Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

12.08.2014 року позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому вказала, що 26.06.2014 року вона уклала з ТОВ «Гранфінресурс» договір № 230106 із додатками № 1 і № 2 на отримання грошової суми у розмірі 15000 грн. для ремонту квартири на умовах діяльності програми «Альянс Україна». Звернувшись до представництва ТОВ «Гранфінресурс» в м. Запоріжжі, їй було надано пояснення, що вона отримає потрібну суму позики шляхом укладання відповідного договору, який для попереднього вивчення їй не було надано, ознайомлення в представництві було обмежено в часі, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості ретельно вивчити його умови та не могла обговорити його зміст з юристом. Їй було запропоновано підписати бланк договору, текст якого було надруковано дуже дрібними літерами, при цьому, працівники запевняли її, що цей договір позики не має замаскованих застережень, багато людей вже скористалися цією схемою і отримали позику. Піддавшись тиску працівників ТОВ «Гранфінресурс», вона підписала договір та декілька додатків до нього. Згідно п. 2.1.1 договору, вона, учасник, сплатила одноразовий комісійний внесок в розмірі 975 грн. та згідно п. 2.1.2 договору повинна була не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Далі в позові зазначила, що 14.07.2014 року нею було сплачено загальний платіж у сумі 416,67 грн., а також адміністративні витрати 75 грн. Вона здійснила всі вказані в договорі та додатках платежі, щоб найближчим часом отримати позику у розмірі 15000 грн., але зрозуміла, що позики не отримає і доля її грошей стала їй невідомою. В липні 2014 року вона неодноразово телефонувала до представництва з метою дізнатися строки отримання позики, але чіткої інформації не отримала, звернулася до юриста, який пояснив, що вказаний договір не є договором позики, передбачає сплату комісій та інших платежів до отримання суми позики, в договорі не зазначено зобов'язань учасника щодо надання позики у певні строки. Як вказала далі в позові позивачка, вона зателефонувала в представництво ТОВ «Гранфінресурс» з проханням повернути витрачені на відповідні внески кошти. 29.07.2014 року вона надіслала поштою до головного офісу ТОВ «Гранфінресурс» в м. Донецьк заяву про розірвання договору № 230106 від 26.06.2014 року. До 05.08.2014 року з головного офісу відповіді не отримала і надіслала заяву про розірвання договору в представництво товариства в м. Запоріжжя. Вважає договір № 230106 з додатками № 1 і № 2 від 26.06.2014 року недійсним, оскільки товариство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів за рахунок коштів яких здійснювалася виплата позик окремим клієнтам, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи. Прохає визнати недійсним договір № 230106 з додатками № 1 і № 2 від 26.06.2014 року, зобов'язати ТОВ «Гранфінресурс» повернути їй одноразовий комісійний внесок в розмірі 975 грн., сплачені адміністративні витрати у розмірі 75 грн., та сплачений щомісячний платіж в розмірі 416,67 грн., а всього 1466,67 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23.10.2014 року у вказаній цивільній справі було залучено в якості співвідповідача відділення ТОВ «Гранфінресурс», яке знаходиться за адресою: пр. Леніна, 90, м. Запоріжжя (а.с. 31). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно копії оголошення друкованого органу, в газеті "Запорізька правда" № 133-134 від 20.11.2014 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 39). Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Справа розглянута в загальному порядку за останнім відомим місцезнаходженням відповідача-юридичної особи, достовірно встановленим згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 36-37). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 року між позивачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс», місце реєстрації: Україна, 83086, м. Донецьк, Ворошиловський р-н, вул. Артема, 32, в особі [PERSON] було укладено договір № 230106 разом з додатками № 1 та № 2 до нього з метою отримання позивачем позики у розмірі 15000 грн. (а.с. 11-16). Відповідно до умов п. 1.1 договору відповідач зобов'язався вчинити від імені та за рахунок учасника - позивача певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», у порядку та строки, що містить Додаток № 2, який є невід'ємною частиною цього договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Також п. 2.1.1, 2.1.2 зазначеного договору передбачені обов'язки учасника, зокрема, сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання договору, своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого надає заявлені для отримання грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми «Альянс Україна», метою яких є отримання відповідної грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до договору (а.с. 13). Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку № 2, після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім (а.с. 14). Конкретні умови отримання учасником заявленої грошової суми визначені у ст. 5 цього додатку. Так, Адміністратор надає відповідну заявлену грошову суму учаснику, який отримав дозвіл, протягом 3 (трьох) банківських днів після того, як учасником будуть виконані вимоги цієї статті (а.с. 15). На виконання умов договору, позивачка 26.06.2014 року сплатила одноразовий комісійний внесок в сумі 975 грн., потім 14.07.2014 року сплатила по 416,67 грн. щомісячного чистого внеску та 75 грн. адміністративних витрат, а всього 1466,67 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 19, 38). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Оскільки позивачка сплачувала кошти не за товар, а за можливість отримання позики у сумі 15000 грн., товариство з обмеженою відповідальністю без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалася виплата позик окремим клієнтам, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, суд, з урахуванням роз'яснення, що міститься у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вважає, що є підстави для визнання вказаного договору недійсним, та для повернення позивачу сплачених ним коштів і стягнення судових витрат по справі. Суд також приймає до уваги те, що укладений сторонами договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару/позики, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Гранфінресурс» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником товару/позики. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на придбання товару/позики, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. У разі виявлення учасником бажання розірвати договір протягом 3 календарних днів з моменту його підписання та виконання ним умов ст. 8 Договору, відповідач повертає учаснику 70 % внесеного ним вступного платежу, в інших випадках розірвання договору - вступний платіж та адміністративні витрати учаснику не повертаються, повернення коштів відбувається після закриття реєстру. Таким чином, суд вважає, що умови оспорюваного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві і на користь відповідача, і що ТОВ «Гранфінресурс» здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання товару/позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Є підстави вважати, що діяльність відповідача ввела споживача в оману, оскільки програма «Альянс Україна» формується виключно на кошти учасників програми без залучення коштів ТОВ «Гранфінресурс». Оплата товару (позики) здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і в подальшому учасник, який отримав товар (позику), сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар (позику) іншому учаснику програми. Згідно п. 4.1 Умов Програми «Альянс Україна», коли реєстр є достатнім, Адміністратор організує комітет по розподілу грошового фонду. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник Програми набуває право брати участь у найближчому заході . Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду, який утворюється наказом Адміністратора. З наведеного випливає, що рішення про передачу товару або позики залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки немає можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи. Умовами оспорюваного договору на позивача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов договору, в той час як у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків і є порушенням прав позивача. У спірному договорі умова про надання грошей у позику залежить від певних обставин, які можуть взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою відносно позивача та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. Крім того, спірний Договір та Додатки до нього укладені в рамках створеної ТОВ «Гранфінресурс» системи, яка полягає у створенні груп учасників, які бажають отримати грошові кошти у позику на досить тривалий час в порядку та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього. Така система вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, що в свою чергу здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і відповідач без інвестування коштів здійснює виплату позики іншому Учаснику Програми; також є несправедливою умова про надання грошей у позику за умови сплати позивачем найбільшої суми, що значно перевищує суми інших учасників, проте позивач не володіє інформацією щодо необхідності сплати конкретної суми, яка повинна перевищувати суму інших учасників для отримання бажаної позики. Вбачається, що за умовами договору позивач мав сплачувати кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на отримання позики. ТОВ «Гранфінресурс» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання позики одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Альянс Україна». Суд вважає, що незбалансованість прав і обов'язків сторін договору зокрема випливає із ст. 9 додатку № 2 до Договору, згідно з якою у разі неповернення Адміністратором одноразового комісійного внеску Учаснику протягом 3 днів з моменту його укладання, Адміністратор сплачує останньому штраф у розмірі 1 % від суми одноразового комісійного внеску за кожен день прострочення. По відношенню до Учасника, який отримав грошову суму на умовах діяльності програми «Альянс Україна», та не вніс чергового загального платежу, у строки, вказані в п. 3.2 ст. 3 додатку № 2 до договору, Учасник зобов'язується за повне або часткове прострочення повернення отриманих грошових коштів та/або інших платежів за договором сплатити штраф: - за перший прострочений платіж у розмірі 250 грн.; - за кожний наступний прострочений платіж в розмірі 500 грн. та 30 % від простроченої суми загального платежу. Тобто відповідальність споживача, як слабшої сторони у договорі, передбачається у тисячу разів більшу аніж для надавача фінансових послуг. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що досягнута між сторонами угода порушує права позивачки, а діяльність відповідача з реалізації послуг з адміністрування системи є такою, що вводить споживача в оману. Позивачкою доведено той факт, що спірний договір вона уклала під впливом недобросовісних дій представників відповідача, які полягали у навмисному створенні у неї помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких вона могла отримати позику, інших прав та обов'язків сторін у правочині та ін. Суд також бере до уваги доводи позивачки про те, що спірний правочин вона уклала внаслідок помилки, причиною якої, зокрема, стали відсутність у неї юридичної освіти та наявність певних складнощів у вивченні нею змісту договору, який виготовлений дуже дрібним шрифтом, а також помилкове сприйняття нею змісту і умов договору. Вона неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що у випадку вірного розуміння нею усіх умов договору вона ніколи б його не уклала. Як вбачається з пояснень позивачки, укладаючи спірний договір, вона мала на меті отримати у ТОВ «Грандфінресурс» позику в сумі 15000 грн. і якщо б вона усвідомлювала усі умови, за яких вона може бути їй видана, вона би ніколи такий договір не укладала. Суд приймає також до уваги той факт, що на день укладення договору відповідач не мав ліцензії на надання фінансових послуг населенню. Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема з надання фінансових послуг. Згідно з п. 1.5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок інших осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку, збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено в п.п.2, 6, 11 ч.1 ст. 4 цього Закону, вважається довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. 09.01.2012 р. набув чинності Закон України 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» доповнена таким видом фінансової послуги як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п.11-1 ст. 4). Відповідно до п.4 Прикінцевих положень цього Закону спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону має розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону. Тобто ліцензійні умови для здійснення діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарі у групах мали бути розроблені та затверджені в шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону. Фінансовим установам, в тому числі ПП «Гранфінресурс», цим Законом було надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність до вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року. З урахуванням викладеного, суд знаходить обґрунтованим позов в частині визнання договору № 230106 з додатками № 1 та № 2 від 26.06.2014 року недійсним, а також стягнення з відповідача 1 на користь позивачки грошових коштів, сплаченим нею за договором, в розмірі 1466,67 грн. Крім того, з відповідача 1 необхідно також стягнути судовий збір в доход держави в розмірі 243,60 грн. В зв'язку з вищевикладеним, в частині позовних вимог до відповідача 2 відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved