Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У липні 2018 року позивач, як правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором б/н від 17.08.2010, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 5200,00 грн на платіжну карту зі сплатою 30 % річних на залишок заборгованості за користування кредитом. Внаслідок чого на 25.06.2018 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком у загальній сумі 28922,42 грн, яка складається із 6870,95 грн заборгованість за тілом кредиту, 8390,13 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 11807,89 грн заборгованість за пенею, 500,00 грн штраф (фіксована частина) та 1353,45 грн штраф (процентна складова) Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 1762,00 грн (т. 1 а.с. 1). 27.07.2018 визначення головуючого судді не відбулося у зв`язку із відсутністю у штаті суду суддів з повноваженнями на розгляд справ. Ухвалою судді С.Ю.Атаманової від 25.06.2019 позовну заяву залишено без руху, вказано на її недоліки. Позивач надіслав до суду витребувані відомості щодо строків дії виданих відповідачеві позивачем карт (т. 1 а.с. 47-49). Ухвалою суду від 07.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено на 17.09.2019. Судові засідання було призначено 17.09.2019, 16.10.2019, 15.11.2019, 26.11.2019, 16.12.2019. Повторний авторозподіл справи здійснено 18.12.2019 у зв`язку із закінченням у грудні 2019 року тимчасового відрядження попереднього головуючого судді С.Ю.Атаманової до Семенівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя. Головуючим суддею визначено В.Ф.Харченка. Справу прийнято до його провадження 20.12.2019 та призначено судовий розгляд на 12.02.2020. 12.02.2020 представник відповідача надав пояснення у справі, у судовому засіданні оголошено перерву до 23.04.2020. Позивач у судові засідання 12.02.20120 і 23.04.2020 представника не направив, у справі є клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, про заочний розгляд справи і задоволення позову. Представник відповідача у відзиві заперечував проти позову повністю, вказав, що умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем. Кредитний договір є нікчемним, в договорі відсутня пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, не повідомлено про тарифи банку, розмір кредиту, строк його повернення, умови і правила надання банківських послуг. Умови кредитування відповідачеві не відомі. Проценти повинні нараховуватися лише на тіло кредиту, проте розрахунок позивача є іншим. В розрахунку заборгованості відображену зміну процентної ставки до 120,324265 % річних. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності за одній й ті самі порушення кредитного договору, тому двічі стягуватися не можуть. Також представник відповідача 29.08.2019 подав заяву про зменшення розміру неустойки. У судовому засіданні 12.02.2020 представник відповідача заперечував проти позову, вказав що відповідач отримувала кредитну карту, але 5200 грн це не сума кредиту, яка отримана відповідачем. Банк додав до неї і кредитні кошти, і суми поповнення, і проценти, і неустойку. Позивач змінював проценти у односторонньому порядку. Реальна ставка за договором 120,32 % річних, а не 43 % як на це вказує розрахунок. Строк дії кредитного договору повинен бути і у заяві і у п`ятці клієнта. Без цих складових неможливо говорити про укладення кредитного договору. Представник банку у судових засіданнях за попереднього головуючого не міг надати чітких і зрозумілих роз`яснень щодо розрахунку заборгованості та розмежування заборгованостей за картами відповідача. Надана позивачем фотокартка не містить дати, назви банківської карти, її емітента, інших реквізитів. Додані до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг містять посилання на обставини, які виникли після анексії Криму, а тому не можуть регулювати відносини сторін за можливим договором 2010 року. Відповіддю на відзив позивач вказав на належне укладення між сторонами кредитного договору щодо отримання кредиту у сумі 5200,00 грн зі сплатою 30,00 % на рік. Відповідач підписав заяву, уклав договір у т.ч. з умовами, що зафіксовані у кількох документах з веб-сайту позивача. Відповідач погодився, що Умови і правила надання послуг у ПриватБанку, Тарифи банку є складовими кредитного договору сторін. Рух коштів по рахунку підтверджує обізнаність про умови кредитування. Позивач додав до позовної заяви ту редакцію Умов і правил, яка діяла на час підписання відповідачем анкети-заяви. Кредитний ліміт не є фінансовою операцією і не вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта настає після отримання ним коштів у банку. Проценту ставку банк може змінювати згідно Умов і правил. Одночасне стягнення і штрафу і пені передбачено умовами кредитування та є наслідком згоди сторін. Сторони та їх представники реалізували свої права на складення позову, відзиву, заперечення на відзив. Представник відповідача надав свої усні заперечення проти позову у судовому засіданні 12.02.2020. Неявка сторін та їх представників у судове засідання 23.04.2020 не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача. Суд встановив, що між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, 17.08.2008 підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", згідно яких відповідач 17.08.2010 отримав у позивача кредитну карту [NUMBER] , "Кредитка Універсальна "55 днів пільгового періоду" . Кредитний ліміт визначено у розмірі 5200,00 грн; пільгова кредитна ставка 0,01 % річних до 55 днів; базова процентна ставка 2,5 % на місяць; щомісячна комісія 1 % від залишку заборгованості не погашеної протягом пільгового періоду; строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії карти; заборгованість повинна погашатися щомісячними платежами у розмірі 7 %, але не менше 50 грн; штраф за порушення платежів за договором більш як на 120 днів 500 грн + 5 % від ціни позову. Строк дії карти 06/14 (т. 1 а.с. 12, 13, 49, 50, 57, 68, 69). Отже між сторонами укладено договір банківського рахунка та кредитний договір. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК ). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК). Термін дії кредитної карти відповідача [NUMBER] складає 06/14, тобто червень 2014 року (т. 1 а.с. 49). Вказаною картою відповідач почала користуватися 17.08.2010, на що вказують виписки банку про рух коштів (т. 1 а.с. 57, 156). За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа № 6-14цс14. Отже 30 червня 2014 року є останнім днем дії кредитного договору від 17.08.2010. Лише у межах строку дії кредитного договору позивач має право нараховувати як заборговане тіло кредиту, так і проценти за кредитним договором. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14. Відтак зарахування та списання коштів з поточного рахунку відповідача після 30 червня 2014 року не змінило строк дії укладеного між сторонами кредитного договору 17.08.2014 щодо якого подано позов. Кінцевий термін повернення заборгованості складає 30 червня 2014 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 8, 9, 181) на 30.06.2014 сальдо поточної заборгованості відповідача за кредитом складає 5197,21 грн, загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком) 256,00 грн, сума комісії та пені накопичувальним підсумком 0,00 грн. Відтак суд стягує вказані суми з відповідача на користь позивача як такі, що обраховані та визначені у межах строку кредитування. СМС-повідомлення позивача від 15.03.2015 про збільшення кредитної ставки до 3,6 % на місяць не має значення для кредитного договору від 17.08.2010, оскільки здійснено поза межами строку його дії (строку кредитування по 30 червня 2014 року) (т. 1 а.с. 178). На цю обставину також вказував представник відповідача з огляду на наявність у відповідача кількох діючих карт ПриватБанку у березні 2015 року і закінчення на той час строку дії карти, яку відповідач отримав у банку 17.08.2010. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 17 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц). Отже позовна вимога про стягнення і 500 грн штрафу (фіксована частина), і 500 грн + 5 % від ціни позову за порушення строків платежів за грошовими зобов`язаннями не ґрунтується на законі. Суд стягує лише 500 грн штрафу (фіксована частина). Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Відтак суд вважає, що "Умови та правил надання банківських послуг", які є в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання відповідачем заяви. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Суд повторює, що додані до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у ПриватБанку містять посилання на обставини, які виникли після анексії Автономної Республіки Крим (п. 1.1.7.58), а тому не можуть регулювати відносини сторін за можливим кредитним договором 2010 року (а.с. 21). Доказів ознайомлення відповідача саме з цими або будь-якими іншими Умовами і правилами позивач не надав. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за Договором, станом на 25.06.2018 відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором (який діє по 30.06.2014) на загальну суму 5953,21 грн: сальдо поточної заборгованості за кредитом 5197,21 грн + загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком) 256,00 грн + штраф (фіксована частина) 500,00 грн і позов підлягає частковому задоволенню у цих межах. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 362,68 грн (1762*5953,21/28922,42). На підставі викладеного,

Outcome: approved