Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року в розмірі 316551,41 гривень вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ», модель: 21093, рік випуску - 2006, тип ТЗ -легковий хетчбек-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля «ВАЗ», модель: 21093, рік випуску - 2006, тип ТЗ -легковий хетчбек-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Крім того, у позовній заяві позивач просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ», модель: 21093, рік випуску - 2006, тип ТЗ -легковий хетчбек-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. В позовній заяві позивач вказує про те, що між ним та відповідачем [PERSON] 11 серпня 2006 року було укладено кредитний договір № ROМААU10561249 відповідно до якого відповідачеві надано кредит в розмірі 36070,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2011 року. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 1 серпня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 316551,41 гривень, що складається з: 34329,41 гривень заборгованості за кредитом, 110964,41 гривень заборгованості за відсотками, 2380,62 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 168876,97 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] уклали 11 серпня 2006 року договір застави рухомого майна № ROМААU10561249 згідно якого відповідач [PERSON] надав у заставу автомобіль марки «ВАЗ», модель: 21093, рік випуску - 2006, тип ТЗ -легковий хетчбек-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить позовні вимоги до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на майно задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та вказує про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому, в силу вимог абз. 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час розгляду справи. Причини неявки відповідач [PERSON] не повідомив, за наявної згоди представника позивача, суд ухвалює рішення у заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце проведення судового розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку. Причини неявки до суду [PERSON] не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно Статуту (а.с 19), Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с 18 зв.) позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно кредитного договору № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року, укладеного між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON], позивачем було надано відповідачеві кредит в розмірі 36070,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2011 року (а.с. 9, 10). Кредит був наданий позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] шляхом оплати вартості придбаного [PERSON] автомобіля марки «ВАЗ 21093» в розмірі 36070,00 гривень (а.с. 10а). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має бути виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно розрахунку позивача (а.с 5-6) станом на 1 серпня 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року становить 316551,41 гривень, що складається з: 34329,41 гривень заборгованості за кредитом, 110964,41 гривень заборгованості за відсотками, 2380,62 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 168876,97 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, відповідачем [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року строки не виконано. Згідно договору застави рухомого майна № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року [PERSON] передав у заставу автомобіль марки «ВАЗ», модель: 21093, рік випуску - 2006, тип ТЗ - легковий хетчбек-В, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в рахунок забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року (а.с. 13-14). Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушення зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 44725001 від 18 липня 2014 року (а.с. 15) позивачем зареєстровано обтяження - звернення стягнення згідно договору застави рухомого майна № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до п. 23 договору застави рухомого майна № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року звернення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем або на публічних торгах, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави проводиться як заставодавцем так і Банком; у випадку нотаріального посвідчення цього договору - на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншим незабороненим чинним законодавством способом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Однією з процедур, передбачених ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про звернення стягнення на майно відповідача, що є предметом застави, оскільки дослідженими доказами по справі встановлено невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, договором застави та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Згідно повідомлення банку від 10 липня 2014 року (а.с. 7) відповідача [PERSON] позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було повідомлено про існування заборгованості за кредитним договором, а також про необхідність у 30-денний термін з часу отримання повідомлення погасити прострочену заборгованість. Відповідно до ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужено заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Окремі види застав визначено ст. 575 ЦК України, згідно з якою закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Договором застави рухомого майна № ROМААU10561249 від 11 серпня 2006 року передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад, у порядку та строки передбачені п. 17.10 вказаного договору. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором та договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передає. З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, суд покладає на відповідача [PERSON], оскільки понесення таких витрат підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 575, 576, 589, 590, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved