Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

01.09.2015 р. представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9330,33 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 28.05.2014 р. між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 10.02.2015 р. о 09-00 год. в с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, стався страховий випадок дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів, автомобілів [NUMBER], водій якого відповідач, при повороті праворуч не вибрав безпечну швидкість руху, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Відповідно до довідки ДАІ та постанови суду по адміністративній справі, вказана ДТП сталася з вини відповідача, який не дотримався вимог ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП автомобілю «Opel» завдано механічні пошкодження. Потерпіла від ДТП особа звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом. Позивач виплатив страхове відшкодування. З метою врегулювання даного питання в досудовому порядку, 10.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу сума якої становила 9330,33 грн. Ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. У судове засідання позивач не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання жодного разу не зявився, уся кореспонденція, яка направлялася на його адресу повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи згоду позивача на вирішення справи в порядку заочного розгляду, суд вирішує спір в на підставі ст..ст.224,225 ЦПК України . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7299516 від 27.05.2014 р., ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» застрахувало цивільно-правову відповідальність [PERSON] перед третіми особами при використанні автомобіля «Chevrolet», держ.№ АХ 2058 ВА (а.с.7). Згідно постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 20.02.2015 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у ДТП за участю автомобілів «Chevrolet Aveo», держ.№АХ2058ВА під керуванням [PERSON] та «Opel Astra», держ.№АХ4158АО під керуванням [PERSON] та накладено адміністративне стягнення (а.с.11). Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Розмір завданих збитків за механічні пошкодження транспортного засобу Opel Astra», держ.№АХ4158АО, відповідно до розрахунку страхового відшкодування за страховим актом № ОЦ/046/013/15/0016 року складає 9330,33 грн. (а.с.31). 07.05.2015 року позивачем через ФОП [PERSON] сплачено страхове відшкодування потерпілій в загальному розмірі 9330,33 грн. (а.с.32) Згідно ст. ст. 993, 1191 ЦК України, Закону України " Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яку особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача. Приписами норми ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо ). Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦПК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Відповідно до ст..38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Outcome: approved