Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

13.04.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про зобов'язання вчинити певні дії, в якій просить зобов'язати виконавчий комітет Покровської міської ради повернути їй заробітну плату, а саме: надбавки у сумі 9383,54 грн., премії у сумі 14075,37 грн., відпускні у сумі 867,26 грн., всього в загальній сумі 24 326,17 грн. 21.04.2017 року від позивача надійшли клопотання про заміну первісного відповідача по справі - виконавчого комітету Покровської міської ради на належного відповідача - управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради та про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Покровської міської ради. Ухвалою суду від 15.05.2017 р. вказані клопотання були задоволені. Крім того, позивачем до початку розгляду справи по суті змінено предмет позову, а саме - із зобов'язання вчинити певні дії на стягнення коштів, та уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить стягнути з управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради на користь позивача кошти в сумі 24 326,17 грн. З обставин, викладених у позовній заяві, встановлено, що у період з 07.10.2008 року по 26.02.2015 року [PERSON] працювала на посаді начальника управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради (далі - управління освіти). Протягом всього 2014 року спеціалісти централізованої бухгалтерії управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради нараховували та виплачували їй надбавки та премії, оскільки вважали наявними всі підстави для цього. На початку січня 2015 року централізована бухгалтерія управління освіти змінила свою думку, зазначивши, що нараховані та виплачені їй протягом 2014 року премії та надбавки не повинні були нараховуватись та мають бути повернуті (24 326,17 гривень, у тому числі: надбавки у розмірі 9383,54 грн., премії у розмірі 14075, 37 грн. та відпускні у сумі 867,26 грн.). Зі свого боку, не маючи спеціальних знань, з метою уникнення порушень чинного законодавства щодо виплати заробітної плати, нею було внесено кошти у сумі 24 326,17 гривень на розрахунковий рахунок управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради. Проте, відповідно до ст.1215 ЦК України безпідставно набута заробітна плата поверненню не підлягає. Проведення нарахування та виплати їй надбавок та премій протягом 2014 р. вказує, як вважає позивач, на те, що це не може бути розрахунковою помилкою: штат бухгалтерів не може допускати одну й ту саму помилку в розрахунках протягом цілого року. Разом з цим, вона не мала ніякого наміру набувати надбавки та премії у сумі 24 326,17 гривень недобросовісним шляхом - виключно на законних підставах. Позивач у судове засідання 22.05.2017 р. не з'явилась, проте надала до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, поданий позов підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Покровської міської ради, підтримав позивні вимоги і просив суд їх задовольнити. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач у період з 07.10.2008 року по 26.02.2015 року працювала на посаді начальника управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради (яке відповідно до рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області від 31.05.2016 р №27 перейменовано в управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради), про що свідчать записи №14-19 у трудовій книжці. 03.02.2015 р. до Орджонікідзевського МВ надійшло повідомлення про те, що службові особи Управління освіти виконкому Орджонікдзевської міської ради протягом 2014 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем, умисно, діючи у власних інтересах, привласнили грошові кошти виконкому Орджонікідзевської міської ради у сумі 23458,91 грн. За даним фактом 03.02.2015 року було розпочато кримінальне провадження №12015040360000104 за ознаками ч.2 ст. 191 КК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26.08.2016 р., прийнятої заступником начальника СВ Покровського відділення поліції Нікопольського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції Гуславським О.А., вбачається, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено наступне: в довідці управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради №44 від 02.02.2015 р. зазначено, що [PERSON] надлишково нараховано 9383,54 грн. надбавки за виконання особливо важливої роботи, 14075,37 грн. премії та 867,26 грн. відпускних. Позивачем 02.02.2015 р. було повернуто кошти у сумі 24 326,17 гривень на розрахунковий рахунок управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради, про що свідчить квитанція 0.0.344395425.1, оригінал якої пред'явлено до суду для огляду, а дублікат наявний в матеріалах справи. Під час проведення досудового розслідування було призначено судово-економічну експертизу та згідно висновку експерта №6/11.1/852 від 29.07.2016 року підтверджено висновок акту ревізії фінансово-господарської діяльності Управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради від 03.04.2015 року в частині зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати, зайво нарахованого та перерахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у 2014 році на загальну суму 36270,55 грн. начальнику Управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради [PERSON] внаслідок безпідставного нарахування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та премії за 2014 рік. Однак, як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 26.08.2016 р., дії і свідчення [PERSON] (головного бухгалтера управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради) та [PERSON] вказують на те, що у них не було наміру на незаконне нарахування в 2014 році [PERSON] премії і надбавки, вони не знали про це і не вчиняли навмисних дій, скерованих на незаконну розтрату бюджетних коштів, вони не використовували своє службове становище для привласнення чи розтрати бюджетних коштів. Об'єктивні докази того, що [PERSON] та [PERSON], підписуючи розрахунково-платіжні відомості форми №49, яка не передбачає зазначення окремих складових заробітної плати, достовірно знали, що в суму заробітної плати включається премія і надбавка, відсутні. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 ч.2 Кримінального кодексу України може бути вчинено лише з прямим умислом, спрямованим на незаконне привласнення чи розтрату чужого майна (бюджетних коштів), шляхом зловживання своїм службовим становищем. За таких обставин орган досудового розслідування дійшов до висновку про відсутність в діях [PERSON] суб'єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.2 Кримінального кодексу України. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність рахункової помилки з боку централізованої бухгалтерії управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради, яка нараховувала та виплачувала позивачу надбавки та премії протягом 2014 року та недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається із основної заробітної плати (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової заробітної плати (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, що включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій), інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Згідно п.1 ч.1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, позивач протягом 2014 року безпідставно набула у власність майно (грошові кошти), що, зважаючи на пряму вказівку законодавця, не підлягало поверненню. У межах вироблених Європейського суду з прав людини (далі - ЄСІІЛ) підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany», пункт 21 Рішення ЄСПЛ від 1 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України»). ЄСІІЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, ст. 1 указаного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права. Крім того, практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року в справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109). Відповідно до ч.1 ст. 8 Основного Закону в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Відповідно до ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що набуття відповідачем майна - грошових коштів шляхом добровільного перерахування позивачем коштів, на які остання набула права власності, є безпідставно набутим майном, яке відповідач зобов'язаний повернути позивачу. При прийнятті судового рішення судом враховано, що рішенням Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області №23 від 28.04.2016 р. перейменовано виконавчий комітет Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області у виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області та рішенням Покровської міської ради Дніпропетровської області №27 від 31.05.2016 р. перейменовано управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради в управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради. Крім того, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем та відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог з боку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Покровської міської ради. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved