Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] з названим позовом. Зазначав, що 11 січня 2014 року надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 50000 гривень строком до 01.04.2014 року, що підтверджується розпискою від 11 січня 2014 року. В строк відповідач добровільно не виконав зобов'язання, а тому на підставі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України просить стягнути з відповідача у судовому порядку суму боргу та судові витрати. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що на початку січня 2014 року в районі залізничного переїзду в смт Крижопіль сталося ДТП з вини [PERSON], в результаті чого був пошкоджений автомобіль на якому їхав позивач і як гарантія відшкодування збитків в розмірі 50000 гривень, завданих пошкодженням автомобіля з вини відповідача, [PERSON] була написана розписка. До 01.04.2014 року відповідач зазначену суму не повернув. Просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, відповідач суду пояснив, що дану розписку він написав під тиском, однак заперечив факт отримання ним цих коштів від [PERSON] Розписку написав на зобов'язання по поверненню коштів відшкодування шкоди, яку зазнав автомобіль позивача в ДТП. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 січня 2014 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, в якій зазначав, що зайняв у [PERSON] 50000 гривень та зобов'язався повернути їх до 01.04.2014 року. Крім того, факт написання розписки відповідачем підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Вказані свідки показали суду, що в їх присутності [PERSON] написав власноручно розписку і підписав її, при цьому будь-якого примусу, тиску чи насильства до відповідача ніхто не застосовував. Вони підписували уже написаний текст, в цей момент в приміщенні перебував відповідач, при них сума коштів відповідачу не передавалася, так як розписка була написана на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди завданої автомобілю позивача при ДТП. Свідок [PERSON] суду показала, що їй належав автомобіль, який вона передала позивачу по дорученню. Від позивача дізналася про ДТП і позивач попросив її підтвердити факт написання відповідачем розписки, вона підписувала уже написаний текст розписки, на цей момент відповідач не був присутнім, їй відомо, що кошти в сумі 50000 гривень [PERSON] не передавав [PERSON], розписка була написана на відшкодування шкоди завданої її автомобілю при ДТП. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторони фактично визнали існування домовленості про відшкодування збитків, які були завдані автомобілю позивача при ДТП на суму 50000 гривень, написання боргової розписки від 11 січня 2014 року на виконання зобов'язання по відшкодуванні завданої шкоди, а також те, що фактично кошти за розпискою не передавалися. Відповідно до положень ст. 1053 ЦК України борг, що виник з інших підстав (договору купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави) може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. [PERSON] у встановлений строк до 01.04.2014 року суму боргу у розмірі 50000 гривень не повернув, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] й стягнення на його користь суми боргу в заявленому розмірі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, оскільки позов задоволено, суд за правилами ст. 88 ЦПК України має підстави присудити позивачу з відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 500 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем на суму 2000 гривень, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката [PERSON], який діє на підставі угоди № 23 від 06.05.2014 року, суд керується положеннями ст.ст. 84,88 ЦПК України та ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, якою встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи (станом на 2014 рік відповідно до ст. 8 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" - 487 гривень 20 коп., станом на 2015 рік відповідно до ст.8 ЗУ "Про державний бюджет України на 2015 рік" - 487 гривень 20 коп., яка надавала правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Із квитанції № 12 від 05.05.2014 року слідує, що позивач сплатив адвокату 2000 гривень. Здійснюючи розрахунок судових витрат, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, суд вважає їх обґрунтованими в частині участі в судових засіданнях 18.06.2014 року з 09 год. 24 хв. по 09 год.25 хв., 26.06.2014 року з 10 год.18 хв. по 10 год.20 хв., 13.11.2014 року з 10 год. 41хв. по 11 год. 19 хв., 27.11.2014 року з 11 год. 25 хв. по. 11 год. 27 хв., 08.12.2014 року з 9 год. 37 хв. по 10 год. 19 хв., 19.12.2014 року з 10 год. 30 хв. по 10 год. 34 хв., 22.01.2015 року з 14 год. 42 хв. по 14 год. 59 хв., що підтверджується технічним записом та журналом судових засідань, що адвокат брав участь в судових засіданнях та надавав правову допомогу позивачу. З урахуванням наведеного, суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача 1340 гривень 40 копійок судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, задовольнивши повністю позов. У задоволенні іншої частини вказаних позовних вимог про стягнення судових витрат, суд має підстави відмовити, оскільки відсутні докази про час ознайомлення адвоката з матеріалами справи та час складання заяви про стягнення боргу. Оскільки спір вирішено, суд, відповідно до ст. 154 ЦПК України, має підстави скасувати захід забезпечення позову, обраний до закінчення судового розгляду справи ухвалою суду від 20.05.2014 року у виді накладення арешту на майно відповідача.

Outcome: partial