Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

10.04.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визначення частки в спадковому майні, в якому просить визначити, що розмір частки [PERSON], який помер 15.03.2006 року, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0523 га, розташовану в м. Вінниці по вул. Зарічній, 7, кадастровий номер 0510100000:01:007:0016, на день його смерті становила 1/2 частку земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що позивач у справі є донькою [PERSON], який помер 15.03.2006 року, який за життя разом з відповідачем [PERSON] був співвласником домоволодіння №7 по вул. Зарічній в м. Вінниці, а саме [PERSON] за життя належало 29/50 часток вказаного домоволодіння. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №509945, виданого на імя [PERSON], із зазначенням [PERSON] як співвласника, [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність була передана земельна ділянка по вул. Зарічній, 7, кадастровий номер 0510100000:01:007:0016. Після смерті [PERSON] позивач успадкувала все його майно і отримала свідоцтво про право на спадщину на частину майна належного померлому, а саме 29/50 частин будинковолодіння. До складу спадщини, в тому числі, входить і належна померлому частина земельної ділянки. Однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо визначити розмір частки померлого у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Позивач позбавлена можливості оформити своє право на успадковану частину земельної ділянки без визначення частки спадкодавця, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні з приводу вирішення вимог позивача поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважає на наступне. Батьком позивача [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЯР №600200, виданого міським бюро ЗАГС м. Вінниці 10.01.1957 року (а.с.7-8). [PERSON] помер 15.03.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №020693, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 16.03.2006 року (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач як спадкоємець першої черги звернулася в Першу вінницьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після [PERSON], де 27.10.2006 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 29/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель №7, що знаходиться по вул. Зарічна в місті Вінниці, які належали померлому на праві власності (а.с.15). Позивач [PERSON] є власником 21/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель №7, що знаходиться по вул. Зарічна в місті Вінниці (а.с.34, зворотній бік). Померлому за життя разом з позивачем [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка по вул. Зарічна, 7, площею 0,0523 га, кадастровий номер 0510100000:01:007:0016, частка у спільній сумісній власності кожного не визначена (а.с. 11-13). Державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] після звернення позивача до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку по вул. Зарічній, 7, площею 0,0523 га, кадастровий номер 0510100000:01:007:0016, яку мотивувала тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку зазначеної земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину після померлого (а.с.10). Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України\~\~від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на рівність часток співвласників. Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості позивачу набути право власності на вказану вище земельну ділянку. При вирішенні справи, суд, враховуючи час набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на відповідні частки будинковолодіння, що розташоване по вул. Зарічна, 7, в м. Вінниці зважає на наступне. Відповідно до п.п. ґ п. 18 Постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно ч. 2 ст. 30 ЗК України 1990 року, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин: при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку померлого [PERSON] та гр. [PERSON] було закріплено державними актами від 12 липня 2005 року (а.с.11-12). Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0523 га, розташовану в м.Вінниці по вул. Зарічній, 7, кадастровий номер 0510100000:01:007:0016, на день його смерті 15.03.2006 року становила 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту\~ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1261 ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладені вище обставини, зокрема, що позивач є спадкоємцем першої черги, суд дійшов висновку, що позивач є належним позивачем, який не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток спадкодавця в спадковому майні. Згідно\~ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації права на спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved