Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

10.11.2016р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася з позовом до [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], та яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 07.12.1993р. Позов обґрунтований тим, що 15.06.2001р. позивач купила у спадкодавиці [PERSON], яка померла [INFO]., від імені якої по довіреності діяла [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS]. Вказаний договір укладений був письмово та нотаріально посвідчувався. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,25 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку [PERSON], спадкоємцею не переоформлювалась та наданий час на праві власності належить покійній. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], яка не бажає переоформлення вказаної земельної ділянки. Тому існує причина яка перешкоджає позивачу у позасудовому порядку узаконити право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу в його відсутність, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу в її відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, вирішення питання щодо задоволення позову залишає на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, [INFO]. померла [PERSON], спадкоємцем якої є [PERSON], яка, в свою чергу, після смерті спадкодавця у спадкувала права на земельну частку (пай). Розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КПС "України", що належало спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER] (свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 19.08.2016р., зареєстроване в реєстрі за № 5-453). 15.06.2001р. позивач купила у померлої [PERSON], від імені якої по довіреності діяла [PERSON], житловий будинок по [ADDRESS]. Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчений 15.06.2001р., зареєстрований в реєстрі за номером 1053. Факт реєстрації договору підтверджено витягом з Державного реєстру правочинів № 32152633 від 23.11.2011р. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32152633 від 23.11.2011р. житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за позивачем на підставі договору-купівлі продажу № 1053 від 15.06.2001р. В матеріалах справи відсутні відомості щодо нікчемності чи визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним в порядку визначеному чинним законодавством. Водночас, земельна ділянка площею 0,25 га, яка надана [PERSON] в приватну власність для обслуговування житлового будинку не була предметом договору-купівлі продажу. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], земельна ділянка площею 0,25 га розташована на території Врадіївської селищної ради [ADDRESS] та передана у власність [PERSON] для обслуговування вказаного житлового будинку, на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради народних депутатів від 27.10.1993р. за № 179. Зазначена земельна ділянка після смерті [PERSON] успадкована відповідачем, однак не переоформлена останньою на своє ім'я. Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 34-14.12-0.4-337/28-16 від 11.07.2016р. сформованого відділом Держгеокадасту у Врадіївському районі, земельна ділянка площею 0,25 га, знаходиться в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району, цільове призначення - для обслуговування житлового по [ADDRESS], власником землі є [PERSON] нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час смерті власника становить 87 164 грн. 18 коп. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами виникли відносини щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку без зміни цільового призначення та існує причина, яка перешкоджає встановити це право у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку станом на 15.06.2001р.) (далі - ЗК України), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Згідно ст. 30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 67 ЗК України, Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Аналіз змісту норм ст. 23, 30 та 67 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 30 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 30 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 23 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Враховуючи той факт, що власник земельної ділянки [PERSON] померла, а спадкоємиця не бажає переоформлювати цю земельну ділянку через відчуження у законний спосіб усієї садиби позивачу по справі, в іншому окрім судового порядку, підтвердити своє право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не може, а тому його право підлягає захисту в суді.

Outcome: approved