Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

11.06.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Гавеля Оксани Олександрівни, в якій позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво, видане 30.03.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Гавелею О.О. на ім`я [PERSON] на будівлю магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати запис № 19735243 про державну реєстрацію права власності (реєстрацію переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] ) на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1211966648101. В обґрунтування вимог позивач посилається, що є власником нерухомого майна: будівлі магазину « [INFO] », загальною площею 300,20 кв.м., за Літ. «А», замощення № 1, що розташована за адресою: [ADDRESS] та 25 лютого 2020 року під час підготовчих дій для оформлення купівлі-продажу вказаного майна виявив існування Свідоцтва про право власності від 30.03.2017 року, видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею О.О. на ім`я [PERSON] на підставі підробленого акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Центральним відділом Державної виконавчої служби міста Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.03.2017 року. Посилаючись на викладене, просив суд задовольнити його позов в повному обсязі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 17.06.2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.11.2020 року постановлено витребувати від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Гавеля Оксани Олександрівни належним чином завірені копії свідоцтва та матеріалів на підставі яких було видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] на будівлю магазину « [INFO] » [ADDRESS] . 16.11.2020 року вказані витребувані матеріли надійшли до канцелярії суду. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 05.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.02.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вищезазначеним позовом. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом та справу призначено до судового розгляду по суті. Також постановлено витребувати з Ленінського районного суду м. Миколаєва, для огляду в судовому засіданні, матеріали справи № 489/7979/14-ц. 31.08.2021 року до канцелярії суду надійшли матеріали справи № 489/7979/14-ц. 14.06.2021 року до канцелярії суду від представника позивача - адвоката Кащенка Станіслава Олексійовича надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі через оголошення на веб-сайті Судової влади України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подав. Відповідач приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Гавеля Оксани Олександрівни 12.04.2021 року надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, а рішення просив прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач був власником нерухомого майна: будівлі магазину « [INFO] », загальною площею 300,20 кв.м., за Літ. «А», замощення № 1, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В., зареєстрованого за № 2542, внесеного в Державний реєстр прав власності на нерухоме майно 19.10.2006 року. 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею О.О. на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Центральним відділом Державної виконавчої служби міста Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.03.2017 року. З витребуваних у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелі О.О. матеріалів, що були підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва вбачається, що підставою для вчинення такої нотаріальної дії став акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Центральним відділом Державної виконавчої служби міста Миколаїв головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 27.03.2017 року в порядку виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаїв від 02.03.2016 року по справі № 489/7979/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 04.09.2013 року у сумі 908616,28 грн. Разом з тим, з матеріалів справи, що були витребувані з Ленінського районного суду м. Миколаєва, вбачається, що сторонами у справі № 489/7979/14-ц є: позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] . За наслідками зазначеної справи з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 04.09.2013 року у сумі 908 616,28 грн. Крім того, судом встановлено, що Центральним відділом Державної виконавчої служби у місті Миколаєві акт передачі майна [PERSON] в рахунок погашення боргу не складався, що підтверджується відповідним листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.03.2020 року, що був наданий на адвокатський запит. Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Вказана позиція також викладена в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним свідоцтва, виданого 30.03.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Гавелею О.О. на ім`я [PERSON] на будівлю магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року у справі №915/127/18 (провадження №12-184гс18) дійшла правового висновку, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерповує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") Судом встановлено, що у позивача не з його волі та без правових підстав вибуло належне йому на праві власності майно, а саме будівлі магазину « [INFO] », загальною площею 300,20 кв.м., за Літ. «А», замощення № 1, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим з метою ефективного поновлення позивача в порушених правах суд вважає за можливе одночасно із визнанням недійсним оскаржуваного свідоцтва скасувати його державну реєстрацію, шляхом скасування запису №19735243 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1211966648101. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. (908,00 грн. х 2 вимоги).

Outcome: approved