Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

10.10.2018 до суду надійшла вищевказана позовна заява. Ухвалою суду від 10.10.2018 відкрито провадження в справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначаючи при цьому, що на задоволенні позовних вимог наполягає. Крім того, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день ухвалення рішення суду. Відповідач, який був належним чином, судовою повісткою, завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог враховуючи таке. Позиція позивача зводиться до того, що він, будучи найманим працівником відповідача припинив з останнім трудові відносини, однак, остаточного розрахунку в день звільнення з ним проведено не було. На день подання позову відповідач також не здійснив з позивачем остаточний розрахунок. Заборгованість перед позивачем із виплати заробітної плати в розмірі 17111 грн. 20 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку (яка станом на 10.10.2018 складала 8677 грн. 44 коп.) становить суму, яку позивач просить стягути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач [PERSON] вказує про те, що дії відповідача, щодо невиплати вчасно йому вказаної вище заробітної плати, не проведення розрахунків при звільненні, неодноразові обіцянки виплатити обіцяні та належні згідно чинного законодавства України кошти, поставили позивача в скрутне матеріальне становище, та завдали моральних страждань, оскільки він дуже сподівався на належне відношення до себе з боку роботодавця, та потребував в той період в указаних коштах, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. У зв'зку з значною затримкою виплати заробітної плати позивач був змушений брати кошти в борг в родичів та знайомих, неможливістю забезпечити свою родину всіма необхідними речами, що призводило до постійних нервових зривів, поганого сну, депресій, відсутністю коштів в сім'ї призводило до лайок в родині. Завдана позивачу [PERSON] моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законних прав, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав та інтересів з боку відповідача. Незаконними діями відповідача позивачу [PERSON] було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у 5 000 грн. Судом на підставі записів в трудовій книжці встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 30.05.2018 та звільнився за власним бажанням ( ст. 38 КЗпП України, наказ № 273-к від 30.05.2018). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно довідки відповідача від 07.08.2018 останній має перед позивачем заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.10.2017 по 30.05.2018 (по день звільнення) в сумі 17111 грн. 20 коп. Відтак, вищевказані норми трудового законодавства щодо строку остаточного розрахунку при звільненні відповідачем було порушено. З пояснень позивача вбачається, що остаточного розрахунку на час розгляду справи з ним не проведено. Доказів протилежного відповідачем не надано, хоча обов'язок доведення таких обставин покладено саме на нього. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням передбачених ст. 73 КЗпП України святкових та неробочих днів в період з 01.06.2018 по 11.12.2018 (по день розгляду справи та ухвалення рішення) включно пройшло 135 робочих днів. Згідно довідки відповідача від 20.11.2018 середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 178 грн. 35 коп. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку визначається шляхом множення суми середньої заробітної плати (178 грн. 35 коп.) на кількість робочих днів у періоді (135) та становить 24077 грн. 25 коп. Також позивачу завдана моральна шкода, що знайшло своє підтвердження при розгляді справи, оскільки затримка у виплаті нарахованої заробітної плати, не проведення повного розрахунку при звільненні, не дає йому змоги протягом тривалого часу забезпечувати себе та свою сім'ю, що є порушенням законних прав позивача. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-ІКЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи вимоги ст. 237-1 КЗпП України, та вимоги ст. 23 ЦК України, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в заявленому розмірі в сумі 5000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Відтак, судовий збір за подання позовної заяви, від сплати якого позивача було звільнено законом, в сумі 1409 грн. 60 коп. ()майнова та немайнова вимоги) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved