Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

05 грудня 2016 року ПАТ «Райз-Максимко» звернулося до [PERSON], ТОВ АФ «Вікторія», Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради з позовом, в якому вказує, що 01 жовтня 2007 року товариство уклало з [PERSON] договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано в установленому законом порядку. Строк дії договору закінчується в жовтні 2017 року. 01 вересня 2015 року між [PERSON] і ТОВ АФ «Вікторія» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, про що 19 вересня 2015 року внесено запис про інше речове право на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто одну і ту ж земельну ділянку двічі передано в оренду. Посилаючись на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,25 га, кадастровий номер 5920681800:01:002:0074, укладений 01 вересня 2015 року між ТОВ АФ «Вікторія» і [PERSON], зареєстрований 19 вересня 2015 року року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 11245584. Скасувати запис про проведену державну реєстрацію речового права за номером запису про інше речове право 11245584, підставою внесення якого стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24573519 від 19 вересня 2015 року щодо права оренди земельної ділянки площею 3,25 га за кадастровим номером 5920681800:01:002:0074. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року провадження у справі за позовною вимогою ПАТ «Райз-Максимко» до Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права закрито. Представник ПАТ «Райз-Максимко» [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позові вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], представник відповідача - ТОВ АФ «Вікторія», представник відповідача - Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради у судове засідання не прибули, причин свого неприбуття суду не повідомили, хоча належним чином були сповіщені про день, час і місце проведення розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання від них не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,25 га, розташована на території Вирівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №042007 (а. с. 98). 01 жовтня 2007 року між [PERSON] і НВП «Райз-Агро», правонаступником якого є позивач, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,25 га, строком до жовтня 2017 року. Вказаний договір 19 листопада 2007 року було зареєстровано в Білопільському відділі Сумської регіональної філії за №4779 (а. с. 21-23). 26 листопада 2007 року [PERSON] передав НВП «Райз-Максимко» вказану земельну ділянку, про що було складено акт прийому-передачі (а. с. 24). 01 вересня 2015 року між [PERSON] і ТОВ АФ «Вікторія» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки (а. с.87-88). Згідно з п. 3.1 договору оренди від 15 вересня 2015 року договір укладено на 10 років з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2025 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. 19 вересня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] Реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції Сумської області було прийнято рішення №24573210 про проведення державної реєстрації іншого речового права право оренди земельної ділянки, у звязку з чим договір було зареєстровано за номером 11245584 (а. с. 95-96). Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 01 вересня 2015 року, ТОВ «Райз-Максимко» не було його стороною. У той же час позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року №6-605цс16, від 23 листопада 2016 року №594/153/16-ц. Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 39 договору оренди від 01 жовтня 2007 року сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою. Відповідно до пункту 40 вказаного договору розірвання договору в односторонньому порядку допускається за умови несвоєчасної сплати орендної плати та невиконання умов договору. Підстави припинення договору оренди землі зазначені в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Доказів того, що договір оренди від 01 жовтня 2007 року було припинено або розірвано в установленому законом порядку суду надано не було. З огляду на викладене, [PERSON], не розірвавши в установленому законом та договором порядку договір оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2007 року до закінчення строку його дії 01 вересня 2015 року уклала новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ АФ «Вікторія». У відповідності з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, п. "в" ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. З огляду на розяснення надані в абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №6 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Хоча позивач і користується земельною ділянкою відповідно до договору оренди від 01 жовтня 2007 року, але на момент вчинення оспорюваного правочину 01 вересня 2015 року строк дії договору оренди від 01 жовтня 2007 року ще не закінчився, що свідчить про порушення прав позивача. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити та постановити рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 вересня 2015 року між ТОВ АФ «Вікторія» і [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з ТОВ АФ «Вікторія» і [PERSON] у дольовому порядку на користь ПАТ «Райз-Максимко» слід стягнути з кожного по 689 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved