Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що вона не перебувала у шлюбі з відповідачем, однак мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Точна адреса проживання відповідача їй не відома. Відповідач починаючи з 2012 року чинить перешкоди у здійсненні позивачкою заходів, спрямованих на покращення здоров"я дитини, його фізичного, духовного, інтелектуального розвитку, зокрема, відмовляється надавати дозволи на виїзд за кордон. Вона має можливість на даний час вивозити дитину на відпочинок за кордон, але не може цього зробити через перешкоди, що чинить відповідач. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги: просить суд надати їй дозвіл на виїзд [PERSON] [INFO] за кордон без дозволу батька дитини [PERSON] в наступні країни та строки: - з 04 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2014 року до Франції; - з 26 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року до Таїланду; - з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2015 року до Індонезії та просить дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України у вказані країни та строки. Представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходили, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає з позивачкою, яка піклується про неї, повністю утримує, доглядає за донькою, займається її розвитком та вихованням. На даний час позивачка має можливість для виїзду дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення. Оскільки відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон не надає, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає дозволи на виїзд дитини за кордон, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду. При цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішенням законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі, приймає до уваги, що в судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон у строки та в періоди вказані у заяві про уточнення позовних вимог та надання дозволу на оформлення відповідних документів без дозволу батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved