Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

13.11.2013р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 12.03.2014р. провадження по справі було зупинено у зв'язку із наданням сторонам шестимісячного терміну для примирення (а.с. № 33). 19.09.2014р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 40). Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 18.02.1995р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 125. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]., яка є вже повнолітньою. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися з листопада 2011р. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що у позивача з'явилися стосунки з іншою жінкою, також відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрата почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс. Просив шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами, про що надав суду відповідну заяву (а.с. № 54). Відповідачка в наданій суду ще 12.03.2014р. заяві про надання строку на примирення, відповідачка позовні вимоги не визнавала, вважала, що можливо зберегти сім'ю. Просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 31). В судові засідання, призначені на 26.11.2014р. та на 08.12.2014р. не з'явилася повторно, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення про вручення та розписка про отримання особисто судової повістки (а.с. № 43, 53). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами за правилами ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З урахуванням тих обставин, що відповідачка 12.03.2014р. в суді надавала заяву при невизнання нею позовних вимог та надання строку для примирення, та судом її доводи будуть враховані судом при винесенні рішення поряд з іншими обставинами по справі, суд вважає за можливе винести рішення суду на загальних засадах ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.02.1995р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 125 (а.с. № 5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги у зв'язку з чим, виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з листопада 2011р. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у 2011 році відповідачка [PERSON] подавала сама до суду позов про розірвання шлюбу, в якому просила шлюб розірвати і залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Пізніше, а саме 10.02.2012р. провадження по справі № 2-10388/2011р. було закрито з підстав ч.3 с.1 ст. 205 ЦПК України. (а.с. № 55-56, 59). З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені три роки потому і з цього часу більше не відновлювалися, подружжя не має неповнолітніх дітей, позивач від позову не відмовився, шестимісячний строк для примирення, наданий судом, позитивних результатів не дав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При розгляди справи та написанні прізвищ сторін, суд враховує те, що позивачем суду надано ксерокопії паспортів обох сторін, з яких вбачається, що прізвище позивача в паспорті зазначено, як „[PERSON]", а прізвище відповідачки, як „[PERSON]" (а.с. № 7-8, 57), свідоцтво про реєстрацію шлюбу під актовим записом № 125 від 18.02.1995р. взагалі виповнено російською мовою (а.с. № 5). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229грн. 40коп. (а.с. № 1,13). На підставі викладеного,

Outcome: approved