Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому на праві власності житловим будинком № 8 по вул. Спеціалістів в с.Киселівка Снігурівського району Миколаївської області. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач його рідний син, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше одного року без поважних причин. Добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідач не бажає, чим порушує його права, як власника будинку. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та надав уточнення про те, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2002 року, проти заочного розгляду справи заперечень не мав. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Снігурівського районного суду Миколаївської області та направлення повідомлення поштовим відправленням за місцем реєстрації відповідача, яке повернулося за непроживання. Причини неявки суду невідомі. Відзиву не надійшло. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок №8 по вул. Спеціалістів в с. Киселівка Снігурівського району Миколаївської області. На підтвердження такого позивачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №139932712 від 02.10.2018 року (а.с.3-4). \~ \~ \~ \~17 червня 2002 року у вказаному жилому будинку прописаний відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 14 січня 2019 року №22. За даними довідок Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №1067 від 27 вересня 2018 року та №663/02 від 18.10.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою в [INFO], але з вересня 2000 року на території Киселівської сільської ради не проживає (а.с.5, 11). Згідно акту від 11 січня 2019 року, складеного депутатом Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області [PERSON], посвідчено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з вересня 2002 року, що підтвердила сусідка [PERSON] Крім того, до суду надійшла заява [PERSON], датована 15.01.2019 року, яка є дружиною відповідача (на підтвердження чого нею надано свідоцтво про шлюб), в якій вона ствердила про те, що вони з чоловіком фактично проживають за адресою [INFO]. На даний час чоловік перебуває за кордоном в Ізраїлі. Відповідно до\~частини четвертої\~статті 156\~ЖК до\~членів сімї\~власника відносяться\~особи,\~зазначені в\~частині другій\~статті 64\~цього Кодексу,\~а саме\~подружжя,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сімї\~власника може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~ним і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований та проживав у будинку позивача як член його сім"ї, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 405, 150, 156 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі-Конвенція), яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. \~ \~ \~ \~У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання з 2002 року, тобто понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідач добровільно змінив місце проживання та створив інше «житло» у розумінні ст.8 Конвенції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір, сплачений ним при подачі позову.

Outcome: approved