Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

09 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати договір № 2053 від 05.06.2015 року купівлі-продважу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В., удаваним та недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.05.2015 року вона написала розписку в тому, що вона взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 21 800 дол. США зі строком повернення до 15.08.2015 року. Для вирішення питань, пов»язаних з борговими зобов»язаннями нею було видано довіреність зятю - [PERSON] 05.06.2015 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] який було підписано за довіреностями [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON], яка є матір»ю [PERSON], придбала квартиру [ADDRESS]. Зазначає, що замість договору застави було укладено договір купівлі-продажу квартири, в якій вона мешкає. Про це вона дізналась тільки після пред»явлення до неї позову про стягнення коштів за розпискою. Їй пояснили, що оскільки оформлення договору купівлі-продажу значно дешевше ніж оформлення договору застави, то з метою забезпечення повернення нею коштів позичених у [PERSON] було вчинено саме оформлення договору купівлі-продажу. Тим самим під купівлею-продажем квартири було приховано договір застави, а тому правочин є удаваним. З моменту здійснення правочину і до цього часу вона мешкає у квартирі, сплачує комунальні платежі. [PERSON] в квартирі жодного разу не була. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. При цьому зазначила, що підставами для визнання договору недійсним є його удаваність, тобто, сторони мали на меті укладення договору застави. Враховуючи те, що кредитором є не відповідач, а її донька [PERSON], правочин, який приховано суперечить закону. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки ніякого удаваного правочину не вчинялось. Нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу квартири були проведені всі необхідні нотаріальні дії на підставі довіреності [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. [PERSON] також належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання не з»явився до суду, його інтереси в суді за довіреністю представляє [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача та 3-ї особи, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб, визначений законом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ст.203 вказаного Кодексу. Як вбачається з копії довіреності (а.с.92), посвідченої 09.12.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С., [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися її майном (рухомим та нерухомим), укладати та розривати усі дозволені законом договори та вчиняти інші дії від її імені. З наданої копії розписки від 15 травня 2015 року встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 21800 доларів США, які зобов'язалася повернути до 15 серпня 2015 року (а.с.4). Як вбачається з копії довіреності (а.с.93), посвідченої 04.06.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б., [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися її майном (рухомим та нерухомим), укладати та розривати усі дозволені законом договори та вчиняти інші дії від її імені. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 05.06.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В., [PERSON], який діє від імені [PERSON] та [PERSON] (представник продавців) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] В п.8 цього Договору зазначено, що представник продавців та Покупець підтвердили, що ця угода відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної (а.с.74-75). Укладаючи спірний договір купівлі-продажу сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали повноваження на укладення договору купівлі-продажу, розуміли значення своїх дій та могли ними керувати. Правочин вчинено у письмовій формі та нотаріально посвідчено, в ньому містяться істотні умови такі як: номер квартири, її місце знаходження, розмір площі, вартість продажу, та інше. Договір підписано обома сторонами - представником продавців і покупцем. При укладанні договору представник продавців зазначив, що відчужувана квартира на момент підписання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим чином, не заставлена, в спорі чи під забороною (арештом) не перебуває, боргами не обтяжена, договори управління щодо неї не укладалися, жодних прав на неї (в тому числі права користування) у третіх осіб немає. Згідно положень ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України цивільним законодавством гарантується свобода укладання договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З наданих суду доказів не встановлено, що [PERSON] та [PERSON] умисно оформили договір купівлі-продажу квартири та цим договором приховали інший договір - договір застави. Наявність правовідносин з договору позики між [PERSON] та [PERSON] не свідчить про удаваність договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] Підсумовуючи вищенаведене суд констатує, що в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини та підстави, визначені ст.235 ЦК України для визнання оспорюваного правочину удаваним, у зв'язку з чим суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову в цій частині. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання правочину удаваним то відповідно і в частині позовних вимог про визнання правочину недійсним також необхідно відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved