Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом [PERSON] про повернення автомобіля , отриманого інвалідом, як гуманітарна допомога. В позові вказує, що Департамент соціального захисту населення облдержадміністрації відповідно до ч. 3 Розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації від 31.05.2012 №353-р є правонаступником Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації. Видача автомобілів з числа гуманітарної допомоги здійснювалася відповідно до Закону України „Про гуманітарну допомогу" від 22 жовтня 1999 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999 „Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" . Головне управління праці та соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації у відповідності до частини 5 ст. 1 Закону України „ Про гуманітарну допомогу" від 22 жовтня 1999 року є юридичною особою отримувачем гуманітарної допомоги, яке зареєстровано в установленому Кабінетом Міністрів України порядку в Єдиному реєстрі отримувач гуманітарної допомоги. Набувачами гуманітарної допомоги є фізичні та юридичні особи, які потребують і яким вона безпосередньо надається. У даному випадку набувачем був [PERSON]. [PERSON] відповідно до довідки від 10.11.2006 № 4617 з 14.12.2005 перебував на обліку в Головному управлінні праці соціального захисту населення для забезпечення автомобілем прав порядковим номером 339. Комісія з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України протоколом № 26/ГД-2770/К від 01 лютого 2007 р. визначила автомобіль „АУДІ А6", 1999 р.в., кузов № [NUMBER], гуманітарною допомогою для передачі інваліду І групи загального захворювання [PERSON]. Наказом Головного управління праці та соціального захисту населення від 05 березня 2007 року № 25 [PERSON], інваліду І гр.. загального захворювання видано автомобіль як гуманітарна допомога з керуванням дві руки за участю однієї ноги. [PERSON] 06.03.2007 року дав зобов'язання та був попереджений про те, що автомобіль „АУДІ А6", 1999 р.в., кузов № [NUMBER], отримав як гуманітарну допомогу: без права продажу, дарування або передачі іншій особі. 20.03.2007 [PERSON], звернувся із заявою про передачу права керування сину [PERSON], оскільки за станом здоров'я він не міг самостійно керувати транспортним засобом, рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 26.04.2007 № 15 право керуванням автомобілем було передано [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Вказували на те, що [PERSON] - син померлого інваліда, повертати автомобіль відмовився, що підтверджується актом про відмову у поверненні автомобіля Передача або продаж гуманітарної допомоги іншій особі тягне за собою втрачання умови благодійності, тобто це означає використання гуманітарної допомоги здійснюється не за цільовим призначенням, а тому автомобіль не може бути переданий у володіння іншій особі чи проданий. [PERSON] є володільцем чужого майна, володіє ним без відповідної правової підстави, а тому вбачаються підстави для звернення до суду із даною заявою. Просили зобов»язати [PERSON] повернути Департаменту соціального захисту населеня Чернівецької обласної державної адміністрації автомобіль „Ауді А6", 1999 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на користь Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 324, 05 грн. на відшкодування витрат для оплати судового збору за реквізитами: ЄДРПОУ 21415797, р/р 35223023000036, ГУДКСУ у Чернівецькій обл., МФО 856135, призначення платежу , погашенню боргу згідно рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити в повному обсязі . Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважала його безпідставним, просила в задоволенні відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 ст. 1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Судом встановлено, що рішенням комісія з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України та протоколом № 26/ГД-2770/К від 01 лютого 2007 р. визначила автомобіль „АУДІ А6", 1999 р.в., кузов № [NUMBER], гуманітарною допомогою для передачі інваліду І групи загального захворювання [PERSON]. Наказом Головного управління праці та соціального захисту населення від 05 березня 2007 року № 25 [PERSON], інваліду І гр.. загального захворювання видано автомобіль як гуманітарна допомога з керуванням дві руки за участю однієї ноги. [PERSON] 06.03.2007 року дав зобов'язання та був попереджений про те, що автомобіль „АУДІ А6", 1999 р.в., кузов № [NUMBER], отримав як гуманітарну допомогу без права продажу, дарування або передачі іншій особі. 20.03.2007 [PERSON], звернувся із заявою про передачу права керування сину [PERSON], оскільки за станом здоров'я він не міг самостійно керувати транспортним засобом, рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 26.04.2007 № 15 право керуванням автомобілем було передано [PERSON]. Відповідно до п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), згідно з якими дію нормативно-правового акту в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони стали або мали місце. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України Про гуманітарну допомогу та бухгалтерський облік гуманітарної допомоги та відповідна звітність здійснюються отримувачами гуманітарної допомоги та набувачами гуманітарної допомоги (юридичними особами) у порядку, встановленому Міністерством фінансів України. У разі відсутності обліку щодо отримання та цільового використання гуманітарної допомоги вона вважається використаною не за цільовим призначенням. Тобто, передача або продаж гуманітарної допомоги іншій особі тягне за собою втручання в умови благодійності, використання гуманітарної допомоги здійснюється не за цільовим призначенням, а тому автомобіль не може бути переданий у володіння іншій особі чи проданий (в тому числі в успадкування іншій особі). Транспортний засіб, раніше визнаний гуманітарною допомогою, може бути відчужений або переданий у володіння, користування, розпорядження зі сплатою передбачених законодавством податків та зборів, за умови прийняття Комісією з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України відповідного рішення. Департамент соціального захисту населення Чернівецької ОДА відповідно до ч.3 розпорядження Чернівецької ОДА від 31.05.2012 року №353-р є правонаступником Головного управлення праці та соціального захисту населення Чернівецької ОДА та є отримувачем гуманітарної допомоги. Спірний автомобіль перебуває на його бухгалтерському обліку і щоквартально подається звітність про використання та розподіл гуманітарної допомоги, смерті інвалідів, які отримали автомобілі як гуманітарну допомогу та відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України Про гуманітарну допомогу має ті самі права на її використання, що і набувач гуманітарної допомоги. Як вбачається з матеріалів справи на час смерті [PERSON], якому автомобіль був наданий, як гуманітарна допомога, тобто на момент виникнення спірних правовідносин і заявлених вимог про повернення спірного автомобіля діяв Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, що набув чинності 09 серпня 2006 року. Пунктом 41 вказаного Порядку автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, після смерті інваліда повертається (вилучається) Головному управлінню праці та соціального захисту населення і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. Відповідач [PERSON] на сьогоднішній день, користується згаданим автомобілем і відмовляється в добровільному порядку повернути його позивачу, про що свідчить акт про відмову у поверненні автомобіля складеного Управлянням соціального захисту населення Вижницької РДА. Статтею 11-1 Закону України Про гуманітарну допомогу передбачено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи праці та соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) органам праці та соціального захисту населення у порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно довідки-розрахунку залишкова вартість спірного автомобіля складає 32405,76 грн.. Відповідачем [PERSON] податки та збори (обов'язкові платежі) за спірний автомобіль не сплачені, рішення Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України про передачу спірного автомобіля відповідачу відсутнє, а отже спірний автомобіль підлягає поверненню позивачу, як отримувачу гуманітарної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його діями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв позивачем та її представником до суду не надано. Враховуючи дослідженні докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача належить стягнути також судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору . Керуючичь ЗУ Про гуманітарну допомогу, рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved