Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , та [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в котрій вказав, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2010 року він щомічно сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини свого заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2010 року до досягнення повноліття. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 02.11.2018 року він щомічно сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від свого доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, відповідно віку, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на особисте утримання [PERSON] у розмірі ј частини від всіх видів свого доходу до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відтак, загальний розмір відрахувань аліментів із заробітної плати позивача за трьома виконавчими документами становить 100 %, що майже не залишає йому засобів для існування та є порушенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно положень якої максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. В зв`язку з чим, позивач просив зменшити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також на особисте утримання [PERSON] до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, а також підлягають зменшенню до 50 % заробітної плати, тобто 1/8 частини від всіх видів його доходу до досягнення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] вісімнадцятирічного віку , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що також забезпечить рівність громадян у правах і свободах. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та вказав що працює в ТОВ «Годунівське» трактористом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ульянов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 192 СК України «...розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.» Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що «...відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.» Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно виконавчого листа № 2-2365/10, виданого 02.12.2010 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 9). Згідно виконавчого листа № 382/1692/18, виданого 02.11.2018 року Яготинським районним судом Київської області із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 21.09.2018 року і до повноліття дитини (а.с.5-6, 8, 11). Згідно виконавчого листа № 382/1692/18, виданого 02.11.2018 року Яготинським районним судом Київської області із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на особисте утримання [PERSON] у розмірі ј частини всіх його доходів, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення ждитиною трьохрічного віку (а.с. 7). З копії довідки вбачається, що [PERSON] працює у ТОВ «Годунівське» на посаді тракториста та за період з 12.04.2019 року по 31.05.2019 року він отримав сукупний дохід 13 752,00 грн. (а.с. 10). Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та ті обставини, що діти та дружина потребують матеріального забезпечення, а позивач працює, є працездатною особою, а також враховуючи вимоги ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 7 Закону України «Про державний бджет на 2019 рік», а також враховуючи вимоги Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», необхідно змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , установивши його у вигляді зменшеної частки від щомісячного грошового доходу [PERSON] та змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на особисте утримання [PERSON] , установивши його у вигляді зменшеної частки від щомісячного грошового доходу [PERSON] .

Outcome: partial