Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що працював на посаді інженера-програміста 1 категорії відокремленого підрозділу - Сумського цеху Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики „Укрдорзв'язок" з 17.01.2011 року і був звільнений 21.11.2013 року відповідно до наказу № 98-К від 20.11.2013 року за власним бажанням. На день звільнення йому була нарахована заробітна плата за жовтень 2013 року в сумі 1930,71 грн. та за листопад 2013 року однак фактичний розрахунок по заробітній платі в повному обсязі був проведений лише 29.01.2014 року. В судове засідання позивач не з'явився, згідно поданої заяви просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача позов не визнав, пояснив що дійсно позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики „Укрдорзв'язок". В листопаді 2013 року перебував у відпустці. За три дні до закінчення відпустки, приблизно 17.11.2013 року [PERSON] зателефонував на підприємство та повідомив, що знаходиться на території Росії, працює там, з'явитися не зможе, просив звільнити за власним бажанням, пообіцяв, дружина передасть письмову заяву. Дружина позивача дійсно передала письмову заяву, однак заява не містила відомостей ні про причину ні про дату звільнення. В зв'язку з викладеним дружина позивача передала іншу заяву, в якій було зазначено, що позивач хоче звільнитися за власним бажанням в останній день відпустки 21.11.2013 року. Ні в день звільнення, ні після цього позивач жодного разу на підприємство не з'явився, вимоги про виплату йому коштів не пред'являв, обхідний лист не підписав, перепустку його дружина передала тільки в березні 2014 року. Відповідно до поданої заяви позивач був звільнений 21.11.2013 року за власним бажанням. На день звільнення позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 2023,30 грн., однак повністю виплачена 29.01.2014 року. Вважає, позов задоволенню не підлягає, так як позивач не звертався з вимогою про виплату заробітної плати. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази по справі суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді інженера-програміста 1 категорії відокремленого підрозділу - Сумського цеху Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики „Укрдорзв'язок" з 17.01.2011 року і був звільнений згідно поданої ним заяви в останній день відпустки 21.11.2013 року відповідно до наказу № 98-К від 20.11.2013 року за власним бажанням (а.с. 6-8, 84). В день звільнення позивач на роботі був відсутній, що підтверджується актом та довідкою (а.с. 101). На день звільнення позивача останньому була нарахована заробітна плата в сумі 2023,30 грн., яка була повністю виплачена 29.01.2014 року, що підтверджується листом (а.с. 27) та визнається представником відповідача. Станом на час звільнення за позивачем по підприємству обліковувалось певне майно (а.с. 86-88, 90-91). Доказів пред'явлення вимоги позивачем про виплату коштів чи повернення майна не подано. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки позивач в день звільнення не працював, то всі виплати повинні були бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення такої вимоги. Так як докази пред'явлення такої вимоги не надані, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed