Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

у серпні 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з жовтня 2010 року по червень 2012 року вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах (без реєстрації шлюбу) з відповідасем. [INFO] у них народився син - [PERSON] .В червні 2012 року їх фактичні шлюбні відносини припинилися. відповідач змінив місце проживання. Малолітня дитина проживає разом з позивачем. З часу припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин і по листопад 2016 року відповідач не цікавится дитиною, її розвитком, станом фінансового забезпечення, здоров"ям дитини, не зустрічається з сином. На думку позивача, відповідач з липня 2012 року свідомо не приймає участі у вихованні дитини, хоча позивач не перешкоджає відповідачу у цьому. Навпаки, повідомляє про конкретні потреби та просить відповідача приймати участь у всебічному гармонійному розвитку дитини. Дитина не сприймає відповідача як свого батька. Вважає своїм батьком [PERSON] , який з 2013 року фактично опікується дитиною. Перебуваючи в фактичних шлюбних відносинах і після їх припинення відповідач не надавав будь-яких коштів а ні на утримання дитини, а ні на утримання позивача, хоча має таку матеріальну можливість. Лише у грудні 2016 року відповідач, зустрівшись з сином, надав позивачу грошові кошти на їх утримання. За таких підстав, позивач просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] , - стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , 2011 року народження, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з вересня 2014 року і до повноліття дитини. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 13) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року дана позовна заява була залишена без розгляду. (а.с. 158) Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року скасована ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 р., а справа повернена до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. (а.с. 206) 27 лютого 2019 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , 2011 року народження, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 03 грудня 2011 року і до повноліття дитини. (а.с. 9 т.2) В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнав позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та заперечував проти їх задоволення. Вказує про те. що періодично надає кошти на утримання дитини шляхом поштових переказів. Постійно працює в м. Краматорськ Донецької області, у зв"язку з чим не має можливості зустрічатися з дитиною та приділяти достатньо часу для виховання сина. З позивачем не спілкується, оскільки між ними складні стосунки та вони не знаходять порозуміння між собою. Просить не позбавляти його батьківських прав. Має намір приймати участь у вихованні сина. Проти стягнення з нього аліментів на утримання сина не заперечує. Третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника. Просить розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей. Надала висновок № 100-1053 від 19 січня 2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження. (а.с. 93) Вислухавши пояснення сторін у справі та їх представників, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 січня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 5) Встановлено, що [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] , 2011 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає окремо, зокрема в м. Краматорськ, де працює. Позивач, звертаючись у суд з позовом про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що з часу припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин і по листопад 2016 року відповідач не цікавится дитиною, її розвитком, станом фінансового забезпечення, здоров"ям дитини, не зустрічається з сином. На думку позивача, відповідач з липня 2012 року свідомо не приймає участі у вихованні дитини, хоча позивач не перешкоджає відповідачу у цьому. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано. Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між фактичним колишнім подружжям, які не могли дійти порозуміння між собою, а також те, що батько дитини має намір спілкуватись з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини ненадання відповідачем грошових коштів на утримання дитини. З позоною заявою ро стягнення аліментів з відповідача на утримання сина позивач звернулася лише у серпні 2017 року. Відповідач [PERSON] працює в Департаменті з питань цивільного захисту, мобільної та оборонної роботи Донецької облдержадміністрації з 22 грудня 2014 року, де отримує заробітну плату. (а.с. 107, 108 т.1) За місцем роботи зарактеризується позитивно. (а.с. 109 т.1) В судовому засіданні відповідач надав копії квитанцій про здійснення ним платежів на рахунок позивача, зокрема 15.07.2013 р. - 700 грн, 12.07.2013 р. - 315 грн., 16.11.2016 р. - 1 206,03 грн., 09.12.2016 р. - 500 грн., 01.02.2017 р. - 1502,52 грн., 10.02.2017 р. - 498 грн., 16.02.2017 р. - 703,52 грн., 01.03.2017 р. - 1005,03 грн., 04.04.2017 - 1507,54 грн., 15.04.2017 р. - 703,52 грн., 01.05.2017 р. - 1507,54 грн., 16.05.2017 р. - 1500,03 грн.,05.10.2017 р. - 3600 грн., 08.11.2017 р - 5000 грн., 08.11.2017 р. - 4000 грн.,08 листопада 2017 року - 5 000 грн., 19.12.2017 р. - 4500 грн. (а.с. 110 - 125 т.1) Висновок № 100-1053 від 19 січня 2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження, (а.с. 93) суд не приймає до уваги, оскільки при його складенні не враховані доводи відповідача [PERSON] Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача ґрунтуються на законі. Позивач просить суд стягувати аліменти з відповідача на її користь в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача. З урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу вдповідача щомісяця. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просить стягнути аліменти з відповідача, починаючи з 03 грудня 2011 року, тобто дня народження дитини. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивач не надала суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дати пред`явлення позову про стягнення аліментів до суду - з 30 серпня 2017 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial