Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. за № 1761 від 06.05.2019 року їй належить квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До набуття позивачем права власності [PERSON] , як власник, та його брат [PERSON] були зареєстровані у зазначеному житловому приміщені. Після укладання договору купівлі продажу продавець квартиру звільнив,однак з реєстрації відповідачі не знялись. Посилаючись на те що, на теперішній час відповідачі, які не є членом сім*ї власника, створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Відповідачі утратили право користуватися будинком, не мають законних підстав для продовження реєстрації місця проживання за вказаною адресою, просить суд усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з*явився, її представник подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомлялася про розгляд справи судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позову з додатками за відомою адресою зареєстрованого місця проживання, відзиву на позов не надали. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України, суд за відсутності відзиву відповідача на позов та за відсутності заперечень з боку позивача проти розгляду справи без участі відповідача на підставі наявних доказів,ухвалює заочне рішення,що додатково гарантує відповідачу передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод доступ до правосуддя,в тому числі перегляд заочного рішення судом, що його ухвалив,за заявою відповідача. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. за № 1761 від 06.05.2019 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] . Відповідно до умов вищезазначеного договору продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Проте, відповідач [PERSON] , як колишній власник, його брат [PERSON] , які не є членом сім*ї нового власника залишаються зареєстрованими у вказаному житловому приміщенні, про що свідчить відповідь з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 1761 від 06.05.2019 року. Позивач, як власник квартири правомірно звернувся до суду за захистом свого права. Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12 2003 року припинення реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зважаючи на положення ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини» кожна особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд. Як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо такі перешкоди не пов`язані з позбавленням права володіння власністю. З матеріалів справи суд встановив, що відповідачі в квартирі [ADDRESS] , є приватною власністю позивача, не проживають, але залишаються зареєстрованими, що порушує права позивача як власника. З наведеного вище суд встановив, що реєстрація відповідачів в квартирі [ADDRESS] , що належить позивачеві, є формальною, але чинить перешкоди власнику - позивачу по справі - в здійсненні своїх прав щодо користування та розпорядження належним йому майном, на підставі чого позовні вимоги необхідно задовольнити. На підставі ст.316, 317,391 ЦК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини», ст. 41 Конституції України, ст.4,12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд -

Outcome: approved