Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 серпня 2007 року з відповідачем уклала шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №77, в період якого у них народилася спільна дитина син [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2012 року шлюб з відповідачем було розірвано, а син після розірвання шлюбу залишився прожити з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Оскільки відповідач з березня 2012 року вихованням дитини не займається, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоровя, не проявляє щонайменшої батьківської уваги та турботи, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з ним, не надає доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не забезпечує харчування, доглядом, лікуванням, то вважала, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України він може бути позбавлений батьківських прав, в звязку з чим прохала позбавити відповідача батьківських прав та стягнути нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частина від всіх видів його доходу, оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє його від обовязку утримувати дитину до її повноліття, а при визначені розміру аліментів врахувати встановлений відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідач працює на мясокомбінаті «Алан» в м. Дніпропетровськ, де отримує заробітну плату у розмірі 1500 гривень, в звязку з чим 1/3 частина становитиме 500 гривень що приблизно буде дорівнювати ? частині визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини віком більше 6 років. У судове засідання позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.48) не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, в звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності за участю її представника, який має всі повноваження сторони у справі (а.с.9,10). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з зазначених в позовній заяві підстав та прохала його задовольнити. Пояснила, що у сторін в період шлюбу народилась спільна дитина. В 2012 році шлюб між сторонами було розірвано, після чого дитина залишилась проживати з позивачкою, а відповідач ухиляється в спілкування та утримання дитини, не займається його вихованням, не приймає участі в його життя, а на неодноразові звернення змінити своє ставлення до сина не реагує. Матеріальної допомоги фактично не надає, про що свідчить те, що в минулому році надав її лише один раз в розмірі 760 гривень. Позивачка з відповідачем обговорювали питання щодо позбавлення його батьківських прав, на що останній заперечень не надав. Прохала позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини його заробітку, так як позбавлення батьківських прав не звільняє його від обовязку утримувати дитину. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що має з позивачкою спільну дитину, своє батьківство щодо якої ним не оспорюється, але після розірвання між ними шлюбу з сином не спілкується, не займається його вихованням та утриманням, оскільки за весь період ним було надано матеріальну допомогу декілька разів. В даний час він має іншу сімю, де також народилась інша дитину, а спільну з позивачкою дитину виховувати не бажає, оскільки фактично не має такої можливості, а тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, так як він працював та отримував заробітну плату в середньому 2500-3000 гривень, а на даний час за останнім місцем роботи проходить стажування для влаштування на іншу посаду. Представник третіх осіб - Солонянської районного державної адміністрації Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування), Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради як орган опіки та піклування, які належним чином повідомлені про день та місце розгляду справи (а.с.35,38, 50, 51,54), в судове засідання не зявилися. Представник третьої особи - Солонянської районного державної адміністрації Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування) згідно заяви прохав проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.55) та надав висновок Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON]П.(а.с.52-53, 56-59). В судовому засіданні 25 травня представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач не виконує своїх обовязків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що з 04 серпня 2008 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі відповідно до актового запису №77 по відділу реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 14), який було розірвано 06 червня 2012 року заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 20 червня 2012 року (а.с.15). В період шлюбу у сторін народився спільний неповнолітній син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач (а.с.16), та який після розірвання шлюбу між батьками згідно довідок Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області проживає з позивачкою, що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 05 березня 2015 року за участю депутата Привільнянської сільської ради (а.с.17-20,44). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з 2012 року відповідач проживає в м. Дніпропетровську без реєстрації в установленому законом порядку місця свого проживання (а.с.39) окремо від сина і як убачається із довідки Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року №171 за період відвідування сина «КЗО Привільнянський навчальний заклад дитячий садок «Веселка» Привільнянської сільської ради з 27.09.2011 року по 18.09.2012 року та довідки КЗО «Привільнянська СЗШ I-III ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області» від 03 березня 2015 року в період навчання у 1 класі даного закладу батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини сина [PERSON] не приймає (а.с.19-20), матеріальним забезпеченням та вихованням сина не цікавиться, а утриманням дитини займається позивача [PERSON] (а.с.44). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] встановлено, що сімя [PERSON] складається з семи осіб, будинок в якому вона мешкає належить її матері - [PERSON], знаходиться у гарному стані та відповідає необхідним умовам проживання (а.с. 20,59). Відповідач [PERSON] усунувся від участі у вихованні свого сина [PERSON] і жодним чином не приймає участі в його житті, не спілкується з ним, що підтвердила судовому засіданні як представник позивача, так і відповідач, який подав до суду письмову заяву, за якою не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання сина (а.с.42), а вирішення питання щодо можливості позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина не змінило його ставленні до нього, про що свідчать його пояснення під час проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини, його особиста заява про позбавлення батьківських прав та пояснення у судовому засіданні, за якими він визнав те, що він з 2012 року ніяким чином не приймає участь у вихованні та утриманні дитини та взагалі не цікавиться життям сина (а.с.55-56), при цьому жодних доказів перешкод зі сторони позивачки щодо його участі у виховання дитини суду відповідач не надав і про вказані обставини не заявляв. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню дитини, не бере жодної участі у вихованні свого сина, не спілкується з ним та не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, не піклується про фізичних та духовний стан та розвиток дитини, навчання, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не дбає про її моральний та фізичний розвиток, навчання, не цікавиться його життям та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, а відповідача [PERSON] необхідно позбавити відповідно до вимог ст.164 СК України батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обовязку по вихованню дітей є відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться і з висновку Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.52-53, 55-59). В положеннях статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, зазначено, що "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст.180-182 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні, при цьому положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 ч.2 Сімейного кодексу України не звільняє батьків від обовязку по утриманню дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів згідно ст.182 Сімейного кодексу України суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Аналогічні положення містяться в п.17\~Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в якому зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує визнання відповідачем позову про стягнення аліментів, стан здоровя як платника аліментів, так і дитини, матеріальне становище відповідача, який працював офіційно згідно трудової книжки ТОВ «Алан»(а.с.60-63) та згідно наданої до суду довідки про розмір доходів за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року мав середньомісячний заробіток у розмірі 1500 гривень 00 копійок (а.с.64), а на даний час проходить в зазначеному вище товаристві стажування для вирішення питання працевлаштування на іншу посаду, що свідчить про наявність у нього постійного прибутку та можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму\~для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього\~Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дитиною повноліття. У звязку з задоволенням позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved