Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

04.12.2019 позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням суду від 27.07.2009 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 грн щомісячно на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] . З моменту ухвалення рішення суду витрати на утримання дочки значно зросли, тому вона не може самостійно забезпечити усі потреби дитини. У судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду подала заяв, у якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.27). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи згідно п.8 ч. 3 ст. 128 ЦПК України був повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.07.2009, що підтверджується відповідним актовим записом № 52 згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4). Сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження (а.с. 7). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.11.2019, неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] (а.с.9). З довідки опорного закладу «Решетилівський ліцей імені І.Л. Олійника Решетилівської міської ради» від 28.11.2019 Неповнолітня [PERSON] , навчається у 9-Г класі цього ліцею (а.с.8). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08.04.2008 у справі № 2-71/2008 із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 грн (Двісті гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 21.01.2008 і до досягнення дитиною повнолітнього віку. На виконання рішення суду 27.07.2009 Решетилівським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист (а.с.6). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180\~СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Відповідно до ч. 2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері, яка на даний момент не має постійного доходу. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений\~розмір аліментів,\~суд виходить\~із розміру\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~віком від\~6\~до 18\~років,\~встановленого з\~1\~січня 2020\~року Законом\~України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2020 рік"\~, який становить 2218,00 грн. З п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. У сукупності наведеного, із врахуванням позиції відповідача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Тому, зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави за ставками судового збору станом на день подання позову до суду 04.12.2019. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.\~180,\~181, 182,\~183,\~192 СК України,

Outcome: approved