Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований Павлоградською товарною біржею 26 лютого 1996 року за реєстраційним № 2/89-НД. Позов обґрунтовано тим, що договір купівлі-продажу квартири був укладений на Павлоградській товарній біржі, повністю виконаний сторонами. Однак на теперішній час у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку позивач обмежена у своїх правах щодо розпорядження належним їй нерухомим майном. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що містяться в письмових матеріалах справи, в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Так судом встановлено, що 26 лютого 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна \~однокімнатної квартири, загальною площею 15,1 кв.м., жилою 9,4 кв.м., яка знаходиться в м. Павлограді по вул.Карбишева 11/5. Договір зареєстрований в Павлоградський товарній біржі за № 2/89-НД (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 19 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачу [PERSON] присвоєно прізвище «Тарасова» (а.с.8). Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд керується положеннями ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), згідно яких, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК України (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. При укладанні вищезазначеного договору сторони між собою домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання, з моменту укладення договору позивачі користуються будинком. Фактично право власності позивачів та дійсність договору ніким не оспорюється. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На момент укладення угоди відповідно до статті 15 ЗУ "Про товарну біржу" від 10.12.1991року не було заборонено укладати та реєструвати договори купівлі-продажу нерухомості на біржах. На даний час згідно чинного законодавства угоди щодо купівлі-продажу нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26 лютого 1996 року, реєстраційний № 2/89-НДє дійсним, квартира [ADDRESS]\~\~належить на праві приватної власності позивачу. На підставі наведеного та

Outcome: approved