Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації і з врахуванням заяв про уточнення предмету позову та розміру позовних вимог просили суд виселити [PERSON] та [PERSON] з будинку [ADDRESS], зобов»язати Голосіївську районну в м.Києві державну адміністрацію зняти відповідачів з реєстраційного обліку за даною адресою, стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках матеріальну компенсацію за пошкоджене майно в розмірі 1100000 гривень, стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та вирішити питання щодо судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли частину приміщення будинку [ADDRESS] співвласниками якого є позивачі, що перешкоджає власникам вільно користуватися зазначеним майном і, в свою чергу, порушує право власності. Позивачі посилаються на те, що [PERSON] та [PERSON] недбало користуються майном, завдають йому шкоди без дозволу власників, призвели до його занедбання та аварійного стану. Крім того, на думку позивачів, відповідачі незаконно уклали договори з ПАТ «Київгаз» та ПАТ «Київенерго», хоча не є власниками майна. В зв»язку з порушенням правил співжиття з боку відповідачів та неможливістю подальшого спільного проживання і користування будинковолодінням [ADDRESS] позивачі на підставі положень ч.1 ст.116 ЖК України просять виселити відповідачів із займаного приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою, оскільки, на їх думку, зазначена реєстрація була проведена незаконно. Крім того, в зв»язку з пошкодженням майна - будинку № [ADDRESS] позивачі просять відшкодувати його вартість та моральну шкоду, яку вони оцінюють в 5000 гривень кожний. В ході судового розгляду позивач [PERSON], який також є представником позивача [PERSON], підтримав заявлені вимоги з врахуванням заяв про зміну предмету і розміру позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли і користуються частиною будинку [ADDRESS], недбало ставляться до майна, що призвело до його руйнування, [PERSON] є ініціатором постійних конфліктів та своїми діями порушує правила співжиття, в зв»язку з чим відповідачі підлягають виселенню на підставі положень ч.1 ст.116 ЖК України без надання іншого приміщення та зняттям їх з реєстраційного обліку, а також просив стягнути з відповідачів завдану позивачам, як власникам будинковолодіння матеріальну та моральну шкоду. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на правомірність проживання [PERSON] в частині будинку [ADDRESS], яку придбала її мати у колишнього власника, відсутністю доказів на підтвердження завдання шкоди, а також на відсутність обставин, які є підставою для виселення на підстави положень ч.1 ст.116 ЖК України, на що посилаються позивачі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог Представник відповідача - Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та треті особи в судове засідання повторно не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом належним чином. Третя особа - [PERSON] подав до суду письмові заперечення. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з двох жилих будинків під літерами «А» та «Б». Зазначене домоволодіння належить: [PERSON] - 1\\3 частина домоволодіння, [PERSON] - 1\\3 частина домоволодіння, [PERSON] - 1\\9 та 1\\18 частина домоволодіння, [PERSON] - 1\\9 та 1\\18 частина домоволодіння. Жилий будинок під літ. «Б» був збудований в 1952 році [PERSON] на земельній ділянці площею 660 кв.м., що була видана йому в користування рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів №1163 від 31.07.1956 р. Рішенням Московського районного суду м. Києва від 04.05.1983 р. встановлено, що цей будинок належить [PERSON] без належним чином оформлених документів. У 1979 р. між матір'ю [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. На момент укладення шлюбу [PERSON] належала 1/3 частина будинку [ADDRESS] 14 червня 1979 р. [PERSON] виплатила 5500 рублів за самовільно збудований будинок [ADDRESS] [PERSON] та вони дійшли згоди щодо заселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] в цей будинок. 19 січня 1982 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а в 1994 році [PERSON] помер. У 1995 р. [PERSON] отримала погодження від 18.05.1995 р. на експлуатацію будинку літ. «Б» по [ADDRESS] від Загону воєнізованої пожежної охорони МВС України у Московському районі та погодження на введення в експлуатацію приватного домоволодіння будинку [ADDRESS] Згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.08.2006 року право власності на будинок [ADDRESS] було визнано за [PERSON] Зазначені обставини були встановлені судовим рішенням від 21.10.2015 р. Голосіївського районного суду м.Києва у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даного спору. Також зазначеним рішенням встановлено, що саме з 17.08.2006 р. будинок [ADDRESS] для [PERSON] набув статусу «чужого майна». Наявність укладених [PERSON] договорів з ПАТ «Київенерго» та ПАТ «Київгаз» та оплата коштів за спожиті комунальні послуги не підтверджують правомірність користування останньою будинком [ADDRESS]. Судом встановлено, що на час розгляду даного спору [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] Звертаючись до суду позивачі просять виселити [PERSON] та [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, оскільки вони зайняли його самоправно, перешкоджають власникам вільно користуватись майном, своїми діями порушує правил співжиття, провокує конфлікти, шкодить майно, що робить неможливим подальше спільне користування даним будинковолодінням, в зв»язку з чим на підставі положень ч.1 ст.116 ЖК України підлягають виселенню та зняттю з реєстраційного обліку. Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, право вимагати у судовому порядку виселення наймача, членів сім'ї або інших осіб має наймодавець або інша заінтересована особа за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені з доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] систематично порушують правила співжиття та до них застосовувались відповідні заходу реагування. З огляду на недоведеність зазначених обставин відповідачі не можуть бути виселені на підставі положень ч.1 ст.116 ЖК України, на яку позивачі посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Позивачі у своєму позові посилаються на порушення їх права власності, а саме перешкоджання з боку відповідачів вільному користуванню майном. Способи захисту права власності визначені ст..ст. 386-394 ЦК України. Крім того, з позовом про захист права власності, у разі його порушення, може звернутись особа, яка є власником майна. [PERSON] фактично заселялась та користується частиною будинку [ADDRESS] в м.Києві, що належить на праві власності [PERSON], а тому позивач [PERSON], не будучи власником зазначеної частини будинку, не є належним позивачем за вимогами про виселення відповідачів. Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу суд розглядає справи на підставі заявлених вимог та наданих сторонами доказів, і самостійно не може змінювати підстави пред»явленого позову. Враховуючи викладене, вимоги позивачів щодо виселення відповідачів на підставі положень ч.1 ст.116 ЖК України в зв»язку із порушенням правил співжиття, пошкодженням майна і неможливістю спільного проживання, не можуть бути задоволені, з підстав, заявлених при зверненні до суду. На підлягають задоволенню вимоги позивачів щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку, виходячи з наступного. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, законом визначені підстави для зняття особи з реєстраційного обліку і лише при їх наявності уповноважений орган зобов»язаний вчинити дії щодо зняття особи з реєстраційного обліку за місцем проживання. Обставини, зазначені в ст.7 Закону, відсутні у даній справі на момент її розгляду, і позивачі не заявляли вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Питання щодо правомірності реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не є предметом розгляду у даній справі. Також, на думку суду, не можуть бути задоволені вимоги позивачів про відшкодування відповідачами матеріальної та моральної шкоди. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу положень ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наяність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв»язок між винними діями та наслідками, що настали. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суду не надано належних доказів в розумінні ст.58 ЦПК України на підтвердження наявності винних дій відповідачів у пошкодженні майна на території будинковолодіння [ADDRESS], на що посилаються позивачі, причинно-наслідкового зв»язку між діями та наслідками, що настали у виді пошкодження дерев, що призвело до їх загибелі, приведенням території в антисанітарний стан та пошкодженням частини будинку, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту заподіяння моральних страждань позивачам саме діями відповідачів, які пов»язані з пошкодженням майна. В зв»язку з необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог в цій частині відсутні будь-які законні підстави для їх задоволення. З огляду на викладені обставини в їх сукупності позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір, сплачений позивачами, не підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed