Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] в м. Луганську помер - [PERSON] , який 16.05.2016 року вчинив заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, заповів позивачу. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За зазначеними обставинами відкриття нотаріусом спадкової справи без свідоцтва про смерть, виданого уповноваженим державним органом України, неможливо, а м. Луганськ є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, за такими обставинами у зв`язку з окупацією, невідомістю щодо безпеки здоров`ю та життю, позивач не могла поїхати до м. Луганськ за документами про смерть спадкодавця. Лише 11.03.2021 року, через знайомого [PERSON] їй були передані документи про смерть [PERSON] та лише 16.03.2021 року Рубіжанським міським судом Луганської області був встановлений факт смерті [PERSON] . У зв`язку з тим, що пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, позивач просила суд визначити їй додатковий строк, тривалістю один місяць, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приймає визнання ним позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Судом встановлено, що 16.05.2016 року складено заповіт, серії НАІ 601126, посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Нецвітай О.В., відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , все його майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, на випадок його смерті заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.5). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 223, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.03.3021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 16.03.2021 року, справа № 425/704/21, провадження № 2-о/425/48/21, про встановлення факту смерті (а.с.6, 9-10). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.12.2010 року, серії ВРД № 921804, зареєстрованого в реєстрі за № 1227, спадкова справа № 144/2010 року, посвідченим державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області, спадкоємцем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] є [PERSON] (а.с.7-8). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 06.09.2020 року, виданої 19.03.2021 року центром надання адміністративних послуг за № 5648 вбачається, що [PERSON] (власник) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). 22.03.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу Меренкову Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за № 94, спадкова справа № 41, після смерті [INFO] [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2021 року № 55/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , оскільки у встановлений законом строк вона не прийняла спадщину, а саме протягом шести місяців не подала документи про прийняття спадщини (а.с.11, 23). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1 та 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що спадкоємець за заповітом - [PERSON] , [INFO] , протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, подала заяву про прийняття спадщини, а тому вона вважається такою, що не прийняла її. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року справа № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Цей принцип розкрито у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. У справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) ЄСПЛ консультував , що в сітуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" У справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ наголосив що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]". З матеріалів справи встановлено, що позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вчасно через те, що тривалий час немогла в`їхати до тимчасово окупованої території м. Луганськ, де помер спадкодавець - [PERSON] , не мала можливості отримати документи про його смерть, та після отримання таких документів, лише 16.03.2021 року встановила факт смерті на тимчасово окупованій території м. Луганськ, а отже суд беручи до уваги проміжок часу - термін, який був пропущений позивачем, причини пропуску строку, і інші встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved