Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованої заробітної плати за вимушений простій. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що вона працювала у ТзОВ «Львівські автобусні заводи" з 02 травня 2007 року. Згідно наказу №59/вк від 05.06.2013р. була звільнена за угодою сторін. На 2009рік на підприємстві був встановлений виробничий табель-календар відповідно до наказу-постанови директора №161 від 11.12.2008 року (2004 робочі години). В подальшому адміністрацією товариства було видано ряд наказів, в тому числі наказ №3/1 від 02.02.2009р. та наказ №9 від 23.02.2009р., наказ №11 від 02.03.2009р., наказ №18 від 10.03.2009р., наказ №19 від 13.03.2009р., наказ №20 від 15.03.2009р., наказ №21 від 20.03.2009р., якими змінювався встановлений режим роботи, при цьому істотно змінювалися умови праці в бік погіршення. 07.05.2012 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова, залишеного без змін Апеляційним судом Львівської області вищевказані накази скасовані. Згідно проведених розрахунків позивачем, вона перебувала у вимушеному простої не зі своєї вини у грудні 2008 року - 129 год., заробітна плата за цей час складає 577,06 грн., та за січень-вересень 2009 року - 1221 год., заробітна плата складає 5461,94 грн. Просить стягнути з відповідача в її користь 577,06 грн. заробітної плати за вимушений простій, який відбувся не з її вини за грудень 2008р. та 5461,94 грн. за січень-вересень 2009р. У судове засідання позивачка не з'явилася. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ТзОВ «Львівські автобусні заводи" з 02 травня 2007 року. Згідно наказу №59/вк від 05.06.2013р. була звільнена за угодою сторін. З матеріалів справи вбачається, що за час праці позивачки в ТзОВ «Львівські автобусні заводи», директором даного товариства Челяпіним С.М. видано ряд наказів, які істотно змінювали умови праці на підприємстві. Відповідно до наказу №163 від 11.12.2008р. «Про роботу підприємства в умавах фінансової кризи» з 11.12.2008р. для працівників всіх підрозділів підприємства встановлено 4-х денний робочий тиждень з 8-ми годинним робочим днем в однозмінному режимі роботи. Наказом №3/1 від 02.02.2009року «Про зміни в графіку роботи підприємства» з 01.04.2009року для працівників підприємства встановлено 1 робочий день в місяць - перший понеділок місяця. Наказом №9 від 23.02.2009року «Про зміни в графіку роботи підприємства» з 23.02.2009 року встановлено 2-х денний робочий тиждень з 8-ми годинним робочим днем в однозмінному режимі. 07.05.2012 року Сихівським районним судом м.Львова ухвалено рішення суду в цивільній справі за позовом [PERSON] до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованості по заробітній платі, плати за вимушений простій не по вині працівника, відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними та скасування наказів, зобов'язання вчинення певних дій. Вищевказаним рішенням суду, зокрема скасовано накази ТзОВ «Львівські автобусні заводи» від 02.02.2009 року №3/1 та від 23.02.2009 року №9. Згідно з ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23.05.2013року, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07.05.2012 року залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки, встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що в грудні 2008р. та за січень-вересень 2009р. [PERSON] не виплачувалася заробітна плата у зв'язку з простоєм не з її вини. Разом з тим, накази, згідно яких позивачу не виплачувалася заробітна плата у зв'язку з простоєм, скасовані рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07.05.2012р. в результаті чого, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі, згідно розрахунку становить 6 039 грн.

Outcome: approved