Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів. У позові зазначає наступне. [INFO] , перебуваючи в Будинку престарілих , померла її тітка - [PERSON]. При оформленні свідоцтва про смерть ( грудень 2013 р. ) їй стало відомо , що вона є її спадкоємицею за заповітом , посвідченого нотаріально [INFO] , а небіжчиця , в свою чергу , була спадкоємцем 1/2 частки майна за заповітом , також посвідченого нотаріально 13.06.1980 р. , померлого [INFO] її батька - [PERSON] . При зверненні до державного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з"ясувалося , що спадкодавець не мала ніякого майна у власності і не здійснювала ніяких дій для прийняття спадщини за заповітом її батька , як це передбачалося ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р . , а це означає застосування спадкової трансмісії в порядку ст. 551 ЦК України і ст. 1276 діючого ЦК стосовно 1/2 частки спадщини батька . Коли вона і її представник отримали необхідні дані із архівних установ Петропавлівського району , то стало зрозуміло , що її право на спадкування житлового будинку [ADDRESS] порушено , виходячи з наступного. Так як її мати [PERSON] , померла [INFO] ) була пенсіонеркою - членом колгоспу ім. Горького , то , безумовно старий житловий будинок [ADDRESS] з усим належним йому підсобним господарством , де мешкали батьки , згідно ст. 120 ЦК УРСР і пп. 42-44 Примірного Статуту колгоспу , затвердженого Постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 р. , мав статус колгоспного двору. Але її батько [PERSON] ніколи членом колгоспу не був , а працював найманим працівником , останнє місце роботи з 1958 р. по 1977 р. ( звільнення по ст. 36 КЗпП УРСР ) на підприємстві Петропавлівський РТС - правопопередник ВАТ " ВАТ " Агротехсервіс " , маючи при цьому загальний стаж по найму 34 р. 11 місяців. Саме найманому робітникові , а не члену колгоспу , рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради від 21.06.1972 р. ( минуло більше року після смерті матері , члена колгоспу ) було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на місця старого по [ADDRESS] , а рішенням того го ж органу влади від 27.11.1974 р. зареєстровано за ним право власності , як це передбачено Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР , затвердженої заступником міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Таким чином , батько набув право особистої власності на новостворене нерухоме майно - житловий будинок згідно ст. ст. 100 , 101 ЦК УРСР , а не ст. 120 ЦК УРСР ( власність колгоспного двору ) . Незважаючи на цей юридичний факт і вимоги законодавства , рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради № 12 від 14.01.1993 р. право власності на вказане нерухоме майно безпідставно передано її брату [PERSON] як останньому члену неіснуючого де-юре колгоспного двору , що згідно ст. 563 ЦК УРСР унеможливлювало спадкування як за законом , так і за заповітом майна батька. Після смерті брата [INFO] предмет спору - житловий будинок тоді вже [ADDRESS] успадкувала за заповітом його дружина [PERSON] ( свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.03.2007 р. ) за реєстром 499 . Відповідач- 1 [PERSON] , свою чергу як рідна сестра і спадкоємець другої черги [PERSON] ( померла [INFO] ) набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2014 р. , виданого приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 892 . Просить суд : - визнати недійсним рішення виконкому Петропавлівської селищної ради № 12 від 14.01. 1993 р. в частині передачі права власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] як останньому члену колгоспного двлру ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.03.2007 р. за реєстром № 4999 , зареєстрованого в КП " Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації " 03.10.2007 р. під № 22-31 , яке належало [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.07.2014 р. , спадкова справа 828-213 , зареєстрованого в реєстрі за № 892 , яке належить [PERSON] ; - поновити пропущений строк для прийняття спадщини [PERSON] , померлого [INFO] В судове засідання позивач та його представник не з"явилися. В своїй заяві представник просить суд справу заслухати у їхню відсутність . Позов підтримують та просить його задовольнити. Представник відповідача- 1 в судовому засіданні позов не визнав та дав своє пояснення щодо своєї позиції. Вважає , що предметом спору являється будинок , який не має чітко визначеної адреси , не встановлено факт родинних відносин позивача з спадкодавцем та у прізвищах спадкодавця є розбіжності у анкетних даних . Просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - 2 в судове засідання також не з"явився. В своїй заяві просить суд справу заслухати у відсутність їхнього представника. Своєї думку щодо позовних вимог в даній заяві не викладає . Суд ухвалив справу заслухати у відсутність представників позивача та відповідача-2 . Вислухавши заперечення представника відповідача-1 , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню у повному обсязі . Судом встановлено , що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть , серії [NUMBER] , виданого 15.04.1981 р. відділом ЗАГС Петропавлівського району Дніпропетровської області. Свідоцтвом про смерть [NUMBER] ( актовий запис № 41 ) підтверджується той факт , що [INFO] у віці 57 років померла [PERSON] . 13.06.1980 р. [PERSON] зробив заповіт на ім"я [PERSON] . [PERSON] , в свою чергу , 15.04.1981 р. зробила заповіт на [PERSON] , тобто на позивача по справі. . Факт родинних відносин позивача з спадкодавцями підтверджується свідоцтвом про народження , серії [NUMBER] , виданим 13.04.1956 р. Петропавлівським РАЙ ЗАГС. Архівною довідкою ( архівний відділ Петропавлівської РДА ) від 24.06.2014 р. № 04-45/106 зазначається , що на засіданні виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради від 21.06.1972 р. була розглянута заява [PERSON] , проживає [ADDRESS] , про надання дозволу будівництва жилого будинку на місці старого . Архівною довідкою ( архівний відділ Петропавлівської РДА ) від 25.06.2014 р. № 04-45/110 зазначається , що рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради № 7/158 від 27.11.1974 р. було визнано право власності [PERSON] на жилий будинок [ADDRESS]. Архівною довідкою ( архівний відділ Петропавлівської РДА ) від 24.06.2014 р. № 04-45 /105 зазначається , що рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради № 12 від 14.01.1993 р. [PERSON] призначено главою колгоспного двору в [ADDRESS] та затверджено за ним право власності на жилий будинок з надвірними пристройками. Довідкою сільськогосподарської артілі імені Горького від 08.07.1969 р. підтверджується той факт , що [PERSON] була прийнята в дане господарство та в подальшому була членом колгоспу ім. Горького Петропавлівського району Дніпропетровської області. Довідкою КП Павлоградське МБТІ від 04.12.2014 р. ( відповідь на ухвалу Петропавлівського районного суду від 27.11.2014 р. ) зазначається , що право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , станом на 27.09.2007 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину , посвідченого 09.03.2007 р. Петропавлівською держнотконторою р.499. Раніше право власності на вищезазначений будинок було зареєстровано за [PERSON] , станом на 28.01.1993 р. на підставі свідоцтва про право власності , виданого 28.01.1993 р. Петропавлівською радою. Згідно архівної справи нумерація будинку в [ADDRESS] на " [ADDRESS] " станом на 24.11.1984 р. . Перша технічна інвентаризація новоствореного нерухомого майна проведена БТІ в жовтні 1974 року за заявкою забудовника і володільця [PERSON], який через місяць - 24.11.1974 року отримав право приватної власності на збудований житловий будинок [ADDRESS] (вбачається, що [ADDRESS] наданий по факту інвентаризації, а [ADDRESS] - передбачався при плануванні забудови). Свідоцтвом про право на спадщину за законом , посвідченого 08.07.2014 р. приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області на підставі ст. 1262 ЦК України спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є сестра померлої [PERSON] ( тобто відповідач по справі. ). Спадщина складається з житлового будинку [ADDRESS]. На думку суду , предметом спору в даній цивільній справі є спір про право на спадкове майно , а саме - житловий будинок [ADDRESS] смт. Петропавлівка Дніпропетровської області між спадкоємцями ( [PERSON] - та [PERSON] після смерті їхнього батька - [PERSON] , який помер [INFO] Стосовно розбіжності в прізвищах батька, матері та сестри «[PERSON]» та сина і брата «[PERSON]», то цей факт не відноситься до предмету спору і вірогідна помилка при видачі правовстановлюючих документів (паспорт, свідоцтво про народження тощо). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно, слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Як зазначалося вище виконком Петропавлівської селищної ради вищезазначені норми Закону не врахував і рішенням № 12 від 14.01.1993 р. призначив главою колгоспного двору [PERSON] ( сина спадкодавця ) в [ADDRESS] та затвердив за ним право власності на належний жилий будинок з надвірними будівлями. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Приймаючи вказане рішення Петропавлівською селищною радою не було взято до уваги вищезазначене . Адже , відповідно до " Сводного оценочного акта на домовладение " [ADDRESS] " основна реєстрація спірного домоволодіння відбулася 18.11.1974 р. ( реєстрація поточних змін 24.11.1984р.). Суд погоджується з позицією позивач в тій частині , що , її батько набув право особистої власності на новостворене нерухоме майно - житловий будинок згідно ст. ст. 100 , 101 ЦК УРСР і рішення селищної ради від 27.11.1974 року, а не ст. 120 ЦК УРСР ( власність колгоспного двору ) . Незважаючи на цей юридичний факт і вимоги законодавства , рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради № 12 від 14.01.1993 р. право власності на вказане нерухоме майно безпідставно передано її брату [PERSON] як останньому члену неіснуючого де-юре колгоспного двору , що згідно ст. 563 ЦК УРСР унеможливлювало спадкування як за законом , так і за заповітом майна батька. Після смерті брата [INFO] предмет спору - житловий будинок тоді вже [ADDRESS] успадкувала за заповітом його дружина [PERSON] ( свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.03.2007 р. ) за реєстром 499 . Відповідач- 1 [PERSON] , в свою чергу як рідна сестра і спадкоємець другої черги [PERSON] ( померла [INFO] ) набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2014 р. , виданого приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 892 . Відповідно до ст.120 ЦК України /1963р./. майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до Статуту колгоспу. .. Крім того , відповідно до ст. 126 Цивільного кодексу України /1963р./, працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Як видно з матеріалів справи, зокрема, запису особої картка Петропавлівської СХТ [PERSON] , проживає в [ADDRESS] має основну професію - робочий , член профсоюза з 1949 р. Звільнився за ст.36 КЗпП УРСР з 17.02.1977 р. Даний факт також підтверджується архівним витягом Петропавлівського районного трудового архіву Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області. З даного документу вбачається , що згідно наказу № 108 по Петропавлівській РТС від 24.11.1958 р. [PERSON] зачислено в штат Петропавлівської РТС в якості робочого відділення живого транспорту. Іншим наказом № 121 від 17.11.1977 р. п.6 [PERSON] охоронника торгової бази р/в " СХТ" звільнено з роботи , відповідно до ст. 36 КЗпП УРСР . Отже , даними документами підтверджується той факт , що батько позивача не був членом колгоспу , а отже не міг бути і членом колгоспного двору. На момент забудови , прийняття в експлуатацію та набуття ним права власності на будинок , його дружина [PERSON] померла у 1971 р. і право колгоспного двору припинилося ( смерть останнього члена колгоспного двору ). Отже , спірний будинок збудовано батьком позивачки у встановленому законом порядку, на земельній ділянці, відведеній батькові для цієї мети, то позивач , як спадкоємець , відповідно до ст. 1268 ЦК України, повинна прийняти спадщину і для цього їй необхідно поновити пропущений строк для її прийняття . В п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно знаказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів». Окрім того, суд керується п. 6 ППВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», де сказано, що положення ст.ст. 17-18 ЗУ «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли з 15.04.1991 року, а до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було прийняте до 15.04.1991 року. Тобто, в січні 1993 року набуття права власності колгоспного двору діючим законодавством не передбачалося, а раніше набуте право власності члена колгоспного двору, але не оформлене належним чином, необхідно було визнавати в судовому порядку, а не рішенням селищної ради. Згідно ч. І ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим вимогам законодавства України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог , які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦКУ, а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність, такий правочин може бути визнано судом недійсним - ст. 215 ЦКУ. Всі наведені фактичні обставини, підтверджені відповідними доказами, як підстави позову і є способом захисту порушеного права на спадкування позивача. Що стосується вимоги позивача про поновлення строку на прийняття спадщини ? Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року №14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На думку суду , позивачем пропущено строк на прийняття спадщини з поважної причини ( по вищенаведним підставам ) , а тому дана вимога підлягає задоволенню. Представник відповідача з цього приводу не навів переконливих доказів і взагалі не заявив про застосування позовної давності. На підставі викладеного ,

Outcome: approved