Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "Гєлліос ЛТД" про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, посилаючись на те, що з 03.10.2011 року по 17.06.2014 року працювала на посаді головного бухгалтера в ТОВ "Гєлліос ЛТД". 17.06.2014 року була звільнена за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені позивачу не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 19565,58 грн. Її середньоденна заробітна плата складає 338,92 грн. Позивач, посилаючись на ст. 116, ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, в розмірі 19996,28 грн.. 25.11.2014 року позивачем до суду надано розрахунок про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені (а.с.24-26). У судове засідання 26.12.2014 року позивач не з'явився та подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 33). Представник відповідача до суду тричі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 19, 32), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 03.10.2011 року по 17.06.2014 року працювала на посаді головного бухгалтера в ТОВ "Гєлліос ЛТД". 17.06.2014 року була звільнена за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3-8, 9). Як вбачається з наказу № 68-к від 17.06.2014 року [PERSON] звільнено з займаної посади за угодою сторін, та зобов'язано бухгалтерію здійснити остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку 59 календарних днів (а.с.9). Як вбачається з довідки про середню заробітну плату (дохід) ( для розрахунку виплат на випадок безробіття ) середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 338,92 грн. (а.с. 12-13). Протилежного суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що на день звільнення позивача є - 17.06.2014 року, і по 11.09.2014 року в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, з позивачем не було проведено кінцевий розрахунок із заробітної плати. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму нарахованої але невиплаченої заробітної плати та суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки на загальну суму 39561,28 грн. Суд погоджується, що вказана сума розрахована позивачем правильно, оскільки суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не спростовано доводів позивача щодо заявленого позову, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позов підлягає задоволенню. Судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України на користь держави. Згідно ст. 367 ЦПК України, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішення не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved