Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, якого підтримали її представники [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що будинковолодіння [ADDRESS] Івано-Франківської області належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] про що йому було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок. Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали : [PERSON] - голова двору, відповідачі [PERSON] - дочка; [PERSON] - онука; [PERSON] - онук. Зазначають, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживали в житловому будинку [ADDRESS] не витребували своїх часток в колгоспному дворі протягом строку позовної давності, а тому вважаються такими, що втратили права на частки в колгоспному дворі. Таким чином, [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , в цілому. [INFO] [PERSON] помер і за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу [PERSON] 03 листопада 1999р., позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого. Вказують, що позивач зверталася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON], однак їй було рекомендовано звернутися до суду, оскільки частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в майні колгоспного двору не були виділені. Просять суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок , господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS], а у зустрічному позові - відмовити так як вважають, що зустрічні позовні вимоги спростовуються як показами свідків так і матеріалами справи . Відповідачі по первісному позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічний позов, мотивуючи тим, що станом на 15 квітня 1991 року в колгоспному дворі проживав голова колгоспного двору [PERSON] та їх троє , що підтверджується довідкою Семаківської сільської ради Коломийського району, тобто станом на 15 квітня 1991 року кожний з них , відповідачів , мав по 14 ч. будинковолодіння. Після смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачці по первісному позову [PERSON] Вважають, що оскільки частка померлого в будинковолодінні складала 14 частини, то відповідно відповідачці по зустрічному позову має належати частка померлого згідно заповіту , тобто вони, позивачі та відповідач набули в будинковолодінні частку в розмірі 14 частини на кожного. Крім того відповідачка по первісному позову [PERSON] пояснила, що проживала у спірному господарстві, а тільки тимчасово могла відлучитись у с.Борщів, де проживала з чоловіком, а також, що вона доглядала за господарством і приймала участь у веденні господарства колишнього колгоспного двору - збирала урожай картоплі. Вважають, що вони, відповідачі по первісному позову, а позивачі по зустрічному позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не пропустили трирічний строк позовної давності для витребування своїх часток, оскільки позивач по первісному позову вона ж відповідач по зустрічному позову [PERSON] звернулася до суду 12 лютого 2014р. з позовом про визнання за нею права власності на все спірне будинковолодіння , а тому саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності. Просять суд визначити відповідачам по первісному позову вони ж позивачі по зустрічному позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 14 частині за кожним в будинковолодінні [ADDRESS] та визнати за кожним право власності на 14 ч.даного будинковолодіння. Відповідачі по первісному позову вони ж позивачі по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно , подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності , зазначили, що первісний позов [PERSON] визнають частково, а саме у визначення їй частки в спірному будинковолодінні в розмірі 14 частини та визнання за нею права власності на неї. Відповідач по первісному позову [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви [PERSON] та підтримали зустрічну позовну заяву, просили її задоволити. Враховуючи пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі, а в зустрічному позові слід відмовити виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав до типу колгоспного двору, головою якого був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення Коломийської районної ради 12 грудня 1990р. № 268 (а.с. 108). Станом на 01 липня 1990 р. в житловому будинку [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON], та члени двору: відповідачі по первісному позову вони ж позивачі по зустрічному позову - донька [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON], що підтверджується довідкою Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 06 грудня 2013р. № 396/02-34 (а.с. 11). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору [PERSON], його донька [PERSON], онука [PERSON] та онук [PERSON], то кожному із них належало по 14 частині спірного будинковолодіння. 03 листопада 1999 р. голова колгоспного двору [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів позивачу по первісному позову вона ж відповідач по зустрічному позову [PERSON] все своє майно, яке буде належати йому і з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося. Зазначений заповіт посвідчений приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу за реєстровим № Д-589 (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 22 січня 2002 року зроблено запис за № 1.(а.с.5) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Однак, позивач не взмозі юридично оформити свої спадкові права оскільки державний нотаріус Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори не може видати їй як спадкоємцю за заповітом свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS], в зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності видане на голову колгоспного двору спадкодавця [PERSON], а крім голови селянського двору у спадковому будинку проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за якими як і за померлим головою колгоспного двору збереглося право власності на частку у майні колгоспного двору після припинення його існування. Оскільки частку померлого та інших членів колгоспного двору не виділено, а свідоцтво про право власності видано тільки на голову колгоспного двору, то згідно ст. 346 ЦК України право власності на частку голови двору припинилося з моменту його смерті, а позивачу рекомендовано звернутися до суду (а.с. 14). Згідно технічного паспорта виданого ОКП Коломийське МБТІ від 18 листопада 2013 року інвентаризаційна вартість будинку та господарських будівель в [ADDRESS] становить 61 600,00 грн. , а саме: житлового будинку, зазначеного літерою "А" становить 30 823,00 грн., сарай "Б"- 7810,00 грн., стодола "В"- 3 456,00 грн., курник "Г"- 569,00 грн., літня кухня "Ж"- 16 897,00 грн., убиральня "З"- 399,00 грн., криниці "І" - 985 ,00 грн.(а.с.10), ворота "N1"- 380,00 грн.,замощення "ІІ"- 281,00 грн.(а.с.9) Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95р. № 20 спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами були побудовані в 1960 році, що підтверджується технічним паспортом виданим 18 листопада 2013р.ОКП Коломийським МБТІ (а.с.8-10) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив , що представник позивачки по первісному позову [PERSON] та відповідачка по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] є його рідними сестрами. Відповідачка по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] не живе у спірному будинку більше 20 років, відповідач по первісному позову він же позивач по зустрічному позову [PERSON] проживав раніше, однак як [PERSON] так і [PERSON] ніякої участі в утриманні спірного будинку не приймали. Відповідачка по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] проживає у спірному будинку. Представник позивача по первісному позову [PERSON], яка являється йому рідною сестрою, забрала батька до себе жити і доглядала його до смерті, відповідачка [PERSON] обробляла город біля спірного будинку тобто брала участь у веденні господарства . Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству біля спірного господарства. і дане господарство є занедбане, що відповідачі по первісному позову не проживають у спірному господарстві так як [PERSON] і [PERSON] одружилися і перейшли проживати в 1992-1993 р.р. в іншу місцевість, відповідачка [PERSON] зловживає алкогольними напоями, зовсім не доглядала за господарством, не проживала в спірному господарстві, а тільки інколи навідувалась, щоб продати речі з господарства і купити спиртні напої. За господасртвом доглядає позивач і її мати -[PERSON], обробляють земельну ділянку. Свідок [PERSON] пояснила, що з представником позивачки [PERSON] знайома з 1995 року і кожного літа приїжджає в с.Семаківці Коломийського району до [PERSON], де бачила як позивачка засаджувала город у спірному господарстві, а відповідачку [PERSON] бачила тільки один раз в спірному господарстві на городі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у спірному будинку проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У 1992 році відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] вийшла заміж і переїхала проживати до чоловіка у м. Снятин. У 1993 році відповідач по первісному позову він ж позивач по зустрічному позову [PERSON] одружився і переїхав жити до дружини в с. Борщів, а у літній кухні спірного будинковолодіння проживала відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] У 1998 році його діда спадкодавця [PERSON] сусід [PERSON] відвіз у будинок перестарілих так як його дочка відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] не здійснювала догляду за перестарілим батьком та за господарством, а його мати представник позивачки по первісному позову [PERSON] в той час перебувала за кордоном. Через півтора місяці [PERSON] забрала свого батька [PERSON] з будинку перестарілих і доглядали за ним до дня його смерті, так як відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] не доглядала ні за батьком ні за господарством. Йому відомо також, що дід [PERSON] склав заповіт, яким заповів своє майно позивачу по первісному позову. Зазначив, що з 2008 року будинок не придатний до проживання , розвалений. В утриманні будинку , як йому відомо, відповідачі [PERSON] [PERSON], [PERSON] не приймали участі. Свідок [PERSON], сільський голова с. Семаківці Коломийського району пояснив, що останні два роки в спірному будинку ніхто не проживає, і на даний час догляд за будинком ніхто не здійснює, чи проживали і вели господарство у спірному будинковолодінні сторони по справі йому не відомо. Допитана свідок [PERSON]- двоюрідна сестра представника позивачки -[PERSON] та відповідачки [PERSON], пояснила, що в спірному будинку залишились жити спадкодавець [PERSON] та відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON], яка за господарством та за батьком не доглядала із-за чого [PERSON] відвезли в будинок перестарілих, зловживала алкогольними напоями, винесла з хати всі речі за алкоголь, не приймала участі у веденні господарства колишнього колгоспного двору, а тільки занедбала господарство - нестало ні вікон, ні дверей, подвір я в бур янах. Коли [PERSON] , мати позивача, повернулась з-за кордону, то забрала [PERSON] до себе і доглядала його до дня його смерті. Зазначила, що будинок в занедбаному стані і проживати в ньому неможливо. Статтею 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що частка члена колгоспного двору в майні визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ), при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ), при зверненні стягнення по особистих зобов'язаннях члена двору. Судом встановлено, що відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS], 26 жовтня 1992 р. та переїхала проживати в [ADDRESS], що підтверджується даними з по господарської книги (а.с. 78-81). Відповідач по первісному позову він же позивач по зустрічному позову [PERSON] за даною адресою був знятий 2001р. , але переїхав проживати до дружини в м. Борщів Тернопільської області зразу після одруження в 1993 році, що відповідно підтверджується даними з по господарської книги та відповідачами не заперечено у судовому засіданні. Відповідач по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] з 2008 року фактично не проживає в спірному будинковолодінні, що на час та після ліквідації колгоспних дворів і по даний час відповідачі по первісному позову вони ж позивачі по зустрічному позову не приймали участі у веденні господарства колишнього колгоспного двору, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] допитаних в судовому засіданні. Відповідно до листа Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області № 175/02-34 від 12.08.2014р. сільська рада надала суду інформацію, що у спірному господарстві [ADDRESS] були зареєстровані відповідачі по первісному позову - [PERSON], [PERSON], [PERSON], що сільська рада не володіє інформацією щодо фактичного проживання чи непроживання відповідачів [PERSON], [PERSON] , [PERSON]у спірному господарстві, що відповідачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] до сільської ради з заявами про визнання за ними права власності у відповідних частинах на спірний будинок не звертались і, що відсутня інформація про парцевлаштування відповідачки [PERSON] у колгоспі (а.с.105). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що участь відповідача по первісному позову вона ж позивач по зустрічному позову [PERSON] була незначною і в більшості такою, що створювала видимість щодо прийняття нею участі у веденні господарства колишнього колгоспного двору та фактичного проживання у спірному господарстві по даний час, а відповідачі по первісному позову вони ж позивачі по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] не приймали участі у веденні господарства колишнього колгоспного двору, протягом трьох років з часу припинення існування колгоспного двору, їх перебування в колгоспному дворі було недовгочасним із-за зміни їх сімейного стану та вибуття до другого з подружжя по місцю проживання у іншу місцевість. Крім того відповідачі по первісному позову не заявляли своїх вимог про визначення (виділ) належних їм часток в майні колгоспного двору. Стаття 123 ЦК України, 1963 р. передбачала, що частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Також суд враховує, що відповідачі за первісним позовом пропустили трирічний строк позовної давності на витребування своєї частки з майна колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991р., оскільки ліквідація колгоспних дворів була загальновідомою, відповідачі були повнолітніми та працездатними і відповідачі свідомо не використали своє право на виділ належних їм часток в період з 15 квітня 1991р. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Що стосується пояснень свідка [PERSON], то вони то вони судом до уваги не приймаються так, як спростовуються вищенаведеними доказами. Таким чином, суд прийшов до переконання, що первісний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно, слід задоволити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. У задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON], слід відмовити На підставі наведеного та ст..ст.120,121,126,534,549 ЦК України (ред..1963р.),

Outcome: dismissed