Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , залишилось спадкове майно - земельна ділянка (середня земельна частка) площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] , зареєстрованого 16.05.1997р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №330. Зазначає, що спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняла її дочка - [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказує, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входить зазначена земельна ділянка площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] . Вказує, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилась, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Позивач [PERSON] був чоловіком [PERSON] , а позивач [PERSON] - її дочкою. Стверджує, що позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , проте через відсутність правовстановлюючого документу про право власності на зазначену земельну ділянку (земельну частку) позбавлені можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачами в рівних частках право власності на спірну земельну ділянку (земельну частку (пай)) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи міститься Ордер про надання правової допомоги, згідно якого їх інтереси представлятиме представник - адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги своїх довірителів, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати дану справу у його відсутності. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, а надіслав клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Також надіслав заяву-повідомлення №01-16/21 від 16.01.2019р. та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.01.2019р. №54731162 та №54731140, з яких слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , в нотаріальній конторі не заводилася; спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , знаходиться в Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат"; Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК УРСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу спадщини [PERSON] входить право на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] , зареєстрованого 16.05.1997р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №330. Факт належності [PERSON] сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] підтверджений довідкою, виданою 18.11.2016р. Пнікутською сільською радою Мостиського району Львівської області за №2422. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Саме дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Як убачається з матеріалів справи, зокрема довідки за №4-449, виданої 03.03.2017 року виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області після смерті [PERSON] в управління її спадковим майном вступила саме дочка [PERSON] , яка доглядала за житловим будинком, сплачувала комунальні платежі, обробляла земельну ділянку. Тобто, в силу ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавцеві. Як вбачається із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області №01-16/21 від 16.01.2019р. та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.01.2019р. №54731140, спадкова справа після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , в нотаріальній конторі не заводилася. Згідно повідомлення Львівського державного нотаріального архіву від 04.04.2019р. №841/01-30 спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, заповіт від імені [PERSON] не виявлений. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] право на спірну земельну ділянку (земельну частку) успадкувала саме [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України 2003 року. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), яке вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилась, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцями майна спадкодавця [PERSON] є її чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON] , позивачі по справі. Так, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. 25.09.2015р. кожному з позивачів видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] , зокрема на 1/2 частку права на земельну ділянку кадастровий номер № [NUMBER] площею 2,8971 га, розташованої на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області. Інших спадкоємців, окрім позивачів [PERSON] та [PERSON] , які б претендували на спадщину спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку (земельну частку (пай)) позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ); копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого позивачам після смерті [PERSON] ; копією паспорта позивача [PERSON] ; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу позивача [PERSON] ; довідкою, виданою 18.11.2016р. Пнікутською сільською радою Мостиського району Львівської області за №2422; довідкою за №4-449, виданою 03.03.2017 року виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області №01-16/21 від 16.01.2019р.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.01.2019р. №54731140; повідомленням Львівського державного нотаріального архіву від 04.04.2019р. №841/01-30; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачів на спірне майно (земельну ділянку (земельну частку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ними (позивачами) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вони у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняли дану спадщину; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право на зазначену земельну ділянку (земельну частку), яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ; право на спірну земельну ділянку (земельну частку) було посвідчене сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачами спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ними права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачів, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] в рівних частках права на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved