Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

13 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідача завдані збитки у розмірі 4\~810,50 грн., які були передані відповідачці на виконання договору про надання послуг на пошиття одягу, та які відповідачка неправомірно залишила у своїй власності не надавши за них послуг та не виконавши робіт та витрати, пов'язані з розглядом цивільної справи. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що у 2014 році між нею та громадянкою [PERSON] ([INFO]), зареєстрованою за адресою: [INFO]), фактично було укладено договір про надання послуг з пошиву та ремонту одягу в усній формі, згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання за певну плату пошити швейні вироби (одяг) для позивачки з наданого нею матеріалу або наданих коштів на його купівлю самостійно швачкою. Оскільки вони є юридично необізнаними особами, письмово окремий Договір не укладали, але усно домовилися про всі істотні умови Договору, при цьому вели список замовлених речей, із зазначенням сум грошових коштів наданих на матеріали, фурнітуру для пошиву одягу та плату за проведену роботу. Після виконання роботи, а саме пошиву виробу [PERSON] власноручно зазначала своє прізвище імя та по - батькові та ставила особистий підпис біля відповідного виробу. Зазначила, що впродовж 2014 2016 років [PERSON] пошила позивачці наступне: водолазки: сіру та чорну; спідниці: білу (гіпюр), чорну (гіпюр), коралову; костюми: кольоровий з шкірою, електрик частково тільки спідниця, бірюзовий; піджаки: зелений, білий, шкіряний з кольоровими вставками; кофти шифонові-2шт. Однак, [PERSON] відмовилась виконувати прийняті на себе зобов'язання з пошиття частини замовленого одягу, на який позивачкою був наданий матеріал для пошиву, а також надані кошти на придбання матеріалу та фурнітури, незважаючи на здійснену попередню оплату за послуги із пошиття (в тому числі: «спідниця жовта»; «шубейка»; «костюм сірий у смужку»; «піджак -2 шт.»; «пальто»; «костюм електрик частково тільки піджак», костюм сірий трійка), на загальну суму - 4810,50 грн. Ні одягу, ні матеріалу, ні коштів вона не віддає, без будь-яких пояснень відмовилась йти на контакт. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, а також за фактичним місцем проживання. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно зясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою, [PERSON] та відповідачкою [PERSON], було укладено договір про надання послуг з пошиву та ремонту одягу в усній формі, згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання за певну плату пошити швейні вироби (одяг) для Позивачки з наданого нею матеріалу або наданих коштів на його купівлю самостійно швачкою. Окремий договір Сторони не укладали, але усно домовилися про всі істотні умови, при цьому вели список замовлених речей, із зазначенням сум грошових коштів наданих на матеріали, фурнітуру для пошиву одягу та плату за проведену роботу. [PERSON] відмовилась виконувати прийняті на себе зобов'язання з пошиття частини замовленого одягу, на який позивачкою був наданий матеріал для пошиву, а також надані кошти на придбання матеріалу та фурнітури, незважаючи на здійснену попередню оплату за послуги із пошиття (в тому числі: «спідниця жовта»; «шубейка»; «костюм сірий у смужку»; «піджак -2 шт.»; «пальто»; «костюм електрик частково тільки піджак», костюм сірий трійка), на загальну суму - 4810,50 грн.. Зазначені доводи підтверджуються наданими позивачкою документами, що містять підпис [PERSON] (ар.с.13-23). Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Вимоги до форми правочину визначено статтею 205 ЦК України, згідно до якої правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому частиною другою цієї статті визначено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, згідно до якого, з урахуванням статті 6 вказаного кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З положень статей 626, 628, 629 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та які є обовязковими для виконання. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).\~ Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Отже, відповідачка взяла на себе обовязок надати послуги у вигляді пошиття одягу на замовлення позивачки, як за рахунок матеріалів, придбаних за рахунок наданих позивачкою коштів, так і безпосередньо з наданих матеріалів. З огляду на наведені положення закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою, домовленість між позивачкою та відповідачкою містить ознаки одночасно і договору про надання послуг і частково договору підряду, а отже в даному випадку підлягає застосуванню законодавство у відповідній частині. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання . Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення завданих збитків, у звязку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобовязань. Стосовно витрат на правничу допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, то суд зазначає, що відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 р. визначено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази:\~1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. З наданих відповідачем документів неможливо встановити виходячи з якого розрахунку, з урахуванням граничних розмірів компенсації витрат на правову допомогу, розмір такої правової допомоги визначався, розрахунку таких витрат взагалі не надано. Таким чином у даному випадку позивач та його представник не надали суду документального підтвердження розрахунку витрат на правову допомогу, а отже вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Судовий збір в сумі 704, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved