Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У квітні 2014 року начальник Служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації звернулася до суду з цим позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про відібрання без позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що мати дитини - відповідач у справі, [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не веде догляду за дитиною, проживає окремо від дитини, участі у її вихованні не бере, фізичним та розумовим розвитком не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги не надає. На даний час малолітня [PERSON], [INFO] тимчасово перебуває в Тульчинському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушення психіки, відповідно до розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 1 лютого 2013 року №21 «Про тимчасове влаштування до державного дитячого закладу». В зв'язку з вищевикладеним начальник Служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації Мокрак Л.В. вимушена звернутися до суду та просить відібрати малолітню дитину [PERSON] в гр. [PERSON] без позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні начальник Служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації Мокрак Л.В. позовні вимоги підтримала за обставин зазначених у позові, попросила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнає, просить справу слухати без її участі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON] [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], виданого 30 січня 2013 року виконкомом Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.8). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 05.03.2014. встановлено, що [PERSON] проживає із співмешканцем [PERSON], в будинку, який потребує капітального ремонту. Присадибна земельна ділянка не обробляється, підсобного господарства не має. Житлово-побутові умови не відповідають санітарним нормам для утримання дитини (а.с 7). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.03.2014. № 01-01-27/791, орган опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації розглянув клопотання виконавчого комітету Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав у гр. [PERSON] малолітньої доньки [PERSON] та вирішив що є всі підстави для відібрання без позбавлення батьківських прав у гр. [PERSON] малолітньої доньки [PERSON], адже [PERSON] відмовилась від своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини (а.с.4). З довідок виданих Марківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в с. Марківка Томашпільського району Вінницької області разом із співмешканцем [PERSON], на території сільської ради не має житлового будинку чи земельної ділянки (а.с.5). За характеристикою Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відповідач негативно характеризується за місцем проживання, як особа, яка систематично зловживає алкогольними напоями (а.с.6). Як вбачається з розпорядження від 1 лютого 2013 року , виданого Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області «про тимчасове влаштування до державного дитячого закладу» [PERSON] влаштовано до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки. (а.с.9). Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства " від 26.04.2011 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст. 11 вищевазаного Закону передбачає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, ч.1,2 ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказує, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Таким чином, суд вважає, що відповідач дійсно не в повному обсязі виконує свої обов'язки та мало уваги приділяє вихованню дитини, не здійснює за нею належного догляду та контролю, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться її здоровям, не проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, так як відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за вийнятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином відповідач [PERSON] зобов'язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що [PERSON] не має постійного доходу, оскільки не працює. Таким чином перевіривши зібрані у справі докази та давши їм оцінку в їх сукупності суд вважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно. Такий розмір аліментів згідно обставин справи суд вважає розумним та обґрунтованим до стягнення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, так як відповідач на даний час не може забезпечити повне і всебічне виховання власної дитини та підтримання на належному рівні стану її здоров'я й життєдіяльності, оскільки відповідач не проявляє до малолітньої дитини щонайменшої батьківської турботи та не приймає участі у її вихованні, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав у відповідача є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладене,

Outcome: approved