Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з подачі теплової енергії у сумі 15448,88 грн. за період з 01.01.1998 року по 01.07.2013 року. Вимоги мотивовані тим, що Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії є виробником і централізованим постачальником теплової енергії на потреби населення м. Феодосії, у тому числі здійснює постачання теплової енергії на адресу відповідачів, яки користуються послугами теплопостачання для обігріву житлового приміщення, з 01.01.1998 року по 01.07.2013 року вони не оплачують надані послуги. Позивач поставляв відповідачам теплову енергію, однак, відповідачі оплату не проводили, в результаті чого станом на 01.07.2013 року утворилася заборгованість у сумі 15448,88 грн., яку відповідачі добровільно не оплачують. Представник позивача, що діє на підставі належним чином оформленої довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, та пояснив, що послуга з подачі теплової енергії відповідачам надається, вони не відмовлялися від цієї послуги, не зверталися до позивача з вимогою про відключення квартири від мережі централізованого опалення. Від відповідачів не надходили скарги щодо наданої послуги, вони не викликали представника позивача для складання акту-претензії з приводу неякісного надання послуг або не надання послуги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що він разом із дружиною 20.07.2011 року придбав [ADDRESS] у своїх родичів, яки на теперішній час проживають у РФ, точна адреса йому не відома. Йому відомо, що зазначену квартиру було відключено від мережі центрального опалення ще у 1998 році. Хто саме та з яких підстав здійснював це відключення йому не відомо. З цього часу теплопостачання у вказану квартиру не здійснюється тобто послуга не надається, у зв'язку з чим, відсутні підстави для стягнення оплати. З приводу не надання послуги з теплопостачання вони ніколи не зверталися до позивача з відповідними заявами, не викликали його представника для складання акту-претензії тощо. 11 жовтня 2007 року міжвідомчої комісією з питань відключення окремих приміщень жилих будинків від мереж центрального опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання надано їм було надано дозвіл на збір документів і розробку проектно - кошторисної документації для облаштування індивідуального опалення у [ADDRESS] та зобов'язано надати на розгляд комісії узгоджену проектно - кошторисну документацію з влаштування індивідуального опалення. Протягом деякого часу вони не могли виконати проектно кошторисну документацію у зв'язку зі складним матеріальним становищем. В 2011 році зазначену документацію було виконано, але вони вже не надавали її на розгляд міжвідомчої комісії. Вважає, що рішення міжвідомчої комісії від 11.10.2007 року є достатнім для відключення їх квартири від мереж централізованого опалення й гарячого водопостачання. Вони усно запрошували представника позивача для підписання акту про відключення їх квартири від мереж централізованого опалення й гарячого водопостачання, який було складено 16.09.2011 року, але він відмовився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала пояснення аналогічні поясненням [PERSON]. Згідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами, які беруть участь у справі і інших осіб, доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] про що свідчить договір купівлі продажу квартири від 20 липня 2011 року, реєстр № 1569 (а.с. 39, 40). Відповідно до особового рахунку [NUMBER], у зазначеній квартирі відповідачів зареєстровано з 03.09.2012 року (а.с. 53). З 11.09.2013 року у [ADDRESS] зареєстровано [PERSON]. Відповідачі є споживачами теплової енергії для обігріву зазначеного жилого приміщення. З довідки про розрахунок за послуги з теплопостачання слідує, що послуга не оплачується протягом періоду з 01.01.1998 року по 01.07.2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 15448,88 грн. (а.с. 4-5). Ухвалою Феодосійського міського суду від 09.08.2013 року позивачу відмовлено у видачі судового наказу про стягнення суми заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 15448,88 грн. (а.с. 7). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-1У «Про житлово-комунальні послуги» (далі - закон № 1875-1У). Стаття 1 указаного Закону визначає, що виробник - це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги, а виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживачем стаття 1 Закону визначає фізичну чи юридичну особу, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, централізованим опаленням визначена послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Як зазначено у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору теплопостачання є обов'язком споживача. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Позивач є виробником комунальних послуг, відповідач - споживачем цих послуг. Фактично між сторонами існували і існують правовідносини по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які витікають із нормативно-правових актів, зокрема ст. ст. 67, 68 ЖК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №1320/14587, були затверджені зміни до цього Порядку, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення й гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Згідно з п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної т гарячої води і водовідведення, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно з п.26 Правил надання послуг з централізованого опалення, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України „Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається к на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вникає спір. З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2007 року міжвідомчої комісією з питань відключення окремих приміщень жилих будинків від мереж центрального опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання надано дозвіл на збір документів і розробку проектно - кошторисної документації для облаштування індивідуального опалення у [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON], [PERSON] надати на розгляд комісії узгоджену проектно - кошторисну документацію з влаштування індивідуального опалення (а.с. 36). Відомості про надання на розгляд міжвідомчої комісії узгодженої проектно - кошторисної документації, її рішення з цього приводу до суду не надано. Акт про відключення [ADDRESS] від 16.09.2011 року не підписано представником позивача та складено на момент, коли у законодавство України були внесені зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення й гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому (а.с. 37). У зазначеному акті є посилання на протокол міжвідомчої комісії від 27.12.2011 року, але у відповіді виконавчого комітету Феодосійської міської ради від 27.12.2013 року, який надано на запит суду, вказано, що підставою для виключення [ADDRESS] від мереж централізованого опалення й гарячого водопостачання є рішення міжвідомчої комісії, яке викладено у протоколі № 25 від 11.10.2007 року (а.с. 51). Враховуюче наведене, суд вважає, що відповідачі не належним чином здійснили відключення [ADDRESS] від мереж централізованого опалення. Статтею 18 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживача. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника. Відповідачами не надано доказів щодо дотримання ним порядку фіксування порушення виконавцем надання послуг з теплопостачання, як передбачено статтею 18 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", в частині складення акту-претензії, підписаного не менш як двома споживачами. Відповідно до вимог частини 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, передбачено, що споживач у випадку відсутності в квартирі і на вході в будинок приборів обліку теплової енергії, зобов'язаний сплачувати за споживану теплову енергію з розрахунку за 1 кв.м. площі, що опалюється. Згідно п. 18 зазначених Правил розрахунковим періодом для сплати послуг є календарний місяць. Сплата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місця, який наступив після розрахункового. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. ст. 71, 75, 80 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), загальна позовна давність для захисту права особи, права якої порушено встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Сплив строку позовної давності до подання позову є підставою для відмови у задоволені позову. Відповідно до вимог статей 257, 276 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За положенням ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові і застосовується при встановлені факту порушення прав позивача. З вищенаведених норм закону впливає, що пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові і застосовується при встановленні факту порушення прав позивача. З урахуванням викладеного, того, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] з липня 2011 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 5746,60 грн. за період з липня 2011 року по 01.07.2013 року. З зазначених підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з 01.01.1998 року по червень 2011 року. Також, згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 114,70 грн. з кожного відповідно. У судовому засіданні 23.01.2014 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний текст рішення виконано 28.01.2014 року.

Outcome: partial