Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

10 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суд з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню та матеріальному забезпеченню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалися на обставини, наведені в позовній заяві, та зазначили, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини, оскільки не займається ні утриманням, ні вихованням своєї дитини. Не виявляє турботи про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилаючись на викладене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої доньки. Відповідач [PERSON], який повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд відомостей не має, повторно за викликом суду не з'явився, не використавши наданого законом права на участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, відповідно до правил частини 4статті 169 ЦПК України та частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи звернувся до суду із заявою про розгляд позову у його відсутність, з урахуванням висновку органу опіки і піклування. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим виконкомом Васюківської сільської ради Артемівського району Донецької області 03 лютого 2012 року, актовий запис № 02. Приписами частини 1 статті 12 Закону України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» на батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати іі до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ст. 164 даного кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання доньки, [PERSON], яка перебуває на вихованні та утриманні матері [PERSON] Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно до роз'яснень, даних у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 р. "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і родину" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що порушують батьківські обов'язки, тому питання про застосування такої міри може бути вирішено тільки після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру відносин батьків до дітей. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки по підставах, зазначених у законі, у випадку доведеності їхньої винної поведінки. Як убачається з представлених матеріалів, [PERSON] без поважних причин не приймає ніякої участі в вихованні та утриманні дитини, не проявляє турботи про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, У відповідності до довідки №190 від 14 березня 2016 року виданої Харківською міською дитячою клінічною лікарнею№24 малолітня [PERSON] перебуває під наглядом фахівців закладу, який дитина відвідує у супроводі матері, [PERSON], яка піклується про стан здоров'я дитини та виконує рекомендації лікарів. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідач [PERSON] не виконує у відношенні неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, ухиляється від прийняття участі в її утриманні в грошовій чи якій-небудь іншій формі. За висновком органу опіки і піклування Харківської міської ради - в особі Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини. Виходячи з інтересів неповнолітньої [PERSON] орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні доньки. Крім того [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву про те, що він визнає позов [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, що в свою чергу підтверджує той факт, що участі у вихованні та забезпеченні дитини він не приймає. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, навмисне тривалий час ухиляється від їх виконання у відношенні своєї дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON], а позов - таким, що підлягає задоволенню. Згідно приписів ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1500 грн. до досягнення дитини відповідного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved