Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], третя особа Сасівська сільська рада Виноградівського району,\~про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який мотивує тим, що вона є власником\~ житлового будинку в с. Сасово, вул.Головна, 180, Виноградівського району Закарпатської області. У даному житловому будинку значиться зареєстрованим та проживає її колишній чоловік [PERSON] Також з ними проживає син [PERSON],[INFO]. 19.12.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, після чого позивачка неодноразово просила відповідача покинути займане ним приміщення, однак він продовжує проживати в цьому будинку, офіційно ніде не працює і весь тягар на утриманням будинку несе позивачка. Відповідач займає приміщення без жодних на те законних підстав та відмовляється покинути таке, створює суттєві порушення права власності позивачки на будинок. Відносини між ними стали настільки ворожими, що це може загрожувати майну, здоров'ю та добробуту позивачки і її дитини. У звязку з цим позивачка звернулася до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у\~ порядку, передбаченому ч.9 ст.74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи проведено в порядку, визначеному ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання також не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку в с. Сасово, вул.Головна, 180, Виноградівського району Закарпатської області. В даному житловому приміщенні значиться зареєстрованим та проживає колишній чоловік позивачки - відповідач по справі [PERSON] Разом з сторонами у вказаному будинку також проживає їх син [PERSON],[INFO]. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка неодноразово просила відповідача покинути займане ним приміщення, однак він продовжує проживати в цьому будинку, офіційно ніде не працює і весь тягар на утриманням будинку несе позивачка. Відносини між сторонами погіршилися, що може загрожувати майну позивачки, її здоров'ю та їхньому з дитиною добробуту. Реєстрація відповідача у житловому будинку належному позивачці порушує право останньої передбачене ст. 317 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному розпорядженню майном. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Відповідач перешкоджає позивачці користуватися своїм майно, без жодних на те законних підстав займає належне їй житлове, обмежуючи її право користування. Відповідачу право на користування житловим приміщенням було надано відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. На даний момент відповідач не входить до складу сім'ї позивачки, тобто обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту припинена, окрім того є інші істотні обставини: неможливість проживання за однією адресою через поведінку відповідача та наявність необхідності використання займаного приміщення для проживання власника будинку. Верховним Судом України в постанові № 6-158цс 14 від 05 листопада 2014 року висловлено наступну правову позицію : «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.». В даному випадку з моменту розірвання шлюбу сторін, сімейні відносини з відповідачем були припинені, а тому і його право на користування житлом втрачено. Ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. В свою чергу, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть (ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"). Відповідно до ст. 11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. За встановлених судом обставин позов підлягає задоволенню. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. та проведено оплату за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 70 грн., які відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню на її користь із відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved