Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

13.08.2018 [PERSON] через представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в селі Керниця, вул. Шевченка, 153 Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.09.2002 померла її мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [INFO], мала на праві фактичної власності житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами за вищевказаною адресою. За життя не складала заповітного розпорядження. До державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори звернулась своєчасно та 23.02.2018 їй було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та на майновий пай члена КСП АФ «Зоря» (ССГ «Зоря») в с. Керниця Городоцького р-ну Львівської обл. на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛВ №ІІІ 036296 від 03.12.2001. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] У зв»язку з цим позивач просить в судовому порядку визнати за нею право власності на житловий будинок в с. Керниця, вул. Шевченка, 153 Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 11.09.2002, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок, тому не може оформити спадщини у нотаріальному порядку, інших спадкоємців крім неї немає. Ухвалою судді від 31.08.2018 провадження у справі відкрито. В підготовче засідання позивач та її представник не зявилися, 12.11.2018 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.96) Представник відповідача Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області у підготовче засідання не зявився, 20.11.2018 сільський голова подав листа про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають (а.с.102-104) Треті особи [PERSON] та [PERSON] 26.11.2018 в підготовче засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову [PERSON] не заперечили. (а.с.97-100) Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню в підготовчому засіданні у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно даних вказаних у технічному паспорті та оригіналі Інвентаризаційної справи №450, виданої КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок в с. Керниця по вул. Шевченка, 153 Городоцького району Львівської області (стара адреса: с. Керниця, вул. 1-го Травня, 153) зведений у 1939 році, складається з двох кімнат, кухні, комори, коридору, веранди, житлова площа - 24,4 кв.м, загальна площа 67,2 кв.м., підсобна 42,8 кв.м. (а.с.27-30,90) Забудівельником вказаного будинку була мати позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується виписками з погосподарських книг Керницької сільської ради за 1991 1995, 1996-2000 роки (а.с.37-39) та довідками виконавчого комітету Керницької сільської ради від 24.05.2018 за №626 та №627 (а.с.31-32) Крім того, за житловим будинком, який належав спадкодавцю [PERSON] закріплена земельна ділянка площею 0,11 га для обслуговування житлового будинку, що стверджується копією рішення «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» №88 від 30.11.1995 року (а.с.35) Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. [PERSON] мати позивача померла 11.09.2002, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СГ №239995 від 11.09.2002 (а.с.11). Позивач [PERSON] є її дочкою, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ІІ-АВ №373356 від 23.12.1971 та копією свідоцтва про укладення шлюбу за яким позивач змінила прізвище з «Бас» на «Галамай» серія І-СГ №268549 від 20.10.1973 (а.с.12-13). Після смерті матері за спадковим будинком постійно доглядає та утримує його [PERSON], яка також користується присадибною земельною ділянкою, а отже згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Між тим, листом державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] від 27.02.2018 №370/01-16 (а.с.26) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №153 по вул. Шевченка у с. Керниця Городоцького району Львівської області з тих підстав, що на вказане майно відсутні правовстановлюючі документи. Згідно ст.328 ЦК України в ред. 2004 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами\~ст.392\~ЦК України\~в ред.\~2004,\~власник майна\~може пред'явити\~позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстр будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені Міністерством комунального господарства У PCP 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, зокрема за вказаними Указом підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013р. у справі №6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обовязковою для судів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2004 р., якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла 11.09.2002 до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Статею 549 ЦК УРСР, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом розд. УІІ вказаного Кодексу прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчать про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Мати позивача [PERSON] мала у власності житловий будинок №153 по вул. Шевченка у с. Керниця Городоцького району Львівської області з господарськими та надвірними спорудами, якими є два сараї та вбиральня. Однак спадкодавець\~[PERSON],\~яка була\~зареєстрована і\~до дня\~смерті постійно\~проживала в\~[INFO] за життя не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується Інформаційною довідкою КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» №126 від 27.02.2018. Згідно наданих ними відомостей про актуальний стан житлового будинку за адресою: с. Керниця, вул. Шевченка, 153 Городоцького району Львівської області самовільних перепланувань, переобладнань чи добудов не виявлено. Інвентаризаційна вартість майна становить 166\~152 грн. (а.с.34, 46) З матеріалів справи видно, що після смерті [PERSON], яка померла 11.09.2002 Городоцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №410/2016, спадкова справа відкрита на підставі заяви позивача (а.с.63-89), що підтверджується Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.16,19,21,23) Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON]В не претендують про що подали відповідні заяви, протягом встановленого законом строку не вчинили жодних дій для прийняття спадщини. Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набула або володіла житловим будинком №153 по вул. Шевченка у с. Керниця Городоцького району Львівської області неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено. Таким чином, суд приходить переконання про успадкування позивачем житлового будинку, оскільки така фактично прийняла спадщину, що є підставним для задоволення позову. На підставі викладеного, суд знаходить за належне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, розташованими в с. Керниця, вул. Шевченка, 153 Городоцького району Львівської області, оскільки вона є спадкоємцем за законом належного майна [PERSON], яка за життя не оформила права власності на вказаний житловий будинок. З врахуванням того, що позивач являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, суд стягує судові витрати з відповідача на рахунок держави.

Outcome: approved