Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

11 вересня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка, належним чином повідомлена про розгляд справи, до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнений позов підтримала та просила його задовольнити (а.с.16). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу без його участі, зазначив, що йому відомі наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України (а.с.17). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Частини 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначають, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. За змістом частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сторони перебували у шлюбі з 16 липня 2007 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 5). Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Довідка Саратської селищної ради Одеської області № 976-02-14 від 10 вересня 2018 року підтверджує, що проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідач не працює, суду не надано доказів щодо наявності на його утриманні інших дітей та непрацездатних осіб. Ч. 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року - 1944 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину сторін [PERSON], якій на час розгляду справи виповнилось 8 років, не може бути меншим ніж 972 гривні (1944 грн. : 100 х 50). З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін, а також приписів ч.2 ст.182 СК України суд визначає аліменти на утримання дитини у сумі 1200 гривень щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved