Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що з 07.08.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 24.09.2013 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки, яка станом на 01.12.2019 року становить 12014,40 грн.Позивач посилаючись на те, що відповідач не цікавиться життям та станом здоров`я дитини, не виконує батьківські обов`язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийманні участі батька у вихованні дитини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] Ухвалою суду від 10.01.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації запорізької міської ради по Комунарському району про позбавлення батьківських прав та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, на підставах викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Зазначала, що відповідач взагалі з самого моменту народження не цікавився життям сина, участі у його вихованні не бере, навмисно ухиляється від спілкування з дитиною, від утримання дитини. Зазначила, що наразі проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, до якого син відповідача ставиться як до батька, відповідача син взагалі не знає, навіть не впізнає. Також пояснила, що жодних перешкод у спілкуванні з сином відповідачу не чинила, навпаки, сама телефонувала йому та пропонувала зустрітися з сином, він відмовляється, сином не цікавиться, а син вважає батьком іншого чоловіка- її цивільного чоловіка, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання вчетверте не з`явився, повідомлений належним чином клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Раніше надав заперечення на позовну заяву, однак у судові засідання не з`являвся, жодного доказу суду не надав. Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. На вимогу суду надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви та у судовому засіданні, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.08.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданий Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції, актовий запис № 594 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовим запис № 1007 (а.с. 11). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12-13). Згідно довідки про склад родини [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом із [PERSON] , [PERSON] (син).(а.с.14). Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР за адресою : [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (з 20.09.2012р. по теперішній час), [PERSON] (з 29.07.2012 р. по теперішній час). (а.с.15). [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , з 21.05.2018 року. (а.с.18). Згідно Акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 31.01.2020 року для дитини створені усі умови для повноцінного проживання за адресою [ADDRESS] , стосунки у сім`ї доброзичливі, теплі. Зі слів матері за своє свідоме життя [PERSON] не бачив свого батька та не спілкувався з ним. [PERSON] повідомив, що живе із мамою, яка піклується про нього (а.с.48). Відповідно до інформації наданої завідувачем дошкільного навчального закладу «Кораблик» Запорізької міської ади від 27.06.2019 року вбачається, що [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 21 «Кораблик» . Батько - [PERSON] за час перебування дитини в навчальному закладі його не відвідував, не брав участі у вихованні дитини. На батьківських зборах та святах не з`являвся (а.с. 20). Згідно інформації директора Запорізької гімназії№8 від 11.12.20189 року [PERSON] навчається в 1-А класі з 02.09.2019 р., характеризується позитивно. За час навчання було проведено двоє батьківських зборів та два відкритих заходи, під час яких була присутня матір [PERSON] . Батько [PERSON] до школи не приходив, досягненнями сина не цікавився, з класним керівником не спілкувався (а.с.21). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управляння юстиції у Запорізькій області від 12.12.2019 року ВП № 43094490 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 12014,40 (а.с. 23-25). Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 17.12.2019 року дитина [PERSON] знаходився на обліку в дитячій амбулаторії з 06.2015 року. Щеплений за віком. На прийом дитина завжди приходить з мамою. Рекомендації лікаря мама виконує в повному обсязі. (а.с.26). Відповідно до висновку спеціаліста -психолога за результатами проведеного психологічного обстеження [PERSON] від 20.02.2020 року, у процесі дослідження з`ясовано, що [PERSON] ідентифікує себе із своєю родиною, в якій проживає (батько [PERSON] , мати [PERSON] ). Родину сприймає повною, веселою та щасливою, в якій дуже комфортно. Дивлячись на фото чоловіків, серед яких було фото [PERSON] та фото [PERSON] . [PERSON] обрав фото [PERSON] і пояснив, що це його тато, всі інші йому незнайомі і він їх ніколи не бачив. У процесі спілкування виявлені теплі емоційні стосунки [PERSON] з мамою [PERSON] та [PERSON] , якого дитина вважає батьком. Інформування [PERSON] про те, що у його житті є біологічний батько [PERSON] зумовить руйнування образу позитивної, щасливої родини, також спричинить руйнування емойційно -позитивних відносин з родиною, що однозначно стане травматичним для дитини, і з психичної точки зору призведе до виникнення психологічної травми і завдасть шкоди його психологічному благополуччю. Особливо зважаючи на і таку слабку нервову систему дитини підтверджується діагнозом «невроподібні стани, енурез». (а.с.109-119). Окрім того, позивачем до справи долучені письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтверджують існування обставин, про які зазначено у позовній заяві [PERSON] та узгоджуються з іншими доказами у справі. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 16.03.2020 року складено Висновок про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] . (а.с.133-134). Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] . Суд вивчивши зазначений висновок вважає його обґрунтованим та таким, що ґрунтується на достатній доказовій базі і не суперечить інтересам дитини та узгоджується із іншими доказами, які наявні у справі. Отже, вищенаведені докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами та долею своєї дитини, не забезпечує йому необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає сину доступ до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальноприйнятих норм моралі, чим ухиляються від батьківських обов`язків. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з ним у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками. Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, з урахуванням висновку спеціаліста -психолога, який долучено до матеріалів справи, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування [PERSON] своїми обов`язками, небажання змінювати свою поведінку. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом". Крім того, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved