Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Відповідача на свою користь 243 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров'я. Свої вимоги вмотивував тим, що сумлінно та добросовісно пропрацював в шахті «Гігант» та «Родіна» Відповідача в період з 02 квітня 1996 року по 03 червня 2013р. по професії - газорізником, черговим електрослюсарем з ремонту устаткування, звільнився з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію. 11 вересня 2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Від отриманого професійного захворювання він переносить моральні страждання та переживання оскільки дізнався фактичну причину погіршення свого стану здоров'я. Висновком медико - соціально експертною комісією йому первинно на безстроковий термін 09.12.2014 року встановлено 15% втрати професійної працездатності по хронічному бронхіту. По висновку лікарів йому противопоказана робота при наявності пилу, несприятливого мікроклімату, переохолодження. Позивач зазначає, що після встановлення профзахворювання неодноразово лікувався, але стан здоров'я не покращується, а навпаки відбувається - тенденція погіршення стану, при цьому посилається на виписні епікризи. Позивач вказує, що від професійного захворювання переносить хронічні фізичні страждання, оскільки почав хворіти хронічним бронхітом з 2009 року, загострення відбувались 2 - 3 рази на рік, в результаті змушений амбулаторно та стаціонарно лікуватися, його часто непокоять приступи кашлю, задухи, особливо стан загострюється вранці та ввечері, відчуває болі в грудній клітці, непокоять головні болі в зв'язку с сухотами, підвищення температури, відчуває загальну слабкість всього організму. Стан загострюється вранці та ввечері, приймає антибіотики та інші медикаменти. Моральні страждань та переживань спричиняє той факт, що по висновку лікарів йому рекомендовано: нагляд лікарів за місцем проживання (невролога та терапевта), прийом медикаментів (протизапальних препаратів), щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії в теплу пору року, санаторно - курортне лікування пульмонологічного профілю. Позивач вказує, що для підтримання стану здоров'я вимушений постійно лікуватися, бути не вдома, що також спричиняє моральні страждання, а при таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. Винним в перенесені ним моральних страждань позивач вважає ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» який не виконував норми про охорону праці, при цьому посилається на Акт розслідування його професійного захворювання, в якому сказано що на його робочому місці мало місце перевищення гранично допустимих норм праці. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснила, що позивач у позовній заяві обґрунтовує позовні вимоги, посилаючись на норми ст.237-1 КзпП, ст.ст.23, 1167 ЦК України не враховуючи дату набрання чинності вказаних нормативних актів та час їх введення в дію. Так, ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди була введена в дію - 13.01.2000 року, а Цивільний Кодекс України - 01.01.2004 року. Таким чином, зазначені закони не мають зворотної сили і не регулюють правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Оскільки, на час встановлення [PERSON] втрати професійної працездатності первинно - 1999 року, питання відшкодування моральної шкоди було врегульоване нормами постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. №472 з наступними змінами та доповненнями «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» (далі по тексту - Правила відшкодування шкоди), які Постановою КМУ №807 (807-2001-п') від 11.07.2001 року втратили чинність. Позивач, в своїй позовній заяві, при обґрунтуванні моральних страждань посилається на погане самопочуття, відчуває постійну втому, запаморочення, Підкреслюємо, що позивач тільки перераховує наведені факти стосовно свого здоров'я та труднощів у повсякденному житті, але при цьому не надав доказів наявності моральних страждань. Згідно ст.71 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Так, втрата працездатності позивача внаслідок професійних захворювань була встановлена первинно висновком МСЕК 1999 року. Отже, на момент складання висновку МСЕК позивачу вже було відомо про порушення його прав, але звернувся до суду позивач тільки у січні 2015 року, тобто вже з пропуском строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, а саме трудової книжки, [PERSON] звільнився з ПАТ «Кривбасзалізрудком» за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, а не у зв'язку зі станом здоров'я. Крім того, в п. 19 (особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи) акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.10.2014 року не зазначено посадових осіб підприємства відповідача, які відповідальні за виникнення професійних захворювань у [PERSON] Враховуючи вищевикладене, ПАТ "Кривбасзалізрудком" протиправних дій відносно позивача не вчиняв, тому не може нести відповідальність за цією підставою. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав: Як вбачається з трудової книжки позивача, в період з в період з 02 квітня 1996 року по 03 червня 2013р. позивач працював на шахті «Гігант» та «Родіна» газорізником, черговим електрослюсарем з ремонту устаткування, звільнився з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію(а.а.с.8-13). Відповідно до Акту розслідування причин професійного захворювання, який складений від 13.10.2014 року, комісією у складі представників - підприємства - Відповідача, міської лікарні, страхового експерту Фонду соціального страхування, провела розслідування та встановила, що позивач отримав профзахворювання в зв'язку із роботою на підприємстві - Відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників, підпадав на своєму робочому місці під вплив підвищених параметрів запиленості - концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - 4.8 мг/м3 при гранично допустимій нормі 2,0 мг/м (а.а.с.16-19). Висновком медико - соціально експертною комісією (серія 12 ААА № 000926) від 09.12.2014 року позивачу первинно та на безстроковий термін встановлено 15% втрати професійної працездатності по хронічному бронхіту, повторно 25% по деформуючому артрозу (встановлено в 1999 році)(а.с.21). Відповідно до виписних епікризів встановлено, що 11.09.2014року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 1487) позивачу було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). В період з 18.06. по 03.07.2012р., з 27.11.по 06.12.2013р., з 25.03 по 07.04.2014р., та з 26.08.по 11.09.2009р. позивач проходив лікування в інституті промислової медицини в зв'язку із пиловим бронхітом(а.а.с. 23-28). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Між тим, згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак згідно з п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію абз. 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік. Конституційний Суд України в абаці 9 п.5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що скасування норм Закону України №1105-Х1У „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричини втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди потерпілим Фондом соціального страхування від нещасних випадків, не тягне за собою порушення прав громадян на відшкодування моральної шкоди, оскільки ст..67 ЦК України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця). На час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності в 2014 році Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вже не було передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати позивачу моральної шкоди, то таку шкоду згідно з правилами ст. 2371 КЗпП України позивачеві повинен відшкодовувати роботодавець, а, отже, ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання». Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 3 та 5 своєї Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі висновку ЛЕК про встановлення професійного захворювання, висновку МСЕК про встановлення 15% втрати працездатності на безстроковий термін, акту розслідування професійного захворювання, виписок із історії хвороби встановлено, рекомендацій та противопоказань лікарів, встановлено, що саме у зв'язку з порушенням роботодавцем законних прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці настали негативні для нього наслідки у вигляді ушкодження здоров'я від профзахворювання, потягнули за собою стійку втрату професійної працездатності на 15% та безперечно привели до моральних страждань позивача. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд ураховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого на протязі тривалого часу не намагались створити належних та здорових умов праці для позивача, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з таким станом його здоров'я, примушує періодично звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації, тому суд уважає, що у зв'язку з цим розмір моральної шкоди повинен бути визначеним [PERSON] у розмірі 8 000 гривень. При цьому суд врахував і той факт, що позивач працював у шкідливих умовах праці не лише на підприємстві Відповідача, а й на іншому підприємстві 1 (один) рік на шахті «Гігант». Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі положень ст. 88 ЦПК України, в редакції, що діяла на час звернення позивача із зазначеним позовом, з ПАТ «Криворізького залізорудного комбінату» в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial