Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

12 червня 2013 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») звернулося з зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що відповідач є споживачем послуг з електропостачання та на його ім'я відкрито особовий рахунок 431819151. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію, що виникла станом на момент звернення до суду з позовом в сумі 1135 грн. 73 коп. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за правилами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з особового рахунку відповідача [PERSON] та розрахунку його заборгованості, відповідач частково провадив оплату заборгованості за спожиту електричну енергію, тобто фактично визнавав наявну заборгованість за спожиту електричну енергію і здійснював її погашення, а починаючи з 2003 року, [PERSON] вносив платежі за електроенергію більше ніж споживав, що йшли на погашення заборгованості. У зв`язку з тим, що відповідач частково сплачував заборгованість, отже визнавав існування в нього боргу, перебіг позовної давності необхідно обчислювати з дня останньої оплати відповідачем боргу за спожиту електричну енергію, що судом не враховано та призвело до ухвалення незаконного рішення. Представник ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» Чмірьова Л.С. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але надіслав до апеляційного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» слід задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1999 року №1357 та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року №562. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про електроенергетику " від 16 жовтня 1997 року № 575/97 - ВР, споживачі енергії є, зокрема, фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Підключення електроенергії за заявою наймача (власника будинку) і відкриття особистого рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], та є споживачем електроенергії, що надається позивачем. Сторони перебувають у договірних відносинах та на ім'я відповідача відкрито особовий рахунок 431819151. Як вбачається з розрахунку, зробленому за особовим рахунком споживача, у [PERSON] виникла заборгованість за послуги з електропостачання у розмірі 1 135,73 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Вирішуючи справу, суд виходив з того, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» пропустив трирічний строк позовної давності відносно стягнення виниклої заборгованості за спожиту електроенергію на суму 1135,73 грн., застосував наслідки спливу позовної давності та відмовив у задоволенні заявленого позову. Однак, погодитись з такими висновками суду неможна, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та за даними правовідносинами, відповідно до ст. 257 того ж кодексу, цей строк встановлений тривалістю у три роки. Згідно з частиною 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Як вбачається з розрахунку позивача, зробленому за особовим рахунком споживача [PERSON], починаючи з 25 грудня 2002 року йому нараховано до сплати 1697,28 грн., з яких відповідач оплатив 135,55 грн.; 18 травня 2003 року йому нараховано до сплати 104,832 грн. та він оплатив 398,23 грн.; 10 травня 2005 року [PERSON] нараховано 593,58 грн. та він оплатив 603,18 грн.; 01 вересня 2006 за спожиту електричну енергію відповідачу нараховано 104,55 грн. та він оплатив 162,38 грн.; 24 червня 2009 року було нараховано 1095,07 грн., з яких він оплатив 1081, 82 грн.; 04 травня 2010 року нараховано 354 грн. та він оплатив 364,88 грн.; 05 лютого 2011 року нараховано 315,48 грн. та він оплатив 394,67 грн.; 01 квітня 2011 року нараховано 50,97 грн. та він оплатив 77,38 грн.; 01 травня 2012 року нараховано 351,42 грн., з яких відповідач оплатив 291,55 грн.; 28 січня 2013 року нараховано 169,48 грн., з яких оплатив 139,85 грн., а загальний борг складає 1135,73 грн. Зазначене свідчить про те, що відповідач фактично визнавав, що у нього наявна заборгованість за спожиту електричну енергію та він вчиняв дії щодо її погашення. А саме, починаючи з 2003 року, [PERSON] вносив платежі за електроенергію з переплатою, маючи намір погасити наявну заборгованість. У зв`язку з тим, що відповідач сплачував заборгованість, тобто визнавав існування в нього боргу, перебіг позовної давності було перервано його діями, та перебіг позовної давності необхідно обчислювати з дня останньої оплати відповідачем боргу за спожиту електричну енергію. Виходячи з наведеного, перебіг позовної давності у позивача не сплинув, та застосування судом наслідків спливу позовної давності ст. 257 ЦК України є помилковим, а тому рішення суду не може залишатися без змін. Оскільки розмір заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 25 грудня 2002 року по 28 січня 2013 року складає 1135грн. 73 коп., що підтверджується розрахунками позивача за особовим рахунком відповідача [PERSON], актом звірки розрахунків за спожиту електроенергію, то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 5, 26, 31, 32). Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1135 грн. 73 коп., задовольнивши апеляційну скаргу позивача. Одночасно на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., сплачений ним при подачі позову, а на користь держави з відповідача слід стягнути судовий збір 14 грн. 20 коп., що складає різницю недоплаченого судового збору, який встановлений з 1 січня 2014 року (243 грн.60 коп. - 229 грн. 40 коп.).

Outcome: approved