Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

23 червня 2021 року представник позивачки Манова І.М. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області, розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] 17 травня 1993 року був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча", 11 лютого 1997 року був виключений з членів КСП "Путь Ілліча". 24 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт на право колективної власності на землю. На момент видачі державного акту, чоловік позивачки був членом КСП. Відповідно до Викопіювання зі схеми поділу колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області, частка (пай) в масиві № [NUMBER] громадянина [PERSON] зазначена як невитребувана. Про наявність у її чоловіка права на земельну частку (пай) позивачці стало відомо з інформації, яка була оприлюднена в адміністративній будівлі с. Фараонівка, у січні 2021 року, а тому саме з цієї дати належить вести відлік строку позовної давності. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), у зв`язку із тим, що не було надано правовстановлюючих документів. Представник позивачки адвокат Манова І.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підставю викладених у позовній заяві. Представник Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 53). Вислухавши представника позивача адвоката Манову І.М., дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частинами 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За полженнями пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства,кооперативу, товариства є рівними. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Відповідний правовий висновок міститься у постанові КЦС Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 274/3394/20. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Суд вважає, що початок перебігу позовної давності, починається з дня, коли позивачка дізналася про порушення свого права, а саме з січня 2021 року, коли була оприлюднена інформація про те, що її чоловік [PERSON] мав право на земельну частку (пай), яка рахується як невитребувана. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 1991 року Фараонівською сільською радою Сараського райвиконкому, було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.11). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції м.Одеса 01 квітня 2021 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Фараонівка Саратського району Одеської області (а.с. 12). Згідно копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області 17 травня 1993 року на підставі протоколу № 4 від 17 травня 1993 року. 11 лютого 1997 року був виключений з членів КСП "Путь Ілліча" на підставі наказу № 1 від 11.02.1997 року (а.с. 13-14). Відповідно до рішення 4 сесії ХХІІ скликання Фараонівської сільської ради від 19 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Путь Ілліча" передано у колективну власність 4409,0 гектарів землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 26 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт серії ОД-22-016 на право колективної власності на землю. В державному акті зазначено, що Додатком № 1 є список громадян- членів КСП "Путь Ілліча" (а.с. 19-20). [PERSON] включений до списку громадян- членів КСП "Путь Ілліча" під номером 392 (а.с. 54-55). Як вбачається зі списку невитребуваних паїв на 01.01.2021 року по с. Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради, в ньому під номером 1 зазначений [PERSON] , масив № [NUMBER] , невитребувана земельна частка (пай) якого перебуває в оренді [PERSON] (а.с. 17). Листом від 12 квітня 2021 року за № 252 Петропавлівського сільського голови представнику позивача надано список невитребуваних паїв та викопіювання зі схеми поділу колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Путь Ілліча" з зазначенням невитребуваної земельної частки (паю) [PERSON] , та повідомлено, що на даний час земельна частка (пай) знаходиться в тимчасовому користування (оренді) у [PERSON] до витребування спадкоємцями [PERSON] . Середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах земель колективної власності КСП "Путь Ілліча" Саратського району становить 4,9 га. (а.с.18). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 34). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай). 07 квітня 2021 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. за заявою [PERSON] було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 06.04.2021 року за № 308 (а.с.37) , та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї. Отже відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України позивачка вважається такою, що прийняла спадщину. Свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 32-43). Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 07 квітня 2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що належала спадкодавцеві [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 21). Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню та за позивачкою належить визнати в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Путь Ілліча» Саратського району Одеської області, що належало її чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved