Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У лютому 2015 року позивач ПАТ Публічне акціонерне товариство «Гедеон Ріхтер УА» звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 24 лютого 2011 року відповідач був прийнятий на роботу водієм згідно строкового трудового договору від 24.02.2011 р. та наказу № 3-к від 23.02.2011 р. За наказом № 5 від 24.02.2011 р. за відповідачем був закріплений службовий автомобіль марки «Тоуоtа САМRУ» державний номер [NUMBER], що належить ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» та підписаний договір від 24.02.2011 р. про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою збереження закріпленого за відповідачем автотранспортного засобу, 22.04.2011 року відповідач [PERSON] керуючи автомобілем, що належить ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» марки «Тоуоtа САМRУ» державний номер [NUMBER], перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» та виконуючи трудові функції, о 11 год. 40 хв. по вул. Фрунзе в м. Києві рухаючись заднім ходом не переконався що це було безпечно, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тоуоtа» державний номер [NUMBER]. В результаті даного зіткнення автомобілів були заподіяні технічні пошкодження. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 16.05.2011 року, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. 24 липня 2014 року Господарським судом Київської області було винесено рішення про стягнення з ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» як власника транспортного засобу на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі страхового відшкодування в сумі 7 748,51 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827 грн. Однак не погоджуючись з даним рішенням позивач 11.08.2014 р. подав апеляційну скаргу, яка залишена без задоволення. Витрати по оплаті судового збору склали 913,50 грн. В даний час вся сума матеріальної шкоди в розмірі 9 575,51 грн. сплачена позивачем страховій компанії «ТАС». Підприємство, яке повністю відшкодувало шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов'язків, має право зворотної вимоги ( регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування. У зв'язку з викладеним відповідачем було завдано нашому підприємству матеріальної шкоди на загальну суму 10 489,01 грн., що складається: з основного боргу у розмірі 7 748,51 грн., витрат по сплаті судового збору у сумі 1 827 грн. та судового збору у розмірі 913, 50 грн. при апеляційному оскарженні рішення. Відповідач вимогу позивача про добровільне відшкодування заподіяної шкоди, викладену у листі №116 від 20.10.2014 р. проігнорував. У зв'язку з безпідставним ухиленням відповідача від добровільного відшкодування матеріальної шкоди позивачу досить тривалий час завдавались моральні страждання. Неодноразові звернення до відповідача як по телефону так і особисто з метою компенсації нанесених ним збитків були залишені останнім без задоволення. Моральні страждання, полягають у порушенні нормального робочого режим всього штату підприємства позивача. Тому просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Гедеон Ріхтер УА» заподіяну матеріальну шкоду в сумі 10 489,01 грн. та моральної ( немайнової) шкоди у розмірі 5 000 грн. та витрати по сплаті за відправлення телеграми. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 24 лютого 2011 року відповідач був прийнятий на роботу водієм згідно строкового трудового договору від 24.02.2011 р. та наказу № 3-к від 23.02.2011 р. За наказом № 5 від 24.02.2011 р. за відповідачем був закріплений службовий автомобіль марки «Тоуоtа САМRУ» державний номер [NUMBER], що належить ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» та підписаний договір від 24.02.2011 р. про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою збереження закріпленого за відповідачем автотранспортного засобу, 22.04.2011 року відповідач [PERSON] керуючи автомобілем, що належить ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» марки «Тоуоtа САМRУ» державний номер [NUMBER], перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» та виконуючи трудові функції, о11 год. 40 хв. по вул. Фрунзе в м. Києві рухаючись заднім ходом не переконався що це було безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тоуоtа», державний номер [NUMBER]. В результаті даного зіткнення автомобілів були заподіяні технічні пошкодження. Вина відповідача в скоєнні ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АА1 № 459406 від 22.04.2011 p., складеним ДАІ та постановою Подільського районного суду м. Києва від 16.05.2011 року, відповідно до якої відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. 24 липня 2014 року Господарським судом Київської області було винесено рішення про стягнення з ПАТ «Гедеон Ріхтер УА» як власника транспортного засобу на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі страхового відшкодування в сумі 7 748,51 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827 грн. Однак не погоджуючись з вказаним рішенням позивачем 11.08.2014 р. було подано апеляційну скаргу, яка залишена без задоволення. Витрати по оплаті судового збору склали 913,50 грн. Як вбачається з матеріалів справи сума матеріальної шкоди в розмірі 9 575,51 грн. сплачена позивачем страховій компанії «ТАС», що підтверджується копіями платіжних доручень від 12.01.2015 року, від 13.01.2015 року, від 14.01.2015 року, від 15.01.2015 року, від 16.01.2015 року, від 17.01.2015 року, від 19.01.2015 року, від 20.01.2015 року та від 21.01.2015 року. Підприємство, яке повністю відшкодувало шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов'язків, має право зворотної вимоги ( регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування. За таких обставин відповідачем було завдано позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 10 489,01 грн., що складається: з основного боргу у розмірі 7 748,51 грн., витрат по сплаті судового збору у сумі 1 827 грн. та судового збору у розмірі 913, 50 грн. при апеляційному оскарженні рішення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ст. 1166 ЦК України вказує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України шкода, завдана працівником під час виконання ним трудових обов'язків, відшкодовується роботодавцем. Згідно ст. 1187 ЦК України,джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого від шкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Постановою Пленуму Верховного Суду України „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди в сумі 10 489 грн. 01 коп. та стягнення витрат за відправлення телеграми. Як стверджує представник позивача відповідач вимогу про добровільне відшкодування заподіяної шкоди, викладену у листі №116 від 20.10.2014 р. проігнорував. Також позивач вважає, що у зв'язку з безпідставним ухиленням відповідача від добровільного відшкодування матеріальної шкоди позивачу досить тривалий час завдавались моральні страждання. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 гривень. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи зі змісту цієї статті, принципу змагальності сторін, закріпленому ст. 10 ЦПК України та враховуючи правові позиції, викладені у постанові Пленуму Вреховного СудуУкраїни №4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов'язком позивача є довести, у чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та причинно-наслідковий зв'язок між її настанням та неправомрними діями (бездіяльністю) відповідача, а обов'язком останнього - довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди. Однак позивач, не довів суду розміру моральної шкоди у зв'язку з діями (бездіяльністю) відповідача. У зв'язку з цим у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд відмовляє. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: partial