Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], мотивуючи вимоги тим, що відповідач сином не цікавиться, ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню та утриманню, не приділяє йому належної уваги, не відвідує школу, де навчається син, не дбає про його стан здоров'я, не надає кошти на утримання дитини. Виходячи з інтересів дитини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти, оскільки вихованням та утриманням дитини займається виключно вона. В судовому засіданні представник позивачки та позивачка позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування надав висновок погоджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради, в якому орган опіки та піклування вважає можливим позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №699 від 28.03.2006 року. Згідно з довідкою наданою директором Бориспільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 [PERSON] навчається у 4-А класі, батько дитини не бере участі у вихованні сина, батьківські збори не відвідує. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2010 року став проживати окремо, а дитина проживає разом з позивачкою. Як стверджує позивачка і це підтверджується зібраними доказами по справі, відповідач сином не цікавиться, з ним не спілкується, не несе витрат на його утримання, його долею не переймається, участі у вихованні не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не бажає спілкуватися з дитиною. Роман не пам"ятає відповідача. Вказані обставини знайшли своє підтвердження у поясненнях дитини [PERSON], який в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] дійсно є його рідним батьком, проте він його не пам»ятає, останній раз бачив коли йому було 2-3 роки. З батьком він не спілкується, його вихованням повністю займається мати, батько ним не цікавиться, не спілкується, не несе витрат на його утримання, його долею не переймається, участі у вихованні не приймає. Виконавчий комітет Бориспільської міської ради від 19.12.2016 року №791, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріально сина не утримує, з ним не спілкується, його життям, здоров'ям не цікавиться. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов'язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, слід зазначити, що відповідно до п 2 ч.1 ст.164 СК України однією із підстав позбавлення батьківських прав є саме ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а правовим наслідком позбавлення батьківських прав є звільнення від відповідного обов'язку. Таким чином, суд, відповідно до обставин справи та в інтересах дитини, вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач як батько повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, матеріально сина не утримує, долею дитини не цікавиться та про нього не піклується. Крім того, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина у розмірі достатньому для створення дитині необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації її життя, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Мінливим дохід вважається в тому випадку, коли його розмір коливається. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В той же час статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, з урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. ст. 182, 184, 191 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі розмірі 1500,00 грн., починаючи стягнення з 19.08.2016 р. та до повноліття дитини. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Позивачем не надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з 15.08.2013 року по 15.08.2016 року, а відповідач ухилявся від їх сплати, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час з 15.08.2013 року по 15.08.2016 року необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: partial