Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої сина [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) батька [PERSON], терміном на один рік. В обґрунтування позовних вимог, уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні в частині країн виїзду, а саме - Польша, Німеччина, Туреччина, Болгарія,Чехія, Чорногорія та строку виїзду на 1 рік, Покликається на те, що сторони перебували у шлюбі. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] - [INFO]. На даний час дитина проживає та зареєстрована разом з нею за адресою: м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 20б/18. Вона, як мати, належним чином піклується про здоровя сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Звертає увагу суду на те, що практично з часу розірвання шлюбу, відповідач належної участі у вихованні та догляді дитини не бере, розвитком сина не цікавиться, оскільки перебуває на заробітках і рідко приїжджає. Покликається на те, що має намір поїхати з сином до [PERSON], де проживає багато її родичів, зокрема двоюрідна сестра, яка є власником туристичної фірми і зможе забезпечити цікаве і змістовне перебування сина [PERSON] за кордоном, допомогти оздоровити його перед навчальним роком. Виїзд дитини за кордон є необхідним з метою лікування, оскільки за станом здоровя така потребує оперативного втручання і вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку. Крім цього зазначає, що в березні 2013 року відповідач давав згоду на поїздку дитини за кордон у супроводі матері, терміном на один рік. Проте, коли вона звернулась у чергове, за такою згодою в 2015 році, відповідач категорично відмовив. Вважає, такі дії відповідача не мають жодних логічних пояснень та суперечать інтересам дитини. Також, відповідач позбавляє позивача можливості здійснювати піклування про здоров'я, фізичний та духовний розвиток дітей, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відмова відповідача ґрунтується на особисті неприязні до неї. Вважає, що відмова надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон, в першу чергу порушує права та інтереси самої дитини, перешкоджає їй розвиватися, пізнавати світ та культуру. Більше того, є необхідність надання медичної консультації за кордоном з приводу стану здоровя дитини, оскільки така потребує оперативного лікування. Відповідач, в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що заперечує проти виїзду дитини за кордон оскільки, [PERSON] вивезе дитину за кордон на постійне місце проживання і він втратить будь-який контакт з сином. Покликається на той факт, що у відповідача є чоловік, який перебуває в [PERSON]. Звертає увагу суду на те, що він надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак у них була усна домовленість щодо терміну перебування - кілька тижнів, чого відповідач не дотримала і дитина була за кордоном кілька місяців, відвідувала в [PERSON] дитячий садок. Представник відповідача, в судовому засіданні пояснив, що позивач в такий спосіб вивезе сина за кордон. Представник третьої особи- органу опіки і піклування Перемишлянської РДА в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Від третьої особи надійшов лист про розгляд даної справи без їхньої участі. А тому, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності представника третьої особи на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Однак, статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. З рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 23 квітня 2012 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано (а.с11) З копій свідоцтв про народження від 05 квітня 2012 року серії 1-СГ № 321427 вбачається, що сторони є батьками: [PERSON], [INFO] (а.с. 5) Районним судом встановлено, що позивач має тісні родинні звязки в [PERSON], а саме двоюрідну сестру, яка має нерухомість та є власником туристичної фірми,що стверджується витягом із запису про шлюб, витягом з книги реєстрації нерухомості (а.с.18,19-20.). Позивач сама, часто відвідує згадану країну, навчалась в Ягеллонському університеті, республіка [PERSON], згідно Диплома WP/5250/256/05/06 (а.с.13-14), народжувала сина [PERSON] 13.11.2013 року у м. Варшава Республіка Польща, згідно виписки свідоцтва про народження (а.с.7). Однак її перебування у згаданій країні носять частий та періодичний характер, оскільки місцем її постійного проживання, разом з обома дітьми є м. Перемишляни Львівської області. Згідно з довідок виданих КП Комунальник від 15.05.2015р. за №547 та №548 вбачається, що [PERSON] проживає разом з [PERSON], 2008р. народження та [PERSON], [INFO] за адресою: м. Перемишляни, вул. Привокзальна,20б/18, які перебувають на її утриманні (а.с.17,21). Відповідно до заяви, наданої [PERSON]І 20.03.2013, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], такий надав згоду на тимчасові поїздки за кордон, до [PERSON] та інші країни Європи, в період з 21 травня 2013 року по 21 травня 2014 року, малолітньому сину, [PERSON],[INFO]. (.а.с.9) Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян [PERSON] проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. В судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час знаходиться на роботі в Росії. Його перебування в Україні носять короткочасний характер, а саме тривалістю в один місяць з інтервалом три місяці. Згідно з характеристики від 11.02.2013р. за №174 дошкільного навчального закладу Сонечко батько [PERSON], за час перебування сина [PERSON] в навчальному закладі відвідував дитину дуже рідко, проте у розмовах з вихователями не проявляв зацікавленості, турботи про сина, вподобання, нахили та творчі задатки дитини, не цікавився його життєдіяльністю в ДНЗ. Батько не приймав активної участі у житті групи. (а.с.32) Згідно довідки НВК Середньої загальноосвітньої школи-гімназії м. Перемишляни від 04.09.2015 року за №115 [PERSON] є учнем 2-а класу школи гімназії. За час навчання з 01.09.2014р. по 04.09.2015р. батько учня, [PERSON], не цікавився навчанням свого сина та не відвідував батьківські збори. Участь у навчально-виховному процесі не брав (а.с.31) Не заслуговують на увагу суду, та не знайшли свого підтвердження, покликання відповідача про те, що позивач бажає вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання, оскільки позивач має житло та постійно проживає у м. Перемишляни. Син [PERSON] з 2010 року відвідував дитячий навчальний заклад Сонечко. На даний час є учнем 2-а класу НВК Середня загальноосвітня школа-гімназія м. Перемишляни. Перебував за кордоном, згідно наданого дозволу на виїзд відповідачем, повернувся на територію України не порушуючи такий. Також, голослівними є твердження представника відповідача щодо набуття позивачкою польського громадянства. Так, дійсно [PERSON] надано дозвіл на оформлення польського громадянства. Однак, на даний час, позивач не скористалась своїм правом, та є громадянкою України, згідно листа наданого Перемишлянським районним сектором Головного управління державної міграційної служби. Другий син позивача - [PERSON], 13.11.2013 року є громадянином України (а.с.6) У позивача є можливість вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, з метою розширення її кругозору, відпочинку та лікування, оскільки така має тісні родинні звязки в [PERSON], але для цього необхідно оформити проїзний документ дитини та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а і той факт, що дитина потребує лікування,оздоровчого відпочинку та розвитку, а відповідач знаходиться з позивачкою в неприязних стосунках, і лише з цих міркувань відмовляється надавати такий,суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в частині надання дозволу, без згоди батька на оформлення проїзних документів дитині та виїзду дитини за кордон. При цьому даний дозвіл слід надати з врахуванням вищенаведених обставин строком один рік, в період шкільних канікул до країн Польша, Німеччина, Туреччина, Болгарія,Чехія, Чорногорія.

Outcome: partial