Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюб який був зареєстрований 25 вересня 2013 року виконкомом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 7. Від даного шлюбу подружжя дітей не має, однак [PERSON] відмовився розірвати шлюб у відділі ДРАЦСу. Спору відносно майна подружжя між сторонами теж не має. Спільне господарство подружжя не веде, та з листопада 2014 року сторони проживають окремо один від одного. Причиною розпаду сім"ї позивачка називає те, що під час шлюбу між подружжям часто виникали сварки, скандали та непорозуміння із-за різних поглядів на сімейне життя, що привело до припинення сімейних стосунків. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] неодноразово застосовував до [PERSON] фізичне насилля, вчиняв скандали під час яких ображав позивачку нецензурними словами, тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб із відповідачем. В судове засідання позивачка не з'явилась; однак у позовній заявіпросила розгляд справи провести за її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Окрім того, просила після розірвання шлюбу повернути її дошлюбне прізвище - " [PERSON] " та стягнути з відповідача понесені нею содові витрати. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Про це свідчать розписки про одержання судових повісток. Причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного подружжя дітей немає. Позивачка не бажає миритися з відповідачем, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд відновлює позивачці, за її проханням, для подальшого її іменування дошлюбне прізвище - «[PERSON]» . Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved