Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У травні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON]), третя особа: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2014 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - квартира), шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» у власність предмета іпотеки. 19.12.2016 державним реєстратором зареєстровано право власності ПАТ «Дельта Банк» на вказану квартиру. 19.04.2017 ПАТ «Дельта Банк» на підставі Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №85298865 дізналося про те, 12.07.2013 ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі і на квартиру. Наявність зазначеного вище арешту доводить, що відповідач, виступаючи на момент накладення арешту іпотекодавцем, не виконав взятих на себе зобов'язань щодо вжиття всіх необхідних заходів для належного збереження предмета іпотеки від вимог інших осіб. А тому, ПАТ «Дельта Банк» вважає, що наявність вищезазначеного арешту на майно ПАТ «Дельта Банк» порушує право останнього на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, створюючи перешкоди, що призводять до перешкоджання здійснення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладених на нього законом функцій, в тому числі дотримання процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк». З урахуванням викладеного, позивач просить суд зняти арешт з квартири, накладений 12.07.2013 постановою ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2017. У судове засідання 13.03.2018 представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання 13.03.2018 не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві у судове засідання 13.03.2018 не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що позивач не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2014 у справі №757/25630/14-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] задоволено, в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 4 477 994,87 грн. за кредитним договором №11338913000 та за кредитним договором №11054747000, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» у власність предмета іпотеки. (а.с. 6-7) 19.12.2016 на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2014 державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта банк», в частці 1, на об'єкт нерухомого майна, а саме на вказану квартиру (Номер запису про право власності 18573382 від 19.12.2016). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №85298865 від 19.04.2017, 12.07.2016 ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер №37258163, виданий 01.04.2013, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі і на квартиру (Номер запису про обтяження: 18573171). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Так, існування арешту, накладеного на квартиру, порушує право ПАТ «Дельта банк» на розпорядження своїм майном. Також, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (з врахуванням Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 278 від 30.12.2015), згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017 продовжено строк процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки по 04.10.2019 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» [PERSON] У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку, втрачають чинність публічні обтяження на розпорядження ( у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. З огляду на встановлені в ході розгляду обставини, вимоги ПАТ «Дельта банк» про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп., що документально підтверджено.

Outcome: approved