Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності кожного на 1/4 частину житлового будинку, розташованого по вул. Кутузова, 3 в м. Бердичеві, в порядку спадкування за законом після смерті - [PERSON], яка померла 03.03.2014 року. Мотивуючи тим, що 03.03.2014 року померла [PERSON], яка є дочкою [PERSON], та матір"ю [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за вище вказаною адресою. Вони є спадкоємцями після смерті [PERSON]. Діти спадкодавиці фактично вступили в управління спадковим майном, оскільки на момент смерті були прописані та фактично проживали у вказаному будинку. [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, своєчасно подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 18.10.2014 року вони звернули до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з тих підстав, що рішення Бердичівського міськрайонного суду від 08.02.2013 року про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на вказаний будинок за спадкодавицею не зареєстроване належним чином в Державному реєстрі прав. Спірний будинок було побудовано в період з 1968 року по 1989 рік. З довідки Бердичівського МБТІ від 11.11.2014 року вбачається, що правовстановлюючі документи на будинок зареєстровані на [PERSON]. В судове засідання позивачі і їх представники не з"явилась, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача - Бердичівської міської ради [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 03.03.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.35). [PERSON] є дочкою [PERSON], та матір"ю [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження(а.с. 31, 32, 33, 34). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок по вул. Кутузова, 3 в м. Бердичеві, що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 08.02.2013 року про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на вказаний будинок (а.с. 29, 30). Згідно довідки Бердичівського МБТІ правовстановлюючі документи на житловий будинок за вказаною адресою зареєстровані за [PERSON] (а.с.12). Постановами Бердичівської державної нотаріальної контори від 18.10.2014 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.20-23). Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак, враховуючи те, що право власності на житловий будинок не було зареєстровано за померлою особою, а відповідно ч. 2 ст. 1299 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна, у позивачів не має можливості зареєструвати даний житловий будинок на своє ім'я. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, пере-ходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шля-хом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 22.06.2011 року для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. В зв'язку з наведеним у позивачів виникла необхідність визнання за ними в судовому порядку права власності на вказаний житловий будинок, оскільки в інший спосіб вони цього зробити не можуть. Суд вважає, що визнання права власності за позивачами в порядку спадкування на житловий будинок не порушить прав інших осіб і не заборонено законом, а тому позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved