Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про відібрання дитини, посилаючись на те, що 18 лютого 2005 року ним був укладений шлюб з [PERSON], [INFO]. Шлюб був зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що свідчить актовий запис за № 55 в свідоцтві про одруження. У шлюбі в них [INFO] народилась дочка [PERSON]. Сім»єю вони проживали за адресою: [ADDRESS]. Подружнє життя між ними не склалось, а тому вони стали проживати окремо. Дружина [PERSON] стала проживати за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS], яке є останнім відомим йому місцем проживання на території України. Рішенням Києво-Святотшинського районного суду від 03 вересня 2010 року шлюб між ними розірвано. Визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з її батьком. в зв»язку з тим, що його покійний батько мав онкологічне захворювання, [PERSON] погодилась йому допомогти у вихованні дитини. Саме в цей час вона вивезла його дитину без його відома і дозволу за кордон. Після цього йому вже згодом стали відомі наступні обставини, а саме 29 вересня 2009 року ще перебуваючи з ним у шлюбі, [PERSON] змінила свій паспорт, ніби з причини його пошкодження та непридатності до використання на новий паспорт. Скориставшись новим паспортом, а також вірогідно збереженим паспортом громадянки Російської Федерації на ім»я [PERSON] ([PERSON]-прізвище її колишнього чоловіка), [PERSON] виїхала до Російської Федерації. До нього за наданням дозволу на вивезення дитини за кордон [PERSON] не зверталась. Про свій намір вивезти дитину за межі України його вона не повідомила. На території Російської Федерації [PERSON] невідомим їй способом внесла до документу завідомо неправдиві відомості і оформила нове свідоцтво про народження їхньої дочки. За новим свідоцтвом про народження її дочка є нібито громадянкою Російської Федерації і не має батька. Скориставшись новим документом, до якого навмисно були внесені неправдиві відомості, вона безперешкодно без його дозволу виїхала з дитиною на постійне місце проживання до м. Торонто (Канада). Більш точної адреси місцезнаходження дитини він вказати не може. Також в даний час йому невідомо в якому місті та навіть в якій країні перебуває [PERSON] разом з своєю малолітньою дитиною. З огляду на вказані обставини він вважав, що [PERSON] протиправно розлучила його з дочкою, яка за рішенням суду має проживати разом з ним. Внаслідок таких дій [PERSON] він позбавлений можливості спілкуватися з дочкою і займатися її вихованням. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив на підставі вимог ст. ст. 19, 157, 160, 162 СК України відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], [INFO], уродженки м. Ногінськ, Московської області ([PERSON] за паспортом Російської Федерації) з метою повернення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на територію України для проживання за встановленим місцем проживання разом з батьком [PERSON]. Ухвалою суду від 13 лютого 2014 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Кіровоградської міської ради. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представники третіх осі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, не з"явилися, про дату, час і місце розгляду справи треті особи повідомлялись належним чином, суду надані заяви про розгляд справи у відсутності представників третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що з 18 лютого 2005 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі подружжя мають дочку [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2010 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано і визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з її батьком [PERSON]. В наданому суду листі від 13 лютого 2014 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація зазначає, що 12 лютого 2014 року депутатом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради було обстежено житлово-побутові умови проживання за адресою: [ADDRESS], і встановлено, що [PERSON], [INFO], за вказаною адресою не проживає. Орган опіки та піклування не може надати висновок щодо доцільності відібрання дитини у зв»язку з тим, що [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживають. Відповідно до наданої суду довідки Дніпровського районного головного управління МВС України в м. Києві від 26 січня 2010 року [PERSON] дійсно звертався до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу розшуку його дружини [PERSON] і дочки [PERSON], і місцезнаходження яких невідоме з 05 грудня 2009 року. Згідно наданої суду інформації Служби у справах дітей Кіровоградської міської ради від 28 лютого 2014 року № 467 висновок про доцільність відібрання дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] неможливо надати, оскільки відповідач з дитиною не проживає у м. Кіровограді, неможливо обстежити умови проживання дитини і матері, і з»ясувати думку дитини, як передбачено ст. 171 СК України. 16 січня 2014 року спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], про що складено відповідний акт. Згідно з вказаним актом обстеження [PERSON] створені належні умови для виховання та розвитку дитини, за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно і небезпеки для життя та здоров»я дитини за зареєстрованим місцем проживання батька не виявлено. Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України на № 369/11536/13-ц від 13 лютого 2014 року надано витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України громадянкою Російської Федерації Богдановою [PERSON], [INFO], через пункт пропуску Хутір Михайлівський за період з 09 січня 2010 року по 29 березня 2010 року. Водночас головним центром обробки спеціальної інформації зазначено, що відомості про перетинання державного кордону України щодо громадянки України [PERSON], [INFO], у вищевказаній базі даних відсутні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Так, положеннями ст. 162 СК України визначено правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини, і коли один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінює її місце проживання (це можливо різними способами, аж до викрадення дитини), то у даному випадку заінтересована особа повинна звертатись до суду, який і має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він особисто не був присутній при тому, як [PERSON] забрала дитину [PERSON] і виїхала на інше місце проживання, про ці обставини йому відомо лише зі слів позивача у справі [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] познайомив її з своєю дружиною [PERSON] на початку літа 2010 року, а в кінці 2010 року їй зателефонував позивач [PERSON] і сказав, що [PERSON] з їхньою дочкою [PERSON] виїхали. Свідок останній раз бачила [PERSON] з дочкою [PERSON] на початку 2010 року. Дані показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки надані нею свідчення не відповідають хронології подій у часі, та з наданих суду повідомлень свідка [PERSON] суд дійшов висновку, що свідок не обізнана щодо певних обставин, що стосується даного предмету спору. Доводи позивача [PERSON], що відповідач [PERSON], без його згоди змінила місце проживання дочки [PERSON], [INFO], і виїхала з дитиною за межі України, та що малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться з матір»ю за межами України в іншій державі, не підтверджені ніякими доказами. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено і не надано суду доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог про доцільність відібрання дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] з метою повернення малолітньої дитини [PERSON] на територію України для проживання за встановленим місцем проживання разом з батьком, позивачем у справі [PERSON], не здобуто таких доказів і судом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed