Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом. в якому просив визнати факт його проживання у житловому приміщенні №814, розташованому у будинку №79 по вулиці Михайлівській у м. Херсоні, з 08 грудня 2010 року. В обгрунтування позову зазначив, що він з 08.12.2010 року зареєстрований за адресою: [INFO], при цьому у паспорті не зазначено номер кімнати 814, де він мешкає. Номер кімнати зазначено в угоді №814 від 12.03.2012 року про спільне користування гуртожитком і участь у витратах на його утримання, укладеної з БК "Петренко, 79", на підставі зазначеної угоди він сплачує житлово-комунальні послуги. У листопаді 2016 року йому стало відомо, що Департамент житлово-комунального господарства Херсонської міської ради намагається зібрати підписи від мешканців гуртожитку про те, що позивач у кімнаті 814 фактично не мешкає. Вважає, що дії Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради спрямовані на збирання та використання завідомо недостовірної інформації про те, що в кімнаті 814 замість нього проживають інші особи, безпосередньо загрожують реалізації його права на проживання у приміщенні 814 та подальшої її реалізації. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідачів проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Треті особи в судовому засіданні про заявлених позовних вимог заперечували, надавши пояснення, що спірна кімната, у якій проживає позивач, була надана їм для проживання, вони там зареєстровані, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, встановив наступне. Рішенням Херсонської міської ради від 13.10.2009 року № 1271 "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, розташованих на території м. Херсона" дано згоду на підготовку документів щодо прийняття до комунальної власності міської територіальної громади 33 гуртожитків із вбудованими та прибудованими приміщеннями, прилеглими прибудинковими територіями та інженерними спорудами на них, із зовнішніми тепловими та водопровідно-каналізаційними мережами і вводами, що перебувають на балансі підприємств, згідно з переліком додатка. Згідно з додатком до вказаного рішення, підготовці до передачі до комунальної власності підлягав і гуртожиток, розташований у будинку № 79 по вул. Петренка у м. Херсоні, який перебував на балансі Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот". 09.08.2012 року Херсонською міською радою прийнято рішення № 739, яким дано згоду на прийняття до комунальної власності міської територіальної громади гуртожитку, розташованого в м. Херсоні по вул. Петренка, 79. Цим же рішенням будинковий комітет "Петренко, 79" був наділений повноваженнями балансоутримувача будівлі гуртожитку. Рішенням Херсонської міської ради від 31.03.2015 року № 1787 пункт 2 рішення Херсонської міської ради від 09.08.2012 року № 739 визнано таким, що втратив чинність. Визначено балансоутримувачем будівлі гуртожитку, розташованого по вул. Петренка, 79 у м. Херсоні, Департамент житлово-комунального господарства Херсонської міської ради. Зазначеним рішенням БК "Петренко, 69" було зобов'язане передати новому балансоутримувачу всю юридичну, бухгалтерську та технічну документацію на гуртожиток у 15-тиденний термін. Розпорядженням Херсонського міського голови від 19.02.2016р. № 80 вулиця Петренка у місті Херсоні перейменована на Михайлівську. Згідно паспорту позивача [PERSON] останній зареєстрований за адресою: [INFO] з 08 грудня 2010 року, тобто без зазначення номеру кімнати. Відповідно до договору №814 на компенсацію витрат по утриманню гуртожитка, укладеного 01.06.2011 року між Будинковим комітетом "Петренко, 79" та [PERSON], останній укладено стосовно компенсування витрат блансоутримувача на утримання гуртожитку за житловою кімнатою №814. Зазначений договір строком дії з 01.06.2011 року по 31.12.2011 року. Згідно акту приймання-передачі кімнати, БК "Петренко, 79" передав, а [PERSON] прийняв кімнату №814 в гуртожитку, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Петренко, 79. Згідно угоди №814 про спільне користування гуртожитком і участь у витратах на його утримання від 12.03.2012 року укладеної між Будинковим комітетом "Петренко, 79" та [PERSON], останній укладено стосовно компенсування витрат блансоутримувача на утримання гуртожитку за житловою кімнатою №814. Зазначений договір строком дії до 31.12.2012 року. Відповідно до довідки виданої КП "Центр", [PERSON] мешкаючий по вул. Петренко, 79, кімн. 814 заборгованості по квартплаті по КП "Центр" станом на 01.11.2016 року не має. Згідно витягу з протоколу №12 затвердженого рішенням виконкому міської ради від 20.12.2016 року №426, засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Херсонської міської ради від 13.12.2016 року, [PERSON] та [PERSON] рекомендовано звернутись до судових органів міста з питання права користування житловою кімнатою №814 у гуртожитку по вул. Михайлівській (Петренко), 79. У зазначеному протоколі встановлено, що [PERSON] заселений у кімнати № 814,815 згідно договору найму від 01.03.2006 року №83 між ХССРЗ ім. Комінтерна - філії АСК "Укррічфлот" та як працівник заводу. Частиною першою статті 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", сфера його дії поширюється на громадян, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності. Абзацом п'ятим ч. 1 ст. 1.1 Закону житлові приміщення у гуртожитку визначені як приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них.Частиною першою статті 4 Закону встановлено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач проживає у спірній кімнаті № 814 у м. Херсон, вул. Петренка, 79, проте, як встановлено матеріалами справи, кімната № 814 була надана 01.03.2006р. третій особі [PERSON] та членам його сімї згідно договору про компенсацію витрат на утримання гуртожитку № 83, укладеного з ХССРЗ ім. Комінтерна, строк дії якого не визначено. Тому суд приходить до висновку, що вказаний договір є чинним. Також, судом встановлено, що третя особа [PERSON] зареєстрований з 23.09.1987р. за адресою: м. Херсон, вул. Петренка, 79, 814-815. Надана позивачем у якості доказів угода №814 про спільне користування гуртожитком і участь у витратах на його утримання від 12.03.2012 року, укладена між Будинковим комітетом "Петренко, 79" та [PERSON], не доводить факт проживання та правові підстави проживання позивача у спірній кімнаті на даний час, оскільки строк дії угоди становить до 31.12.2012 року, та якщо за 1 місяць до закінчення строку її дії одна із сторін письмове не заявить про її розірвання, вона вважається такою, що продовжена. Суд приходить до висновку, що договір може бути продовжений на такий самий строк, на який він укладався. Крім того, надаючи оцінку договору №814 на компенсацію витрат по утриманню гуртожитка, укладеного 01.06.2011 року між Будинковим комітетом "Петренко, 79" та [PERSON], та угоді №814 про спільне користування гуртожитком і участь у витратах на його утримання від 12.03.2012 року, укладеної між Будинковим комітетом "Петренко, 79" та [PERSON], суд приходить до висновку, що фактично Будинковим комітетом "Петренко, 79" при наявності діючого договору з третіми особами щодо спірної кімнати № 814, було укладено новий договір з позивачем стосовно цієї самої кімнати без достатніх правових підстав. Отже, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави проживання у спірній кімнаті № 814. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону. Щодо встановлення факту проживання позивача у спірній кімнаті з метою її приватизації, то суд приходить до висновку, що встановлення даного факту не може бути підставою для приватизації кімнати, оскільки таке право надається мешканцям гуртожитку, які на правових підставах, визначених ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», проживають у гуртожитках. Крім того, суд звертає увагу на те, що приватизація кімнат у гуртожитках повинна відбуватися у порядку, встановленому чинним законодавством України, а не через встановлення фактів у судовому порядку. З огляду на викладене, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 5-11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed