Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. [PERSON], що діє за довіреністю в інтересах [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про порушення прав споживачів. Представник первісного позивача ПАТ КБ «Приват Банк», при подачі до суду позовної заяви, звернувся з заявою, що ПАТ КБ «Приват Банк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Однак, представник ПАТ КБ «Приват Банк», Павлюк І.М. брав участь у судовому засіданні, в якому, зустрічні позови не визнав, а позовні вимоги ПАТ «Приват Банк» зазначені в позовній заяві, підтримав повністю. А саме, зазначив що ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 03.03.2008 року уклали кредитний договір № IFWWGA0000004197, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 37300.00 доларів США на термін до 03.03.2028 pоку, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № IFWWGA0000004197, між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки,згідно до якого поручитель солідарно відповідає перед банком за виконання боржником зобов'язання. Однак відповідачі умов кредитного договору у визначений термін не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 52683,91 доларів США, що складає 1306148,17 грн. В зв'язку із цим, просить відмовити відповідачам в задоволенні їх зустрічних позовів повністю, а позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволити у відповідності до вимог позовної заяви. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи 01.06.2017 року у його відсутності. Однак, представник відповідача [PERSON] по довіреності, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення боргу за договором кредиту визнав частково, позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, свої позовні вимоги подані в інтересах [PERSON] підтримав повністю та в зустрічній позовній заяві зазначив, що права довірителя як споживача фінансових послуг були порушені з боку банку, оскільки з невідомих [PERSON] причин, 16.10.2008 року було підвищено відсоткову ставку по кредиту з 12 до 15.12 відсотків, хоча жодних додаткових угод з ним не підписувалось. А також, у розрахунку заборгованості збільшено тіло кредиту до 36432 долари США, хоча жодних додаткових коштів ним не отримувалось. Просить в позові ПАТ КБ «Приват Банк» відмовити, а його зустрічні вимоги просить задоволити. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи 01.06.2017 року у його відсутності, однак в попередніх судових засіданнях давав суду пояснення, в яких позов ПАТ КБ «Приват Банк» не визнав, свої зустрічні позовні вимоги підтримав повністю та в зустрічній позовній заяві зазначив, що під час дії кредитного договору № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року до нього укладалася додаткова угода № 1 від 14 грудня 2011 року. На підставі даної угоди було збільшено розмір кредиту до 44680,92 доларів США. На його думку, будь-яка зміна до кредитної угоди повинна була узгоджуватись з ним та підписана ним. Проте, жодної додаткової угоди на ознайомлення йому не надавалось та з ним не узгоджувалось. Таким чином, збільшення кредиту призвело до збільшення його зобов'язання, з чим він категорично не згідний, а тому просить в позові ПАТ КБ «Приват Банк» відмовити, а його позов задоволити. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України, так як від сторін поступили відповідні заяви, а представник банку не з"явився в судові засіданні 10.04.2017 року, 04.05.2017 року та 01.06.2017 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» та зустрічний позов [PERSON], який діє в інтересах відповідача [PERSON] слід задоволити частково, а зустрічний позов [PERSON] задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії кредитного договору № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] (Т.1 а.с.15-17), ПАТ КБ «Приват Банк» надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37300.00 доларів США на термін до 03.03.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно Умов Договору. Пунктом 8.1 вищенаведеного кредитного договору передбачено, що Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 03.03.2008 року по 03.03.2028 року включно, у вигляді не поновлювана лінія у розмірі 37300.00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30000.00 доларів США на ремонт житла, а також у розмірі 7300.00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з "10" по "15" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 344.09 доларів США, згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Також, згідно п. 8.3. кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним Договором виступає іпотека будинку загальною площею 67,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га згідно акту на державне земельне володіння [NUMBER] виданого Микитинецькою сільською радою 16 січня 2008 року, кадастровий номер [NUMBER], а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним Договором. Факт видачі відповідачу [PERSON] готівки через касу у розмірі 30000.00 доларів США стверджується видатковим касовим ордером № 1 від 03.03.2008 року (Т.2 а.с.2). Будь-яких доказів щодо видачі інших коштів відповідачу, зокрема, згідно додаткової угоди №1 від 14.12.2011 року, банком суду не надано, що також підтвердив в судовому засіданні [PERSON] У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року (Т.1 а.с.5-9), виданої ПАТ КБ «Приват Банк», загальна сума заборгованості становить 52683,91 доларів США, зокрема: заборгованість за кредитом складає - 34909,01 доларів США; заборгованість за процентами - 9150,99 доларів США; заборгованість з комісії - 280,05 доларів США; нарахована пеня - 5825,50 доларів США; штраф (фіксована частина) - 10,08 доларів США; штраф (відсоток від суми заборгованості) - 2508,28 доларів США. Однак, вищенаведений розрахунок заборгованості спростовується висновком судово-економічної експертизи № 153 від 17.02.2017 року (Т.3 а.с.20-35), в якій зазначено, що при дослідженні поданих документів, експертом встановлено, що розрахунок заборгованості за договором № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], не відповідає умовам кредитного договору та додаткам до нього. А також, при дослідженні поданих документів, експертом встановлено, що сума заборгованості станом на 11.01.2016 рік становить 16 023,93 доларів США з яких: - 15 097,43 доларів США - заборгованість за кредитом; - 249,44 доларів США - заборгованість по відсоткам; - 926,50 доларів США - заборгованість по простроченій заборгованості. За таких обставин, суд вважає, що на користь позивача стягненню підлягає сума в розмірі 16 023,93 доларів США, згідно поданих вище розрахунків. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно пункту 6.1 вищеназваного кредитного договору, даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту згідно п. 8.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року, ПАТ КБ «Приват Банк» уклав договір поруки із [PERSON]. Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з копії договору поруки № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року (Т.1 а.с.22), поручителем [PERSON] являється [PERSON], що передбачає його солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання зобов'язань [PERSON], оскільки відповідно до пункту 4 вищеназваного договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позовній вимозі ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення простроченої заборгованості з [PERSON], як поручителя, солідарно з [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] слід задоволити з наступних підстав. Як вже було наведено вище, ПАТ КБ «Приват Банк» уклав із [PERSON] договір поруки № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року, предметом якого відповідно до п.16 даного договору - є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] (боржник) зобов'язань за кредитним договором № IFWWGA0000004197 року від 03.03.2008 року, згідно якого кредитор надає боржнику кредит в сумі 30000.00 (тридцять тисяч) доларів США, а боржник повинен виконати зобов'язання з: повернення кредиту, наданого у вигляді, в сумі 12,00 у строк з 03.03.2008 р. по 03.03.2028 р. включно та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі дванадцять цілих відсотків за місяць. Період сплати з "10" по "15" число кожного місяця. Тобто, поручитель [PERSON] надав згоду Банку забезпечити виконання [PERSON] зобов'язання по поверненню кредиту в розмірі 30000 доларів США. У відповідності до п.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Як вбачається з п.8.1 Додаткової угоди № 1 від 14.12.2011 року до кредитного договору № IFWWGA0000004197 року від 03.03.2008 року (а.с.18), банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк 03.03.2008 року по 03.03.2028 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 44680,92 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30000.00 доларів США на ремонт житла, а також у розмірі 14680,92 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,26 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Всі інші умови договору лишаються незмінними, що вказано в п.7 вищенаведеної Додаткової угоди № 1 від 14.12.2011 року. Крім того, п.13 договору поруки передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Таким чином, додаткова угода № 1 від 14.12.2011 року була укладена, але тільки між банком і боржником [PERSON], в якій банк збільшив суму зобов'язання [PERSON] без повідомлення його поручителя [PERSON] та без його згоди, що не заперечив в судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приват Банк». А тому, з дати укладення додаткової угоди № 1 між банком і [PERSON], тобто з 14.12.2011 року, порука [PERSON] припинилася. Що ж стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах відповідача [PERSON], то його позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Зокрема, задоволенню підлягає вимога про визнання розрахунку заборгованості по кредиту № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року таким, що не відповідає умовам договору, з приводу вищенаведених мотивів, що також підтверджено висновком судово-економічної експертизи № 153 від 17.02.2017 року. В задоволенні вимоги про зобов'язання банку провести перерахунок заборгованості по кредиту слід відмовити з тих підстав, що в цьому відпала необхідність, так як такий перерахунок було здійснено та підтверджено висновком судово-економічної експертизи № 153 від 17.02.2017 року. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-12, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Статтею 11 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також, п.7 ч.1 ст. 21 вищенаведеного закону передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Якщо вважати, що споживчий кредит є свого роду продукцією (п.19 ст.1 Закону, де продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб), то так звана «ціна» такої продукції, а саме, розрахунок заборгованості проведений банком, визначена неналежним чином, що було доведено висновком судово-економічної експертизи № 153 від 17.02.2017 року. Адже, згідно розрахунку заборгованості представленого банком - сума її становить 52683,91 долари США, що складає 1306148,17 грн., а згідно проведених розрахунків експерта - 16023, 93 доларів США, що складає 396752,51 грн. Тобто, розрахунки кредитної заборгованості, проводились банком неналежним чином та на шкоду інтересам споживача. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] було доведено, що хоча в кредитному договорі прямо не вказано та не прописано, що це саме споживчий кредит, однак даний кредит слід вважати споживчим, оскільки умови його надання відповідають п.23 ст.1 Закону № 1023-12, тобто його було використано саме на ті цілі, на які його було надано, а саме на ремонт житла. Даний факт стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 18.05.2017 року за № 100, відповідно до якого [PERSON] проживає в будинку 1952 року побудови. На протязі останнього часу, у будинку був зроблений ремонт фасаду, та кімнат в середині будинку. Було проведено до будинку водопостачання. Зроблена ванна кімната, та змінені вікна. В силу вимог ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, суд вважає, що дану вимогу слід задоволити, ще і тому, що висновком експерта підтверджено, що розрахунок заборгованості за договором № IFWWGA0000004197 від 03.03.2008 року проводився всупереч умовам кредитного договору та додаткам до нього. Крім того, при дослідженні та огляді розрахунків доданих до висновку експерта, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] погашення боргу здійснювалось шляхом внесення коштів у значно більшому розмірі, ніж це було передбачено графіком погашення. А також, банк бажає достроково повернути всю суму кредиту, хоча термін дії договору встановлений по 03.03.2028 року. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому, по первісному позову ПАТ КБ «Приват Банк», взв'язку із зменшенням загальної суми стягнення, судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] в межах задоволення позову, що становить - 5951,29 грн. Згідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Також, згідно абз.2 п.36 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. А тому, по зустрічному позову [PERSON] неоплачений судовий збір на користь держави (стягувачем є Державна судова адміністрація України), слід стягнути з відповідача, тобто з ПАТ КБ «Приват Банк» в розмірі 320 грн. Відповідно до абзаців 5, 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, по зустрічному позову [PERSON] судовий збір на користь [PERSON] у розмірі 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідачів ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] порівно, а саме, у розмірі по 275,60 грн., з кожного. На підставі наведеного, ст.ст. 553-554, 625, 651, 653, 1046-1054 ЦК України, п.22 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.4,11,21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-12, п.п. 35, 36 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»від 17.10.2014 року № 10,та

Outcome: approved