Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

13 серпня 2014 року близько 11 години на перехресті вулиць Густиня-Боброва в м.Прилуках, [PERSON], керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» державний номерний знак [NUMBER], перетинаючи перехрестя на заборонений сигнал світлофора здійснив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21154», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався по вулиці Густинській з боку вулиці Гірняка в м.Прилуках, порушивши таким чином вимоги п.8.7.3 ПДР України, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілів. Зважаючи на ті обставини, що внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, постановою Прилуцького міськрайонного суду від 25 вересня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, тобто за ст.124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., була подана відповідна позовна заява до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди. До початку судового розгляду позивачем було подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, зважаючи на наявність відповідної страхової компанії, де було застраховану цивільну відповідальність власника наземного транспортного засобу перед третіми особами, а також щодо розміру моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили стягнути із страхової компанії на користь позивача 41057 грн.03 коп. вартість відновлювального ремонту, 920 грн. вартість проведеного авто товарознавчого дослідження та судові витрати по справі. Представник Тютюнової компанії в судовому засіданні підтвердив обставини ДТП та факт перебування [PERSON] у трудових відносинах із компанією на час ДТП, про що надав підтверджуючі документи. В судове засідання представник страхової компанії не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, однак направив письмове заперечення, в якому не визнав позовні вимоги. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до висновку : Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що 13 серпня 2014 року, саме з вини водія [PERSON] на перехресті вулиць Густинська-Боброва в м.Прилуках сталася дорожньо-транспортна пригода, за що до останнього 25 вересня 2014 року постановою Прилуцького міськрайонного суду було застосовано стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу розміром 340 грн., яка порушником не оскаржувалася та набрала законної сили 07 жовтня 2014 року ( а.с.09). Відповідно до правил ч.4 ст.61 ЦПК України обставини встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили мають бути обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки та не потребують доказування при розгляді справи. Отже, було встановлено, що саме з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортному засобу позивача були спричинені механічні пошкодження. Згідно копії технічного паспорту вбачається, що власником автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» державний номерний знак [NUMBER] є ПрАТ «А/Т тютюнова компанія В.А.Т.-Прилуки», керування яким на законних підставах здійснював [PERSON], який перебував із даною компанією у трудових відносинах. Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8) підтверджує, що власником автомобіля ВАЗ 21154 реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], керування яким на правовій підставі здійснював [PERSON] Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В той же час , згідно ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа , відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до правил ст.1187 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає при наявності лише 3 підстави для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди, б) протиправна дія заподіювача шкоди, в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається і відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Відповідно до правил ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є "особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Тобто вказується дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визначається тільки та особа, яка володіє певним правом щодо джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визначається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно практично його використовує, зберігає або утримує, таким в даному випадку є відповідач по справі. Вказані обставини викладені також і у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальний справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пункт 13 якої вказує, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками , але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», Так, згідно ст.3 даного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, а ст.20 якого передбачає при настанні страхового випадку обов'язок страховика здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст.6 даного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором та визначено обов'язків ліміт відповідальності страховика.. Згідно ст.22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував ним у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений від відповідальності лише у 2 випадках : якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. В судовому засіданні визначені Цивільним Кодексом України обставини звільнення від заподіяної шкоди джерелом підвищеної небезпеки не були встановлені. Однак, як було встановлено в судовому засіданні ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія В.А.Т.-Прилуки», відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», застрахувала свою відповідальність, що вбачається із Генерального договору № 250582582.13 від 13 грудня 2013 року та додатку до нього. Так, згідно полісу №АІ/0736318 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.74), 20.06.2014 року було застраховано транспортний засіб - автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» державний номерний знак [NUMBER] у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», де визначено ліміт відповідальності страховика, 100000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю ( на одного потерпілого) та 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну, при нульовій франшизі. Однак, відповідно до ст. 1194 ЦК України визначено порядок відшкодування заподіяної шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, де визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В матеріалах справи наявний висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 21154 номерний знак [NUMBER] від 30 вересня 2014 року, який стороною відповідача не оспорювався та згідно з яким вартість матеріального збитку становить 38674 грн.16 коп., вартість відновлювального ремонту становить 41057 грн.03 коп. Таким чином, в даному випадку відповідальність по виплаті відшкодування в межах лімітів встановлених договором покладена на ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яке зобов'язано у зв'язку з настання страхового випадку здійснити страхову виплату третій особі, якій було заподіяно шкоду, тобто позивачу [PERSON]. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог , суд вважає відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вирішити питання щодо стягнення на користь позивача понесених по справі витрат, а саме витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 920 грн. та судовий збір в розмірі 410 грн.57 коп. На підставі ст.ст.23,1166,1167,1172, 1187,1192,1194 ЦК України, ст.ст.3,6, 22, 23, 24, 26-1, 31, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved