Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

02.02.2021 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області з Корабельного районного суду м. Миколаєва для розгляду за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.01.2013 року по справі № 1417/2557/12 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 850 гривень щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2012 року і до повноліття дитини, тобто розмір аліментів, що стягується, є значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на даний час, а відповідач на даний час є офіційно працевлаштованим та має стабільний заробіток. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Хмарського Р.Б. до суду надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, на підставі ухвали суду, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, позивач проти такого вирішення справи заперечень не надавала. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.09.2014 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 29.01.2013 року рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області по справі № 1417/2557/12 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 850,00 грн., щомісячно, починаючи з 10.10.2012 року і до повноліття дитини. Згідно до інформації Новоодеського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження за № АСВП 37885304 з примусового виконання вказаного рішення суду щодо стягнення аліментів. Станом на 01.09.2020 року по виконавчому провадженню заборгованість відсутня, згідно розрахунку заборгованості мається переплата по аліментам в розмірі 7850,30 грн. Крім того, з наданих Головним управління ДПС у Миколаївській області відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів та інформації Головного управління ПФУ в Миколаївській області [PERSON] є працевлаштованим в ТОВ "НІКОТЕРМ", де отримує протягом 2020 року регулярний стабільний дохід - заробітну плату. За змістом частини першої\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23\~Постанови \~Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, відповідач працевлаштувався та має регулярний, стабільний дохід, тобто змінилися обставини, які впливають на спосіб виконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання дитини. Врахувавши наведені вище положення, норму\~статті 180 СК України\~щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, неподання відповідачем до суду доказів існування у відповідача інших дітей та/або утриманців, інших істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, враховуючи наявність в нього стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі підлягає зміні з 850грн. на 1/4 частку з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набранням рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Також позивачем разом з позовом до суду було надано копію договору про надання правової допомоги, розрахунок витрат на правову допомогу та квитанцію, згідно з яким між адвокатом Хмарським Р.Б. та [PERSON] 27.07.2020 року було укладено договір № 30 про надання правової допомоги з загальним гонораром у розмірі 2000 грн., які позивачем було сплачено 24.09.2020 року. Частиною першою ст.\~133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підставі п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved