Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" (далі - відповідач) " про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір про надання кредиту в розмірі 134000,00 доларів США строком до 23.07.2022 р. У зв'язку із фінансовою кризою, у позивача перед відповідачем виникла заборгованість за кредитним в розмірі, через що відповідачем було подано позовну заяву до суду, яка 13.04.2011 р. була залишена без розгляду, оскільки 30.03.2011 р. позивач погасила заборгованість. Однак, відповідач необґрунтовано стягнув з позивача суму за погашення судових витрат - 1820,00 грн. та пеню в розмірі 43732,33 грн. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням роз'яснити розмір вказаної суми пені, оскільки, при подачі позову відповідач зазначив пеню в розмірі 11689,39 грн., проте відповіді не отримала. Позивач вважає, що їй відповідачем було завдано збитків на суму 45552,33 грн., а тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь 45552,33 грн., проценти за користування грошовими коштами - 5466,28 грн. та судові витрати. Крім того, у ході розгляду справи позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, у зв'язку із тим, що відповідачем при нарахуванні заборгованості не було враховано різке підвищення курсу долара, через що позивачем було переплачено 62637,77 доларів США (798588,13 грн.), а тому вона просила суд посприяти поверненню переплачених коштів, оскільки сума даної переплати є набагато вищою доцільної та тієї, що передбачалася підписаним договором. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснила, що сума пені збільшилась, оскільки подання позову до суду про стягнення заборгованості не є підставою для припинення нарахувань за кредитним договором. Крім того, на підставі добровільної заяви представника позивача від 30.03.2011 р., було встановлено зобов'язання останньої відшкодувати понесені судові витрати, пов'язані із пред'явленням до суду позову про стягнення заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що в задоволенні позовних необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 23.07.2007 р. між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кошти в сумі 134000,00 доларів США строком до 23.07.2022 р., зі сплатою відсотків у розмірі 12,2 % річних. Із копії позовної заяви вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» було подано позов про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 23.07.2007 р. в розмірі 133522,23 доларів США, що станом на 11.02.2010 р. становить 1069513,01 грн., з яких пеня - 11689,39 грн. 30.03.2011 р. позивачем було погашено кредиторську заборгованість перед відповідачем, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.14-15). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2011 р., позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 23.07.2007 р. було залишено без розгляду. Позивач зазначила, що відповідачем необґрунтовано було нараховану пеню в розмірі 43732,33 грн., оскільки в зазначеній позовній заяві, що була подана до Печерського районного суду м. Києва, відповідач зазначив суму пені 11689,39 грн. Згідно п. 7.2. кредитного договору, банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. У разі наявності спору між сторонами, в якості письмових доказів невиконання зобов'язань позивальником , що мають пріоритетне значення, приймаються виписки про стан рахунків, первинні документи (платіжні доручення позивальника), дані балансу, надані банком тощо, якщо позичальник не доведе недійсність наданих банком документів або не надасть інших доказів виконання своїх зобов'язань за договором. Зважаючи на те, що пеня в сумі 11689,39 грн. була зазначена відповідачем станом на 11.02.2010 р., те що умовами договору не передбачено припинення нарахувань за кредитним договором у зв'язку із поданням позову до суду про стягнення заборгованості, а позивач сплатила заборгованість за кредитним договором лише 30.03.2011 р., суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача коштів в розмірі 43732,33 грн. та відсотків за користування ними задоволенню не підлягає. 30.03.2011 р. позивачем було відшкодовано відповідачу судові витрати в сумі 1820,00 грн., що підтверджується копією квитанції Відповідно до копії заяви представника позивача від 30.03.2011 р., остання зобов'язалася добровільно відшкодувати відповідачу понесені судові витрати, пов'язані із пред'явленням до суду позову про стягнення боргу у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору від 23.07.2007 р. щодо несвоєчасного погашення заборгованості, а тому в задоволенні вимоги про з відповідача коштів в розмірі 1820,00 грн. та відсотків за користування ними задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та поясненням представників сторін, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed