Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт та заборону відчуження усього майна, що належить позивачу, накладені постановою державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ [PERSON] від 12.03.2012 року у виконавчому провадженні №31622959. В обгрунтування вимог пояснила, що з 2011 року по 09.01.2013 року на виконання у [PERSON] ВДВС перебувало виконавче провадження № 31622959 з виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2010 року. Через прилюдні торги, з метою виконання вказаного рішення суду, було продано квартиру позивача, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Покровська (Щорса), 47, кв. 1. За відсутності у позивача іншого майнна виконавчий лист було повернуто стягувачу. Проте, в межах виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 12.03.2012 року №162259 було накладено арешт на все належне позивачу майно та після повернення виконавчого листа стягувачу арешт знято не було. На вимогу позивача зняти арешт майна, начальником [PERSON] ВДВС м. Житомир було відмовлено, оскільки виконавчого провадження на даний час не існує вже. Таким чином, позивач вказує, що наявність арешту порушує її право власності та буде порушувати у подальшому при відчуженні або придбанні майна. 13.12.2017 року від відповідача [PERSON] відділу Державної виконавчої служби м. Житомир надійшли письмові заперечення на позов, де відповідач вказав, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виконавчий лист було повернуто стягувачу та арешт з майна позивача не було знято на підставі ч. 1 ст. 50 Закону України №606 XIV «Про виконавче провадження», відповідно до якої арешт майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав. Повторно на виконання до відділу виконавчий лист не надходив, а тому порушень з боку державного виконавця не має. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Від відповідача - [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника. Представник відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні 14.12.2017 року [PERSON] підтримав позов. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2010 року постановлено, зокрема, стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 1088561,85 грн. (а.с. 22-23). Зі змісту відповіді начальника [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції в Житомирській області [PERSON] від 15.06.2017 року за №22594/7.21-40/22 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №31622959 з примусового виконання виконавчого листа №2-4152 від 19.07.2011 року, виданого Богунським районним судом м. Житомира про стягнення на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 1088561,85 грн. та 60,00 грн. витра на інформаційно-технічне забезпечення. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону від 1999р.) 09.01.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа у звязку з тим, що у боржника, згідно довідки ЮТІ зареєстроване нерухоме майно, а саме: квартира №1, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 47, яка реалізована на прилюдних торгах згідно протоколу №061222(2), а інше майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє (а.с. 10). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 20.05.2017 року на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт, за постановою державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ [PERSON] №31622959 від 12.03.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Що також встановлено з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 6-9, 21). У відповіді начальника [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції в Житомирській області [PERSON] від 12.02.2018 року за №5492/7.21-40/12 зазначено, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчий документ №2-4152 від 19.07.2011 року повторно на виконання до [PERSON] відділу Державного виконавчої служби м. Житомир не надходив та на виконанні не перебуває . На підставі договорів купівлі-продажу від 18.05.2017 року [PERSON] набула право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Максютова, 1. Проте, на підставі постанови державного виконавця від 12.03.2012 року, вказане майно знаходиться під арештом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частинами 4, 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки арешт на усе майно позивача та заборону його відчуження накладено в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4152 від 19.07.2011 року, виконавчий лист повернуто стягувачу 09.01.2013 року та у подальшому стягувач не звертався повторно до відділу державної виконавчої служби. Разом з тим, арешт, накладений на майно позивача, перешкоджає їй реалізувати у повному обсязі своє право власності. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про можливість їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved