Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача , та зазначає наступне: вона, [PERSON] , проживає у будинку [ADDRESS] з 1997 року та зареєстрована у ньому з цього ж року. Вищевказаний будинок їй було надано для проживання, під виплату, колгоспом ім..Горького Петропавлівського району Дніпропетровської області , так як на той час вона працювала у колгоспі і потребувала житла. Вказаний будинок належав , згідно з документами, [PERSON] , яку вона ніколи не бачила і не була з нею знайома, так як задовго до того як їй було надано будинок , а саме у 1993 році, ця жінка виїхала з Петропавлівського району і за чутками вже давно померла. Всі ці роки , вона, зі своєю сім`єю, проживає у вищевказаному будинку, дбає про нього , зробила ремонт, займається благоустроєм садиби та присадибної земельної ділянки, веде присадибне господарство. У 1999 році вона повністю завершила виплату обговореної суми за цей житловий будинок , про що їй було надано довідку, завірену головою залишкового КСП [PERSON] а також довідкою , наданою виконкомом Петропавлівської селищної ради підтверджено , що заборгованості по земельному податку вона не має. Тобто свої зобов`язання щодо виплати грошової суми в рахунок оплати житлового будинку вона виконала. За весь період проживання у вказаному будинку у неї не виникало ніяких прикрощів , але належних документів на будинок вона не має , хоч і користується ним більше двадцяти років. Факт добросовісного , відкритого та безперервного володіння спірного домоволодіння підтверджується вищезазначеними доказами , а також актом житлово побутових умов , підписаного депутатом Петропавлівської селищної ради та двома свідками. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : п.1 - визнання права. Факт добросовісного , відкритого та безперервного володіння спірним домоволодінням підтверджується технічним паспортом на будинок , довідками КСП ім..Горького та Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, актом депутата про обстеження матеріально - побутових умов. Відповідно до вищенаведеного акту органу місцевого самоврядування за весь час її проживання в такому будинку вона вчиняла всі дії, що свідчать про одноосібне володіння, розпорядження та користування таким нерухомим майном. Тобто такі факти свідчать про те, що вона у повному розмірі користується, володіє та розпоряджається нерухомим майном на власний розсуд на протязі останніх 20 років. Правочинів між власниками будинку та ним щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства укладено не було. Претензій щодо її прав на вищенаведене нерухоме майно з 1997 року та по цей день до неї ніхто не пред`являв, тобто її володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним. Отже , відповідно до вищенаведених обставин та письмових доказів, що додано цього позову,вона, починаючи з 1997 року добросовісно заволоділа нерухомим майно, яким є житловий будинок [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом ддвадцяти трьох років, та користується ним, а також ніхто їй не перешкоджає у розпорядженні таким майном, не заперечує щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за нею на таке нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства, але таке визнання не можливо без судового втручання, адже саме такої форми визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю чинне законодавство і передбачає. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність , позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася , надала суду заяву , в якій просить слухати справу без її участі , позовні вимоги визнають, просять ухвалити рішення на розсуд суду. В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що [PERSON] , проживає у будинку [ADDRESS] з 1997 року та зареєстрована у ньому з цього ж року. Вищевказаний будинок позивачці було надано для проживання, під виплату, колгоспом ім..Горького Петропавлівського району Дніпропетровської області , так як на той час вона працювала у колгоспі і потребувала житла. Вказаний будинок належав , згідно з документами, [PERSON] , яку позивачка ніколи не бачила і не була з нею знайома, так як задовго до того як їй було надано будинок , а саме у 1993 році, ця жінка виїхала з Петропавлівського району і за чутками вже давно померла. У 1999 році позивача повністю завершила виплату обговореної суми за вищевказаний житловий будинок , про що їй було надано довідку, завірену головою залишкового КСП [PERSON] а також довідкою від 12.02.1999року, наданою виконкомом Петропавлівської селищної ради підтверджено , що заборгованості по земельному податку позивачка не має. Тобто свої зобов`язання щодо виплати грошової суми в рахунок оплати житлового будинку вона виконала. За весь період проживання у вказаному будинку у неї не виникало ніяких прикрощів , але належних документів на будинок вона не має , хоч і користується ним більше двадцяти років. Відповідно до акту житлово - комунальних потреб [PERSON] у вищевказаному будинку проживає з 1993 року та в ньому ж зареєстрована. Даний акт підписаний депутатомПетропавлівської селищної ради Багно С.А. та свідками [PERSON]. [PERSON] , [PERSON] . Статтею .41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери, набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) . Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено . Як встановлено судом , спірним нерухомим майном позивачка добросовісно заволоділа нерухомим майном, спору щодо даного нерухомого майна немає. Крім того , визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, вважає можливим ухвалити рішення у по суті позовних вимог. Відповідно до положень ст.220 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). Таким чином , позивачка в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надала суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved