Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківтурбоінжинірінг", в якій просить суд стягнути з відповідача 38631,62 грн. заробітної платні за жовтень 2016 року, 450404,68 грн. компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та 465922,52 грн. вихідної допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 25 липня 2011 року по 17 жовтня 2016 року працював на посаді Генерального директора ТОВ "Харківтурбоінжинірінг". Наказом № 20-ВК від 17.10.2016 року склав повноваження генерального директора ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" 17.10.2016 року, згідно Протоколу № 2 загальних зборів учасників ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" від 16.09.2016 року, у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи, п. 5 ст. 41 КЗпП України. В порушення КЗпП України відповідач не виплатив йому в день звільнення нараховану заробітну плату за жовтень 2016 року, компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 04.04.2017 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення суду (вх. № 7561). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем знаходження відповідача, яка повернулась на адресу суду з відміткою поштової установи про причини невручення: "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 5 ст.\~ст. 74 ЦПК України\~судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. Відповідно до наказу № 1 від 07.08.2002 року [PERSON] був прийнятий на роботу за сумісництвом в ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" з 07.08.2002 року на посаду головного бухгалтера з окладом згідно штатного розпису /а.с. 21/. 25.07.2011 року на підставі протоколу № 3 загальних зборів учасників ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" [PERSON] був призначений на посаду Генерального директора ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" /а.с. 22/. Наказом № 20-ВК від 17.10.2016 року [PERSON] склав повноваження генерального директора ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" 17.10.2016 року, згідно Протоколу № 2 загальних зборів учасників ТОВ "Харківтурбоінжинірінг" від 16.09.2016 року, у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи, п. 5 ст. 41 КЗпП України /а.с. 25/. Згідно запису в трудовій книжці, 18.10.2016 року [PERSON] звільнений, у зв'язку із закінченням повноважень посадової особи, на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП /а.с. 54/. Позивач наголосив, що на час його звільнення відповідачем не сплачена нарахована йому заробітна плата за жовтень 2016 року в сумі 38631,62 грн. Як вбачається з довідки № 14 від 17.10.2016 року станом на 17.10.2016 року перед [PERSON] існує заборгованість по заробітній платі за жовтень 2016 року у розмірі 38631,62 грн /а.с.55/. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ст .47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 38631,62 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 450404,68 грн. компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з положеннями статті 74 КЗпПУ громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основана та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основана відпустка надається працівникові тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Порядок і умови надання щорічних відпусток регулюються статтею 79 КЗпП України та статтею 10 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР. Згідно вказаних норм, щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (ст. 24 цього Закону). Згідно довідки № 13 від 17.10.2016 року станом на 17.10.2016 року кількість невикористаних [PERSON] днів щорічної відпустки склала 273 календарних дні /а.с. 29/. Згідно наданого позивачем розрахунку компенсація за невикористану відпустку за 273 календарних дні складає 450404,68 грн. (1649,83 грн. середня заробітна плата х 273 календарних днів відпустки). Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача 450404,68 грн. компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 465922,52 грн. вихідної допомоги, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: припинення повноважень посадових осіб. У відповідності до ст. 44 КЗпПУ при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно з наданої до матеріалів справи копії трудової книжки, [PERSON], 18.10.2016 року звільнений у зв'язку із припиненням повноважень посадової особи згідно п. 5 ст. 41 КПпПУ, на підставі наказу № 20-ВК від 17.10.2016 року /а.с. 54/. З довідки № 12 від 17.10.2016 року, наданої позивачем /а.с. 28/ його дохід за період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року склав 465922,52 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, суд покладає витрати по його сплаті на відповідача в дохід Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved