Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01.04.2014 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що діти знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дітей, і матеріальної допомоги добровільно не надає, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви (а.с.16-17) про розгляд справи у їх відсутність, позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує і наполягає на стягненні аліментів у заявленому розмірі; відповідач повідомив про свою згоду на стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2006 року, який рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 23.10.2013 року розірвано (а.с.2). Від даного шлюбу у них є спільні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і це підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.3-4), у яких їх матір"ю вказано позивачку, а батьком - відповідача. На день звернення позивачки до суду позивачка з відповідачем спільно не проживають. При цьому їх неповнолітні діти знаходяться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Березанської селищної ради Миколаївської області від 24.03.2014 року (а.с.10). Отже, між сторонами існують сімейні правовідносини, урегульовані Сімейним кодексом України ( ч.1. ст.2 СК ), та взаємні батьківські обов"язки щодо утримання їх неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття відповідно до вимог ст.180 СК України. За змістом положень ч.ч. 1- 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, відповідно до встановлених обставин, враховуючи, що домовленості про утримання неповнолітніх дітей сторони не дійшли, позивачка сама несе весь тягар утримання їх спільних з відповідачем дітей, а відповідач свого обов'язку по їх утриманні не виконує, чим порушує права і законні інтереси позивачки, суд вважає, що у позивачки є правові підстави вимагати стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, що він є працездатною особою, на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних осіб не має, та що інші утримання по виконавчим листам з відповідача не проводяться. На підставі ст.183 СК України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до викладеного, на підставі ст.ст. 121, 122, 180 - 183, 191 СК України,

Outcome: approved