Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 12 серпня 2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 січня 2009 року. Син проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, проте [PERSON] не сплачує аліменти та на даний час в нього є заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки, батько дитини, відповідач починаючи з 2012 року, проживає окремо в іншому населеному пункті та не приділяє належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку свого сина [PERSON], тобто безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не навідує сина, не виходить з ним на зв'язок, не спілкується з ним, не цікавиться його вихованням, інтересами, потребами, розвитком, тому позивачем і подано до суду позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, крім того, позивач суду пояснила, що син з 2012 року проживає разом з нею, відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не відвідує його ні вдома, ані в дошкільному навчальному закладі, ні в школі, що і стало підставою для звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, крім того вказала, що у неї нова сім»я та її чоловіка [PERSON] називає батьком. Відповідач та його представник адвокат Береза О.П. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема відповідач пояснив, що оскільки він хворів, тому і не міг спілкуватися з сином. А потім у нього не було такої можливості так як цьому перешкоджала позивач, про встановлення відповідно днів для спілкування з сином до відповідних державних органів відповідач не звертався. Представник органу опіки та піклування Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області Симоненко С.А. в судовому засіданні вказала про доцільність задоволення позовних вимог так як це буде відповідати інтересам дитини, та при винесенні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування та інтереси дитини. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Охорона дитини в Україні регулюється Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини (1989р.), міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейним кодексом України, а також інших нормативно-правовими актами, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як зазначено в Конвенції ООН про права дитини (1989р.), «…дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, ..дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності..». Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2008 року, який 03 липня 2012 року між ними було розірвано на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду у цивільному провадженні №2/2517/844/12 (а.с.34). За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 січня 2009 року (а.с.32). У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Згідно довіки старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 08 червня 2018 року за №18-43/15473, на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №2/2517 від 19 липня 2012 року, виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку. Заборогованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01 червня 2018 року становить 36 942 грн. 42 коп. (а.с.29,30). У відповідності до довідки директора Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №25 Прилуцької міської ради Чернігівської області від 12 червня 2018 року за №05, вбачається, що [PERSON], 16 січня 2009 року виховувався в дошкільному навчальному закладі (яслав - садку) комбінованого типу №25 з лютого 2014 року по серпень 2015 року. Вихованням дитини у визначений період займалася мама [PERSON]. Батько [PERSON] з лютого 2014 року по серпень 2015 року дитини в садок не приводив, не навідував, не цікавився її вихованням (а.с.13). Згідно довідки директора Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 Прилуцької міської ради від 14 червня 2018 року за №66, [PERSON], мати учня 4-Б класу [PERSON], сплачувала кошти за харчування дитини на групі продовженого дня в 1 та 2 класах; сплатила кошти на харчування сина під час перебування в пришкільному таборі відпочинку в червні 2018 року; спілкується з класним керівником та вчителями стосовно навчання дитини; забирає сина додому зі школи; бере участь у батьківських зборах; долучається до класних і шкільниш заходів. Батько дитини не спілкується з класним керівником; не заберає дитину додому після уроків; не бере участь в батьківських зборах; не долучається до класних і шкільних заходів (а.с.14). Крім того, відповідно до довідки директора Прилуцької школи мистецтв від 13 червня 2018 року за №29, вбачається, що [PERSON] з 01 вересня 2017 року по теперішній час навчається в Прилуцькій школі мистецтв на хореографічному відділенні. При цьому, за період з 01 вересня 2017 року по теперішній час батько дитини не з»являвся в школі (а.с.16). Згідно довідки завідуючої Обичівського фельдшерсько-акушерського пункту від 15 червня 2018 року, [PERSON] здоров»ям свого сина [PERSON] піклується і присутня при проф.щепленнях і при профілактичних оглядах дитини з 2012 року. Батько [PERSON] до фельдшерського пункту с.Обичів з 2012 року не з»являється (а.с.20). При цьому, судом встановлено, що згідно висновку за №2.3-10/2672 від 16 липня 2018 року та №03-17/284 від 10 липня 2018 року, Прилуцька районна державна адміністрація Чернігівської області та виконавчий комітет Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, вважають за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], так як це буде зроблено в інтересах малолітьоної дитини (а.с.9-11). Зокрема, встановлено, що [PERSON] не працює (довідка виконкому Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 10 липня 2018 року №264) (а.с.27). Згідно довідки-характеристики, виданої виконкомом Валківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 10 липня 2018 року за №262, зазначено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] у будинку, який належить матері [PERSON], роботи не має, не спілкується зі своїм сином (а.с.24). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], встановлено, що дитина проживає разом з матір»ю [PERSON] з 2012 року, в будинку створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Будинок з усіма зручностями, чотири кімнати, є окрема кімната для дитини. З 2012 року батько дитини, [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає. Навчанням, вихованням та розвитком [PERSON] не займається (а.с.23). Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] подруга позивача, дала показання, що знає [PERSON] з 4-ри річного віку, батько хлопчика [PERSON] фактично самоусунувся від спілкування та утримання дитини. Чоловік позивача, [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що з 2013 року проживає з позивачем, в 2015 році вони офіційно одружилися. [PERSON] взагалі ніколи не бачив, вихованням хлопчика займається мати і він, дитина навіть ніколи не згадує про батька, на жодні свята чи в навчальні заклади батько не з»являється. Крім того, свідок вказав, що хлопчик називає його батьком. Свідок [PERSON], рідна сестра [PERSON] дала показання, що останній був найкращим батьком, проте після розлучення [PERSON] заборонила батьку спілкуватися з дитиною. Він тяжко переніс розлучення, мав проблеми зі здоров»ям, тяжко хворів, тому і не спілкувався з дитиною. За таких обставин, судом встановлено, що [PERSON] як батько малолітнього сина, [PERSON], [INFO], свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, що необхідно для нормального самоусвідомлення дитини, не надає сину доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає допомоги на матеріальне утримання дитини. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати синові, утримувати та належним чином його виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю. При цьому, суд критично відноситься до заперечень відповідача, оскільки останні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідачем не надано суду жодного доказу які б підтверджували його дії та реальні прагнення до спілкування з сином. Його заперечення ґрунтуються лише на формальному запереченні щодо позбавлення його батьківських прав. Таким чином, у суду є всі підстави вважати що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в розумінні положень Сімейного кодексу України, а тому позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved