Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що 15.02.2018 року в службу у справах дітей райдержадміністрації надійшов лист Мукачівської районної служби у справах дітей за № 133/12/01-17, згідно з яким стало відомо, що в дитячому відділені Великолучківської дільничної лікарні, станом на 05.01.2018 року знаходиться дитина [PERSON] , [INFO] . За час перебування в стаціонарі батьки нею не цікавились. Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я 19.01.2018 року, дитина доставлена у Великолучківську дільничну лікарню 07.09.2016 року без документів, а мати дитини [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] , останній раз відвідувала дитину 12.10.2017 року. Відомості про батька відсутні. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , реєстрація проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відповідно до довідки Руськокомарівської сільської ради 22.02.2018 № 467, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до листа управління соціального захисту населення райдержадміністрації 26.02.018 № 452/01-27, гр. [PERSON] , [INFO] , мешканці [ADDRESS] , призупинені виплати одноразової допомоги при народженні дитини. Згідно з актом про факт передачі дитини 27.02.2018 року, [PERSON] було передано з Великолучківської дільничної лікарні під опіку служби у справах дітей Ужгородської райдержадміністрації. Розпорядженням голови Ужгородської райдержадміністрації 27.02.2018 року № 60, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Ужгородської райдержадміністрації 12.03.2018 року № 98, [PERSON] , [INFO] , влаштовано на повне державне утримання в обласний будинок дитини міста Свалява. Позивач зазначає, що 28.03.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської районної державної адміністрації відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 234/03-31 від 26.04.2018 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" за № 8800025503290, №8800025337587, №8801708584047. Представник третьої особи: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з п рав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлена належним чином повторно не з`явилася до суду без повідомлення причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі дока-зів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона по-силається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно листа Великолучківської дільничної лікарні №1 від 05.01.2018 року вбачається, що в дитячому відділені Великолучківської дільничної лікарні, станом на 05.01.2018 року знаходиться дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина поступила в дитяче відділення 07.09.2016 року з діагнозом: гострий бронхіт в неналежному стані. За час перебування в стаціонарі батьки нею не цікавились. Останнє відвідування мамою було 12.10.2017 року. (а.с. 9) Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 19.01.2018 року, дитина [PERSON] , [INFO] доставлена у Великолучківську дільничну лікарню 07.09.2016 року без документів, а мати дитини [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] , останній раз відвідувала дитину 12.10.2017 року. Відомості про батька відсутні. ( а.с. 10) Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження від 21.04.2006 року (копія долучена до матеріалів справи) , виданого виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 11, [PERSON] , народилася [INFO] . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . ( а.с. 6) Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] ,№ [NUMBER] від 16.02.2018 року , реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). ( а.с. 7-8) Згідно листа Ужгородського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 22.02.2018 № 207/01-12 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час виїзду комісії для здійснення соціальних інспектувань за вказаною адресою, гр. [PERSON] , була відсутня. Зі слів односельчан, вона проживає в [ADDRESS]. Відповідно до довідки Руськокомарівської сільської ради 22.02.2018 № 467, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за вищевказаною адресою. ( а.с.12) Згідно листа Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 25.04.2018 р. за № 2876/106/25/2-2018 встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , лише зареєстрована, а фактично, зі слів місцевих мешканців, тривалий час проживає в ромському поселенні [ADDRESS]. У зв`язку з цим, опитати по вказаному вище факту громадянку [PERSON] не надалось можливим. У разі встановлення місця проживання даної громадянки, її буде опитано додатково та вирішено питання щодо наявності чи відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 КпАП України. ( .с. 13) Згідно акту обстеження умов проживання від 21.02.2018 р. працівниками служби у справах дітей 21.02.2018 року було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , з метою обстеження умов проживання. Однак, перевірити умови проживання не вдалося можливим, позаяк вдома нікого не було, про що 21.02.2018 року складено відповідний акт. ( а.с. 14) Відповідно до листа управління соціального захисту населення райдержадміністрації від 26.02.2018 р. № 452/01-27, гр. [PERSON] , [INFO] , мешканці [ADDRESS] , призупинені виплати одноразової допомоги при народженні дитини. ( а.с. 15) Згідно з актом про факт передачі дитини 27.02.2018 року, [PERSON] було передано з Великолучківської дільничної лікарні під опіку служби у справах дітей Ужгородської райдержадміністрації. ( а.с. 16) Згідно розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації від 27.02.2018 року за № 60 « Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. ( а.с. 17) Згідно розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації від 12.03.2018 року за № 98, [PERSON] , [INFO] , влаштовано на повне державне утримання в обласний будинок дитини міста Свалява. ( а.с. 18) Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації було питання виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації № 234/03-31 від 26.04.2018 року, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує, хоча дитина за своїм віком потребує цього. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконанняабо неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за вихо-вання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідач впродовж тривалого часу вихованням малолітньої дитини не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з нею та залишила дитину в медичному закладі. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки, а тому, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved