Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

0 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому прохає скасувати постанову головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісника Ігоря Івановича від 10 грудня 2019 року серії ІД № 00055738 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 листопада 2019 року о 09 годині 51 хвилині головним спеціалістом інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісником І.І. винесено відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що виразилось у порушенні вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Так, він дійсно здійснив зупинку транспортного засобу на лівому боці дороги вул. Мечникова у м. Дніпрі. При в`їзді на цю вулицю зі сторони вул. Воскресенської, на правому узбіччі встановлено знак 3.34 «Зупинку заборонено», дія якого поширюється виключно на той бік дороги, на якому він встановлений. Оскільки він зупинився на лівому боці дороги, його дії ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не мають, тому звернувся до суду із цим позовом (а.с.1-3). Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 12). 06 квітня 2020 року до суду, на виконання вимог ухвали суду від 06 лютого 2020 року. надійшла уточнена позовна заява [PERSON] (а.с. 14-16). Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 20). До участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, залучено - Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради. Відповідачу та третій особі встановлено п`ятиденний строк із дня отримання копії ухвали на подання відзиву та пояснень відповідно, а також на подання доказів, що спростовують позовні вимоги. 03 травня 2020 року Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, а відтак, і відповідачем, отримано копію ухвали від 10 квітня 2020 року (а.с. 23). У зв`язку із звільненням судді [PERSON] із займаної посади, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 вересня 2020 року, цю адміністративну справу передано у провадження цього складу суду (а.с. 35). Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (а.с. 36). Копію ухвали від 16 вересня 2020 року відповідачем та третьою особою отримано 12 жовтня 2020 року (а.с. 38), однак ні відповідач, ні третя особа, ні у встановлений законом, ні у встановлений судом строк правом на подання відзиву та письмових пояснень, відповідно, не скористались. Будь-яких письмових заяв чи клопотань до суду не надали. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.\~251\~КпАП України,\~доказами в\~справі про\~адміністративне правопорушення,\~є будь-які\~фактичні дані,\~на основі\~яких у\~визначеному законом\~порядку орган\~(посадова\~особа)\~встановлює наявність\~чи відсутність\~адміністративного правопорушення,\~винність даної\~особи в\~його вчиненні\~та інші\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~справи.\~Ці дані\~встановлюються протоколом\~про адміністративне\~правопорушення,\~поясненнями особи,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~потерпілих,\~свідків,\~висновком експерта,\~речовими доказами,\~показаннями технічних\~приладів та\~технічних засобів,\~що мають\~функції фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі\~чи засобами\~фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі,\~які використовуються\~при нагляді\~за виконанням\~правил,\~норм і\~стандартів,\~що стосуються\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~протоколом про\~вилучення речей\~і документів,\~а також\~іншими документами. Обов`язок\~щодо збирання\~доказів покладається\~на осіб,\~уповноважених на\~складання протоколів\~про адміністративні\~правопорушення,\~визначених статтею\~255\~цього Кодексу.\~Частиною 3\~ст.\~286\~КАС України\~встановлено,\~що за\~наслідками розгляду\~справи з\~приводу рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єктів\~владних повноважень\~у справах\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності,\~місцевий загальний\~суд,\~як адміністративний,\~має право: 1)\~залишити рішення\~суб`єкта владних\~повноважень без\~змін,\~а позовну\~заяву без\~задоволення; 2)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~надіслати справу\~на новий\~розгляд до\~компетентного органу\~(посадової\~особи); 3)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~закрити справу\~про адміністративне\~правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою від 10 грудня 2019 року серії ІД № 00055738 у справі про адміністративне правопорушення, головним спеціалістом інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісником І.І. накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.\~122\~КпАП України, що виразилось у здійсненні [PERSON] зупинки на вул. Мечникова, 1 у м. Дніпрі, у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що становить порушення п.п.3.34 п. 3 розділу 33 ПДР України (а.с. 4-5). Електронна база даних третьої особи (ipkp.dniprorada.gov.ua) містить фото таблицю місця зупинки автомобіля позивача, що кваліфіковано відповідачем як правопорушення, роздруківка із якої надана позивачем до суду при пред`явленні позову (а.с.6-8). З цієї фото таблиці вбачається те, що автомобіль марки «Опель», моделі «Караван», державний реєстраційний номер [NUMBER] , був залишений позивачем на лівому узбіччі вул. Мечникова у м. Дніпрі. Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, що затверджені Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, із змінами і доповненнями, Кодексом України про адміністративні правопорушення. В силу вимог встановлених правил\~ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно\~правил дорожнього руху\~лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Так, згідно із ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису)..., несе відповідальна особа - фізична особа ... за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу... Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, становить адміністративне правопорушення. Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Відповідно положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного\~судочинства України,\~в адміністративних\~справах про\~протиправність рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єкта\~владних повноважень\~обов`язок\~щодо доказування\~правомірності свого\~рішення,\~дії чи\~бездіяльності покладається\~на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із вимогами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що здійснений у постанові від 19 грудня2019 року по справі № 686/13619/17, дія знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється той бік дороги, де встановлено знак, елементом якої, в тому числі, є тротуар. Оскільки для вирішення цього спору є необхідним встановлення місце розташування дорожніх знаків на вулиці Мечникова у м. Дніпрі, суд, у порядку ч. 4 ст. 77 КАС України, що дозволяє суду у адміністративному судочинстві збирати докази самостійно, здійснив огляд панорамної мапи вул. Мечникова у м. Дніпрі (https://www.google.com.ua/maps/) та встановив наступне. При в`їзді на вулицю Мечникова у м. Дніпрі, як з вулиці А. Фабри, так і з вулиці Воскресенської, на узбіччі, в напрямку руху транспортних засобів, тобто по обидві сторони дороги, встановлено дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено». Внаслідок того, що вул. Мечникова у м. Дніпрі не є тривалою, вона не має перехресть із іншими вулицями, окрім як із вул. Воскресенською та вул. А. Фабри у м. Дніпрі. Отже, ознайомлення водіїв із встановленими у попутному їх напрямку руху знаками відбувається при в`їзді на вул. Мечникова у м. Дніпрі у будь-якому разі. Розташування транспортного засобу позивача вказує на те, що він в`їхав на вул. Мечникова у м. Дніпрі з вул. Воскресенської, тому був ознайомлений із знаками, що діють по правий бік дороги. В цей же час, здійснив зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» по лівий бік дороги. Згідно зі\~ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України\~суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер\~Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7). Тому, при вирішенні даної справи, суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та враховує наступне. Суб`єктивна сторона правопорушення у вигляді зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено», характеризується виною у формі умислу чи необережності. Для доведення вини є необхідним доведення факту ознайомлення особи з дією (встановленням) відповідного забороняючого дорожнього знаку, або факту того, що особа не могла не ознайомитись із знаком, недотримання вимог якого їй інкримінується, внаслідок того, що він розміщений із дотриманням усіх відповідних правил та норм, та при обачливій, розсудливій поведінці, яка відповідає вимогам ПДР України, міг бути побаченим водієм. \~ \~ \~ \~Через те, що позивач на вул. Мечникова у м. Дніпрі з вулиці А. Фабри у м. Дніпрі не в`їжджав, у його діях відсутня вини у будь-якій формі, з невиконання вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», що встановлений на перехресті вулиць Мечникова та А. Фабри у м. Дніпрі. Суд враховує, що відповідачу та третій особі, починаючи з травня місяця 2020 року достовірно відомо про розгляд судом цієї справи, однак ними не вжито заходів із подання до суду доказів правомірності оскарженої постанови у визначені судом та законом строки. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах. Згідно із вимогами ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Оскільки судом встановлено, що вина позивача у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не доведена, а склад вказаного правопорушення тим самим спростовано, позовні вимоги належить задовольнити. Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, оскільки позивач судових витрат не поніс, останні стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved