Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~ У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ "СКАТ - ЦЕНТР" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона 10.06.2017 року була звільнена за згодою сторін з ТОВ «Скат-Центр», на момент звільнення відповідач мав заборгованість по заробітній платі перед нею у сумі 23\~489 грн. 88 коп. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 01.06.2018 року з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у зазначеній сумі, яка була виплачена їй 04.09.2018 року. Вважає, що оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати їй заборгованість по заробітній платі в день звільнення 10.06.2017 року, за період з 10.06.2017 року по 04.09.2018 року на 24.07.2018 р. з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 74 055 грн. 06 коп. згідно наданого розрахунку. У звязку з чим просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2018 року по 04.09.2018 року в сумі 74\~055 грн. 06 коп. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] надала до суду заяву від 12.10.2018 року про уточнення позовних вимог, а саме в частині суми середнього заробітку, яку вона просить стягнути з відповідача та просить суд вважати правильною суму у розмірі 97\~506 грн. 90 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, яку вона просить стягнути (а.с.32). У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, справу просила розглянути у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.33). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України. Представник відповідача\~ТОВ "СКАТ\~-\~ЦЕНТР" до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.51), надав відзив від 07.12.2018 року (а.с.52-54), відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову [PERSON], у звязку з безпідставністю. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22.10.2018 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду, витребувано з [PERSON] з обмеженою відповідальністю "СКАТ - ЦЕНТР" (03039,м. Київ, пров. Лужевського Руслана, 14) довідку про середній заробіток, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", при звільненні [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER]. (а.с.37). \~ \~ \~ \~ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, а саме, з копії трудової книжки, вбачається, що позивач [PERSON] дійсно працює у відповідача ТОВ "СКАТ - ЦЕНТР" та була звільнення 10.06.2017 року за згодою сторін (а.с.6). \~ \~ \~ \~Рішенням Словянського міськрайонного суду від 01.06.2018 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 23\~489 грн. 88 коп. (а.с.10). Відповідно до листа Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 06 червня 2018 року, в ТОВ «Скат-Центр» виявлено порушення вимог трудового законодавства, про що складено акт, внесено припис про усунення порушень та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 41 КУпАП. Внаслідок чого на ТОВ «Скат-Центр» був накладений штраф, який було сплачено (а.с.14). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 37716181 (ТОВ «Скат-Центр») місцезнаходженням юридичної особи є: м. Київ, пров. Червоноармійський, 14 (а.с.20-21). V. Оцінка суду. \~ \~ \~ \~Статтею 43\~Конституції України, передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Частиною першої\~ст.\~47\~КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~ \~ \~ \~Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. При звільненні з підприємства 10 червня 2017 року остаточний розрахунок по заробітній платі з [PERSON] проведений не був. Відповідно до позову [PERSON] вказує на те, що вона не отримувала заробітну плату при звільненні, а отримала її лише 04 вересні 2018 року. В той же час, як вбачається з платіжного доручення №17220 від 30.08.2018 року, вбачається що остаточне перерахування заборгованості по заробітній платі позивачу було нараховане 30.08.2018 року (а.с.18). На підставі п.4 ч.5\~ст.12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом У відповідність до ч. 1ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. На відміну від кримінально-правової доктрини, цивільні правовідносини побудовані на принципу презумпції вини особи, яка завдала шкоди, тобто вона звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 1ст. 614 ЦК України). Обов'язок доказування відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобов'язання. Визначальним для встановлення наявності чи відсутності вини є не тільки ставлення роботодавця до своєї протиправної поведінки, скільки упущення (свідоме чи несвідоме, умисне чи необережне) контролю за своєю поведінкою. Для визначення цивільно-правової відповідальності роботодавця при відшкодуванні шкоди працівнику форма вини юридичного значення не має. Шкода, заподіяна роботодавцем своєму працівнику, умисними чи необережними діями підлягає відшкодуванню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року(з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року по справі № 6-195цс134. Суд, погоджується з наданою представником відповідача довідкою про доходи (а.с.61), з якої вбачається, що середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 29 грн. 42 коп., оскільки він проведений відповідно до вищезазначеного Порядку. Тому при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні суд братиме за основу середньогодиннну заробітну плату у розмірі 29 грн. 42 коп., а не середньоденний заробіток у розмірі 318 грн. 65 коп. грн., як зазначає позивач. За період з 10 червня 2017 року по 30 серпня 2018 року кількість відпрацьованих годин [PERSON] становить: за 2017 рік ( червень 106 годин + липень 168 годин + серпень 175 годин + вересень 168 годин, + жовтень 167 годин + листопада 176 годин + грудень 168 годин) =1128 годин; за 2018 рік ( січень 168 годин + лютий 160 годин + березень - 167 годин, + квітень 159 годин, + травень 151 годин + червень 159 годин + липень 176 годин + серпень 175 годин) =1315 годин. Кількість робочих годин розраховано на підставі листів Міністерства соціальної політики від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 та від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214, якими затверджені норми тривалості робочого часу на 2017, 2018 роки відповідно, час затримки розрахунку складе 2443 години. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 71\~873 грн. 06 коп. (29,42х2443 годин). У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13"Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до підпункту14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. При цьому, відповідно до підпункту168.1.1пункту168.1статті168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню у розмірі 71 873 грн. 06 коп., за період з 10.06.2017 року, дня звільнення, відповідно до трудової книги по 30.08.2018 року, дня фактичного розрахунку з якої підлягають утриманню податки і обов'язкові платежі, а тому повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 519 грн. 51 коп., що пропорційна сумі задоволених позовних вимог, а іншу частину віднести на рахунок держави. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial