Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

14.01.2021 р [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . У вступному слові позивачка та її представник пояснили, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстроване місце проживання сина позивачки - відповідача по справі [PERSON] . Відповідач у вказаній квартирі не проживає понад один рік, його майно чи особисті речі у квартирі відсутні. Сторони родинних відносин не підтримують. Відповідач не повідомляє свій номер телефону та місце проживання і перебування. Витрати по утриманню квартири та веденню домашнього господарства несе лише позивачка. Тому просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом. Відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] повторно виданим 17.02.1987 року (а.с.44), свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.45), відомостями про реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] та про зміну прізвища [PERSON] на [PERSON] (а.с.46). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується договором дарування квартири від 13 грудня 2016 року (а.с.15), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2016 року (а.с.16) та технічним паспортом (а.с.12-14). У спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані син позивачки - відповідач [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області № 8990/26-14 від 24.11.2020 (а.с.17). Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що проживають у будинку [ADDRESS] та протягом тривалого часу знають позивачку [PERSON] і її сина [PERSON] , який зареєстрований у належній позивачці квартирі [ADDRESS] у цьому ж будинку. Але більше трьох років [PERSON] у цій квартирі не проживає, його місце знаходження не відоме. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-які договори щодо порядку користування належною позивачці квартирою між сторонами відсутні. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів про те, що понад рік він з поважних причин не проживає у належній позивачці на праві власності квартирі [ADDRESS] , а також, що його відсутність в указаний період була пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому, враховуючи наведене, суд знаходить доведеним факт відсутності відповідача без поважних причин в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин та відсутність між сторонами будь-яких домовленостей з приводу користування цим житлом. Отже, позовні вимоги є підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути в користь позивачки 840,80 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved