Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

06.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, у якому просить суд визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 2486, видане 30.10.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А., на його користь щодо 89/100 частки [ADDRESS] ; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 14137410, дата державної реєстрації 12.04.2016 р., запису про право власності № 11881812, дата державної реєстрації 30.10.2015 р. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.10.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А. зареєстровано за позивачем право власності на 89/100 ідеальних часток [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № 2486 від 30.10.2015 р. Разом з тим, позивач вказує, що 08.07.2008 р. не приймав участі в прилюдних торгах, які проводило ПП «Нива-В.Ш.» за адресою [ADDRESS] , з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON] та не набував у власність вказане майно на торгах, не уповноважував 29.10.2015 довіреністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на будь-які дії, не приймав участі та не уповноважував нікого на оформлення приватним нотаріусом на власне ім`я свідоцтва № 2486. Разом з тим, позивач вказує, що прилюдні торги з приводу продажу належного [PERSON] нерухомого майна не проводились, акт про проведені прилюдні торги державним виконавцем не складався, а відтак оспорюване свідоцтво є недійсним в силу положень ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить чинному законодавству, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 03.01.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 02.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили та відзиву не подали. Враховуючи, що належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву не подали, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 30.10.2015 р. за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано 89/100 частки [ADDRESS] , загальною площею 271 кв.м, житловою площею 184,9 кв.м. Підставою для реєстрації права власності на 89/100 частки спірної квартири за позивачем стали наступні документи: - свідоцтво про право власності, посвідчене 30.10.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А., зареєстровано в реєстрі за № 2486, відповідно до якого за [PERSON] на праві власності належить майно, що складається з 89/100 частки [ADDRESS] , загальною площею 280 кв.м, житловою площею 184,9 кв.м, що раніше належала [PERSON] на підставі рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21.07.2006 р., справа № 2-2899/2006; - акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.07.2008 р., затверджений начальником Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку; - протокол № 12/14/2 від 08.07.2008 р. проведення прилюдних торгів, затвердженого генеральним директором ПП «Нива-В.Ш.»; - довіреність [PERSON], видана на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якою останніх уповноважено на представництво інтересів позивача, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій №2480 від 29.10.2015 р., серія та номер бланка НАР 650860, реєстраційний номер в Єдиному реєстру довіреностей 43073751. Проте, позивач вказує, що 08.07.2008 р. не приймав участі в прилюдних торгах, які проводились ПП «Нива-В.Ш.», не уповноважував [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за довіреністю вчиняти будь-які дії від свого імені, та не приймав участі в реєстрації права власності на 89/100 частки [ADDRESS] . До позовної заяви позивачем додано заяву про невчинення зазначених дій, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лопата О.О. від 02.10.2018 р. та зареєстровану в реєстрі за № 625. Крім того, згідно Інформаційної довідки НЖ - 2018 № 1305 від 19.06.2018 р., виданої КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що квартира у [ADDRESS] зареєстровані за ТОВ «Геомедсервіс», Компанією «Ранокіо Лімітед», Компанією з обмеженою відповідальністю «Ранокіо Лімітед», ПП «Айленд», а нежитлові приміщення магазин площею 120, 20 кв.м., що складає 3/100 частини від нежилих приміщень, площею 3 896, 40 кв.м. належить ТОВ «Поступ». Відповідно до листа Управлінням ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 22.04.2016 р. № 2-4-769, що був направлений у відповідь на запит В.о. голови правління ОСББ «Богдана Хмельницького, 12-14», у якому зазначено, що за перевіркою інформації в Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що у відділах ДВС у Донецькій області відсутні виконавчі документи, де боржником виступає [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Шевченківського РУП м. Києва перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12012100100001371 від 03.01.2016 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356, ч.3 ст. 365-2 КК України за фактом реєстрації приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А. всупереч встановленому порядку, права власності на об`єкти нерухомості на інших осіб та матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12015100100003405 від 06.03.2015 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія довіреності, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., за якою [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на здійснення від його імені представництва інтересів, в тому числі з правом підпису, яка посвідчена 29.10.2015 р. та зареєстрована в реєстрі за № 2480, серія та номер бланку [NUMBER] . В довіреності №2480 від 29.10.2015 р., серія та номер бланка [NUMBER] , реєстраційний номер в Єдиному реєстру довіреностей 43073751, зазначені паспортні дані [PERSON] , які не співпадають з відомостями ДМС України, оскільки позивач отримав в Самарському РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області 06.04.2000 р. паспорт іншої серії та номера: [NUMBER] (не [NUMBER] ), який був замінений на новий паспорт: серія [NUMBER] від 25.02.2015 р. в зв`язку із втратою попереднього. Крім того, вказане було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31.01.2019 р., у справі № 761/1352/18, та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.06.2019 р., у справі № 761/47337/18. Вказані рішення набрали законної сили, а тому у розумінні частини 6 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню. Зокрема, вищевказаними рішеннями встановлено, що прилюдні торги з реалізації 08.07.2008 арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON] не проводились, а рішення Микитського районного суду м.Горлівки Донецької області від 21.07.2006 р., у справі № 2-2899/2006 (яке згідно Акту державного виконавця є правовстановлюючим документом на майно боржника) відсутнє в Єдиному реєстрі судових рішень. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі оспорюваного свідоцтва, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Положенням ст. 62 Закону визначено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють, зокрема, таку нотаріальну дію як видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). При цьому, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, що узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України «Про нотаріат»). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу) (позиція ВС України, викладена в постанові від 23.09.2014 по справі № 3-112гс14). Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування (пункт 27 Постанови № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права. За таких обставин, з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що прилюдні торги з продажу 89/100 частки [ADDRESS] 08.07.2008 р. за участю [PERSON] та Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку не проводились, відповідний акт про проведені прилюдні торги від 09.07.2008 р., органами Державної виконавчої служби не складався. Таким чином, приймаючи до уваги, що прилюдні торги з продажу 89/100 частки [ADDRESS] від 08.07.2008 р. не проводились, а акт про проведені прилюдні торги від 09.07.2008 р. не видавався, суд вважає, що в силу положень ч.1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстраційний номер 2486, видане 30.10.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., на користь [PERSON] щодо 89/100 частки [ADDRESS] є недійсним. Щодо вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину, варто зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.3 ст. 216 ЦК України). Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. В свою чергу згідно з ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За таких обставин, оскільки свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстраційний номер 2486, видане 30.10.2015 р.було визнано недійсним, а відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо скасовуються рішенням суду документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині вимог про застосування наслідки недійсності правочину, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 14137410, дата державної реєстрації 12.04.2016 р., та запису про право власності № 11881812, дата державної реєстрації 30.10.2015 р. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. у рівних частках, а саме по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: approved