Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

07 жовтня 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська Нова Біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якій позивачі з урахуванням уточнень до позовної заяви, просять суд визнати дійними договір №385/98 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 лютого 1998 року та договір №631/99 купівлі-продажу нерухомого майна від 23 липня 1999 року, укладені стосовно квартири [ADDRESS] на Одеській Новій Біржі, з посиланням на те, що визнання дійсними вказаних договорів є необхідним, оскільки договори на підставі яких [PERSON] та [PERSON] належить вказана квартира, не відповідають формам договору, що тягне його недійсність, у зв`язку з чим вони позбавлені можливості належним чином розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.10.2020 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.11.2020 року витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію про осіб (прізвище, ім`я, по батькові, за наявності дата народження та РНОКПП) за якими станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , та на підставі яких документів проведено таку реєстрацію прав власності. Витребувано з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради інформацію про осіб (прізвище, ім`я, по батькові, за наявності дата народження та РНОКПП) за якими станом на день надання відповіді до суду зареєстровано право власності квартиру [ADDRESS] , та на підставі яких документів проведено таку реєстрацію прав власності. Тієї ж дати, 17.11.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засданні. 01.12.2020 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшла відповідь з Юридичного департаменту Одеської міської ради. Надалі, до суду надійшла відповідь з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради. В судове засідання призначене на 08.12.2020 року позивачі не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення, однак надали до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за їх відсутності. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, пояснення щодо позову не надали. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивачів, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , який діяв від свого імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від власного імені та від імені неповнолітньої [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони був укладений договір №385/98 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] . За умовами вказаного договору, продавці продали, а покупці придбали вказану квартиру, сума продажу склала 37000 грн., які продавці отримали від покупців в повному об`ємі до підписання цього договору, що засвідчено в пункті 6 договору. Договір був зареєстрований в Одеській новій біржі 26.02.1998 року за реєстраційним №385/98, на підставі якого 203.03.1998 року КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано за позивачами право власності на вказану квартиру, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №624-стр.86-кн.270пр. У вказаному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Також на вказаному договорі міститься запис про те, що 23 липня 1999 року в Одеській новій біржі був також зареєстрований договір №631/99 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] та [PERSON] Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Зазначені обставини також підтверджується листом КП «БТІ» Одеської міської ради за №519538.72 від 20.11.2020 року, в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване: -на 1/2 частку за: [PERSON] , Остапович Натальей Ивановной (П.І.Б. вказане російською мовою згідно запису у реєстровій книзі) на підставі договору №385/98 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською Новою Біржею від 26.02.1998р. Дата реєстрації 03.03.1998р. (запис в реєстровій книзі 270пр. стор.86 р. №624); - на 1/2 частку за: [PERSON] , Остапович Натальей Ивановной (П.І.Б. вказане російською мовою згідно запису у реєстровій книзі) в рівних частках на підставі договору №631/99 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською Новою Біржею від 23.07.1999р. Дата реєстрації 12.08.1999р. (запис в реєстровій книзі 299пр. стор.107р. Суд зазначає, що на момент укладання вказаних договорів купівлі-продажу вказаного нерухомого майна був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на нерухоме майно, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договорами №385/98 від 26.02.1998 року та за №631/99 від 23.07.1999 року, його сторонами виконані у повному обсязі покупцям була передана у власність квартира [ADDRESS] , а продавцям передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами. Таким чином, позивачами усі вимоги, що ставилися до біржових угід на момент її укладення, були виконані. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, судом встановлено, що сторони спірних договорів обумовили всі їх істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов`язання, тому враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання договорів купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачами у позові не заявлено вимог про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved