Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

10.09.2018р. [PERSON] через свого представника - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 14.08.2018р. - а.с. № 26 т. № 1) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С., ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію, визначивши третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 3 - 9 т. №1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.09.2018р. відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за правилами ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 28 т. 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.09.2018р. за клопотанням представника позивачки забезпечено позов шляхом заборони реєстраційних дій та відчуження спірного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] на 1 поверсі житлового будинку літ. А-5, зареєстрованого на праві власності за ПАТ «Дельта Банк» (а.с. № 43 т. № 1). 13.11.2018р. [PERSON] через свого представника - адвоката Єпрем`яна Л.В. (діє на підставі довіреності від 07.08.2019р. - а.с. № 112 т. № 1) звернулася до суду як третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визначивши третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С., [PERSON] та Кравцову Н.Ш. (а.с. № 95-99 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.11.2018р. у зв`язку із надходження позовної заяви третьої особи [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, у справі призначене підготовче засідання (а.с. № 113 т. № 1). 30.01.2019р. [PERSON] через свого представника - адвоката Яковенко О.В. (діє на підставі довіреності від 14.08.2018р. - а.с. № 174 т. 1) також звернулася до суду як третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про визнання недійсними вимог банку щодо погашення залишку заборгованості за кредитним договором, яким звернуте стягнення на предмет іпотеки, визначивши третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С., Дашевську Т .Ш. і [PERSON]. (а.с. № 159-163 т. № 1). Ухвалою суду від 03.04.2019р. (постановленою без виходу до нарадчої кімнати) прийняті до спільного розгляду позовні заяви третіх осіб [PERSON] і [PERSON] (а.с. № 331 т. № 1). Ухвалою суду від 03.04.2019р. відмовлено у задоволенні заяв [PERSON] і [PERSON] про забезпечення позову у зв`язку з їх тотожністю з позовними вимогами (а.с. № 234 т. № 1). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 03.04.2019р. (а.с. № 331-332 т. 1). В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що 05.02.2008р. [PERSON] уклала з ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 11293814000 про надання споживчого кредиту, на підставі якого отримала кредит на споживчі цілі в сумі 256 000 дол.США. Того ж дня і [PERSON] уклала з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір № 11293886000 про надання споживчого кредиту, на підставі якого отримала кредит на споживчі цілі в сумі 300 000дол.США. За кредитними договорами позивачка виступила у якості майнового поручителя і 05.02.2008р. уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки № 11293814000/11293886000/З, на підставі якого передала в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» нежитлове приміщення [ADDRESS] на 1-му поверсі житлового будинку [ADDRESS] . Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачалося, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших передбачених законодавством України підстав. У пунктах 5.1., 5.2. договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним з наступних способів: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «УкрСиббанк» продало ПАТ «Дельта банк» права вимоги за вищевказаними кредитними договорами і за договором іпотеки. У 2016 році ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016р. по справі № 200/16112/15-ц були задоволені вимоги ПАТ «Дельта Банк» до позивачки та звернуто стягнення на приміщення, що було предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01.07.2015р. становила 12 784 476,34 грн., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2017р. скасовано вказане заочне рішення, у задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] відмовлено, оскільки за умовами іпотечного договору передача права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання повинна була здійснюватися на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Але сторони такого договору не укладали. З отриманої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек станом на 12.09.2018р. позивачка дізналася про те, що ПАТ «Дельта Банк» в позасудовому порядку у державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С. зареєструвало за собою право власності на спірне нежитлове приміщення. Серед наданих на реєстрацію документів відсутнє було вказане рішення суду, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 27 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127, просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на спірне приміщення за ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, скасувати відповідний запис про обтяження відносно нежитлового приміщення. Судові компенсувати за рахунок відповідачів. Відповідач - державний реєстратор виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С. позовні вимоги не визнала. 07.11.2018р. надала відзив на позов (а.с. № 64-74 т. № 1), у якому вважала позовні вимоги безпідставними, посилаючись на те, що реєстрація права власності за ПАТ «Дельта Банк» здійснена з дотриманням приписів ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127. Зокрема, пунктом Порядку вимагається надання для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки: 1) копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Державний реєстратор стверджує, що реєстрація здійснена з дотриманням вимог ст.ст. 33, 35 - 37 Закону України «Про іпотеку». Щодо фактичних обставин справи, зазначила, що дійсно 21.06.2018р. представник банка - Чуняк Н.М., що діяла на підставі довіреності від 16.05.2018р., виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., звернулася до Центру адміністративних послуг «Віза» у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , надавши необхідні для державної реєстрації документи. За результатами внутрішнього розподілу справ, заява за № 28815219 була передана на опрацювання державному реєстратору Дідик Н.С. Для проведення державної реєстрації права на виконання п. 61 Порядку було подано: - договір іпотеки №11293814000/11293886000/З, серія та номер: ВКА №№310068-310070 від 05.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Кухтіною В.В., - договір про внесення змін до договору іпотеки №11293814000/11293886000/З від 05.02.2008р., серія та номер: ВМА567936, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Кухтіною В.В.; - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами б/н від 08.12.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Кондрою Л.В.; - лист-вимога № 02.04.1/877/17 видана 29.08.2017р. ПАТ «Дельта Банк»; - лист-вимога № 02.4.1/878/17 видана 29.08.2017р. ПАТ «Дельта Банк»; - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення 06.09.2017р. При цьому, пунктом 2.1.1 договору іпотеки №11293814000/11293886000/3 від 05.02.2008р. було передбачено, що іпотекодержатель має право на усі передбачені законодавством України права Іпотекодержателя , а також вимагати від іпотекодавця дотримання прав Іпотекодержателя , що наданні останньому Законом України «Про іпотеку». Підстав для зупинення розгляду заяви або відмови у державній реєстрації прав виявлено не було. Пунктом 61 Порядку не передбачено подання окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя, а відповідно до Закону України «Про іпотеку», застереження в іпотечному договорі прирівнюється до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Тому за результатом розгляду вищезазначених документів нею було прийнято рішення про реєстрацію права власності за ПАТ «Дельта Банк». Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016р. і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2017р. по справі № 200/16112/15-ц для державної реєстрації права власності представником банка не надавались. Про існування цих рішень їх стало відомо зі змісту позовної з аяви. Вважає, що оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2017р. по справі № 200/16112/15-ц було відмовлено у задоволенні вимог банка про звернення стягнення на предмет іпотеки, то іншого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, ніж набуття права власності та проведення його державної реєстрації на підставі пункту 61 Порядку, банк не мав. Звернула увагу суду на те, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Враховуючи вищевикладене, вважає, що рішення про державну реєстрацію було прийнято законно на підставі поданих представником банка документів. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач - ПАТ «Дельта Банк» також позовні вимоги не визнав. 11.12.2018р. представник відповідача - Станімак Д.Д. (діє на підставі довіреності від 17.09.2018р. - а.с. № 151) надав відзив на позов (а.с. № 120-131 т. № 1), у якому вказав, що дійсно 26.06.2018р. представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності на спірне приміщення, оскільки боржники та іпотекодавець не виконали умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 01.074.2017р. утворилася заборгованість в сумі 13 645 193,76 грн. З цих підстав у банка виникло передбачене законом і договором право на державну реєстрацію предмета іпотеки за собою. Вважав, що державна реєстрація здійснена з дотриманням положень іпотечного договору і вимог ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 10, 11, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 57, 61 Порядку№ 1127, тому рішення державного реєстратора не може бути скасоване. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи із самостійними вимогами на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] у своїх аналогічних за змістом позовах до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (а.с. № 95- 99, 159-163 т. № 1) посилалися на те, що банк вже скористався своїм правом позасудового врегулювання спору шляхом реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки, чим задовольнив свої вимоги за кредитним договором у передбачений ст. 37 Законом України «Про іпотеку» спосіб. Разом з тим, банк продовжує дзвінками нагадувати про необхідність погашення заборгованості, після чого [PERSON] 05.10.2018р., а [PERSON] - 09.10.2018р. направили на адресу банка запити про надання інформації про те, чи вважається основне зобов`язання за кредитним договором припиненим. Відповіді не отримали, тому, на їх думку, банк вважає зобов`язання невиконаним. Крім того, залишок заборгованості за кредитним договором № 11293886000, укладеним з [PERSON] , ПАТ «Дельта банк» виставив для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні), про що свідчить відповідне повідомлення [PERSON] від 29.03.2018р. Оскільки ПАТ «Дельта банк» скористався передбаченим ст.ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку» правом, звернувши стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, то на підставі ч. 4 ст. 36 цього Закону після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта банк» про погашення залишку заборгованості у зобов`язані за основним договором є недійсними в силу ст. 36 Закону України «Про іпотеку» На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», [PERSON] просила визнати зобов`язання за кредитним договором припиненим, а [PERSON] просила просили визнати недійсними вимоги ПАТ «Дельта банк» про погашення залишку заборгованості за кредитними договорами. Судові витрати компенсувати за рахунок відповідача. Представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 14.08.2018р. - а.с. № 26 т. № 1) 05.06.2019р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації технічними засобами, позовні вимоги задовольнити повністю. Проти задоволення позовів третіх осіб заперечував (а.с. № 1 т. № 2). Представник відповідача - ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Павелко С.М. (діє на підставі довіреності від 11.02.2019р. - а.с. № 4 т. № 2) 05.06.2019р. також надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації технічними засобами, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, у задоволенні позовних вимог третіх осіб [PERSON] і [PERSON] також відмовити, оскільки за їх кредитними договорами досі обліковується заборгованість, яку банк планує погасити за рахунок майна (а.с. № 3 т. № 2). Відповідач - державний реєстратор виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С. 05.06.2019р. надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, без фіксації технічними засобами, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, позовні вимоги третіх осіб [PERSON] і [PERSON] віднесла на розсуд суду (а.с. № 7 т. № 2). Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Яковенко О.В (діє на підставі довіреності від 14.08.2018р. - а.с. № 174 т. № 1) 05.06.2019р. надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги [PERSON] задовольнити, вимоги основного позову [PERSON] розглянути згідно з вимогами закону (а.с. № 11-12 т. 2). Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Єпрем`ян Л.В. (діє на підставі довіреності від 07.08.2019р. - а.с. № 112 т. № 1) 05.06.2019р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Позовні вимоги третьої особи [PERSON] вважав такими, що підлягають задоволенню. Між тим, заперечував проти задоволення основного позову [PERSON] , просив розглянути цей позов відповідно до вимог закону (а.с. № 9 т. № 2). Оскільки представники сторін і третіх осіб, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд 05.06.2019р. розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) і без фіксування процесу технічними засобами. Суд, з`ясувавши позиції сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі за принципами с т.89 ЦПК України та у сукупності з нормами законодавства, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні позовів обох третіх осіб слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05.02.2008р. між [PERSON] і ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», було укладено кредитний договір № 11293814000 про надання споживчого кредиту, на підставі якого отримала кредит на споживчі цілі у сумі 256 000 дол.США. Того ж дня [PERSON] також уклала з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір № 11293886000 про надання споживчого кредиту, на підставі якого отримала кредит на споживчі цілі у сумі 300 000 дол.США. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] і [PERSON] перед банком за указаними кредитними договорами, між [PERSON] (дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] - а.с. № 23 т. № 1) у той же день - 05.02.2008р. було укладено з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки № 11293814000/11293886000/З, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Кухтіною В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1513, на підставі якого позивачка передала в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» належне їх на праві власності нежитлове приміщення [ADDRESS] (а.с. № 132-136 т. № 1). Пунктом 4.1. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь якого зобов`язання, забезпеченого іпотекою за цим Договором. Згідно з п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших передбачених законодавством України підстав. Відповідно до пункту 5.1., підпунктів 5.2.1., 5.2.2. п. 5.2. договору іпотеки, сторони домовилися про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «УкрСиббанк» продало ПАТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними договорами з [PERSON] і [PERSON] №№ 11293814000, 11293886000 від 05.02.2008р. і за договором іпотеки з [PERSON] № 11293814000/ 11293886000 /з (а.с. № 137 - 144 т. № 1). Отже, з 08.12.2011р. новим кредитором за кредитними договорами і договором іпотеки став ПАТ «Дельта банк». Як свідчать матеріали справи, у 2016 році ПАТ «Дельта Банк» звернулося із позовом до [PERSON] (треті особи - [PERSON] , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016р. по справі № 200/16112/15-ц (під головуванням судді Демидової С.О.) задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м., реєстраційний номер [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало на праві власності [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2007р. (зареєстроване Дніпропетровським МБТІ 21.12.2007р. за реєстровим № 21537657) в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 11293886000 від 05.02.2008р., номер якого в подальшому було змінено на №112938860001, яка станом на 01.07.2015р. становить 12 784 476,34 грн., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки (а.с. № 46-49 т. № 1). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2017р. вказане заочне рішення скасовано, у задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено (а.с. № 53-56 т. № 1). Скасовуючи заочне рішення та відмовляючи у позовних вимогах ПАТ «Дельта Банк» апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, неправильно застосували норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний висновок викладений у Правовій Позиції Верховного Суду України від 22.03.2017р. у справі № 6-2967цс16. Апеляційний суд зауважив на тому, що між сторонами існують договірні стосунки і саме умовами договору іпотеки від 05.02.2008р. сторонами визначено (п. 4.2 (4.2.1., 4.2.2., 4.2.3, 4.2.4)), що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України підстав. Дійсно, пунктом 4.3. договору визначено право іпотекодержателя на визначення підстав та способу звернення стягнення. У відповідності до п.п. 4.2.3., п.4.5, та розділу 5 п. 5.1, 5.2 п.п.5.2.1. позасудове врегулювання здійснюється одним зі способів звернення стягнення на предмет іпотеки, що визначені п.п.5.2.1 та 5.2.2. Так, п.п.5.2.1. визначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів зазначеному. Суди у цій справі встановили, що відповідачкою [PERSON] умови договору не виконувалися, кредит не було погашено, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з розміром якої суд погодився. Умовами іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки і це право було реалізовано банком, що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2011р. у цивільній справі №2-8760/11 про звернення стягнення на заставлене майно: звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м реєстраційний номер [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (пізніше назва змінилася на м [ADDRESS] ). Однак, умовами іпотечного договору передбачено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а матеріали справи не містять доказів укладання сторонами такого договору чи ухилення від його укладання, тому у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі приміщення у власність банку було відмовлено. Сторонами у справі, що розглядається, жодним чином не спростовано і не заперечуються установлені судом обставини стосовно того, що окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя між [PERSON] і ПАТ «УкрСиббанк», або ж з новим кредитором - ПАТ «Дельта банк» не укладався. Як встановлено з отриманої Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 12.09.2018р. (а.с. № 24-25 т. № 1) ПАТ «Дельта Банк» в позасудовому порядку у державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С. зареєстровано за собою право власності на спірне нежитлове приміщення. Суд зазначає, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3). Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як установлено, умовами іпотечного договору передбачено, що передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1. договору). Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Згідно з п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як посилається у своєму відзиві державний реєстратор Дідик Н.С., для проведення державної реєстрації права власності на виконання п. 61 Порядку їй було подано: договір іпотеки №11293814000/11293886000/З від 05.02.2008р. із договором про внесення змін від 13.03.2009р.; договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р.; листи-вимоги ПАТ «Дельта Банк» № 02.04.1/877/17 та № 02.4.1/878/17 від 29.08.2017р.; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення 06.09.2017р. Державний реєстратор, обґрунтовуючи підставність свого рішення, посилався на п. 2.1.1 договору іпотеки, яким передбачено, що Іпотекодержатель має право на усі передбачені законодавством України права Іпотекодержателя, а також вимагати від Іпотекодавця дотримання прав Іпотекодержателя, що наданні останньому Законом України «Про іпотеку». А пунктом 61 Порядку не передбачено подання окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя, а відповідно до Закону України «Про іпотеку», застереження в іпотечному договорі прирівнюється до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2016р. і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2017р. по справі № 200/16112/15-ц для державної реєстрації права власності уповноваженою особою не надавались. В той же час, суд звертає увагу державного реєстратора на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п. 1); перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2). Згідно з ч. 4 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частина 1 статті 23 цього Закону передбачає, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у випадку, зокрема: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки, у яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якими, зокрема, є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (п. 3 ч. 1); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4 ч. 1). Пункт 12 Поряду наділяє державного реєстратора повноваженнями встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Сторони у договорі іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункти 5.2.1. і 5.2.2. пункту 5.2. договору іпотеки). Проте, як встановлено судом, сторони не укладали договір про задоволення вимог іпотекодержателя. А тому, враховуючи, що державний реєстратор наділений Законом і Порядком встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, прийняття ним рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним. Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018р. по справі № 554/14813/15-ц (провадження № 14-66цс18). За правилами ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. ПАТ «Дельта Банк», звертаючись 26.06.2018р. до державного реєстратора Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С., маючи у розпорядженні рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2017р. по справі № 200/16112/15-ц, яким йому відмовлено у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, не повідомив державному реєстратору про це рішення, повністю усвідомлюючи наслідки такого неповідомлення. Натомість, заперечуючи проти цього позову ПАТ «Дельта Банк» не навів жодного ґрунтовного доводу, у зв`язку з чим рішення суду, яке напряму стосується права банка на предмет іпотеки не було надане державному реєстратору разом з іншими документами. Таким чином, суд доходить висновку про те, що вносячи запис 21.06.2018р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26800283 і приймаючи 26.06.2018р. рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Дельта Банк» № 41797726, державний реєстратор не звернув увагу на те, що заявником ПАТ «Дельта Банк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що відповідачами - ПАТ «Дельта Банк» і державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С. не надано суду належних і допустимих доказів того, що реєструючи за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежитлове приміщення, банк і державний реєстратор діяли з дотриманням умов іпотечного договору, вимог ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки), ст.ст. 10, 18, 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 12, 61 Порядку № 1127. За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018р. № 484) внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд вважає за необхідне зауважити, що правовідносини стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про іпотеку», умовами договору між боржником (іпотекодавцем) і банком (іпотекодержателем). Спір щодо оскарження реєстраційної дії реєстратора щодо оспорюваного або невизнаного речового права є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Зазначений правовий висновок зазначений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 396/2550/17, відповідно до якого при визначенні суду, який повинен розглядати справу (адміністративний чи цивільний/господарський) велике значення має не лише сторона справи дії якої оскаржуються, а й відносини з яких виник спір. Якщо взяти питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то такі відносини будуть цивільно-правовими, адже дії реєстратора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки витікають з відносин пов`язаних з неналежним виконанням положень кредитного та іпотечного договорів. А тому, спір виникає не між реєстратором, як суб`єктом владних повноважень та іпотекодавцем (хоча реєстратор повинен бути відповідачем), а в першу між іпотекодавцем і іпотекодержателем на підставі відповідних договорів, що призвело до вчинення реєстратором відповідної реєстраційної дії. Як наслідок спір виникає між учасниками цивільних відносин та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Щодо позовів третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Треті особи обґрунтовували свої вимоги про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, про визнання недійсними вимог банку про погашення заборгованості нормою ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Разом із тим, зважаючи на результат розгляду справи № 200/16112/15-ц Апеляційним судом Дніпропетровської області, яким скасоване заочне рішення і відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, не можна говорити про те, що завершилося позасудове врегулювання задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому вимоги [PERSON] і [PERSON] не ґрунтуються на законі і дійсних обставинах справи. Враховуючи те, що скасування записів про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ПАТ «Дельта Банк» поновлює право позивачки [PERSON] на спірне приміщення, сторони за кредитними договорами і за договором іпотеки повертаються у попереднє становище, яке існувало до звернення стягнення на предмет іпотеки, що виключає можливість погашення заборгованості за рахунок іпотечного майна і припинення у такий спосіб зобов`язання за кредитними договорами. Не є слушними доводи третьої особи - [PERSON] про те, що банк задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, про свідчить повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» від 29.03.2018р. за № 2470/44 про те, що залишок заборгованості за кредитним договором № 11293886000 від 05.02.2008р. виставлено для продажу на відкритих торгах (аукціоні), оскільки як видно зі змісту цього повідомлення Уповноваженою особою повідомлено, що на підставі ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснюється реалізація майна банку, у т.ч. права вимоги за кредитним договором за початковою ціною 19 144 874,68 грн., заборгованість за кредитним договором складає 34 686 186,76 грн. (а.с. № 168 т. № 1). У той же час, як зазначає сама [PERSON] у позові (а.с. № 160 т. № 1), нею був отриманий кредит на підставі договору № 11293886000 від 05.02.2008р. в сумі 300 000 дол.США, що на момент отримання за курсом НБУ складало 1 515 000 грн. Будь-яких доказів того, що заборгованість [PERSON] погашалася суду не представлено. Відомостей про те, що іпотечне майно було відчужене банком і кошти від його продажу були направлені на погашення суми боргу не надано. Ураховуючи те, що заборгованість є досить значною, за відсутності відомостей про її погашення у будь-який спосіб, не можна стверджувати, що банк задовольнив свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Враховуючи викладене, позовні вимоги третіх осіб [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю, витрати по сплаті судового збору в сумі 704грн.80коп. (а.с. № 2 т.№ 1) підлягають стягненню з відповідачів ПАТ «Дельта Банк» і державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С. на користь позивачки по 352 грн.40коп. з кожного відповідача. Судові витрати по сплаті судового збору, понесені третіми особами із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] (а.с. № 94, 164, т. № 1) покладаються на третіх осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved