Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дочкою [PERSON] , [INFO] ; а також визначити наступні способи участі у вихованні дитини: бачитись, спілкуватись та проводити час за його місцем проживання - друга та четверта п`ятниця місяця з 18 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; кожна субота з 11 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; у святкові дні - 1 січня, Різдво, 8 березня, Великдень, а також день народження дитини, щорічно щонайменше протягом 3-х годин; п`ять днів взимку, п`ять днів восени та двадцять днів влітку (під час шкільних канікул) для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини; необмежене спілкування, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. Крім того, [PERSON] просить у дні побачень з дочкою, забирати її особисто з місця її проживання та навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 2014 по 2018 роки він проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час їх спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] Починаючи з 2018 року відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною. Він вважає, що він як батько дитини зобов`язаний брати участь у вихованні своєї дитини, а відповідач не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Він любить дочку та бажає особисто спілкуватися з нею. На даний час дитина позбавлена батьківської любові, належного спілкування з рідними та нормального розвитку та життя. З системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст..ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на задоволенні позову в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що відповідачка жодним чином не чинить батьку перешкоди у спілкуванні та вихованні їх спільної дочки. Навпаки [PERSON] сама намагалась встановити місцезнаходження позивача, який ухилявся від виховання та утримання дочки [PERSON] , а також жодним чином не цікавився здоров`ям та фізичним і духовним розвитком дитини. Про це свідчать її письмові звернення до органу опіки та піклування та Бориспільського ВП. Тому вважають поданий позов надуманим та необґрунтованим. З цих підстав просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради в останнє судове засідання не з`явилась. Вона завчасно та в установленому законом порядку була повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Натомість, нею були надані суду копія рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №327 від 23.04.2019 року «Про затвердження висновку щодо розв`язання спору між батьками про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька, який проживає окремо, з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] » та копія висновку органу опіки та піклування. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, приєднані до матеріалів цивільної справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року у [PERSON] народилась дочка [PERSON] . Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 грудня 2018 року (а.с.5) в графі батько зазначений « [PERSON] ». Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] у найманому будинку за адресою: [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією акту обстеження житлово-побутових умов громадянки [PERSON] , [INFO] від 14.12.2018 року (а.с.47). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 91 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 91 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Таким чином із консолідованого змісту положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159, 257 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до частин 4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас, у частині 6 вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими, не є нормативно-правовими актами або правовими актами індивідуальної дії та мають не обов`язковий характер. Дійсно, в матеріалах цивільної справи містятьсякопія рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №327 від 23.04.2019 року «Про затвердження висновку щодо розв`язання спору між батьками про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька, який проживає окремо, з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] » та копія висновку органу опіки та піклування (а.с.75). З їх змісту вбачається, що сторонами врегульоване питання щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька, який проживає окремо, з малолітньою дочкою [PERSON] . [INFO] , тобто на даний час відсутній предмет спору по даному питанню. Однак положення ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В статті 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Сам факт подання [PERSON] цього позову до суду вказує на те, що між батьками не досягнуто згоди щодо участі у вихованні дитини кожного з них. А твердження представників відповідача [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач ухилявся від виховання та утримання дочки [PERSON] , а також не цікавився здоров`ям та фізичним і духовним розвитком дитини жодним чином не може позбавити батька його законного права на виховання та спілкування зі своєю дитиною. Відповідно до чинної судової практики по справах про визначення порядку участі у виховання дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо, суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. При цьому, суди повинні враховувати вік дитини, стан її здоров"я, поведінку батьків та ставлення до них інших близьких родичів, а також - чи відповідає встановлений порядок психічному, фізичному, етичному розвитку дитини, чи не порушуються права батьків і чи забезпечується достатньою мірою участь у вихованні обох батьків тощо. Враховуючи характер стосунків, які склались між батьками дитини, а також вік дитини, з метою забезпечення прав дитини та виходячи з принципу повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, суд вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини встановити способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] . Під час визначення способів та тривалості спілкування батька з дочкою суд виходить з того, що позивач тривалий час був позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, а саме спілкування повинно бути регулярним та приносити дитині позитивні емоції. Разом з тим, таке спілкування не може порушувати права матері на виховання дочки та обмежувати її у спілкуванні з дитиною, в тому числі й у сімейні свята(Дні народження дитини, Новий Рік, 8 Березня). Разом з тим, враховуючи вищенаведені обставини та з метою налагодження між батьком та дитиною довірчих та теплих стосунків, суд дійшов висновку, що не слід виключати спілкування позивача з дитиною крім будніх днів, і в інші дні, в тому числі на Різдво та Великодень, а також на спільне проведення літнього та зимового відпочинку. Тому позивачу належить визначити порядок участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , встановивши наступні дні та години спілкування з дитиною, а саме: побачення, спілкування та проведення часу за місцем його проживання: кожна друга та четверта п`ятниця місяця з 18год.00хв. до 20 год.00 хв.; кожна друга субота місяця з 11 год.00хв. до 19 год.00 хв.; у святкові дні : Різдво та Великдень; п`ять днів взимку, п`ять днів восени та двадцять днів влітку під час шкільних канікул для сумісного відпочинку та оздоровляння дитини. Крім того, слід визначити необмежене спілкування [PERSON] з [PERSON] засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. На думку суду, встановлення способу участі батька у вихованні дитини у даному вигляді і на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дочки, із врахуванням її віку та необхідністю забезпечення належних умов для проживання, виховання та навчання дитини, виходячи з балансу її інтересів та інтересів її батьків. Разом з тим, суд не вбачає підстав для надання [PERSON] можливості у дні побачень з дочкою, забирати її особисто з місця її проживання та навчання, оскільки за своїм характером та змістом така позовна вимога не є способом участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, враховуючи, що вирішення цього питання може бути досягнуто за домовленістю між батьками. Також суд не вбачає підстав для зобов`язання [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, враховуючи, що ця позовна вимога є передчасною.

Outcome: partial