружини переїхав проживати до [PERSON] .. Забрав від дітей всі гроші, зерно, картоплю, буряк, продав корову. В нього на той час було приблизно 18-20 тисяч грн. До 2011 року обробляв паї і продавав с/г продукцію. Автомобіль він придбав за власні гроші. Він перейшов проживати до [PERSON] ще в 2006 році, а офіційно шлюб зареєстрували через два роки в 2008 році. Їй відомо, що в 2016 році він продав автомобіль своєму синові [PERSON] . Син купив даний автомобіль в батька за дві тисячі дол. США. Ніякого мототрактора вона не бачила на подвір`ї у племінника [PERSON] . В нього є особистий трактор. Свідок [PERSON] суду показала, що добре знає позивача та відповідача, проживає по сусідству, є тіткою відповідача. В них дійсно був автомобіль та мототрактор. Мототрактор купили спільно, частину грошей [PERSON] брала в кредит, частину грошей мав [PERSON] .. Після розірвання шлюбу трактора на подвір`ї [PERSON] немає, куди він подівся не знає. Вони купили автомобіль проживаючи разом, на той час [PERSON] мав заощадження приблизно 20 тисяч грн., працював на маршрутці. Вони ще до реєстрації шлюбу проживали тривалий період часу разом. Потім зареєстрували шлюб офіційно в 2008 році. Даний автомобіль, що проданий синові [PERSON] це компенсація за прожиті 12 років разом. Під час розгляду справи в суді було допитано експерта [PERSON] , який суду показав, що до нього зверталася [PERSON] та з нею було заключено договір про проведення експертної оцінки транспортних засобів - автомобіля та мототрактора, ним було зроблено оцінку автомобіля "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та мототрактора "DW 150 RXI", 2016 року випуску. Ним було взято середню вартість на день оцінки автомобіля, використовувався порівняльний метод. Автомобіль оглядав на стоянці, робив фотографії з нього. Документи на автомобіль, зокрема техпаспорт надававла замовник [PERSON] .. На трактор вона теж надавала документи щодо придбання, страховку та правовстановлюючі документи. Трактор не оглядав, оскільки невідомо де він знаходився, бачив на фотографіях. Він має право брати дані зі слів замовника, при цьому ним враховано середню ринкову вартість на день оцінки даних транспортних засобів, зроблено було 10% знижки. Ним використовувався порівняльний підхід. Було виготовлено звіт про оцінку даних транспортних засобів. Ринкова вартість даних транспортних засобів не є завищена. Ним враховано всі знижки. Повністю підтримує зроблені ним висновки про ринкову вартість даних транспортних засобів. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, в тому числі показання свідків, пояснення експерта та письмові докази, дійшов до наступних висновків. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. 22 жовтня 2020 року у даній справі відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження./а.с.49/ 30 листопада 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов. Свій відзив відповідач [PERSON] мотивує наступним. Він, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15 серпня 2008 року по 18 грудня 2018 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2018 року шлюб між ними було розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач ( [PERSON] ) наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка зазначає, що автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 85 557 грн. та мототрактор "DW 150 RXI", 2016 року випуску, вартістю 37 737 грн., було придбано під час шлюбу та станом на день пред`явлення позову перебуває у його користуванні не відповідає дійсності, виходячи з того, що автомобіль було продано ними у шлюбі, а мототрактор взагалі перебуває у її власності. Також відповідач зазначив, що кредитний договір № 04004719779 від 17.07.2008 року, за який в подальшому було придбано нібито спірний автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, укладено ним [PERSON] до укладення шлюбу (шлюб укладено 15.08.2008 року). Згідно умов вказаного кредитного договору, [PERSON] особисто взяв на себе зобов`язання повернути кошти ТОВ "Простофінанс" у сумі 47340 грн. в термін до 10.07.2013 року, отже вказані кошти є особистими коштами (зобов`язанням відповідача). Відповідач просить суд врахувати ту обставину, що зазначений автомобіль за згодою колишньої дружини (позивачки) станом ще 22.04.2016 року, був проданий (перереєстрований) на іншу особу. Отримані кошти від реалізації транспортного засобу були реалізовані на потреби сім`ї, а саме придбано: спальню, прихожу, покриття для підлоги, пральну машину, водонагрівач, унітаз, котел. Відповідачем, перебуваючи у шлюбі з позивачем, було замінено 9 металопластикових вікон, збудовано прибудову для котла на дрова. Зроблено капітальний сучасний ремонт у спальні і коридорі, а також поміняно всю каналізацію і парове опалення, куплено два насоси. Відповідач також вважає, що термін позовної давності щодо поділу вартості автомобіля необхідно відраховувати з 22.04.2016 року, коли він був проданий (перереєстрований). Тому просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. /а.с.59-60/. Відповідачем до відзиву подано заяву про застосування строків позовної давності /а.с.68-69/. 30 грудня 2020 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. За клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Стасюка В.Я. витребувано докази по справі./а.с.96/ 17 лютого 2021 року судом було витребувано докази по справі. /а.с.119/. 07 червня 2021 року представником відповідача адвокатом Чабан Р.Л. було заявлено клопотання про призначення товарознавчої експертизи. Ухвалою суду від 07.06.2021 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено ( а.с.239-240). Судом не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи в суді встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони дійсно перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2008 року, який за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 18 грудня 2018 року ( а.с. 4-5/). З пояснень сторін по справі, свідків також встановлено, що сторони до моменту офіційної реєстрації шлюбу, фактично проживали разом з 2006 року, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Під час судового розгляду справи, даючи пояснення сторони визнали, що за час шлюбу ними було придбано мототрактор "DW 150 RXI", 2016 року випуску, вартістю 37 737 грн. Оскільки дана обставина визнана сторонами, вона не потребує доказування, як передбачено ст. 82 ЦПК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вказаний мототрактор є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Щодо належності до спільного майна подружжя автомобіля "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 85 557 грн., судом встановлено наступне. Під час розгляду справи в суді досліджено кредитний договір № 04004719779 від 17072008 року, згідно якого між ТзОВ "ПростоФінанс" та гр. [PERSON] укладено кредитний договір, предметом якого був кредит у сіму 47340 грн.00 коп.. Цільове призначення кредиту оплата позичальником автотранспортного засобу марки "DAEWOO LANOS ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Кредит підлягав погашенню в термін до 10.07.2013 року. /а.с.15-17/. Відповідно до довідки ТОВ "ПростоФінанс" № КС 1068/14 від 09.06.2011 року, [PERSON] , [INFO] в ТОВ "ПростоФінанс" отримав кредит (договір № 04004719779) на автомобіля "DAEWOO LANOS, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ) на суму 47 340, 00 грн. строком на 60 місяців. Станом на 09 червня 2011 року заборгованість по кредиту погашена повністю./а.с.18/. Позивачкою до суду подано квитанції про сплату кредиту, які було досліджено в суді ( а.с.164-177). Позивачка зазначила під час дослідження даних доказів, що кошти вносила на ім`я відповідача особисто та сама підписувалася в квитанціях, повністю контролювала сплату кредиту. Відповідач стверджує, що даний кредит він сплачував особистими коштами, отримував заробітну плату, обробляв паї та продава с/г продукцію. Однак це суперечить показам позивачки, свідків допитаних під час розгляду справи в суді, які стверджують, що шлюбні стосунки між сторонами існують ще з 2006 року, вони разом проживали, спільно вели господарство, обробляли землю, мали спільний бюджет. Позивачка стверджує, що рішення щодо придбання автомобіля приймали разом, разом за спільні сімейні гроші сплачували кредит. Відповідач також вказував, що контроль за сплатою кредиту здійснювала повністю дружина, він віддавав їй заробітну плату і вона розпоряджалася фінансами їхньої сім`ї. Вказані докази свідчать про придбання автомобіля сторонами під час перебування у шлюбі та за рахунок спільних коштів подружжя, і повністю спростовують пояснення відповідача [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що автомобіль DAEWOO LANOS ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є спільним майном подружжя. Наступне відчуження автомобіля [PERSON] в користь свого сина [PERSON] [INFO] без згоди його дружини не змінює правового статусу транспортного засобу з огляду на таке. У відповідності до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Як вбачається з п.п.24, 30 цієї ж Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при поділі спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд, проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім`ї, чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що автомобіль "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був відчужений [PERSON] всупереч волі другого співвласника, без відома та згоди [PERSON] , тобто не в інтересах сім`ї, а з метою приховати майно від поділу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що частки подружжя у спільному майні є рівними, суд дійшов висновку, що позивачка [PERSON] має право на відшкодування половини вартості автомобіля, який до часу його продажу перебував у спільній власності подружжя, і вартість якого враховується судом при поділі майна подружжя. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у стаття 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Під час розгляду справи в суді досліджено звіти про оцінку ТЗ, висновки про ринкову вартість КТЗ мототрактора "DW 150 RXІ", 2016 року випуску та автомобіля "DAEWOO LANOS TF69Y", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Дані висновки підтверджують ринкову вартість спірного автомобіля, яка становить 85557,00 грн. та вартість мототрактора, яка становить 37737,00 грн. Висновки, складені експертом-оцінювачем [PERSON] , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів та посвідчення про підвищення кваліфікації /а.с.22,23, 216-237/. Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд дійшов висновку, що дане спірне майно слід залишити в користуванні відповідача [PERSON] , оскільки автомобіль відповідно до реєстраційної картки ТЗ та документів МРЕО належить на сьогодні на праві власності [PERSON] , сину відповідача, а відповідач [PERSON] має право користування даним транспортним засобом ( а.с. 85-89,131,43-147). Крім того, судом встановлено показаннями позивачки та свідків, що мототрактор забрав відповідач і в подальшому не повернув для позивачки. Відповідачем [PERSON] було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності щодо поділу спірного автомобіля, вважає що він закінчився 23.04.2019 року, оскільки позивачка знала про відчуження даного спірного автомобіля 22.04.2016 року, надавала згоду на його відчуження, тому пропустила трирічний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Заслухавши сторони по справі, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає до задоволення. Позивачка, даючи показання в суді категорично заперечувала про те, що давала згоду на відчуження автомобіля, стверджувала, що про продаж автомобіля дізналася, коли звернулася до суду з позовом про поділ майна і отримала відзив на позовну заяву. Позивачкою подано до суду копію щорічної декларації за 2017 рік, де нею зазначено в розділі цінне рухоме майно автомобіль, який належить чоловіку [PERSON] та мототрактор, який належить позивачці [PERSON] ( а.с. 6-8), що стверджує про те, що позивачка знала, що спірний атомобіль належить відповідачеві і не є відчужений іншій особі. Крім того, відповідачем по справі в обгрунтування своєї заяви не подано суду жодного доказу, що підтверджував би сам факт продажу даного автомобіля, договір купівлі-продажу не надано, письмової заяви про те, що позивачка надавала згоду на відчуження автомобіля суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 1242,78 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви судового збору, оскільки понесення таких витрат позивачкою підтверджено документально (а.с. 45). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на положення ст.ст. 60, 61, , 69, 71, 71 Сімейного кодексу України, ст. 372 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу, ст.ст. 364, 368- 370 ЦК України,

Outcome: approved