Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

07 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. 05 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій просила питання щодо визначення місця проживання дитини не вирішувати. 17 жовтня 2016 року позивач звернулася з заявою про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів, в якій просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 листопада 2011 року вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів. Відповідач зловживає спиртними напоями, не працює, в утриманні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги не надає. На теперішній час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення не можливе. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Спору про поділ майна не мають. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до положення ч.5 ст. 74 ЦПК України. Згідно даних адресно - довідкового бюро, [PERSON][INFO], значиться зареєстрованим за адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: [ADDRESS]. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року, який зареєстровано у Лиманській сільській раді Зміївського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 10. (а.с. 4) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстрованого Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 5) З довідки № 691 від 28 липня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з сином [PERSON], [INFO]. (а.с. 16) Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про місце проживання дитини та поділ спільного майна подружжя між сторонами на даний час не існує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з того, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved