Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

11 червня 2019 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , з вимогою стягнути кошти у розмірі 2 592 грн. 07 коп. та судові витрати в розмірі 1 921,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що громадянин [PERSON] звернувся до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. 12 квітня 2018 рок відповідач подав заяву про реєстрацію його як безробітного, оскільки він через відсутність роботи немає заробітку, інших передбачених законодавством доходів, не забезпечує себе роботою самостійно та не є зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності. Під час надання документів відповідач був ознайомлений з відповідальністю за подання недостовірних даних та документів. Наказом від 12 квітня 2018 року за № НТ 180412 відповідачу було надано статус безробітного з 12.04.2018 року та на підставі наказу № НТ180419 від 19 квітня 2019 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю на термін з 19.04.2018 року по 13.04.2019 рік. 07 серпня 2018 року Київським міським центром зайнятості було складено Акт 3 1586 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, згідно якого встановлено що [PERSON] під час перебування на обліку та в період одержання допомоги по безробіттю в Дніпровській філії КМЦЗ перебував у трудових відносинах з ДП «ФІЛЬМАН ГМБХ» з 01.03.2013 та перебував к трудових відносинах на дату складання Акту розслідування страхового випадку. В наслідок цього, відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю від 04.09.2018 року та припинено реєстрацію як безробітного від 03.09.2018 року. Наказом від 12.09.2018 року № 79 було прийнято рішення про повернення отриманих під час перебування на обліку коштів [PERSON] Дніпровською філією КМЦЗ був підготовлений та надісланий лист-повідомлення від 13.09.2018 року № 1244-02 для [PERSON] з пропозицією добровільно відшкодувати отриманні, але станом на теперішній час кошти в добровільному порядку не відшкодовано. 27 червня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без викликом сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 28 липня 2019 року, однак , відповідно до ст. 178 ЦПК України, відзив на позовну заяву відповідачем не було надано до суду. Позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження було отримано 07 серпня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. 04 вересня 2019 року, позивачем на адресу суд було направлено заяву про зменшення розміру позовних вимог, з якої вбачається, що відповідачем частково відшкодовано суму боргу, а саме сплачено 2 257 грн. 43 копійки, тобто, на даний момент сума боргу становить 334 грн 57 копійок, що також підтверджується листом КМЦЗ від 22.08.2019 року № 87. З наданих додатків до вище вказаної заяви вбачається, що відповідачу 03 вересня 2019 року було направлено примірник заяви про зменшення розміру позовних вимог. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявою в якій просив до вирішення питання про його працевлаштування надати статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 року № 198 та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Витягом з наказів про прийнятті рішення по [PERSON] ПК № 026618041200009 вбачається, що Наказом від 12.04.2018 року № НТ 180412 [PERSON] надано статус безробітного. Наказом від 19.04.2018 № НТ1804719 призначено [PERSON] допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 31.07.2018 року № НТ180713 зазначено, що [PERSON] , скорочено виплату по безробіттю. Відповідно до Акту № 1589 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 07.09.2018 року з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття проведено звірку достовірності даних періоду перебування у трудових відносинах [PERSON] з ДП «ФІЛЬМАН ГМБХ» та встановлено, що останній перебуває у трудових відносинах з ДП «ФІЛЬМАН ГМБХ» з 01.03.2012 року по теперішній час. На підтвердження даних обставин, підприємство надало відповідь-лист № 51 від 26.07.2018, Наказ про прийняття на роботу від 01.03.2012 року № 48-К та розрахункові листки за квітень, травень 2018 року. 11 вересня 2018 року відділ бухгалтерського обліку КМЦЗ виготовило довідку-розрахунок відповідно до якої [PERSON] надлишково виплачені кошти матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 2 592, 00 грн. 12 вересня 2018 року КМЦЗ видано Наказ № 79 від 12.09.2018 року про повернення незаконно отриманих коштів, виплачений як допомога по безробіттю та на виконання даного наказу [PERSON] було направлено лист № 1244-02 від 13.09.2019 про повернення коштів протягом 15 робочих днів від дня отримання листа, проте вимога була залишена без належного реагування. 04 вересня 2019 року позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме стягнути з відповідача виплачену йому допомогу по безробіттю в розмірі 334 грн. 57 коп. КМЦЗ посилався в своїй заяві на лист № 87 від 22.08.2019 року де відділ бухгалтерського обліку КМЦЗ надав інформацію щодо заборгованості по [PERSON] та зазначив, що останній відшкодував кошти в сумі 2 257 грн 43 коп. та станом на 22 серпня 2019 року заборгованість складає 334 грн 57 коп. Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] порушив умови Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», перебуваючи у статусі безробітної особи, яка отримує соціальну допомогу на випадок безробіття, не повідомивши орган, який здійснює управління у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування України, про факт що він перебуває у трудових відносинах з ДП «ФІЛЬМАН ГМБХ» з 01 березня 2012 року та займає посаду прибиральника магазину, в свою чергу відповідач не скористалась процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленні сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у х сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказами в цілому, та і кожного доказу. Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим ци Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог Київського міського центру зайнятості до [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в розмірі 334,57 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved