Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що він є власником 2/3 часток в житловому будинку, з відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS]. Іншим співвласником будинку є відповідач [PERSON]. Спільне користування будинку ними є неможливим. Тому позивач просить суд поділити житловий будинок, виділити йому у власність приміщення та будівлі, а також встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1902 м2, згідно першого варіанту розподілу за висновком будівельно-технічної експертизи №05/37-БТ від 30 квітня 2014 року, визначений для другого співвласника. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, з тих мотивів, що відповідач не оформила належним чином свого права власності на відповідну частку будинку, а тому вважає, що визначена позивачем частка є спірною. Також зауважив, що відповідачу у 1997 році рішенням виконкому Костянтинівської сільської ради було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування спірного будинку площею 0,15 га., тому вважає, що варіант розподілу запропонований позивачем порушує її права. Крім того вважає, що експертиза проведена у іншій цивільній справі, хоча і стосується варіантів розподілу спірного будинку, проте не може бути доказом у цій справі, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Позивач [PERSON] є власником 2/3 часток будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS]. Дана обставина хоча і заперечується відповідачем, проте об'єктивно підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.93). Законність реєстрації за позивачем права власності на відповідну частку будинковолодіння, підтверджена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду (а.с.168-170), що залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду (а.с.171-173). Відповідач [PERSON] є іншим співвласником будинковолодіння, де зареєстрована та постійно проживає (а.с.105). Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Добровілної домовленості між сторонами щодо порядку користування будинковолодінням не досягнуто, що підтверджується позицією сторін під час судового розгляду. На підтвердження своїх позовних вимог, щодо можливості реального розподілу будинку з надвірними спорудами, позивач навів висновки експерта № 05/37-БТ від 30 квітня 2014 року(а.с.5-91), в якому експерт запропонувала чотири варіанти розділу будинку та виділу в користування земельної ділянки. Просив розділити будинок згідно першого варіанту, оскільки він фактично відповідає тому порядку користування будинком та господарськими спорудами, що вже склався між сторонами, також цей варіант не потребує додаткових витрат на переобладнання. Представник відповідача не погодився на жоден із варіантів розподілу будинку запропонований експертом, проте жодних варіантів розподілу, який би влаштував відповідача не навів. Жодних доказів того, що запропонований позивачем варіант розподілу будинковолодіння буде порушувати права відповідача, суду надано не було, що не відповідає вимогам ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А тому заперечення представника відповідача на думку суду, є безпідставним. Згідно з кадастровим планом земельної ділянки з експлікацією угідь виконаного ФІП «[PERSON]» (а.с.88) земельна ділянка по [ADDRESS] має площу по фактичному користуванню 2902 мв.м. Відповідно до вимог ст.. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток у праві власності житлового будинку. Оцінюючи надану представником відповідача, на підтвердження своїх заперечень щодо варіанту виділення в користування позивачу частини земельної ділянки, копію витягу з рішення Костянтинівської сільської ради від 30 грудня 1997 року, яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та надвірних споруд розміром 0,15 га (а.с.185), суд враховує ту обставину, що саме по собі рішення не є правовстановлюючим документом, та не підтверджує факту отримання відповідачем права власності на земельну ділянку, крім того, зазначений витяг не містить будь-якої інформації про фактичне місце розташування земельної ділянки, про яку йде мова у відповідному рішенні, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що мова йде саме про спірну земельну ділянку. В свою чергу, в силу ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, атому суд не бере до уваги зазначений доказ. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне погодитися з запропонованим позивачем варіантом та обрати перший варіант розподілу житлового буднку із надвірними спорудами та перший варіант додатку № 5 встановлення порядку користування земельної ділянки, оскільки вони не порушують права та законні інтереси сторін, є найбільш прийнятними оскільки не потребують значних перебудов та відповідають часткам співвласників з урахуванням існуючого порядку користування, при таких варіантах сторони мають змогу вільного доступу до своїх часток у будинку та землі для обслуговування належного їм майна. Крім цього, технічний паспорт на спірне домоволодіння складений станом на 29 липня 2008року (а.с.98-101) містить відмітку про самочинне будівництво гаража під літ. "Г" 2004року побудови, сараю під літ. "Ж" 1978року побудови та сарай під літ. "Д" 1990року побудови. Відповідно до п.3.1 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №95 від 19 березня 2013 року, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. В зв'язку з цим, сарай під літ. "Ж" 1978 року побудови та сарай під літ. "Д" 1990 року побудови не відносяться до об'єктів визначених як самочинне будівництво, а тому вони на законних підставах враховані експертом при визначенні варіантів поділу домоволодіння в натурі. На підставі ст. 358, 367 ЦК України,

Outcome: approved