Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір оренди земельної ділянки площею 4,50 га, що розташована на території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності позивача на яку підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК № 037380 від 26.11.2002 року, що укладений між ним та ПП БАЯ 05 серпня 2008 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на підставі Державного акту серії ІІ-МК № 037380 від 26 листопада 2002 року, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією від 26.11.2002 року, належить земельна ділянка площею 4,50 га, що розташована на території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, виділена йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05 серпня 2008 року між ним та відповідачем Приватним підприємством БАЯ (далі ПП БАЯ) було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Строк дії договору відповідно до п. 8 становить 49 років, а саме: до 05.08.2057 року, зі сплатою щорічної орендної плати у розмірі 2 % від оціночної вартості земельної ділянки у гривнях або натуральною формою за згодою щорічно. Орендна плата вноситься у грошовій формі до 01 листопада щорічно, її розмір відповідно до п. 13 Договору переглядається один раз у три роки. Умови договору сторонами не переглядались. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2015-2016 роки не виконав, тому для захисту своїх прав, позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився. Його представник позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі та пояснила про вищевикладене просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що ПП «Бая» не має жодних даних щодо невиплати орендної плати позивачу. Вважає, що сам договір оренди має невідповідність вимогам Закону, а тому має бути врегульований із позивачем. Вказує, що позивачу було добре відомо про несплату орендної плати з 2008року, однак останній не звертався за розірванням договору чи з іншими вимогами, тому вважає про порушення строку позовної давності, про застосування кого просить та з цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, що позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 037366, виданого Жовтневою районною Радою народних депутатів 26.11.2002 року, належить земельна ділянка площею 4,50 га, розташована на території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11). 05.08.2008 р. між [PERSON] та Приватним підприємством БАЯ було укладено договір оренди землі №3-а (а.с.12-14), за умовами якого позивач передав в оренду відповідачеві зазначену земельну ділянку (а.с.12). Факт передачі земельної ділянки відповідачу підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 22.08.2008 (а.с. 14). Договір оренди зареєстровано у МРФ ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040801509183 від 19.08.2008 року (а.с. 13 зворотній бік). Відповідно до п. 8 Договору, строк його дії становить 49 років. Згідно п. 9 Договору сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2% від оціночної вартості земельної ділянки у гривнях або натуральною платою за згодою щорічно. Орендна плата вноситься до 01 листопада щорічно (п. 11 Договору) та її розмір переглядається один раз у три роки (п. 13 Договору). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. За частиною 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України Про оренду землі (далі Закон). Згідно зі ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 38 Договору визначено, що його дія припиняється шляхом розірвання за згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором. Відповідно до п. 39 Договору умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата орендної плати. Дані умови Договору та підстави його розірвання відповідають вимогам ч.1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», п. "д" частини 1 статті 141 ЗК України, згідно яких на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 Закону та умовами договору, а також визначають, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата, зокрема, орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12 та від 28 вересня 2016 р. у справі № 6-977цс16, та відповідно до 214 ч. 2, ст. 360-7 ЦПК України має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції, або мотивовано відхилена. Відповідно до умов договору суборенди даної земельної ділянки від 18.05.2012 року та заяви [PERSON], за його згодою ПП «Бая» передало спірну ділянку в суборенду ТОВ «Бая-Агро». Згідно розділу 4-го даного Договору, орендна плата за користування ділянкою у безготівковій формі сплачується шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Орендаря, тобто ПП «Бая». Як встановлено судом, приватне підприємство БАЯ не виконало взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати орендної плати, систематично порушуючи їх. На час розгляду справи має заборгованість за два роки поспіль, а саме: за 2015 та 2016 роки за кожний по - 2139,00 грн., що підтверджується довідками ПП «Бая» (а.с. 15-16), а з пояснень представника відповідача, така плата взагалі не вносилась з 208 року, та що в силу вимог п. «д» ч. 1\~ст. 141 ЗК України, ч.1\~ст. 32 Закону № 161-ХІV\~є підставою для розірвання договору оренди землі. Посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності, мотивоване тим, що про порушення умов Договору, таких як несплата орендної плати позивачу стало відомо ще з 2008 року, не заслуговують на увагу не підлягають задоволенню. Так, у статті 268\~ЦК України\~наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги, коли йдеться про так зване триваюче правопорушення, що має місце у даному випадку. Позивач не висуває вимоги про визнання договору недійсним, про стягнення орендної плати, тощо. Фактично в даному випадку ним висунуто вимогу на захист свого права як власника земельної ділянки з можливості її використання для задоволення своїх потреб, в тому числі отримання матеріальної вимоги з даного майна. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.\~ Посилання представника відповідача на невідповідність умов договору оренди вимогам Закону не стосуються предмету спору та звільняє відповідача від взятих на себе зобовязань зі сплати орендної плати. Більш того, жодна зі сторін не порушувала питання про внесення змін до Договору чи визнання його недійсним. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved