Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

03 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на дітей доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що спільні діти сторін проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає фінансову допомогу на утримання дітей, тому позивач змушена звернутись до суду. 15 червня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 28 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач згоден з розміром аліментів, але зазначає, що не згоден з обставинами та відносинами, які склалися між ними. Зазначає, що 18.10.2020 вони переїхали в м. Ханти-Мансійськ Російської Федерації на постійне проживання. У зв`язку із подружньою зрадою [PERSON] подружні стосунки між ними припинені, ведення спільного господарства теж. 09.04.2021 позивач разом із дітьми переїхала в орендовану квартиру. З 17.04.2021 позивач почала вчиняти перешкоди у його зустрічам з дітьми та встановлювати незрозумілі на свій розсуд графіки зустрічей з дітьми. Неодноразово в дитячому садочку влаштовувала істерики та скандали у присутності дітей та вихователів, коли відповідач приїжджав забирати дітей. На питання щодо дітей не відповідає, щодо побачень з дітьми відповідає, що коли відповідач буде сплачувати на утримання дітей 11000 рублів на кожного, тоді і буде бачити дітей. Документи на дітей також не дає, тому він не може подати документи дітей на громадянство Російської Федерації. Відповідач не відмовляється утримувати дітей, а навпаки весь час утримує [PERSON] та [PERSON] , купуючи їм одяг, їжу, іграшки та все необхідне для гуртків, спортивних секцій дошкільного закладу, сплачує перебування у дитячому садочку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 30.08.2014 року. У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти сторін проживають з позивачкою, що не заперечується відповідачем та підтверджується поясненням свідка [PERSON] , яка пояснила в судовому засіданні, що діти постійно проживають з позивачкою, а в понеділок і вівторок бачаться з відповідачем. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Таким чином, оскільки діти сторін проживають разом з позивачем, а відповідач є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. В ході судового розгляду даного позову не встановлено обставин, що перешкоджають стягненню з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилання позивача на те, що мати створює перешкоди у спілкуванні з дітьми, не звільняє відповідача від його обов`язку, як батька дітей, утримувати їх. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного: У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 182 СК України: При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не заперечує сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця. Підсумовуючи викладене, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти слід стягувати починаючи від дня подання позову 13 квітня 2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Розподіляючи судові витрати, суд доходить такого: Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, до початку судового розгляду відповідач визнав позов, з відповідача слід стягнути 50% судового збору, який підлягає сплаті при подачі позову, а саме 454,00 грн.

Outcome: approved