Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

06 грудня 2018 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 02 лютого 2010 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була спадкодавець на праві особистої власності. Право власності на дане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 10 вересня 1990 року та зареєстрованого за № 14. Зважаючи на те, що членами колгоспного двору були лише [PERSON] та [PERSON] , то їх частки є рівними. За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робив. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном була його дружина [PERSON] . Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується довідкою виданої Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Однак, [PERSON] не встигла оформити право власності на 1/2 частки у згаданому майні, що залишилася після смерті спадкодавця, оскільки [INFO] [PERSON] померла. Факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 02.02.2010 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на належну їй частку у розмірі 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном є позивач [PERSON] . Факт прийняття спадщини підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори від 02.11.2010 року. Згідно цього свідоцтва [PERSON] успадкувала право власності лише на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спірне нерухоме майно по причині недоведеності факту належності правостановлюючих документів на будинок [PERSON] . За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 10.09.1990 року, яке зареєстроване за № 14 та видане на ім`я [PERSON] . Визнати за [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Представник позивача в підготовче судове засіданні не з`явився, подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити (а.с.34). Представник відповідача Барилівської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повній мірі, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.35). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 02 лютого 2010 року (а.с.7). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, ввійшло право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була спадкодавець на праві особистої власності. Право власності на дане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 10 вересня 1990 року та зареєстрованого за № 14 (а.с.10). За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робив. Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , підтверджується довідкою виданою Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області №97, від 23.04.2018 року (а.с.16). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.02.2010 року, відповідний актовий запис за №12 (а.с.8). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на належну їй частку у розмірі 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Факт прийняття спадщини [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори від 02.11.2010 року, згідно якого, [PERSON] успадкувала право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до копії витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83042851 від 22.03.2017 року, [PERSON] є власником 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.12). З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] , вбачається, що власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,14). Відповідно до довідки №3365, від 16.04.2018 року, виданої КП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризаці», станом на 31.12.2012 року, в КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" житловий будинок [ADDRESS] . зареєстрований на праві власності за [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах кожному на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Барилівської сільської ради 02.03.2010 року, згідно рішення виконкому Барилівської сільської ради №3 від 12.01.2010 року і записано в реєстрову книгу за №14 07.05.2010 року (а.с.15). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved