Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.06.2015 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], третя особа [PERSON] Білоцерківська міська державна нотаріальна контора та посилалася на те, що 18.08.1999 року між її матірю [PERSON] та вітчимом [PERSON] було укладено шлюб і вказаний шлюб розірваний не був. Під час спільного проживання за кошти вищевказаного подружжя було придбано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 31.03.2014 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] мама позивачки [PERSON] в передбачений законом шестимісячний строк звернулася до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але отримати свідоцтво про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] не змогла, так як 14.09.2014 року померла. Позивачка вказувала на те, що її мама [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, так як на момент відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, крім того, звернулася в передбачений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивачка також посилалася на те, що після смерті матері вона являється єдиною спадкоємицею і тому позивачка в передбачений законом строк звернулася до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері і 03.03.2015 року нотаріусом було відкрито спадкову справу. 10.06.2015 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачкою не були подані правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві. Позивачка вказувала на те, що після придбання квартири між [PERSON] та [PERSON] не укладався нотаріально посвідчений договір про визначення розміру часток кожного з них у вказаному спільному майні подружжя, бо між ними не було спору з приводу їхніх часток у вказаній квартирі. А тому після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються дружина померлого [PERSON] та батько померлого [PERSON], які прийняли спадщину шляхом подання заяв до нотаріальної контори. А тому спадкоємці [PERSON] та [PERSON] мають рівне право на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини квартири, тобто по 1/4 частині вказаної квартири. Позивачка вказувала на те, що після смерті її матері [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з 3/4 частин квартири [ADDRESS], що у м.Біла Церква, Київської області, оскільки [PERSON], як дружина померлого [PERSON] мала право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку в квартирі під №153 в будинку №75 по вул. Декабристів в м.Біла Церква Київської області, а також на 1/4 частину вказаної квартири, яку [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Позивачка просила в судовому порядку визнати за нею в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 14.09.2014 року, право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] 31.07.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і у вказаному позові позивач [PERSON] посилався на те, що 31.03.2014 року помер його батько [PERSON], який на момент смерті проживав за адресою: [INFO] разом з дружиною [PERSON] та дочкою дружини [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] і дану квартиру придбав його батько згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2005 року за кошти його дідуся [PERSON], який попередньо продав свою квартиру в м.Києві. [PERSON] вказував на те, що він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини із поважних причин, оскільки він дуже переживав втрату батька, також якраз в цей період з 01.03.2014 року у нього почався судовий процес про розірвання шлюбу з його дружиною [PERSON] і позивач не хотів розлучатися з дружиною, бо в нього є малолітній син [PERSON] Данііл, [INFO]. Також у вказаний період у позивача тяжко захворіла його бабуся [PERSON], яка в свій час замінила йому маму, яка померла коли позивач був маленьким. В зв»язку з цими подіями позивач отримав велику душевну травму та впав в депресію, ці події та його стан не давали йому можливості адекватно сприймати навколишнє середовище, а почуття цілковитої спустошеності не дозволяло адаптуватись до нормального життя. Стан бабусі позивача різко погіршився і вона впала в кому 05.09.2014 р. і весь час до самого дня своєї смерті 29.12.2014 р. потребувала постійного догляду і опіки. Смерть батька, хвороба та смерть бабусі, часті судові засідання з приводу розірвання шлюбу з дружиною, відсутність можливості постійно бачити сина та приймати активну участь у його вихованні і тяжкий психологічний стан позивача, пов»язаний із цими подіями, не дали позивачу можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач просив в судовому порядку визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 31.03.2014 року, протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. За ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 01.10.2015 року було обєднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про визнання майна спільно набутим майном подружжя та визнання права на спадкування на це майно по цивільній справі № 357/8296/15-ц 2/357/2932/15 та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини по цивільній справі №357/10761/15-ц 2/357/3519/15. Об"єднаному провадженню присвоєний номер 357/8296/15-ц 2/357/2932/15. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13.10.2015 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] та залучено до участі в розгляді справи по позову [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про визнання майна спільно набутим майном подружжя та визнання права на спадкування на це майно як співвідповідача [PERSON]. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13.10.2015 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] та залучено до участі в розгляді справи по позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини як співвідповідача [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] заперечували. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] заперечували. Представник [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори до суду не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] заперечували. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] визнали та просили його задоволити. Заслухавши учасників процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а позов [PERSON] не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2014 року помер [PERSON]. Як встановлено в суді, на день смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб між вказаними особами був зареєстрований 18.08.1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерків ського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №819. Наведене підтверд жується копією свідоцтва про шлюб. На запит суду Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 22.09.2015 року за №4317/2.04-31 повідомлено про наявний актовий запис про шлюб №819 від 18.08.1999 року складений відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області на гр. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відмітка про розірвання шлюбу в даному актовому запису відсутня. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] дітей не мали. За життя [PERSON] заповіт не залишив. На день смерті [PERSON] його спадкоємцями являлися: дружина [PERSON], батько [PERSON], мама [PERSON], син [PERSON]. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу та матеріалами справи. В судовому засіданні було встановлено, що на день смерті [PERSON] [PERSON] ровича залишилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири під №153 в будинку №75 по вул. Декабристів в м.Біла Церква Київської області, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2005 року нотаріально посвідченого державним нотаріусом [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №4-926, зареєстрованого у Білоцерків ському МБТІ на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6905528 від 04.04.2005 року, реєстраційний номер 10067566, номер запису 12644 у книзі 110. Наведене підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2005 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерків ського міжміського бюро технічної інвентаризації. Вказана квартира була придбана [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу і являє ться спільною сумісною власністю вказаного подружжя. За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до копії спадкової справи за №225/2014 до майна померлого 31.03.2014 року [PERSON] [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася 22.07.2014 року дружина померлого [PERSON] - [PERSON]. Також із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернувся 22.05.2015 року батько померлого [PERSON] - [PERSON] і до своєї заяви останній надав копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 23.03.2015 року по справі №357/1673/15-ц 2/357/1313/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказаним рішенням позов було задоволено та визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] померлого 31 березня 2014 року, строком два місяці, з дня вступу рішення суду в законну силу. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до копії довідки КП БМР ЖЕК №1 за №1233 від 17.04.2014 року померлий 31.03.2014 року [PERSON] був зареєстрований [INFO] з 20.04.2005 року по день смерті. Разом з ним на момент його смерті були зареєстровані: 1. [PERSON] [INFO] з 30.05.2007 року по теперішній час; 2. [PERSON], [INFO] з 30.05.2007 р. по теперішній час. Всього: 3 (три) чол. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.07.2015 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення спадкової справи до майна померлого [PERSON] [PERSON] ровича 22.07.2014 року. Згідно до копії вищевказаної спадкової справи, свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] державним нотаріусом [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області не видавалися. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являючись спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON], однак не оформила свої спадкові права, оскільки [PERSON] померла 14.09.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Мама [PERSON] [PERSON] померла 29.12.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Як встановлено в суді на день смерті [PERSON] у шлюбі не перебувала. [PERSON] має дочку [PERSON], яка після укладення шлюбу з [PERSON] 01.03.2014 року змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON]. Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. За життя [PERSON] заповіт не залишила. Згідно до копії спадкової справи за № 48/2014 до майна померлої 14.09.2014 року [PERSON] [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася 03.03.2015 року дочка померлої [PERSON] [PERSON]. Згідно до копії довідки КП БМР ЖЕК №1 за №3655 від 23.09.2014 року померла 14.09.2014 року [PERSON] була зареєстрована [INFO] з 30.05.2007 року по день смерті. На момент своєї смерті була зареєстрована разом з дочкою [PERSON], [INFO] з 30.05.2007 р. по теперішній час. Всього: 2 (два) чол. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.07.2015 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення спадкової справи до майна померлої [PERSON] 03.03.2015 року. Згідно до копії вищевказаної спадкової справи, свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] державним нотаріусом [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області не видавалися. Позивачка просила суд визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], яка була придбана в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], та зареєстрована на ім»я [PERSON]. Як вказано вище в рішенні суду, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.08.1999 року. На ім»я [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру під №153 в будинку №75 по вул. Декабристів в м.Біла Церква Київської області, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2005 року. Згідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подруж жя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В главі 10 п. 4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595, який був чинним на час відкриття спадщини, передбачено, що при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] як дружина померлого [PERSON] мала право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку в квартирі під №153 в будинку №75 по вул. Декабристів в м.Біла Церква Київської області. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз»яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.06.2015 року №1413/02-31 винесеної державним нотаріусом [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої 14.09.2014 року [PERSON], так як не подані правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, згідно вищенаведених правових норм спадщину після смерті [PERSON] прийняли 2 спадкоємці за законом: дружина [PERSON], батько [PERSON] Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири під №153 в будинку №75 по вул. Декабристів в м.Біла Церква Київської області, а тому кожному спадкоємцю припадає по 1/4 частині вказаного спадкового майна. Суд вважає, що син [PERSON] - [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв, оскільки він не проживав постійно разом із батьком на час відкриття спадщини і не подав протягом шести місяців з дня відкриття спадщини нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм, суд вважає за можливе задоволити позов [PERSON], яка являється спадкоємицею померлої 14.09.2014 року [PERSON] та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 14.09.2014 року, право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], оскільки нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів [PERSON], [PERSON] та їхнього представника [PERSON] про те, що вказана квартира не належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки вищевказану квартиру було придбано за кошти [PERSON], які були виручені від продажу його квартири в м.Києві і на підтвердження цих заперечень відповідач [PERSON] надав суду копію розписки [PERSON], [PERSON] від 03.03.2005 року. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали належних та безспірних доказів на підтвердження своїх вищевказаних заперечень. Суд не приймає до уваги розписку [PERSON], [PERSON] від 03.03.2005 року, оскільки суд вважає, що вказана розписка не являється належним доказом у справі. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] про те, що квартиру [ADDRESS], було придбано за кошти [PERSON], які були виручені від продажу його квартири в м.Києві і вказані покази свідка [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки ці покази спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами. Суд також вважає, що [PERSON] необхідно відмовити в задоволенні його позову до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Так судом встановлено, що 31.03.2014 року помер батько позивача [PERSON]. Наведене підтверджується поясненнями сторін, матеріалами справи, та копією свідоцтва про смерть [PERSON] Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], що у м.Біла Церква, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2005 року нотаріально посвідченого державним нотаріусом [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №4-926. Як встановлено в суді, на день смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] дітей не мали. За життя [PERSON] заповіт не залишив. Як зазначено вище в рішенні суду, згідно до копії спадкової справи за №225/2014 до майна померлого 31.03.2014 року [PERSON] [PERSON] Білоцерків ської міської державної нотаріальної контори Київської області, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася 22.07.2014 року дружина померлого [PERSON] - [PERSON]. Також із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернувся 22.05.2015 року батько померлого [PERSON] - [PERSON] і до своєї заяви останній надав копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 23.03.2015 року по справі №357/1673/15-ц 2/357/1313/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказаним рішенням позов було задоволено та визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] померлого 31 березня 2014 року, строком два місяці, з дня вступу рішення суду в законну силу. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.07.2015 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення спадкової справи до майна померлого [PERSON] 22.07.2014 року. Згідно до копії вищевказаної спадкової справи, свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] державним нотаріусом [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області не видавалися. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а згідно до копії довідки КП БМР ЖЕК №1 за №1233 від 17.04.2014 року померлий 31.03.2014 року [PERSON] був зареєстрований [INFO] з 20.04.2005 року по день смерті. Разом з ним на момент його смерті були зареєстровані: 1. [PERSON] [INFO] з 30.05.2007 року по теперішній час; 2. [PERSON], [INFO] з 30.05.2007 р. по теперішній час. Всього: 3 (три) чол. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] шляхом подання 22.07.2014 року заяви про прийняття спадщини до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, а також вона постійно проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадшину шляхом подання 22.05.2015 року заяви про прийняття спадщини до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] суду підтвердили, що позивач [PERSON] знав про те, що [PERSON] помер 31.03.2014 року і позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] були присутні на похоронах [PERSON] Відповідно до постанови державного нотаріуса [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 04.09.2015 року №2062/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого 31.03.2014 року батька [PERSON], як такому, що спадщину не прийняв. Відповідно до рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13.02.2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково, шлюб, зареєстрований 30.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1765, між [PERSON] та [PERSON], розірваний, після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] дівоче прізвище Добровольська, стягнено з [PERSON], 02.01. [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], уродженця [INFO], громадянина України, зареєстрованого за адресою: [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 309 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2014 року до його повноліття, стягнено з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Рішення набрало законної сили 24.02.2015 року. Наведене підтверджується копією рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13.02.2015 року. Відповідно до копії довідки Київської міської клінічної лікарні №2 м. Києва від 19.11.2014 року № 999/392, [PERSON] знаходилася на лікуванні в відділенні септичної реанімації з 05.09.2014 року по час видачі довідки з діагнозом опік 2-3 ст. 20% площі тіла (туловище, нижні кінцівки), тяжкий опіковий сепсис. Стан хворої дуже тяжкий. Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В п.23 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він дуже переживав втрату батька, також якраз в цей період з 01.03.2014 року у нього почався судовий процес про розірвання шлюбу з його дружиною [PERSON] і позивач не хотів розлучатися з дружиною, бо в нього є малолітній син [PERSON] Данііл, [INFO]. Також у вказаний період у позивача тяжко захворіла його бабуся [PERSON], яка в свій час замінила йому маму, яка померла коли позивач був маленьким. В зв»язку з цими подіями позивач отримав велику душевну травму та впав в депресію, ці події та його стан не давали йому можливості адекватно сприймати навколишнє середовище, а почуття цілковитої спустошеності не дозволяло адаптуватись до нормального життя. Стан бабусі позивача різко погіршився і вона впала в кому 05.09.2014 р. і весь час до самого дня своєї смерті 29.12.2014 р. потребувала постійного догляду і опіки. Смерть батька, хвороба та смерть бабусі, часті судові засідання з приводу розірвання шлюбу з дружиною, відсутність можливості постійно бачити сина та приймати активну участь у його вихованні і тяжкий психологічний стан позивача, пов»язаний із цими подіями, не дали позивачу можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як було роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», поважними причинами для визначення додаткового строку є, зокрема, тривала хвороба спадкоємця, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі, тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізна ність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В судовому засіданні жодних доказів для підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини надано не було, а посилання на на те, що смерть батька, хвороба та смерть бабусі, часті судові засідання з приводу розірвання шлюбу з дружиною, відсутність можливості постійно бачити сина та приймати активну участь у його вихованні і тяжкий психологічний стан позивача, пов»язаний із цими подіями, не дали позивачу можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщни, не можуть прийматися судом до уваги при вирішенні спору, оскільки згідно приписів вищенаведених правових норм ці причини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними трудно щами для позивача на вчинення дій по прийняттю спадщини після смерті [PERSON] Крім того, судом було встановлено, що позивач знав про відкриття спадщини, в день смерті батька спілкувався в м.Біла Церква з приватним нотаріусом, який роз»яснив позивачу, що необхідно подавати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого батька і порадив через три місяці приїхати до нотаріуса для вирішення вказаних питань. А тому суд вважає, що позивач мав можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, жодних перешкод для цього не було. Отже, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] без поважних причин, належних доказів для обґрунтування позовних вимог суду не надано, тоді як згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні його позову про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 31.03.2014 року, протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки позов необгрунтований. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON], оскільки її покази спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, ЦК України, ст.ст. 60, 63, 70 СК України,

Outcome: dismissed