Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

06 вересня 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява подана адвокатом Негробовим Олександром Вікторовичем, в інтересах [PERSON] (далі по тексту - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі по тексту - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 15 919,58 грн, які складаються з: несплаченої частки страхового відшкодування в розмірі 10 127,74 грн., пеню за період з 12.06.2018 року по 31.07.2019 року включно в розмірі 4 175,95 грн., 3% річних за період 12.06.2018 року по 31.07.2019 року включно в розмірі 613,24 грн., індекс інфляції за період 12.06.2018 року по 31.07.2019 року включно в розмірі 1 002,65 грн., та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.02.2018 року у м. Запоріжжі на перехресті вул. Тиражної та вул. Інститутської відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Камаз 5320 р.н. [NUMBER] з бортовим причепом Кроне р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та Фольксваген Гольф р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Внаслідок даної ДТП транспортним засобам були нанесені механічні ушкодження. З метою отримання компенсації спричинених збитків, Позивач звернувся до Відповідача, однак виплата страхового відшкодування було здійснено не в повному обсязі. На підставі наведеного позивач звернувся з відповідним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28 жовтня 2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 16 грудня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Одночасно з цим представником відповідача було подано заперечення, оскільки позивачем було пропущено строк для подачі відповіді на відзив. Позивач у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява представника позивача, у якій останній просить суд розглядати справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27 лютого 2018 року у м. Запоріжжі на перехресті вул. Тиражної та вул. Інститутської відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Камаз 5320 р.н. [NUMBER] з бортовим причепом Кроне р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та Фольксваген Гольф р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Вказана пригода відбулася з вини [PERSON] . Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 23.03.2018 р. (справа № 317 583/18) водія [PERSON] , було визнано винним у скоєні даної ДТП та притягнено до адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до Полісу №АК 6145099. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно преамбули цього закону - цей закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За умовами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 13 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Також, Позивач надав для огляду Страховику свій ушкоджений транспортний засіб. Згідно ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, в т.ч. і суми страхового відшкодування, позивач, звернувся до судового експерта автотоварознавця [PERSON] . Згідно висновку експерта № 4103/18/18 від 21.04.2018 року: вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген Гольф р.н. [NUMBER] з врахування фізичного зносу складає 189 242,05 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген Гольф р.н. [NUMBER] з врахування фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 164 103,85 грн Крім того, приписами статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1. ст. 34). Згідно ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає Страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно умов, зазначених у полісі АК/6145099, яким було забезпечено транспортний засіб Камаз 5320 р.н. [NUMBER] : ліміт за шкоду спричинений майну - 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.- 26 червня 2018 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 89 872.26 грн.. а 23.07.2018 р. відповідач сплатив позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1 078.27 грн. З відзиву наданого відповідачем вбачається, що розрахунок суми сплаченого страхового відшкодування, було здійснено на підставі Звіту № 4437 виконаного об`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Фаворит». Проте, слід зауважити, що даний звіт не долучено до матеріалів справи. На підставі наведеного, суд з урахуванням вимог ст. 76, 77,81, 83 та 95 ЦПК України не може прийняти даний аргумент до уваги, оскільки, відповідач не надав до суду, у строк визначений ЦПК України, належні та допустимі докази, що підтверджують факт розрахунку сплаченого страхового відшкодування в повному обсязі. Також необхідно звернути увагу на той факт, що позивачем подано відповідь на відзив із порушенням встановлених судом строків, одночасно з цим позивачем та/або його представником не порушено питання щодо поновлення строку подання відповіді на відзив, а від так суд приходить до висновку, що відповідь на відзив не може братись до уваги, й вважатися належним доказом. Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Позивач, хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», але наділяється правами за цим договором, оскільки на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Враховуючи, що з вини [PERSON] позивачеві завдано матеріальної шкоди, а цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», зі страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню несплачена частка страхового відшкодування у розмірі 10 127,74 грн. А також підлягають стягненню пеня в розмірі 4 175,95 грн., 3% річних у розмірі 613,24 грн., й індекс інфляції в розмірі 1 002,65 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до квитанції №12707 від 30 серпня 2019 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн., 2 600 грн. за проведення експертизи, а відтак з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за умовами якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3 368, 40 грн.

Outcome: approved