Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на легковий автомобіль "Міцубісі Лансер", 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ; припинити право власності [PERSON] на вказаний автомобіль та залишити у власності [PERSON] готівкові кошти у розмірі 2000 дол. США. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2017 року. Під час перебування у шлюбі ними 05.06.2019 року було придбано автомобіль "Міцубісі Лансер", 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за 49 000 грн. Державна реєстрація автомобіля була здійснена на відповідача. Станом на сьогоднішній день фактично автомобілем користується позивач. Крім того, за час перебування у шлюбі, спільними зусиллями сторонами були накопичені грошові кошти орієнтовно у розмірі 2 000 дол. США. Дані кошти зберігаються у сейфі до якого має доступ лише відповідач. Оскільки спільне майно складається з готівкових коштів та автомобіля, який є неподільною річчю, вважає за доцільне здійснити поділ майна саме таким чином. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. У підготовче засідання позивач та її представник не прибули, адвокат Сікач О.М. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не прибув, подав до суду письмові пояснення, в яких не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача та поділу майна саме у спосіб запропонований позивачем, як рівноцінний. Справу просив розглядати у його відсутність. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав заявлені позовні вимоги, суд вважає за можливе розглянути справи та ухвалити рішення на підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 08.06.2017 року у Дарницькому районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінння юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 873 (а. с. 7). У шлюбі сторони 05.06.2019 року за 49 000 грн. придбали автомобіль "Міцубісі Лансер", 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстровано за [PERSON] (а. с. 8, 9). Крім того, як зазначає позивач, а також підтвердив відповідач у своїх письмових поясненнях, за період шлюбу вони заощадили 2 000 дол. США. Оскільки вказана обставина визнана учасниками справи, вона не підлягає доказуванню. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Правовими підставами для задоволення позовних вимог є відповідно норми Сімейного та Цивільного кодексту України. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З врахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки вартість автомобіля, який був придбаний 05.06.2019 року становить 49 000 грн., а 2 000 дол. США відповідно до курсу валют НБУ станом на час розгляду справи в суді становить 48 886 грн. (1 дол. = 24,443 грн.), суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, а відтак позовна заява підлягає задоволенню з ухваленням судового рішення в підготовчому засіданні на стадії підготовчого провадження. Судові витрати розподілити між сторонами у відповідності до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved