Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У липні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. про визнання договору дарування недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частки, житлового будинку номер 106, з відповідною часткою господарсько - побутових споруд, що у [ADDRESS], укладеного 04 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М.. Ухвалою суду від 12 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, [PERSON], [PERSON]. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 12.10.2016 року витребовувано у Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. для огляду в судовому засіданні, оригінал договору дарування, укладеного 04 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON]; доручення від імені [PERSON] на вчинення нотаріальних дій; витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно на момент укладення правочину укладеного 04.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат - Мусіяка О.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. В судове засідання третя особа на стороні позивачка, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] не з'явилас., так як перебуває за межами України, в зв'язку з лікуванням дитини, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, відповідно до ч.5 ст. 76 ЦПК України, оскільки її представник адвокат [PERSON] отримала під розписку судову повістку на 08.11.2017 року (т.2 а.с.233). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи мається розписка про отримання судової повістки особисто під розпис Ольшанською О.Б.. В судовому засіданні представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Полтавській області позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність та надала свої письмові заперечення. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. в судовому засіданні від 25 травня 2017 року проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав їх безпідставності. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що, на момент укладення спірного правочину з дарування нерухомого майна, а саме 1/2 частина житлового будинку з відповідною частковою господарсько - побутових будівель і споруд належала [PERSON] так: 1/4 частка - на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.10.1981 року за реєстровим № 2414; -1/4 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.10.1981 року за реєстровим № 2416; право власності зареєстровано в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.10.1981 року в реєстровій книзі 11 за номером запису 95. Право власності дарувальника - [PERSON] на момент укладення правочину на нерухоме майно зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №8935315, 8935354, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 588817153101, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 34471580 від 04.03.2015 року ( т. 1а.с.7-8). Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов"язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Так, відповідно до договору дарування від 04 березня 2015 року , посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла у власність ? частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( т.1 а.с.7-8). Згідно ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом даної статті вбачається, що дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває право власності на майно при відсутності з його боку обов'язків надання таких вигод. У відповідності до ч.2 ст. 722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обов'язків для обдарованого. У відповідності до ч.3 ст. 203 ЦК України визначено, що односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Таким чином, після передання речі сторони ніяких обов'язків, які виникли на підставі договору, не несуть, разом з тим передбачено певні обов'язки дарувальника, які входять до змісту зобов'язання дарування, передбачені ст. 721 ЦК України, а обов'язки обдарованого - ст.ст. 725-726 ЦК України, однак, в будь- якому випадку вони не можуть полягати в обов'язку обдарованого вчиняти на користь дарувальника певні дії майнового чи немайнового характеру. В судовому засіданні стороною позивачки вказувалось про те, що будучи людиною похилого віку, у віці 94 років [PERSON], маючи слабкий стан здоров'я (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз), часто хворіє та потребує стороннього догляду, оскільки після смерті чоловіка залишилась самотньою, так як дітей від шлюбу вони з чоловіком не мали, в зв'язку з чим позивачка була змушена шукати людину, яка б безпосередньо проживала та доглядала за нею останні роки життя в обмін на оформлення в подальшому на неї нерухомого майна, яким володіє позивачка. Обставини щодо дійсних намірів [PERSON] про підшукування людини котра б її змогла утримувати до її смерті в обмін на переведення права власності на нерухоме майно, котрим володіє остання, підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON]. Так, в судовому засіданні вказувалось позивачкою та зазначалося її представником про те, що наприкінці 2014 року [PERSON], яка працювала в магазині продавцем у [ADDRESS], неподалік від будинку позивачки, надала рекомендації позивачці про свою матір [PERSON], яка мала досвід у догляді за людьми похилого віку. Позивачка [PERSON] прийняла пропозицію [PERSON], та при особистій зустрічі з відповідачкою [PERSON], остання запропонувала їй свої послуги по забезпеченню позивачки доглядом, що виражалося б у готуванні їжі, придбанні продуктів харчування, ліків, прибирання квартири, пранні білизни, прийманні участі у оплаті комунальних послуг, наданні медичної допомоги, утриманні житла та присадибної ділянки в належному стані, на що відповідачка висунула пропозицію позивачки у переписані на її ім'я належне [PERSON] нерухоме майно. Судом в ході судового розгляду було встановлено, що позивачка [PERSON] прийняла дану пропозицію відповідачки по здійсненню догляду за нею, висунувши зі свого боку умову, надання випробувального терміну наданого [PERSON]. Так, на підтвердження своїх намірів позивачкою 06 лютого 2015 року був складений заповіт на ім'я відповідачки [PERSON], який був нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. ( т. 1 а.с.5). Представником позивачки та самою позивачкою в судовому засіданні вказувалось про те, що з початку виконання своїх обов'язків відповідача відносилась добре до неї, проживала з останньою разом, здійснювала догляд за нею, але через деякий проміжок час відношення до позивачки змінилось, вказане відношення [PERSON] пояснювала тим, що [PERSON] в будь-який час може зробити відмову від складеного заповіту на її ім'я і вона з свого боку залишиться без нічого, незважаючи на те, що нею надавались послуги по догляду [PERSON], тому саме з ініціативи відповідачки, оскільки нею велась мова про необхідність укладення договору довічного утримання, щоб всі сторони були в рівних правах та мали гарантії, і було вирішено укласти інший договір. При цьому, представником позивачки наголошувалось на тому, що основною підставою та мотивами для укладення договору між сторонами було те, що відповідачкою вказувалось, що нею постійно будуть надаватись послуги по догляду старенької позивачки, тому остання була впевнена, що нічого в її правах та обов'язках не зміниться , оскільки буде укладено договір довічного утримання, за що відповідачка після її смерті отримає у власність належне останній майно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вказувала про те, що тексту договору у нотаріуса вона не читала, бо нічого не бачить та не чує, в силу свого віку та стану здоров'я. При цьому, в судовому засіданні представником позивача наголошувалось на тому, що позивач,

Outcome: approved