overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

08.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за опалення та підігрів води, вказуючи, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] та являються абонентами КП «Харківські теплові мережі». За період з 01.11.2009 року по 01.09.2014 року відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі оплачували послуги з централізованого опалення та підігріву води, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 9862 грн. 42 коп. Просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму та судові витрати у справі. Представник позивача та відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд даної справи за його відсутності. В заяві представник позивача позовні вимоги підтримав та просив винести заочне рішення по справі. Відповідачі про поважність причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надали. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутність сторін та ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних матеріалів, відповідно до ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є абонентами Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», мешкають за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами з централізованого опалення та водопостачання, наданими позивачем. Згідно розрахунку позивача, за період з 01.11.2009 року по 01.09.2014 року заборгованість відповідачів по сплаті наданих послуг опалення та підігріву води становить 9862 грн. 42 коп. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.12.2013 р. скасовано судовий наказ, виданий 17.12.2012 р., про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву горячої водли у розмірі 5850,70 грн. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004 року - користувач зобов'язаний своєчасно, у встановлений строк, сплачувати надані послуги. У випадку наявності засобів по квартирного обліку холодної та гарячої води та теплової енергії - щомісячно знімати показання та сплачувати вартість наданих послуг за цими показаннями та встановленими тарифами. Враховуючи, що право позивача на отримання плати за надані послуги було порушено, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягує з відповідачів заборгованість за період з 01.11.2009 року по 01.09.2014 року у розмірі 9862,42 грн. Судові витрати у справі судом стягуються, виходячи з положень ст.88 ЦПК України, а саме з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., у рівних частках з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

08.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на неможливість подальшого сумісного проживання та збереження сім"ї . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені в позовній заяві . Відповідач в судовому засіданні 06.11.2014 р. проти розлучення заперечувала , вказавши про те , що позивач не пояснив їй причину свого бажання розлучитися . В судове засідання призначене на 20.11.2014 р. відповідач не з"явилась , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , про поважність причини неявки суд не повідомила . Позивач в судовому засіданні 20.11.2014 р. зазначив про те , що мав розмову з відповідачем та пояснив останній причини неможливості їх подальшого сумісного проживання з чим відповідач погодилась . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.03.1974 року. Неповнолітніх дітей на час звернення до суду на утриманні не мають. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через взаємне непорозуміння . Неповнолітніх дітей на утриманні на час розгляду справи останні не мають . Шлюбні стосунки між сторонами припиненні . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

08.10.2014року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають , збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання сина, який залишається проживати з позивачем. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач заявою просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - "[PERSON]". Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані докази та матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 06 лютого 1996року Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 06.02.1996року, актовий запис №1, а.с.4). Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини [NUMBER], від 31.05.2001року, а/запис №14, а.с.5), - який залишається проживати з батьком; сторони стверджують, що спору між ними про місце проживання дитини немає. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, дійсні причини розірвання шлюбу, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, оскільки вони продовжувати шлюбні відносини не бажають, фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, спору між сторонами про місце проживання сина і його утримання немає, - дитина залишається проживати з батьком. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, незгода сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання їх права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу, що не суперечить вимогам законодавства України. Крім того, на підставіст.113 СК України та ст.235ч.8 ЦПК України, підлягає задоволенню клопотання відповідача про відновлення їй дошлюбного прізвища, оскільки це є її беззастережним правом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

08.10.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 2008 року по 2012 рік. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] Оскільки донька проживає з нею, а відповідач не надає матеріальної допомоги, позивачка просила стягнути з нього на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 від всіх доходів відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить письмове повідомлення, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе, згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO], що відповідно підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] в якому батьком дитини вказаний відповідач - [PERSON] (а.с.3). Неповнолітня дитина проживає разом з матір"ю по [ADDRESS] що підтверджується довідкою про склад сім'ї вуличного комітету від 07.10.2014 року (а.с. 4 ). Відповідно до ст. 180, ч 3 ст. 181 СК України батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та кошти на їх утримання присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини зобов'язаний до утримання дитини, тому вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дитини повноліття. Виходячи з положень ст. 79 СК України час з якого слід присудити аліменти визначається з дня пред'явлення позову, тобто з 11.07.2014 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 гривень та витрати на правову допомогу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

08.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 06.06.1992 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у Великосербулівській сільській раді Єланецького району Миколаївської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З відповідачкою сімейні відносини не склалися, спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згоден, тому просив суд шлюб розірвати. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 06.06.1992 року сторони зареєстрували шлюб у Великосербулівській сільській раді Єланецького району Миколаївської області, актовий запис №5. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище " [PERSON] ". Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

08.11.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Теліжинецькій сільській раді Тетіївського району Київської області, актовий запис\~№ 3, в\~якому у них народився син: Руслан, [INFO]. У звязку із різними поглядами на життєві цінності та різними характерами між подружжям склалися неприязні відносини, стали виникати сварки, що привело до припинення сімейно-шлюбних відносин, а отже подальше спільне сімейне життя між ними неможливе і тому [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася,проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. Спору щодо місця проживання дітей немає. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] змінити прізвище на дошлюбне «Денесенко». На підставі наведеного, ст. ст. 105,110 - 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

08.11.2016 року ПАТ "Альфа Банк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитного боргу. Вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до договору № 4909036723 від 12.03.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 29918,11 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 13.03.2020 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, за відповідачем станом на 13.09.2016 року рахується заборгованість в сумі 35713,22 грн., з них заборгованість по кредиту - 28018,28 грн., заборгованість по відсотках - 6252,39 грн., 1442,55 грн. штрафу. Просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість в сумі 35713,22 грн., 1378 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 12.03.2015 року між позивачем і відповідачем було укладено договір, згідно якого позивач надає позичальнику [PERSON] кредит в сумі 29918,11 грн. (а.с.4). З розрахунку заборгованості відповідача перед банком по кредиту станом на 13.09.2016 року (а.с.11), вона складає - 35713,22 грн., з них заборгованість по кредиту - 28018,28 грн., заборгованість по відсотках - 6252,39 грн., 1442,55 грн. штрафу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] порушені зобов'язання передбачені умовами кредитного договору від 12.03.2015 року, оскільки вона не виконала грошові зобов'язання щодо сплати кредиту, внаслідок чого станом на 13.09.2016 року загальна заборгованість по ньому складає 35713,22 грн. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає загальна заборгованість по кредиту в розмірі 35713,22 грн. Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору - 1378 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

08.11.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 липня 2021 року позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) було вчинено відповідний актовий запис № 1055. За час перебування у шлюбі дітей немає. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони мають різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння. Стосунки зіпсувались після реєстрації шлюбу. На даний час сторони спільного господарства не ведуть, з 22 жовтня 2021 року сторони проживають окремо. У зв`язку з цим наполягає на розірванні шлюбу, та просить відновити їй дівоче прізвище " [PERSON] ". Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 липня 2021 року підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги письмову заяву відповідача про визнання позову, суд, на підставі ст. ст. 104, 105 СК України, та в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це буде суперечити інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

08.12.2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" кредитний договір. У порушення умов цього договору від відповідача не надходять платежі по кредиту та проценти за користування ним, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 14627,88 грн., яку і прохає стягнути із відповідача та судові витрати у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмову заяву якою прохав провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30.10.2012 року [PERSON] уклав із ПАТ КБ „ПриватБанк" договір згідно якого отримав кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором відповідач перед банком станом на 31.10.2014 р. має заборгованість у сумі 14627,88 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання який установлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимоги позивача підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved