Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

11.01.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем по справі проживала в шлюбі, який було розірвано 21.08.2009 року. Від шлюбу сторони по справі мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який є студентом державного вищого навчального закладу «Київський електромеханічний коледж» з 01.09.2017 року, та навчається на четвертому курсі на денній формі вказаного закладу. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути аліменти на утримання сина в розмірі ј усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до моменту закінчення навчання, тобто до 30.06.2021 року. 20.01.2021 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В подальшому відповідно до ухвали від 15.02.2021 року суд перейшов від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, оскільки з наявних матеріалів справи відповідач ухвалу суду від 20.01.2021 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками не отримав, що було відстежено за допомогою трек-номера на сайті «Укрпошта». Позивач надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, хоча був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 07.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, серія [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] досяг повноліття, що підтверджується копією паспорту (а.с.10), та з 01.09.2017 року є студентом Державного вищого навчального закладу «Київський електромеханічний коледж», на даний час навчається на четвертому курсі на денній формі навчання, що підтверджується довідкою № 38 від 21.12.2020 року (а.с.14). [PERSON] навчається на денному відділенні, що не дозволяє йому влаштуватися на постійну роботу та отримувати дохід з метою придбання підручників та іншого приладдя для навчання, та оплати проживання в гуртожитку. Позивач на даний час офіційно не працевлаштована, на її утриманні перебувають ще троє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї № 2294 від 05.10.2020 року виданою Овідіопольською селищною радою Овідіопольського району Одеської області (а.с. 13), тому не має можливості повністю забезпечувати сина в період навчання в навчальному закладі, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Частиною 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стаття 200 СК України визначає, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано наступні роз`яснення: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище наведене, суд вважає за необхідне, з урахування матеріального та сімейного становища сторін, позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову 11.01.2021 року на період навчання в «Київському електромеханічному коледжі», але не більше як до досягнення ним 23 років. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання і потребує такої допомоги. При цьому, на підставі ч.1 ст.191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного й

Outcome: approved