Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

26 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить (з урахуванням уточнення позову від 11 листопада 2014 року) визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку домоволодіння [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після чого відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння [ADDRESS], а також земельний пай. Позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері, інші спадкоємці - батько позивача [PERSON] також звернувся з заявою про прийняття спадщини, рідна сестра позивача (донька спадкоємця) відмовилась від прийняття спадщини на користь батька. Згідно постанови Другої Павлоградської державної нотаріальної контори від 25 листопада 2013 року позивачу було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, які відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] померла [PERSON], мати позивача та дружина відповідача (а.с.4,6-7). У зв'язку з чим позивач просить визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері. Згідно довідки виконкому Карабинівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], до дня своєї смерті проживала в [ADDRESS], на час її смерті з нею проживала: чоловік - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] (зареєстрований, але за даною адресою не проживає), яка міститься в матеріалах спадкової справи №242/2013. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивач та відповідач звернулись до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON], [INFO], померлої [INFO]. Донька померлої, [PERSON], [INFO] згідно заяви відмовилась від належної їй частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на користь чоловіка померлої - [PERSON]. Згідно постанови Другої Павлоградської державної нотаріальної контори від 25 листопада 2013 року позивачу, [PERSON], було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано. Представник позивача посилався на те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. В судовому засіданні представник позивача наполягав, що суд має керуватись нормами законодавства, які були чинні на момент закінчення будівництва домоволодіння [ADDRESS]. В технічному паспорту на спірне нерухоме майно вказано 1992 рік закінчення побудування будинку за вищевказаною адресою. При цьому, згідно пояснень представника колективного підприємства "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" рік закінчення будівництва спірного нерухомого майна вказано зі слів відповідача, замовника, відповідно до розділу 10 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 року N 127. Проте згідно матеріалів інвентаризаційної справи, яка була досліджена в судовому засіданні, спеціалістами КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" вперше було здійснено вихід до домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та складено план будинку та господарських споруд 16.03.2009 року. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи план розміщення будинку та господарських споруд, який складено 16.03.2009 року, не відповідає проекту забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], який складено на замовлення відповідача у справі, [PERSON], 18.04.1983 року. Тобто забудовником, відповідачем у справі, не було дотримано затвердженого 18.04.1983 року проекту забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що ставить під сумнів твердження представника позивача щодо будування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] згідно проект забудови земельної ділянки за вищевказаною адресою від 18.04.1983 року. Тобто, матеріали справи не містять достатніх доказів підтвердження 1992 року закінчення побудови як будинку так і господарських споруд за адресою: [ADDRESS], згідно проекту забудови земельної ділянки за вищевказаною адресою від 18.04.1983 року, враховуючи, що план розташування будинку та господарських споруд згідно даних КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 16.03.2009 року не відповідає затвердженому проекту забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В той час, [PERSON], відповідач, отримав дозвіл на будівництво житлового будинку, гаражу, вбиральні, скважини, сараю та огорожі за адресою: [ADDRESS], тільки 18 серпня 2009 року згідно рішення №37 виконавчого комітету Карабинівської сільської ради Павлоградського району. [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,65 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - площею 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - площею 0,40га згідно рішення виконавчого комітету Карабинівської сільської ради Павлоградського району №27 від 13 вересня 1996 року. Відповідно до норм законодавства чинного після видання наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, згідно якого втратив чинність Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджений Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погоджений з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, рік закінчення будівництва нерухомого майна пов'язаний з прийняттям нерухомого майна до експлуатації, перевірки дотримання державно-будівельних та санітарних норм при будівництві. Однак щодо спірного нерухомого майна відсутні правовстановлюючі документи, зокрема, акт прийняття в експлуатацію або сертифікат відповідності. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Представник позивача в своїх поясненнях вказує, що у разі відмови в позові, суд обмежить права позивача на визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку спадкування, оскільки після реєстрації права власності на спірне домоволодіння за відповідачем, позивач буде позбавлений можливості успадкувати свою частку в нерухомому майні. Проте представник позивача не розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права на нерухоме майно", виникнення цих майнових прав тягнуть різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №242/2013, позивач скористався своїм правом та звернувся до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [INFO], померлої [INFO]. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed