Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

07 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКК «Гадячсир» про стягнення невиплаченої заробітної плати, вказуючи, що з 08.10.2019 по 25.06.2020 вона працювала в ТОВ «ВКК «Гадячсир» оператором котельні четвертого розряду. На день звільнення з роботи підприємство мало перед нею заборгованість з заробітної плати в сумі 15005,45 грн., яку і на даний час не виплачено, тому звернулася до суду. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відзив на позовну заяву відповідач не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на веб-сайті. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.10.2019 по 25.06.2020 перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «ВКК «Гадячсир», що підтверджується копією трудової книжки. З листа Управління Держпраці у Полтавській області від 22.03.2021 вбачається, що підприємство заборгувало [PERSON] 15005,45 грн. Суд встановив, що між сторонами існували трудові правовідносини. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно ч.1 та ч.2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з ТОВ «ВКК «Гадячсир» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 15005,45 грн. Позивач за даним позовом звільнений від сплати судових витрат в частині стягнення заробітної плати, тому згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує їх з відповідача на користь держави в сумі 908,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved