Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

06 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 10 грудня 1983 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 18. На теперішній час у сторін по справі неповнолітніх дітей немає. Також зазначає, що спільне життя з відповідачкою у нього не склалося, оскільки в них різні характери та погляди на життя. З 1990 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тому подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить його інтересам. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку, так як в добровільному порядку відповідачка не бажає розірвати шлюб. Представник позивача [PERSON].В. в судове засідання не зявилася, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала, в разі повторної неявки відповідачки, просила винести по справі заочне рішення (а.с. 12). Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилась. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 09.06.2017 року (а.с.10), [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO]. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України, надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку і отримані нею завчасно, відповідно до вимог ч.ч.3,8 ст.74 ЦПК України, що підтверджується надісланими до суду повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.16,17). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Крім того, нею не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб І-ЖД №208062 від 09.09.2014 року (а.с.6), 10.12.1983 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Священко/ [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Боківської сільської ради Любашівського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 18. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують з 1990 року, втратили почуття поваги та кохання один до одного, проживають окремо, примирення не бажають. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не надала суду заперечень проти позову, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяв від відповідачки щодо відновлення її дошлюбного прізвища, до суду не надходило, тому підстав для цього суд не вбачає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного. Від сплати судового збору позивач звільнений згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", як інвалід другої групи. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України коли сторона, на користь якої постановлено рішення, звільнена від судових витрат, то судові витрати стягуються з другої сторони у дохід держави, а тому з відповідачки [PERSON] слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 640 грн.

Outcome: approved