Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Представник ДП «Веселинівське лісове господарство» [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином. Позов обґрунтував тим, що [PERSON], перебуваючи на посаді лісничої Мостівського лісництва ДП «Веселинівське лісове господарство», внаслідок своєї службової недбалості щодо неналежного виконання службових обовязків з охорони лісу, в період з лютого по квітень 2014 року, допустила незаконну самовільну порубку та викрадення 4821 стовбурів дерев породи «акація біла» у кварталі урочища «Квітневе» Мостівського лісництва ДП «Веселинівське лісове господарство», що не були відведені в рубку без спеціального дозволу, чим заподіяла позивачу ДП «Веселинівське лісове господарство» збитки від крадіжки дров'яної деревини в розмірі 96314,00 грн. Вважає, що вина відповідача [PERSON] у вчинені службової недбалості та завдана нею позивачу шкода доведена під час досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження № 12014150210000194 від 10.04.2014 року, в якому [PERSON] обвинувачувалась у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.10.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а саме: службової недбалості. У порядку п. 3 ст. 134 КЗпП України просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ДП «Веселинівське лісове господарство» 96\~314,00 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Вважають, що ДП «Веселинівське лісове господарство» не є належним позивачем по справі, оскільки відповідно до норм чинного законодавства відшкодування збитків від незаконних порубок дерев здійснюється на відповідний спеціальний рахунок селищної, сільської ради за місцем вчинення лісопорушення та до державного бюджету, оскільки ліси є ресурсом, а не майном лісгоспу, а тому матеріальні збитки спричиненні не позивачу ДП «Веселинівське лісове господарство», а відповідній сільській раді Доманівського району Миколаївської області за місцем скоєння незаконної порубки. Посилаючись на відсутність спору про право між сторонами просили суд відмовити в позовних вимогах ДП «Веселинівське лісове господарство». Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно матеріалів кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12014150210000194 від 10.04.2014 року та матеріалів кримінальної справи № 475/183/15-к, витребуваних з Доманівського районного суду Миколаївської області встановлено, що [PERSON] обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а саме - службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.10.2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201415021000194 від 10.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 367 КК України,\~на підставі\~ст. 48 КК України закрито (а.с. 21-25). [PERSON], обвинувачену у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1\~ст.367 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку зі зміною обстановки, оскільки на час розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки, обвинувачена перестала бути суспільно-небезпечною особою. Цивільний позов прокурора в інтересах ДП "Веселинівське лісове господарство" до [PERSON] про стягнення збитків на суму 96314,00 грн. залишено без розгляду. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» встановлено, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу директора ДП «Веселинівський лісгосп» №48-к від 31.05.2011 року [PERSON] призначено виконуючою обовязки лісничого Мостівського лісництва, наказом директора ДП «Веселинівський лісгосп» №103-к від 09.11.2011 року [PERSON] переведено на посаду лісничого Мостівського лісництва з 09.11.2011 року (а.с. 11-12). Обовязки лісничого відповідач [PERSON] виконувала відповідно до посадової інструкції, затвердженої директором ДП «Веселинівський лісгосп» 12.01.2012 року (а.с. 14-15). 14.02.2014 року між ДП «Веселинівський лісгосп», в особі керівника підприємства [PERSON] та працівником ДП «Веселинівський лісгосп» [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України остання несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству (а.с 16). Згідно акту прийому-передачі від 31.05.2011 року комісія в складі в.о. головного лісничого [PERSON], провідного механіка [PERSON], юрисконсульта [PERSON], бухгалтера [PERSON] провели прийом-передачу [PERSON] Мостівського лісництва (а.с. 142-145). Разом з тим, відповідно до вказаного акту [PERSON] урочище «Квітневе» не приймала. Згідно ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Частинами 1 та 3 ст. 17 Лісового кодексу України встановлено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Відповідно до ч. 1, ч .2 п. 1\~ст. 105 Лісового кодексу України\~\~порушення лісового\~\~законодавства тягне за собою\~\~дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у незаконному вирубуванні\~ та пошкодженні дерев і чагарників.\~\~ Відповідно до\~ст. 107 Лісового кодексу України\~\~підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища\~внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів\~Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно. Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні. Відповідно до ст. 33 Закону України ,,Про місцеве самоврядування" одним із повноважень виконавчого органу сільської ради у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Представник позивача ДП «Веселинівське лісове господарство» [PERSON] стверджує, що деревина була незаконно зрубана, а потім викрадена, саме у ДП «Веселинівське лісове господарство», а тому лісгосп є потерпілим у кримінальному провадженні, в звязку з чим вимагає повернення сум нестачі (спричинених збитків), завданих незаконною порубкою лісових насаджень та їх подальшим викраденням. Тобто, представник позивача стверджує, що оскільки в ухвалі Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.10.2015 року вказується про викрадення деревини, тому лісгосп є позивачем у справі. Разом з тим, згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 N 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» порубка дерев і чагарників на територіях, не віднесених до лісового фонду (ст. 4 Лісового кодексу України), не тягне відповідальності за ст. 246 КК. За наявності відповідних підстав такі дії можуть бути кваліфіковані як крадіжка, самоправство тощо. Заволодіння деревами, зрубаними та підготовленими до складування або вивезення, залежно від обставин справи слід кваліфікувати за відповідними частинами ст. 185 КК або іншими статтями, якими передбачено відповідальність за вчинення злочинів проти власності. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами було встановлено наступне. Згідно фінансового звіту по ДП «Веселинівське лісове господарство» за 2014 рік, а саме розділу Х форми 5 нестачі і втрати за рік не виявлено (а. с. 126-129). Відповідно до довідки від 22 серпня 2014 року про результати документальної перевірки додержання вимог лісового законодавства при проведенні рубки в 2014 році в урочищі «Квітневе» кв. 1 Мостівського лісництва ДП «Веселинівське ЛГ» членами комісії Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства виявлена незаконна рубка дерев, розрахована шкода завдана незаконним рубками та збиток від крадіжки дров'яної деревини (а.с. 17-20). Разом з тим, згідно журналів-ордерів № 9 за період січень-грудень 2014 року по рахунках № 375 розрахунки за відшкодуванням завданих збитків відсутні (а.с. 130-141). В судовому засіданні свідок [PERSON], яка в 2014 році перебувала на посаді головного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство», пояснила суду, що незаконно зрубані лісові насадження не можуть бути обліковані як товарно-матеріальні цінності підприємства, оскільки при виявленні факту незаконних порубок або взагалі порубок (в тому числі планових), відповідною посадовою особою така деревина складається в спеціальних місцях зберігання. Після цього вказані особи вираховують її об'єм, що зазначається в спеціальних нарядах, які в подальшому передаються до бухгалтерії підприємства для обліку вказаної деревини. В даному випадку лісові насадження були незаконно вирубані, а деревина викрадена невідомими особами, а тому зробити відповідний розрахунок щодо її об'єму, категорії та вартості не можливо. В звязку з цим, на облік підприємства незаконно зрубана та викрадена деревина поставлена не була, а у всіх фінансових звітах та ордерах було проставлено, що нестачі та витрати не встановленні, а розрахунки за відшкодуванням завданих підприємству збитків відсутні. Таким чином, виходячи зі встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що шкода (нестача) від незаконної порубки лісових насаджень та подальшого викрадення деревини позивачу ДП «Веселинівське лісове господарство» спричинена не була. В даному випадку шкода спричинена державі в особі Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Неправомірні дії [PERSON], що виявились в службовій недбалості, не можуть бути підставою для стягнення з відповідача збитків завданих незаконною порубкою лісових насаджень та викраденням деревини на користь саме позивача у справі ДП «Веселинівське лісове господарство». Що ж стосується посилання представника позивача на преюдиціальне значення ухвали Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.10.2015 року, як доказу вини [PERSON] у заподіяні лісгоспу (позивачу) шкоди, то суд вважає їх безпідставними, оскільки обов'язковими для суду є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення і саме з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховую вище викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed