Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Представник позивача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 19.08.2010 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердла свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 11000,00 грн. що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 31 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 15507,38 гривень, яка складається з: 13500,76 грн - заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 20,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 13480,76 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 2006,62 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 15507,38 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді від 14 серпня 2020 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 03 листопада 2020 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Із позовної заяви вбачається, що позивач ставить вимогу про стягнення заборгованості саме за кредитним договором, укладеним між банком і [PERSON] 19.08.2010 року, шляхом підписання відповідачем заяви, якою вона погодилась, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ними кредитний договір. До позовної заяви додано копію анкети - заяви та розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.08.2010 року. Так судом встановлено, що 19 серпня 2010 року [PERSON] підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вищевказаній заяві-анкеті відсутнє посилання на встановлення кредитного ліміту на карту, а також, те що вона може використовуватись як кредитна. З даної заяви вбачається, що відповідач 19.08.2010 року виявив бажання оформити на своє імя не кредитну а дебетову особисту картку (а.с. 27). Також, з розрахунку, наданого банком, вбачається, що розрахунок заборгованості розпочинається з 20.08.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав платіжні карти № [NUMBER] (дата відкриття 20.08.2013 року) та картку № [NUMBER] (дата відкриття 02.06.2017 року) (а.с. 26). В той же час, відомості щодо підписання відповідачем додаткових умов користування картками, або кредитного договору відсутні. При розгляді справи суд виходить з наступного. Дебетова картка - різновид банківської платіжної картки та призначена для отримання готівки та виконання інших операцій, доступних в меню банкомату та касах відділень банків, для купівлі товарів та послуг з оплатою через електронні термінали, для здійснення операцій за допомогою інтернет-банкінгу. Картка дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, до якого вона прив`язана (якщо умовами договору обслуговування картки не зазначено інше). Картка виконує функцію банківського чека, ідентифікація власника відбувається в момент здійснення операції, гроші надходять на банківський рахунок торгового підприємства негайно. Для отримання дебетової картки клієнт вносить на рахунок у банку певну суму. Розміром внеску визначається так званий ліміт картки. Ліміт картки, яка підлягає обов`язковій процедурі авторизації, зменшується у міру здійснення розрахунків. Різновидами платіжних (дебетових) карток є: -зарплатна картка - використовується для нарахування заробітної плати -студентська та учнівська картка - використовується для нарахування стипендії -пенсійна або соціальна картка - використовується для нарахування пенсії або соціальної допомоги. Різновидом дебетових карток є картки з нарахуванням депозитних відсотків на позитивний залишок Суд вважає, що фактично між сторонами виникли правовідносини щодо договору банківського рахунку. Так, згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України ( в редакції чинної на час підписання заяви) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Частиною 1 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Однак з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідач подавав до Банку будь-які заяви, а також документи щодо встановлення кредитного ліміту на отриману картку, що передбачено п. 2.1.1.2.3 „Умов та Правил надання банківських послуг". В зв`язку з чим, фактично встановлення кредитного ліміту банком на картку було безпідставним. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 640 ЦК України встановлено, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Враховуючи той факт, що згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, то зобов`язання за даним договором виникають після його підписання, а не шляхом самовільного встановлення Банком кредитного ліміту на депозитку картку. На підставі викладеного, суд вважає, що неможливо стверджувати, що між сторонами виникли правовідносини щодо кредитного договору, оскільки в первісній заяві-анкеті фактично встановлювались правовідносини щодо договору банківського рахунка, а не кредитного договору. Банк не надав жодного доказу про укладення із відповідачем 19.08.2010 року саме кредитного договору б/н, за яким би існувала будь-яка заборгованість. А у випадку наявності такого кредитного договору банк вправі захистити своє порушене право шляхом звернення із відповідним позовом. Отже, оскільки судом встановлено, що між сторонами не виникли правовідносини з кредитного договору, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд, дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed