Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що позивач 30.06.1991 р. зареєстрував шлюб з відповідачем, дівоче прізвище якої [PERSON] Перебуваючи в шлюбі вони придбали домоволодіння по [ADDRESS], яке зареєстровано на [PERSON] в Хмельницькому БТІ. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними придбано також наступне майно: Стінки кімнатні зеленого та коричневого кольору - 1800 грн. та 1600 грн.; Холодильник Samsung - 5000 грн.; Кухонна стінка - 800 грн.; М'який кухонний куток дубового кольору - 1200 грн.; М'який кімнатний куток салатового кольору - 800 грн.; Телевізор Samsung - 2500 грн.; Пральна машина Bosh - 3800 грн.; Будинок у [ADDRESS]; Приватизована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,25 га. Звертає увагу суду, що неповнолітніх дітей у них з відповідачкою немає. Позивач посилається на те, що він позбавлений можливості користуватись спільним майном через те, що відповідач змінила замки на вхідних дверях у помешканні у [ADDRESS], 1/2 якої належить йому на праві власності. Також [PERSON] не має змоги і користуватись домоволодінням у [ADDRESS], земельною ділянкою, на якій розташований будинок. [PERSON] просить поділити спільне майно у рівних частках: виділити позивачу 1/2 частину домоволодіння і 1/2 земельної ділянки в у [ADDRESS] та компенсувати вартість майна, що знаходиться у квартирі їх спільної часткової власності у м. Хмельницькому. Позивач просить виділити у натурі 1/2 частини будинку по [ADDRESS]; виділити у натурі 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS]; Компенсувати йому вартість спільно набутого майна у розмірі 8750 грн. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги уточнили, просили визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], право власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS], виділити у власність пральну машину "Bosh " вартістю 1200 грн., меблевий гарнітур для кімнати (коричневого кольору) вартістю 800 грн., м'який меблевий гарнітур для кімнати вартістю 400 грн. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що житловий будинок [ADDRESS] придбаний у період шлюбу з позивачем, однак є її особистою власністю, оскільки кошти на придбання означеного будинку були подаровані її батьками після продажу земельної ділянки. Земельна ділянка по [ADDRESS] є її особистою власністю, оскільки була приватизована нею у квітні 2009 року. Майно, яке знаходиться у квартирі, яка є їх спільною власністю, знаходиться у спільному користуванні. Заслухавши пояснення сторін, представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 і ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що е об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Судом встановлено, що [PERSON] 30.06.1991 р. зареєстрував шлюб з відповідачем. У шлюбі сторони придбали домоволодіння по [ADDRESS], яке зареєстровано на [PERSON] у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації. В період шлюбу сторонами придбано у 2008 - 2009 р.р. також наступне майно, вартість якого погоджена сторонами, а саме : меблевий гарнітур для кімнати (зеленого кольору), вартістю 400 грн. меблевий гарнітур для кімнати (коричневого кольору), вартістю 800 грн. холодильник "Samsung", вартістю 2500 грн. меблевий гарнітур для кухні - 150 грн.; м'який меблевий куток для кухні вартістю - 250 грн.; м'який меблевий гарнітур для кімнати - 400 грн.; пральна машина "Bosh "- 1200 грн.; а всього майна на суму 5700 грн. Суд приходить до висновку, що з від принципу рівності, на що позивач погодився, [PERSON] слід виділити у власність пральну машину "Bosh " вартістю - 1200 грн., меблевий гарнітур для кімнати (коричневого кольору) вартістю 800 грн., м'який меблевий гарнітур для кімнати - 400 грн., а всього майна на суму 2400 грн. Решту майна виділити відповідачу. Суд також приходить до висновку, що спільною сумісною власністю подружжя є домоволодіння по [ADDRESS], тому за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 його частини. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд приходить до висновку, що приватизована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,25 га., яка передана у приватну власність [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності від 30.04.2009 р. є особистою власністю відповідача.

Outcome: partial