Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~У вересні 2019 року представник позивача Мальцева А.В. в інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що 06.06.2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», що є правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким ПАТ «Банк Кіпру» (Клієнт) відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи» (Фактору) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимоку якої належить Клієнту. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей стають дійсними для фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. На підставі вказаного договору ТОВ «Кредитні ініціативи», як вказує представник, набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 43/08 від 28.03.2008 року позичальником за яким є [PERSON] . 28.03.2008 року відповідач [PERSON] та АБ «АвтоЗАЗбанк`було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала кошти в сумі 19800 дол. США. Одночасно з укладенням кредитного договору було укладено іпотечний договір 54/08 від 28.03.2008 р. за яким [PERSON] , як іпотекодавець, передав в іпотеку належне йому майно, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] . Через систематичне невиконання Боржником умов кредитного договору Банк був вимушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 08.07.2019 року право власності на майно було зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи». Водночас, як вказує позивач реалізувати власне майно на даний час позивач не може оскільки Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про арешт майна відповідача, якою накладено арешт на все нерухоме майно. На думку представника позивача, вказаний арешт порушує права позивача та перешкоджає у здійсненні ним прав власності на нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] , та перешкоджає її реалізації. Посилаючись на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та на положення ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, позивач просить суд звільнити з-під арешту вказану квартиру, що накладений Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Ухвалою суду від 19.12.2019 року відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачам копію ухвали суду про відкриття провадження по справі з матеріалами позовної заяви та додатками до неї було направлено на адресу фактичного місцезнаходження. \~ \~ \~ \~Вказані матеріали відповідачами отримані не були, конверти з вказаними матеріалами повернуто установою пошти з відміткою за закінченням терміну зберігання. Виклик відповідачв також здійснювався шляхом розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачі не подали. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідачів не надходили. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, судом встановлено, що 28.03.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 43/08, за яким відповідач [PERSON] отримала кредит на поточні потреби у сумі 19800 доларів США строком з 28.03.2008 р. до 27.03.2018 р. зі сплатою 14% річних. 28.03.2008 року між Акціонерним Банком «АвтоЗАЗбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 54/08, в забезпечення виконання кредитного договору № 43/08 від 28.03.2008 р. за яким іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, реєстраційний номер 392656, квартира загальною площею 40,33 кв.м. за адресою [ADDRESS] . 28.03.2008 року у зв`язку з посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом ЗМНО накладено заборона відчуження зазначеної квартири, що належить гр.. [PERSON] до припинення іпотечного договору. 21.09.2009 року між ВАТ «Банк Кіпру» що є правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору № 43/08 від 21.09.2009 р. яким затверджено графік погашення кредиту та інші додаткові умови. 31.05.2010 року між ВАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 54/08 посвідченого приватним нотаріусом Пилипенко О.В. від 28.03.2008 року за реєстровим № 693, за яким іпотеко держателем вищезазначеного нерухомого майна стало ВАТ «Банк Кіпру». З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер довідки 173776368, судом встановлено, що: Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії ВП № 38350663 від 05.09.2014 року Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ було внесено обтяження тип «арешт нерухомого майна», особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] , номер запису про обтяження 32327442. Згідно запису про право власності № 32327302 від 18.07.2019 року, власником квартири за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47707398 від 10.07.2019 року, державний реєстратор Ільющенков С.О., Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ЄДРПОУ 35326253. Згідно ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). \~ \~ \~ \~У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 321 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» не зазначає в який спосіб арешт накладений на майно боржника [PERSON] постановою державного виконавця серії ВП № 38350663 від 05.09.2014 року Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ порушує право власності позивача. Також, як вбачається з інформаційної довідки № 173776368, наявність арешту на майно боржника від 05.09.2014 року не перешкодила позивачу у перереєстрації 10.07.2019 року права власності після накладення арешту в 2014 році на все майно [PERSON] з боржника [PERSON] на ТОВ «Кредитні ініціативи». З матеріалів справи встановлено, що постановою державного виконавця ВП № 38350663 від 05.09.2014 накладено арешт на нерухоме майно, особи - [PERSON] . Враховуючи, що такий арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] , державним виконавцем прямо не накладався, а з 10.07.2019 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи», суд приходить до висновку, що наявність арешту накладеного на нерухоме майно належне [PERSON] не порушує права власності позивача ТОВ «Кредитні ініціативи». Як передбачено ч. 4,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Звертаючись до суду, позивач посилався на норми ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» згідно яких, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Водночас, як вже встановлено судом, право власності на вказану квартиру з 10.07.2019 року належить позивачу, а останній, звертаючись з позовом до суду, не ставить вимог про визнання за собою права власності на майно, що зареєстровано за відповідачем [PERSON] з подальшим зняттям з нього арешту. У той же час, матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували накладення арешту на майно, власником яакого з 10.07.2019 року став позивач, а саме, на квартиру за адресою [ADDRESS] , на підставі постанови державного виконавця від 12.09.2014 року, тобто, що майно позивача обтяжене арештом. Вказані обставини переконують суд у тому, що права позивачів у даному випадку не порушені та не підлягають захисту у відповідності до приписів ст. 16 ЦК України. На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи суд дійшов висновку, про те, що вимоги позову не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки стороною позивача не доведено обставин, на які вона посилалась як на підстави для задоволення вимог. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed