Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

11 листопада 2012 року сторони уклали шлюб. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Сімейне життя у подружжя не склалося, в результаті чого 20.03.2017 року на підставі рішення суду шлюб між сторонами було розірвано. На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Дочка проживає з матір'ю, яка займається її вихованням та утриманням. Відповідач офіційно не працює, однак отримує заробіток від торгівлі на ринку, однак вони не можуть дійти згоди щодо матеріального забезпечення дитини. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить щомісячно стягувати в твердій грошовій сумі по 2000 грн. з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінила позовні вимоги та просила суд стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. Свої вимоги вона мотивує тим, що вона працює, отримує заробітну плату, однак самостійно утримувати себе та дочку не може,так як належний розвиток дитини та забезпечення її достатніми умовами проживання потребує значних матеріальних затрат, які перевищують розмір її заробітку. Визначення аліментів у твердій грошовій сумі мотивує тим, що відповідач офіційно не працевлаштований та не має регулярного доходу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що є батьком [PERSON] та готовий надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання Однак, просив суд визначити розмір аліментів не у твердій грошовій сумі, а в частці від заробітку в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, він підтвердив, що офіційно не працевлаштований та не отримує регулярну заробітну плату. Крім того, за рішенням суду, він сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, а тому стягнення аліментів у вказаному відповідачкою розмірі може негативно вплинути на його матеріальне становище. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Дочка проживає з матір'ю в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Бершадської міської ради № 1247 від 26.06.2017 року та не оспорюється відповідачем. Позивачка стверджує, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, … інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд при визначенні розміру стягнення аліментів, враховує всі обставини встановлені у судовому засіданні, а саме те, що відповідач є працездатним, сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, однак він не надав доказів отримання ним регулярного доходу, тому суд вважає, що стягнення з нього аліментів у частці від заробітку є недоцільним, так як відсутні дані які б дали суду можливість визначити яку саме суму у виді частки від заробітку він буде сплачувати на утримання дочки. Отже, суд вважає, що обраний позивачем спосіб стягнення аліментів є таким, що найбільш повно захищає права дитини на належні умови проживання та розвитку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved