Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

01.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем [PERSON], який помер 22.12.2014 року, як батька та сина, та визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на земельну ділянку, площею 1,00 га, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА№ 855473, виданого 27.02.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.521.00051. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що неможливо довести факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, так як існує розбіжність в написанні прізвищ у документах спадкоємця «Морозов», «Мороз». Однак факт родинних відносин може бути підтверджений показами свідків та довідкою Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи без участі його представника. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача та померлого [PERSON], повідомили що [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON], та постійно проживав з останнім на момент смерті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 855473, виданого 27.02.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.521.00051. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 398170 від 25.12.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 22.12.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За життя [PERSON] заповіт не залишив, що підтверджено Витягом із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42761916 від 26.01.2016р. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯК № 388368, виданим 27.02.1970 року Новопокровською сільською радою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 06.07.2015 року за № 450, та в установлений законом шестимісячний строк звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою від 16.04.2015р. 26.01.2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] за № 87/02-14 від 26.01.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відповідно до п.4.2 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, копії актових записів про встановлення факту родинних та інших відносин. Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем неможливо довести, так як є невідповідність в різних документах прізвища спадкоємця «Морозов», «Мороз». Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами віднесено до компетенції суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Як вбачається із наданої довідки виконавчого комітету Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №450 від 06.07.2015р. згідно запису у погосподарській книзі [PERSON], що помер 22.12.2014р., був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]; разом із ним проживав на день смерті його син [PERSON]. Факт родинних звязків [PERSON] та [PERSON] як батька та сина, та факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на момент смерті, підтверджуються також показами допитаних у судовому засіданні свідків. Дослідженні в судовому засіданні докази безспірно підтверджують наявність підстав для визнання факту родинних відносин позивача та його батька [PERSON], який помер 22.12.2014 року. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved