Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач Колективне підприємство «Васильківське будівельно-монтажне управління № 40» (далі КП «Васильківське БМУ № 40») звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 листопада 2013 року [ADDRESS], укладеного між КП «Васильківське БМУ № 40» та [PERSON] через приховування останнім наявності у нього, крім спірного житлового приміщення, іншого придатного для проживання житла. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, наполягаючи на тому, що саме відсутність у покупця, крім кімнати в гуртожитку, іншого житла було суттєвою умовою спірного правочину та продажу йому житла за меншою вартістю. Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення. З пояснень відповідача вбачається, що незважаючи на існування рішення комітету кредиторів, згідно якого були внесені зміни до порядку і умов продажу кімнат в гуртожитку, зокрема яким була встановлена вимога щодо відсутності іншого придатного для проживання житла, не було внесено змін відповідно до діючих договорів оренди кімнат у гуртожитку взагалі в т.ч і в договір оренди кімнати [ADDRESS] в гуртожитку укладений 01.12.2003 року між позивачем та відповідачем, що на думку представника суперечить ч.3 ст. 325 ЦК України та Конституції України та не є імперативною умовою. Також зазначено, що позивач сам сприяв виникненню даного конфлікту інтересів оскільки перевірив наявність іншої нерухомості тільки після укладення спірного договору. Вказує також на те, що позивачем не доведено, що інше житло яке наявне у відповідачки є житлом придатним для користування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. З положень ст. ст. 57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину, є не додержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Положення ст.638 ЦК України визначають, що договір є укладеним, якщо сторонни досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до положень ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Згідно з положеннями ч.1 ст.391 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Як вбачається з протоколу засідання комітету кредиторів позивача від 12 липня 2011 року, положеннями п.п.1 і 2 рішення визначено, що реалізаційну вартість кімнат встановити на рівні ринкової за незалежною експертною оцінкою. Встановити для орендарів кімнат, що проживають в них більше 60 місяців в розмірі різниці між їх ринковою та балансовою вартістю станом на 1 липня 2011 року. З метою отримання такої пільги покупець має підтвердити відсутність у нього іншого житла починаючи з 2003 року. Зменшити пільгу на 5% для покупців, які повністю погасять заборгованість за утримання житла на дату розгляду судом відповідного позову КП, в тому числі, до відповідача, така знижка не застосовується, в разі погашення заборгованості до звернення КП з відповідним позовом до суду. У відповідності до договору купівлі-продажу від 18 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2012, відповідач придбав кімнату [ADDRESS]. Положеннями п. п. 4-5 та 10 договору передбачено, що продаж нерухомості, належної КП «Васильківське БМУ № 40», здійснюється за 1624 грн., при ринковій вартості у 47279 грн. за звітом ПП «Актив Інвест», саме, від 31 жовтня 2013 року, а не 1 липня 2011 року; покупець також підтверджує, що не має у власності іншого придатного для проживання житла. При цьому суд зазначає, що порядок визначення ціни продажу спірної кімнати (до протоколу засідання комітету кредиторів коллективного підприємства від 12 липня 2011 року) в договорі не встановлений, а тому в ньому не продажу кімнати та відсутністю у покупця іншого придатного для проживання житла, тобто істотність такої умови спірного правочину. У відповідності до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 грудня 2013 року, наданих саме за запитом КП «Васильківське БМУ № 40», відповідач має у власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] та 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS]. Згідно з договором № 36 та ордером № 36, актом приймання-передачі від 1 грудня 2003 року, відповідач отримала в оренду для мешкання кімнату [ADDRESS]. У відповідності до відмітки в паспорті, відповідач зареєстрована в спірній кімнаті, відповідно, з 12 січня 2005 року та по теперішній час. Таким чином, з огляду зібраних у справі доказів, суд, відмовляючи в задоволені позову, виходить з того, що позивачем не доведена недійсність спірного правочину від 18.11.2013 року, при цьому, звертає увагу, що відповідач здійснив купівлю спірної кімнати за встановленою в договорі ціною та при відсутності в ньому істотних умов щодо здійснення правочину за меншою вартістю лише за умови відсутності у покупця іншого придатного для проживання житла. Визнання недійсним правочину під впливом обману визначений положеннями ст.230 ЦК України. Положення п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", згідно з яким наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, саме на позивача як на сторону, яка діяла під впливом обману, покладається обов'язок довести наявність умислу з боку іншої сторони правочину, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Разом з тим позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу від 18.11.2013 року було укладено під впливом обману, оскільки позивачем не доведено, що об'єкти нерухомого майна що належать [PERSON] на праві власності є придатними для проживання та відповідно до статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що інформація з Державного реєстру прав надається у формі витягу, інформаційної довідки та виписки. Інформаційну довідку з Державного реєстру прав на підстав і письмового запиту мають право отримувати суд, органи місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи державної податкової служби, органи Служби безпеки України та інші органи державної влади (посадові особи), якщо запит зроблено у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, тобто інформація щодо об'єктів нерухомості які належали на праві власності на час укладення спірного договору,була загальнодоступною і відкритою для продавця. У зв'язку з наведеним, підстави для задоволеннявимог позову відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed