Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши, що вона народилась 30.10.1960 року в у м. Золоте, Первомайського району Луганської області та до серпня 2014 року була зареєстрована за адресою: [INFO]. Починаючи з кінця лютого 2014 року війська [PERSON] Федерації у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, в результаті чого 21.03.2014 року владою [PERSON] Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Після незаконної анексії Кримського півострова, у квітні 2014 року [PERSON] Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07.04.2014 року) та "Луганської народної республіки" (27.04.2014 року). 11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної [PERSON]" та "Донецької Народної [PERSON]", однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою. Як підсумок, Україною, за наслідками військової агресії [PERSON] Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. В результаті збройної агресії [PERSON] Федерації, наслідком якої стала окупація частини території Луганської області України, [PERSON] втратила можливість проживати в її рідному місті та змушена була залишити всі матеріальні цінності за місцем свого проживання. Також заявник зазначає, що на початку липня 2014 року в м. Первомайськ почалися активні бойові дії, частина міста піддавалась обстрілам проросійських окупантів. Зважаючи на такі обставини, заявника постійно переповнювали хвилювання і вона відчувала постійну загрозу для свого життя та здоров'я. Окрім того, на території міста була складна гуманітарна ситуація, яка обумовлена активними бойовими діями, котрі проводили проросійські бойовики. Описані вище обставини призвели до неможливості подальшого проживання заявника в м. Первомайськ, а відтак вона змушена був покинути власне житло та переїхати до м. Хмельницький аби мати елементарну змогу жити не турбуючись про безпеку свого життя. Після переїзду до м. Хмельницький вона був зареєстрована за адресою: [INFO]. Вважає, що внаслідок саме військової агресії [PERSON] Федерації на території Луганської області було порушено цілу низку її прав і свобод. Перебуваючи в м. Хмельницькому [PERSON] в порядку, передбаченому\~ст. 6 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VІІ, отримала довідку, якою підтверджено факт її прибуття до м. Хмельницький на вимушене тимчасове проживання. Зважаючи на те, що в отриманій нею довідці Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради № [NUMBER] від 03.11.2014 року, посвідчується лише факт її вимушеного переселення з м. Первомайськ Луганської області до м. Хмельницький і не встановлено причини такого переселення, заявниця вважає за необхідне звернутися до суду для встановлення факту вимушеного переселення внаслідок саме збройної агресії [PERSON] Федерації. Необхідність встановлення такого факту мотивує тим, що саме через окупацію частини Луганської області, Україна, [PERSON] Федерацією порушено низку її прав, закріплених як\~Конституцією України, IV\~Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, так і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в зв'язку з чим їй завдано майнової та моральної шкоди, через що [PERSON] має намір отримати її відшкодування від держави-агресора [PERSON] Федерації. Оскільки до компетенції відповідних виконавчих органів публічної влади не віднесено встановлення причин вимушеного переселення громадян з окупованої частини Луганської області України, заявник вважає звернення до суду щодо встановлення такого юридичного факту єдиним можливим способом підтвердження наявності юридичних фактів, що мають значення для охорони її прав та інтересів. В судове засідання заявник не зявилась, від представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутності, заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України та [PERSON] Федерація, в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Дослідивши матеріали справи та відповідні докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог заяви, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON]І є громадянкою України, яка народилась 30.10.1960 року в м. Золоте Первомайського району Луганської області та зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту громадянина України. Здійснення [PERSON] Федерацією ефективного контролю частини території України, а саме частини Донецької і Луганської області, з усіма його ознаками підтверджується в сукупності наступними доказами. Так, Міністерство закордонних справ Великобританії назвало прикрим факт проведення референдуму 11 травня на Донбасі (http://ua.korrespondent.net/world/3361365-mzs-brytanii-nazvav-prykrym-faktom-referendum-na-donbasi) /а.с. № 38/. Тим часом прес-секретар Держдепартаменту США заявила, що США не визнають результати референдуму про незалежність "Донецької народної республіки" (http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavyv-pro-nevyznannia-referendumiv-na-donbasi) /а.с. № 39/. Крім цього, прес-секретар Верховного представника ЄС із закордонних справ заявила, що "так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях нелегітимні, і ми не визнаємо їх результатів. Ті, хто організував ці референдуми, не володіють демократичної легітимністю" (http://www.ukrinform.ua/rubric-politycs/1660771 e_s_ne_viznae__referendum_na_shodi_ ukraiini_1937380.html) /а.с.№ 40/. Підтвердженням окупації [PERSON] Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької області, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ [PERSON] Федерації. Так, згідно з даними прес-центру Служби безпеки України станом на 24.02.2016 року, Службою безпеки України встановлено, що громадянин [PERSON] Федерації у квітні 2014 року приєднався до "ЛНР" та очолив незаконне збройне угруповання, що підпорядковувалося Головному розвідувальному управлінню Міністерства оборони [PERSON] Федерації. За його наказом проросійські бойовики неодноразово вели артилерійські обстріли населених пунктів Луганщини. Проросійські бойовики брали участь у вбивствах та катуваннях військовослужбовців Збройних сил України і пограбуваннях мирного населення. На початку 2015 року, під час штурму Дебальцевого, цей росіянин командував третім мотострілецьким батальйоном другої окремої мотострілецької бригади другого армійського корпусу "ЛНР" (http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_id=175852&cat_id=173675) .\~\~\~\~ Також прес-центр Служби безпеки України станом на 09.03.2016 року зазначив, що на Луганщині, в районі м. Щастя, Служба безпеки України спільно з військовослужбовцями Збройних сил України затримала російського найманця "ЛНР". Ним виявився громадянин [PERSON] з позивним "Самара", місцем реєстрації якого значиться м.Новокуйбишевськ, [PERSON] Федерації. Зясовано, що він має чотири судимості та 16 років увязнення. У вересні 2014 року він погодився на пропозицію російських правоохоронних органів приєднатися до незаконних збройних формувань бойовиків на сході України в обмін на чисті документи без відповідних відміток про кримінальне минуле та 15 тисяч доларів. За участь у бойових діях проти українських підрозділів бойовики нагородили російського найманця медалями "За Дебальцево" та памятною відзнакою "Участникбоевыхдействий"(http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_id=177121&cat_id=176809). Згідно з даними прес-центру Служби безпеки України станом на 05.08.2015 року, поблизу населеного пункту Бахмутівка, Луганської області, співробітники Служби безпеки України спільно з військовослужбовцями одного з підрозділів Збройних Сил України затримали 48-річного громадянина [PERSON] Федерації. Затриманий росіянин не одразу зрозумів, хто його затримав, прийнявши українських військовослужбовців за бойовиків "ЛНР", тож відверто повідомив, що хоче вступити на сторону бойовиків та попросив видати йому зброю. При собі він мав паспорт громадянина [PERSON] Федерації, два ножі та наркотики(http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_id=153731&cat_id=153334)\~\~/а.с. № 41-43/. В статті "Після ОДА бойовики в Луганську захопили прокуратуру і обласну ТРК Ураїна" від 29.04.2014 року, після того як бойовики захопили будівлю Луганської ОДА, вибивши в ній шибки із застосуванням димових шашок та петард, вони захопили будівлю прокуратури Луганської області та зняли з неї державний прапор України. Згодом частина нападників вирушила до будівлі обласного управління МВС України Луганської області із закликами штурму будівлі та відставки діючого начальника МВС Луганщини. Крім цього, озброєними бойовиками було захоплено будівлю Луганської обласної телерадіокомпанії (http://tsn.ua/ukrayina/pislya-oda-boyoviki-v-lugansku-zahopili-prokuraturi-i-oblasnoyi-trk-347574.html). /а.с. № 84/. У статті "Боевики ЛНР похитили и ограбили редактора газеты" від 10.06.2014 року, яка опублікована в Інтернет-джерелі "news.liga.net", вказано, що в Луганську 08.06.2014 року озброєні бойовики "ЛНР" викрали редактора друкованого видання і його сина та відвезли в будівлю захопленої Луганської ОДА, де їх утримували до пятої години ранку, після чого відпустили. Внаслідок цього, обидва потерпілих потрапили в лікарню. Крім того, з будинку і редакції проросійські бойовики викрали майно цієї особи і дві машини (http://news.liga.net/news/politics/2087418-boeviki_lnr_pokhitili_i_ograbili_redaktora_gazety.htm)./а.с.№ 85/. У фактах, узагальнених статті На сторінках Інтернет-джерела "Інститут релігійної свободи" в статті "Хронологія терору: бойовики ДНР та ЛНР переслідують християн Донбасу" від 06.08.2014 року, в якій зазначено, що проросійські бойовики "ДНР" та "ЛНР" викрадають, вбивають та погрожують священикам і віруючим на контрольованих ними території Донбасу. Крім цього, бойовики самопроголошених "ДНР" і "ЛНР" захоплюють церковні будівлі та реабілітаційні центри, для того, щоб розміщувати свої штаби, склади боєприпасів та бойові точки для ведення вогню по українським військам (http://www.irs.in.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=1456:1&catid=34:ua&Itemid=61). /а.с. № 86/. Згідно з інформацією, що міститься на сторінках Інтернет-порталу "ТСН" в статті "Бойовики на Донбасі катують полонених і виписують їм смертні кари - ООН" від 29.07.2014 року, йдеться про доповідь ООН, в якій наводяться факти жорстоких знущань над людьми. Так, з середини квітня 2014 року проросійські бойовики поміщають під варту місцевих політиків, державних посадових осіб, працівників місцевих підприємств вугільної промисловості, звичайних громадян, в тому числі вчителів, журналістів, представників духовенства та студентів. Бойовики вимагають викуп за людей, або використовують затриманих для викопування траншей чи кидання їх в бій у перші ряди (http://tsn.ua/ukrayina/boyoviki-na-donbasi-katuyut-polonenih-i-vipisuyut-yim-smertni-kari-oon-361110.html?authstate=6). /а.с. № 92/. Відповідно до статті "На Луганщине боевики вскрывают фуры - продукты питания, бензин, и т.п., изымаются без объяснения причин, - региональная торгово-промышленная палата", яка опублікована Інтернет-джерелом "Цензор.Нет" 17.05.2014 року, в Луганській області бойовики на своїх блокпостах розкривають опломбовані машини та вилучають товари, які везуть до Луганська, зокрема, продукти харчування, паливотаінші(http://censor.net.ua/news/285710/na_luganschine_boeviki_vskryvayut_fury_produkty_pitaniya_benzin_i_tp_izymayutsya_bez_obyasneniya_prichin). /а.с. № 93/. Як повідомляє Інтернет-джерело "Цензор.Нет" у статті "Луганську ОДА підірвали бойовики, - генерал ЗСУ" від 02.06.0214 року, в.о. начальника Головного управління по роботі з особовим складом Збройних сил України зазначив, що вибух в будівлі Луганської обласної державної адміністрації був викликаний пострілом з переносного зенітно-ракетного комплексу. Цей комплекс був розташований в будівлі обласного управління Служби безпеки України, в якому на той час перебували бойовики (http://censor.net.ua/news/288188/luganskuyu_oga_podorvali_boeviki_general_vsu). /а.с. № 94/. В статті "Терористи підірвали ще один міст у Станиці Луганській. Рух на Луганськ заблоковано, - ЗМІ" від 16.06.2014 року зазначено, що 15.06.2014 року близько 21:00 силами бойовиків "ЛНР" був підірваний новий міст в Станиці Луганській. Так, після двох потужних вибухів було знищено частину конструкції мосту, в результаті чого рух автомобілів по ньому став неможливим. Окрім того, 02.06.2014 року в Станиці Луганській підірвано старий автомобільний міст через річку СіверськийДонець(http://espreso.tv/news/2014/06/16/terorysty_pidirvaly_sche_odyn_mist_u_stanyci_luhanskiy_rukh_na_luhansk_zablokovano___zmi). /а.с. № 95/. На сторінках Інтернет-ресурсу "media.vbs.com.ua" міститься стаття "Над будівлею Луганської ОДА піднято прапор [PERSON]" від 29.04.2014 року, в якій вказано, що на даху будівлі ЛОДА, під скандування "Молодці, [PERSON], Донбас", прихильниками федералізації було піднято прапор [PERSON] Федерації (http://media.vbs.com.ua/novyny_105312.html). /а.с. № 96 /. В результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної [PERSON] Крим понад 921000 осіб були переміщені в межах України станом на 23.01.2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської Асамблеї Європи "Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб" № 2028 від 27.01.2015 року (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/mpz/docs/2004_rez_2028(2015).htm).\~\~/а.с. № 97-102/. Більше 2000000 осіб залишаються в районах, контрольованих проросійськими бойовиками, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14.08.2015 року 1438000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації на території України (http://unhcr.org.ua/en/2011-08-26-06-58-56/news-archive/1244-internal-displacement-map) /а.с. № 103/. Про присутність військ [PERSON] Федерації свідчить стаття "Тимчук: До Станиці Луганської прибуло підкріплення бойовикам" від 18.12.2014 року, яка опублікована в Інтернет-ресурсі "Еспресо ТВ", де вказано, що у розпорядження російсько-терористичних військ прибула чергова партія поповнення з Луганська - до 130 бойовиків, 2 протитанкові артилерійські гармати МТ-12 "Рапіра", 7 бойових броньованих машин (включаючи 2 броньовані багатоцільові тягачі МТ-ЛБ). На всіх ділянках фронту, окрім району Стаханов-Первомайськ, російсько-терористичні війська продовжують тримати артилерію і бронетехніку на передових позиціях, проводячи регулярні обстріли українських військ (http://espreso.tv/news/2014/12/18/tymchuk_do_stanyci_luhanskoyi_prybulo_pidkriplennya_boyovykam). /а.с. № 58/. В статті "Российские войска вошли на территорию Украины со стороны Луганска" від 14.04.2014 року, яка розміщена на сторінках Національного антикорупційного порталу "Антикор", вказано, що російські війська майже безперешкодно перетнули кордон України з боку Луганська. Точна кількість російських військ невідома. Окрім цього, російських солдат супроводжували танки, важка техніка і БТРи (http://antikor.com.ua/articles/5020rossijskie_vojska_voshli_na_territoriju_ukrainy_so_storony_luganska) /а.с. № 59/. Стаття "Депутати вигаданої ЛНР заборонили проводити вибори Президента України" від 19.05.2014 року, яка опублікована в Інтернет-джерелі "zik.ua", містить інформацію про те, що 19.05.2014 року депутати "ЛНР" на сесії республіканського зібрання проголосували за припинення діяльності територіальних виборчкомів на виборах президента України на території "ЛНР". Також органам місцевого самоврядування було заборонено будь-яку участь у підготовці до виборів (http://zik.ua/news/2014/05/19/deputaty_vygadanoi_lnr_zaboronyly_provodyty_vybory_prezydenta_ukrainy_489309) /а.с. № 60/. До того ж, 04.11.2014 року Народна рада "ЛНР" прийняла Закон "ЛНР" "Про управління та розпорядження власністю ЛНР", який розмежовує визначення понять державної власності і муніципальної власності, встановлює порядок управління і розпорядження державною власністю "ЛНР", в тому числі частками (паями, акціями) "ЛНР" в капіталах господарських товариств, товариств і підприємств інших організаційно-правових форм, відповідно з Тимчасовим Основним Законом (Конституцією) "ЛНР", іншими законодавчими актами "ЛНР" (https://nslnr.su/zakonodatelstvo/normativno-pravovaya-baza/635/) /а.с. № 61-79/. На сторінках Інтернет-порталу "Незалежне бюро новин" міститься стаття "У ЛНР заявили, що взяли в полон пятьох членів екіпажу збитого Ан-26" від 14.07.2014 року, в якій зазначено, що під Лисичанськом бойовиками "ЛНР" був збитий штурмовий літак Збройних Сил України. Ними ж в районі прикордонного пункту "Ізварине" був збитий транспортний літак Ан-26 на борту якого знаходились вісім українських військовослужбовців, п?ятеро з яких потрапили в полон до бойовиків (http://nbnews.com.ua/ua/news/127032/) /а.с. № 80/. Статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-ХІІ\~визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20.02.2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил [PERSON] Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] Федерацією про статус та умови перебування на території України Чорноморського флоту [PERSON] Федерації від 28.05.1997 року, для блокування українських військових частин. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної [PERSON] Крим 16.03.2014 року провела референдум про входження Автономної [PERSON] Крим до складу [PERSON] Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім [PERSON] Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 року "Територіальна цілісність України". 17.03.2014 року Верховна Рада Автономної [PERSON] Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної [PERSON] Крим підписали з президентом [PERSON] Федерації Путіним "Договір про прийняття до [PERSON] Федерації [PERSON] Крим і створення у складі [PERSON] Федерації нових суб'єктів". 21.03.2014 року владою [PERSON] Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно зі\~ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15.04.2014 року\~із змінами і доповненнями, внесеними відповідно\~Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15.09.2015 року № 685-VІІІ, [PERSON] Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20.02.2014 року. Незаконно анексувавши [PERSON] Крим [PERSON], продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07.04.2014 року) та "Луганської народної республіки" (27.04.2014 року). Згідно з постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків", прийнятою 21.04.2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм: Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян [PERSON] Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами [PERSON] Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. 11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної [PERSON]" та "Донецької Народної [PERSON]". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна [PERSON]" та "Донецька Народна [PERSON]" не були визнані міжнародною спільнотою про що свідчать досліджені в суді докази. Підтвердженням окупації [PERSON] Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької області, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ [PERSON] Федерації. 23.08.2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил [PERSON] Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітрянодесантних військ Збройних Сил [PERSON] Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил [PERSON] Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". Згідно зі\~статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема серед іншого: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії [PERSON] Федерації, прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до\~Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей"\~запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В абзаці 2 постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Рди України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами [PERSON] Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" №145-VІІІ від 04.02.2015 року зазначено, що з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія [PERSON] Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано [PERSON] Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Також постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VIII законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] Федерації державою-агресором. Крім того, військові дії [PERSON] Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, 15.01.2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: "Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику [PERSON], що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх "співвітчизників, що проживають за кордоном"; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі". Резолюція Парламентської Асамблеї Європи від 25.06.2015 року визнає, що конфлікт на території України є агресією зі сторони [PERSON] Федерації. Аналізуючи наведені обставини та докази, норми міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії [PERSON] Федерації стала окупація частини території Луганської області, України. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що факти збройної (військової) агресії [PERSON] Федерації відносно України, окупації частини території Луганської області, Україна є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 2ст. 61\~ЦПК України. Згідно з ч. 2\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Крім визнання окупації [PERSON] Федерацією частини території Луганської області, Україна, міжнародною спільнотою та національним законодавством, суд вважає, що на таку вказують також джерела міжнародно-правового регулювання режиму окупації, а саме Гаазька конвенція про закони і звичаї сухопутної війни 1907 року, IV Женевська конвенція про захист цивільного населення під час війни 1949 року і деякі положення Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 року. Існуючі правові норми, що визначають режим окупації, переважно засновані на положенні ст. 42 Гаазької конвенції 1907 року, згідно з якою територія вважається зайнятою, якщо вона дійсно знаходиться під владою ворожої армії. Згідно з цією ж ст. 42 Гаазької конвенції 1907 року, територія, до якої застосовано право окупації, повинна "дійсно перебувати під владою ворожої армії", причому "зайняття поширюється лише на ті області, де ця влада встановлена і в змозі проявляти свою діяльність". Тобто, поняття окупації може бути застосоване до територій, зайнятих країною агресором, якщо наявний її фактичний ефективний контроль окупованих територій. Стан окупації послідовно визначається на основі фактів. З аналізу норм вказаних конвенцій можна виділити такі ознаки ефективного контролю, а саме: достатня присутність військ держави окупанта; держава окупант здійснює свою владу над окупованою владою, яка втратила здатність до громадських функцій; ворожі сили здалися, були переможені чи відступили; над територією була встановлена тимчасова адміністрація; держава окупант видає укази громадянському населенню та контролює їх виконання. Здійснення [PERSON] Федерацією ефективного контролю частини території України, а саме частини Донецької і Луганської області, з усіма його ознаками підтверджується дослідженими в суді доказами. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає вірним твердження заявника, що [PERSON] Федерація здійснює ефективний контроль частини Луганської та Донецької областей, Україна, що в свою чергу дає підстави вважати частину Луганської та Донецької областей окупованими [PERSON] Федерацією. Досліджуючи обставини, що зумовили вимушене переселення заявника з частини окупованої [PERSON] Федерацією території Луганської області, Україна, то суд виходить з наступного. Відповідно до Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту (чинна для [PERSON] з 10.05.1954 року в порядку правонаступництва міжнародних договорів колишнього СРСР), то її положення застосовуються до всього цивільного населення держав, що беруть участь у конфлікті, тобто не лише до іноземних громадян, що перебувають на території однієї з воюючих держав, а й до громадян цих держав, а також до цивільного населення окупованих територій. У ст. 2 IV Женевської конвенції 1949 року зазначено, що Конвенція буде застосовуватися у всіх випадках окупації всієї або частини території Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не зустріне жодного збройного опору. Згідно зі ст. 43 IV Гаазької конвенції 1907 року, супротивник, що зайняв територію, зобов'язаний вжити всіх залежних від нього заходів для того, щоб наскільки це можливо відновити і забезпечити громадський порядок та суспільне життя, і при цьому він повинен поважати існуючий в країні закон. Положення вищезазначеної Конвенції передбачають розв'язання конкретних питань, таких, як: створення безпечних зон, захист поранених і хворих, а також лікарень і медичного персоналу, доставка медикаментів, спеціальні заходи по захисту дітей та налагодження зв'язків між членами розлучених сімей. За правилом ст. З IV Женевської конвенції 1949 року з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто hors de combat (той, що вийшов з ладу (фр.)) унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії. Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: а) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; b) захоплення заручників; с) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження; d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні. Згідно зі ст. 27 згаданої Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім'ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу. Однак всупереч норм вказаної Конвенції, [PERSON] Федерація неодноразово порушувала права громадян України, тобто цивільного населення, передбачені та гарантовані Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту та\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 pоку, як право на життя, право на свободу повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням, право не перебувати в рабстві або підневільному стані, право на свободу і особисту недоторканість, право на справедливий суд, право не бути покараним без закону, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії. Така позиція закріплена і в Постанові Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків". Аналіз інформації, що міститься в Інтернет-виданнях, про які вказував заявник свідчить про наявність конкретних фактів порушення вищезазначених гарантованих прав цивільного населення з боку [PERSON] Федерації. Доводи щодо порушень прав самої [PERSON], які гарантовані вищезгаданими Конвенціями, то такі підтверджуються як власними поясненнями заявника та поданими нею доказами, так і узгоджуються з загальним станом подій, що відбуваються на окупованій території Луганської області та свідчать про масовість порушень прав цивільного населення. Так, заявник, внаслідок збройних дій на території м. Первомайськ, в якому вона проживала, постійно почувала себе у небезпеці та хвилювалась за своє життя і здоровя. Також заявник зауважує, що гуманітарна ситуація на території Луганська, обумовлена активними бойовими діями проросійських бойовиків, унеможливлювала нормальне забезпечення життєдіяльності. Таким чином, результатом збройної агресії [PERSON] Федерації особисто для заявника стала втрата належного їй житла, роботи, підтримки та надії на повернення додому. Починаючи з серпня 2014 року вона проживає в м. Хмельницький за адресою: вул. Проскурвського підпілля 32. Після окупації частини Луганської області [PERSON] Федерацією з заявник змушена прилаштовуватись до нових життєвих умов, оскільки не відчуває впевненості у майбутньому і, як наслідок, не має можливості планувати своє життя. Таким чином, описані обставини відобразились на матеріальному і моральному стані [PERSON] За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії [PERSON] Федерації на частині території Луганської області було порушено низку конституційних прав заявника, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, IV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту,розділом ІІ Конституції України. Підсумовуючи викладене, слід також зазначити, що [PERSON] Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме [PERSON] Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] Федерацією. Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що [PERSON] Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов'язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що [PERSON] Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об'єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров'я людини злочини. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] Федерацією, Договір між Україною і [PERSON] Федерацією про українсько-російський державний кордон [PERSON] Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому, на думку суду є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~статтею 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. В судовому засіданні встановлено, що на ім'я [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради видано довідку № [NUMBER] від 03.11.2014 року, яка посвідчує лише факт її вимушеного переселення з м. Первомайськ до м. Хмельницький і не встановлює причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Згідно з ч. 2\~ст. 256 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] переселилась з території Луганської області задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободи, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист в результаті збройної агресії [PERSON] Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт [PERSON] необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - агресора [PERSON] Федерації, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved