Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

05.01.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ПрАТ «ПК «Поділля»», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого на виробництві, спричиненою джерелом підвищеної небезпеки, який мотивовано тим, що чоловік позивача, [PERSON] працював електромонтером на Крижопільському цукровому заводі ПрАТ «ПК «Поділля»». 20 січня 2013 року під час виконання посадових обов'язків, внаслідок нещасного випадку на виробництві, він отримав травми від яких 21 січня 2013 року помер. 18 березня 2013 року по факту настання нещасного випадку Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Вінницькій області складено акт № 1 про нещасний випадок на виробництві форми Н - 1 та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н - 5, якими засвідчено обставини при яких стався нещасний випадок, причини його настання, устаткування, машини, механізми, експлуатація яких призвела до нещасного випадку та встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. Зокрема актами встановлено, що травмування [PERSON] сталось під час його чергування на території головного виробничого корпусу № 1 внаслідок падіння в шахту ліфта з висоти 14,4 м. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 008 від [INFO], виданого Крижопільським районним відділенням Бюро судово - медичної експертизи причиною смерті стала сполучна травма тіла несумісна з життям. Смерть чоловіка позивача була для неї шоком і викликала у останньої душевні страждання. Сам факт втрати близької людини негативно вплинув на емоційний стан [PERSON], що в свою чергу, призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв'язків, і змушує її до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. [PERSON] стала самотньою без близької людини. Страх перед майбутнім робить її беззахисною та безпорадною, адже [PERSON] вже не молода людина. Втрата чоловіка суттєво змінила умови її життя, порушила плани на майбутнє. Усі трудові обов'язки по веденню домашнього господарства лягли на плечі позивача. Загибель чоловіка порушила звичне життя позивача, а подолання негативних життєвих змін потребує великих зусиль та очевидно, що повністю відновлення звичного життя не трапиться. Моральна шкода, що завдана смертю чоловіка оцінюється позивачем у 350 000 гривень. Як на правову підставу позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 23, п. 1 ч. 2 ст. 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, а також на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду України від 13.11.2013 року у справі № 6 - 120 цс13, вказуючи на те, що в даному випадку джерелом підвищеної небезпеки є діяльність з експлуатації ліфту, що підтверджується розділом V Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 01.09.2008 року № 190, а саме: «Основні види небезпек, небезпечних ситуацій та небезпечних випадків, що можуть виникнути під час нормальної експлуатації ліфтів і які становлять небезпеку для користувачів та обслуговуючого персоналу, серед яких є така небезпека як «падіння». Оскільки ліфтовий механізм, в шахту якого впав потерпілий на відповідній правовій підставі належить ПрАТ «ПК «Поділля»», то саме на відповідача покладено обов'язок слідкувати за безпечним його використанням та утриманням, а як наслідок відповідач повинен нести відповідальність за шкоду, що завдана джерелом підвищеної небезпеки, чоловіку позивача, та відповідно у нього виникає обов'язок відшкодувати позивачу моральну шкоду, що заподіяно останній внаслідок смерті її чоловіка. Наведені вище обставини і стали підставою для звернення до суду позивача з позовною заявою про стягнення з відповідача 350 000 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві. В судовому засіданні [PERSON], вказала, що позов вона підтримує у повному обсязі з тих же підстав, що у ньому наведено, зазначила, що коли вона зверталась з вказаним позовом у Крижополі, то розмір моральної шкоди був заявлений у розмірі 250 000 грн., однак враховуючи те, що представники відповідача уже два роки «викривлюють» обставини смерті її чоловіка, розмір шкоди було збільшено до заявленої суми. Ставлення керівництва заводу до смерті її чоловіка значною мірою її пригнічує. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що позов вона також підтримує у повному обсязі, зазначивши про те, що вона являється донькою померлого потерпілого та позивача, моральну шкоду яку спричинено їй та її матері неможливо виміряти, вона знає, що її батько під час виконання своїх службових обов'язків, ходив по всьому заводу де ламалось будь - яке електротехнічне обладнання, не дотримуючись будь - яких затверджених маршрутів. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні також підтримав позов, посилаючись як на правову підставу для його задоволення на ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України. Він вважає, що діяльність, пов'язана з експлуатацією ліфта є джерелом підвищеної небезпеки, а тому падіння в шахту ліфта є однією із небезпек, що виникають внаслідок його експлуатації, належного утримання чи зберігання. Вказує на те, що Постанова Пленуму № 4 від 01.03.2013 року (п.п.5,6,7,) ВСС України не містить вичерпного переліку джерел підвищеної небезпеки, однак він вважає непрацюючий ліфт таким який за своїми властивостями та характеристиками також є джерелом підвищеної небезпеки. На запитання представника відповідача повідомив, що збільшення розміру позовних вимог в порівнянні з тим, який заявлявся до Крижопільського суду, обумовлено постійним оскарженням ухвал про відкриття провадження, - таке оскарження принизило позивача. Незважаючи на те, що як він вважає, шкоди завдано джерелом підвищеної небезпеки, в матеріалах справи є докази, які вказують в тому числі і на вину працівників підприємства у вчиненні певних дій, що сприяли настанню нещасного випадку. Представник позивача, адвокат Задарко Ю.М., в судовому засіданні висловила позицію аналогічну позиції представника позивача [PERSON], звернувши окремо увагу суду на та те, що маршрутний лист, згідно якого потерпілий мав пересуватись по території заводу, виконуючи свої службові обов'язки є письмовим доказом, і просила суд не ототожнювати маршрут визначений листом з правом людини вільно пересуватись по заводу. В своїх поясненнях також посилається на акт, де зазначено, що ліфт було приєднано до електроживлення, а тому ліфт за таких обставин є джерелом підвищеної небезпеки, бо діяльність пов'язана з його експлуатацією, створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму ВСС України від 01.03.2014, джерелом підвищеної небезпеки є будь - яка діяльність, яка пов'язана з експлуатацією в тому числі і механізмів, які повністю людиною не контролюються. Посилаючись на маршрутний лист першого поверху не можна робити висновки про неправомірність дій потерпілого на третьому поверсі. Згідно акту форми Н - 5 від 18.03.2013 року, відповідач по справі є власником ліфта, в шахту руху якого відбулось падіння потерпілого. Ліфт від електроенергії не від'єднано, а тому в будь - якому випадку вказаний ліфт є джерелом підвищеної небезпеки. Просила суд не приймати до уваги посилання представника відповідача на лист від 27.08.2014 року № 1176, згідно якого ліфт зареєстрований не був, в експлуатацію не вводився, оскільки незважаючи на те, що в акті про нещасний випадок чітко не зазначено, що ліфт експлуатується, однак необхідно оцінювати всі обставини справи в сукупності, та виходити з того, що сама шахта ліфта, пов'язана з діяльністю джерела підвищеної небезпеки. Діяльність пов'язана з експлуатацією ліфта це під'єднання ліфта до електрики, та діяльність може проявлятись як в дії так і бездіяльності. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні докази того, що ліфт експлуатувався, вказуючи також на те, що потерпілий порушив свої трудові обов'язки, проігнорувавши попереджувальні написи, інструкції з охорони праці. Потерпілий мав допуск до робіт на висоті і робіт з обслуговування електрифікації виробничого процесу відповідача. Наполягають на тому, що ліфт не працював, в 2010 році відбулась реконструкція заводу, за результатами якого виробничі потужності заводу збільшено в три рази. Також просили прийняти до уваги внесені на розгляд суду письмові заперечення проти позову, зміст яких зводиться до того, що [PERSON] помер в результаті падіння з висоти в шахту ліфта, внаслідок природної сили тяжіння, а не дії механізму ліфта як підйомника, рух якого не контролюється повністю людиною, що є ознакою джерела підвищеної небезпеки. При цьому на момент падіння зазначений ліфт не тільки не перебував у русі, а й узагалі був виведений з експлуатації та відімкнений від електропостачання (копія наказу від 08.12.2011 року № 224), що позбавляє ліфт всіх без виключення ознак джерела підвищеної небезпеки. При цьому слід врахувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тільки тоді, коли шкоду завдано такими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Посилаючись на відповідні роз'яснення судів вищих інстанцій зазначили те, що цивільно - правова відповідальність за шкоду завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, наприклад, використання транспортного засобу за його цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності. З вказаних норм слідує, що відповідальність за смерть чоловіка позивача може бути покладена на відповідача тільки у випадку, якщо смерть [PERSON] стала наслідком дії, руху підйомного механізму ліфта та його використання за призначенням. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ліфт не був введений в експлуатацію (копія листа Держгірпромнагляду України від 27.08.2014 року № 1176), не експлуатувався, був відімкнений від електропостачання, а двері у шахту ліфта мали відповідні забороняючи попередження та блоковані засувками, що перешкоджали випадковому потраплянню людей в шахту ліфта. В судових дебатах представник відповідача [PERSON] також зазначив, що відповідач по справі є неналежним, оскільки в матеріалах справи відсутні об'єктивні докази того, що ліфт на відповідній правовій підставі належить відповідачеві. Наказ № 190 на який посилаються представники позивача до спірних правовідносин до застосування не підлягає, оскільки прийнято його набагато пізніше аніж сконструйовано ліфт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працював на посаді головного інженера ПрАТ «ПК Поділля», вказав на те, що шахта ліфта була закрита на металічні засувки, які можливо відкрити тільки за допомогою постороннього предмету. Ліфт в шахту якого впав [PERSON] було виведено з експлуатації за приписами Держгірпромнагляду з 08.12.2012 року. Блокував ліфт (виводив його з експлуатації) саме він ([PERSON]). З того часу ліфт не експлуатувався, його було відключено від напруги на підстанції. Також було вчинено металічні засувки на дверях шахти ліфта з метою забезпечення відсутності доступу до шахти ліфта посторонніх осіб. Металічні засувки було зафіксовано. Йому невідомо як [PERSON] міг розігнути металічні засувки. Свідок [PERSON] в судовому засідання повідомив, що він працював на посаді в.о. головного енергетика ПрАТ «ПК Поділля», однак на час коли загинув [PERSON] він був звільнений і перебував на біржі праці, йому в той день подзвонили і повідомили що саме сталось. Згодом він з директором приїхав на завод але [PERSON] вже не було, його забрала швидка медична допомога. Після цього його взяли на роботу і він представляв всі необхідні документи відповідним службам, які проводили розслідування обставин смерті [PERSON] Схему маршруту руху чергового електрика, затверджену по підприємству, розробляв саме він. Відхилятися від цього маршруту не можна, за виключенням окремих випадків, тоді робиться запис про відхилення у відповідному журналі. Щоб дійти до шахти ліфта першого поверху необхідно відійти десь 25 метрів від затвердженого маршруту ([PERSON] впав з 3 - го поверху). Ліфт в шахту якого впав [PERSON] на скільки йому відомо не експлуатувався, і не був підключений до електроживлення, однак він точно не може сказати чи був ліфт підключений до електроживлення в момент падіння в шахту [PERSON] Механізм подачі електрики на ліфт такий, що потрібно підійти до щитової (10 метрів), в [PERSON] був доступ до підключення ліфта, щоб підключити ліфт потрібно було приблизно 20 хв. часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що на час нещасного випадку він працював у ПрАТ «ПК Поділля» на посаді заступника головного механіка, на даний час працює на посаді головного механіка. 20.01.2013 року стався нещасний випадок, про який він дізнався від інженера. Станом на 20.01.2013 року ліфт не працював, на той час він не був введений в експлуатацію, та був відключений від електроживлення. Двері шахти ліфта були забезпечені металічними засувками. Він особисто перевіряв чи належно забезпечені двері, це його безпосередній обов'язок, згідно покладених на нього по підприємству завдань. Він особисто за час його роботи не бачив, щоб ліфт експлуатувався. Підключення ліфта до електроживлення полягає в увімкненні відповідного автомату на електрощитовій. Чи був у [PERSON] доступ до вказаної електрощитової йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює на аналогічній посаді яку займав [PERSON], вони по суті були напарниками. В день, коли з [PERSON] стався нещасний випадок він прийшов на роботу близько 19 год. 45 хв. Електроцех де зазвичай перевдягались електромонтери був зачинений. [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідав, та кого б він не питав, його уже давненько ніхто не бачив. Згодом він почув стогін в шахті ліфта, після чого він піднявся на третій поверх та присвітив у шахту, де побачив на кабіні ліфта зверху [PERSON] (двері шахти ліфта на третьому поверсі були відкритими). Після чого він побіг на прохідну, щоб покликати когось на допомогу. Після цього він на підстанції увімкнув ліфт та підняв дах ліфтової кабіни до рівня другого поверху. В свою чергу він за допомогою «монтіровки», можливо шплінта чи якогось прута (точно не пам'ятає як це відбувалось та скільки часу на це витрачено) зривав засувку на дверях шахти ліфта на другому поверсі, щоб відкрити шахту та витягти [PERSON] На запитання суду чому ліфтову кабіну підіймали до рівня другого поверху а не третього незважаючи на те, що двері шахти другого поверху були закриті, а на третьому відкриті, свідок повідомив, що підіймали [PERSON] до рівня другого поверху, щоб легше було його зносити. Також він повідомив, що він зносив [PERSON] фактично на своїх плечах. На запитання представника відповідача повідомив, що електрики в період простою заводу (на період відгрузки цукру, тобто не у сезон) рухаються за затвердженим маршрутом, та ліфт не стоїть на маршруті слідування. На запитання суду він повідомив, що пам'ятає як звати одного охоронця ([PERSON]), який йому допомагав, однак не може зазначити його прізвище та по батькові, а іншого він взагалі не пам'ятає як звати, повідомивши, що здається його звали [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є технічним експертом ДП «Вінницький технічний центр Держгірпромнагляду України», та він складав висновок експерта з питань охорони праці за результатами експертного обстеження механізму ліфта. За результатами проведеної експертизи він не може сказати точно чи був задіяний ліфт станом на час падіння [PERSON] в шахту ліфта, оскільки вони робили висновок експертизи значно пізніше. За результатами експертизи ним встановлено, що інтенсивної експлуатації ліфта не було, однак поодинокі факти його експлуатації мали місце. На запитання суду він повідомив, що двері ліфтової шахти, крізь які відбулось падіння [PERSON] в шахту ліфта не можна розглядати як дію механізму ліфта який не працює, їх необхідно оцінювати як просто отвір. Може повідомити, що для підключення ліфта до електроживлення, при проведенні експертизи встановлено, що для цього необхідно затратити часу, близько 15 хв. Суд, заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, врахувавши правові позиції Верховного Суду України, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER], що заведена 16.08.1980 року на ім'я [PERSON], останній згідно наказу № 200 пп від 31.12.2012 року прийнятий на роботу в ПрАТ «ПК Поділля» в електроцех на посаду електромонтера 5 розряду, згідно строкового трудового договору. (а.с. 12 - 15). Згідно довідки ПрАТ «ПК Поділля» від 30.01.2013 року № 115 електромонтер [PERSON] фактично був звільнений з роботи 27.12.2012 року в зв'язку з закінченням терміну дії трудового договору. В трудовій книжці [PERSON] помилково було зроблено запис про звільнення його 30.12.2012 року та прийом на роботу з 31.12.2012 року. Фактично на роботу [PERSON] був прийнятий 28.12.2012 року. (а.с. 146). З журналів реєстрації вступного та повторного інструктажів вбачається що [PERSON] 28.12.2012 року та 02.01.2013 року відповідно пройшов вступний та повторний інструктаж по охороні праці, про що свідчать його підписи у наведених журналах, попередній медичний огляд пройшов 09.04.2012 року. (а.с. 108, 118 - 121). Як видно з графіку роботи працівників заводу за січень місяць 2013 року, затвердженого заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» по промисловому виробництву, електромонтер [PERSON] о 08 год. ранку 20.01.2013 року заступив на чергування. (а.с.161). Як встановлено Актом № 1 «Про нещасний випадок, що стався з [PERSON], пов'язаний з виробництвом», форми Н - 1, що затверджений 18.03.2013 року начальником ТУ Дергірпромнагляду у Вінницькій області [PERSON], нещасний випадок з [PERSON] стався 20.01.2013 року о 20 год. 15 хв. На підставі наданих пояснень, протоколу огляду місця настання нещасного випадку, комісією встановлено, що травмування [PERSON] сталось під час його чергування на території головного виробничого корпусу № 1, внаслідок падіння в шахту ліфта з висоти 14,4 м. (третій поверх), а саме при чергуванні і здійсненні обходу виробничих приміщень заводу, електромонтер [PERSON] самовільно покинув робоче місце, відхилився від затвердженого маршруту обходу і піднявся на третій поверх головного корпусу № 1 до дверей шахти ліфта, внаслідок цього впав в шахту ліфта з третього поверху на дах кабіни ліфта, яка знаходилась на першому поверсі. З'ясувати причину перебування [PERSON] в зазначеному місці неможливо, оскільки свідків події немає. Згідно цього ж Акту, причинами настання вказаного нещасного випадку являлись: - Основна - двері шахти ліфта не забезпечені замком, який захищений від навмисного втручання, механічні механізми порталів дверей шахти (ДШ), а саме замки ДШ не задіяні. На дверях шахти встановлено нештатні зовнішні дверні засувки, які не виконують функції замикання та блокування дверей шахти проти несанкціонованого проникнення осіб в шахту ліфта, та встановлено порушення п.п. 7.7.1, 7.7.3 ДСТУ ЕN 81 - 1: 2003, затвердженого Держспоживстандартом України 2004 року, п. 6.6.2 Правил будови та безпечної експлуатації ліфтів (НПАОП 0.00 - 1.02 - 08), затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 01.09.2008 року № 190, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за № 937/15628 - Супутні: Щодо службових осіб підприємства: Невиконання посадових обов'язків - не виконання вимог наказу заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 08.12.2011 року № 224, в частині закриття шахтних дверей вантажопасажирського ліфта, інвентарний № 1871, що унеможливлює доступ сторонніх осіб до шахти ліфта та неналежний контроль з виконанням вимог даного наказу. Встановлено порушення вимог розділу І, п. 5, розділу ІІ абз. 22, стрічка 13 Посадової інструкції головного механіка № 182, затвердженої заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 01.04.2011 року, розділу І, п. 5 розділу ІІ абз. 14 Посадової інструкції головного інженера № 152 затвердженої заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 01.09.2011 року. Щодо дій самого потерпілого: Невиконання вимог інструкцій з охорони праці - не дотримання маршруту руху під час чергування, самовільне покидання робочого місця, що є порушенням розділу ІІІ, п. 25 Інструкції з охорони праці № 6 - Е (156) для електромонтера, затвердженої наказом заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 31.07.2008 року, розділу І, п. 1.18.3 Інструкції з охорони праці № 1 Е (155) для електротехнічних працівників, затвердженої наказом заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 25.08.2011 року. Згідно п. 8, вказаного Акту, механізмом, експлуатація (зберігання) якого призвела до настання вказаного випадку є ліфт вантажопасажирський, електричний МИЕ, заводський № 47731, інвентарний № 1871, випуску 1979 року виробництва: КОМВІNАТ DZWIGOW OSOBOWYCH WARSZAWA. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці у вказаному акті зазначено: [PERSON] - в.о. головного механіка Крижопільського цукрового зводу ПрАТ «ПК Поділля», який не виконав вимог наказу заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 08.12.2011 року № 224, зокрема не забезпечив двері ліфтової шахти замком, який захищений від навмисного втручання і не вжив заходів, щодо закриття шахтних дверей вантажопасажирського ліфта, інвентарний № 1871, що унеможливлює доступ сторонніх осіб до шахти ліфта, чим порушив вимоги розділу І, п. 5, розділу ІІ абз. 22, стрічка 13 Посадової інструкції головного механіка № 182, затвердженої заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 01.04.2011 року, п.п. 7.7.1., 7.7.3., ДСТУ ЕN 81 - 1:2003 затвердженого Держспоживстандартом України 2004 року, п. 6.6.2 Правил будови та безпечної експлуатації ліфтів (НПАОП 0.00 - 1.02 - 08), затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 01.09.2008 року № 190, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за № 937/15628 [PERSON] - головного інженера Крижопільського цукрового заводу ПрАТ «ПК Поділля», який не здійснив належний контроль за виконанням вимог наказу заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 08.12.2011 року № 224, в частині закриття шахтних дверей вантажопасажирського ліфта, інвентарний № 1871, що унеможливлює доступ сторонніх осіб до шахти ліфта, чим порушив вимоги розділу І, п. 5 розділу ІІ абз. 14 Посадової інструкції головного інженера № 152 затвердженої заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 01.09.2011 року. [PERSON] - електромонтера Крижопільського цукрового зводу ПрАТ «ПК Поділля», який не дотримався маршруту руху під час чергування, самовільно покинув робоче місце, чим порушив вимоги розділу ІІІ, п. 25 інструкції з охорони праці № 6 Е (156) для електромонтера, затвердженої наказом заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 25.08.2011 року, розділу І, п. 1.18.3 Інструкції з охорони праці № 1 Е (155) для електротехнічних працівників, затвердженої наказом заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 25.08.2011 року. (а.с. 17 - 24, 150 - 154). З наведеного вбачається, що нещасний випадок з [PERSON] стався під час виконання ним своїх службових обов'язків, вказана обставина не заперечується сторонами по справі, а тому в силу ст.. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно висновку Вінницького обласного бюро судово - медичної експертизи від 13.03.2013 року № 611, висновку експерта № 008 від 22.01. - 11.02.2013 року, при дослідженні трупа гр. [PERSON] встановлено, що смерть останнього настала від отриманої ним сполучної травми тіла несумісної з життям, закритої тупої травми грудної клітки та черевної порожнини. При судово - токсикологічному дослідженні крові трупа етиловий спирт не виявлено. (а.с. 106). Як вбачається з Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 20 січня 2013 року о 20 год. 15 хв. у ПрАТ «ПК Поділля» від 18.03.2013 року, Форми Н - 5, «Місцем нещасного випадку є шахта вантажопасажирського ліфта, який змонтовано у головному виробничому корпусі № 1…. Двері шахти ліфта зачиняються на нештатні зовнішні металеві засувки на висоті 1 м. від підлоги, кінці стержнів засувок загнуто під кутом 60 градусів, засувки не виконують функції замикання та блокування дверей шахти проти несанкціонованого проникнення осіб в шахту ліфта. На штатних дверях ліфту, на кожному поверсі, нанесено попереджувальні написи «Увага. Ліфт не працює». На третьому поверсі освітлення відсутнє. Ліфт від електроживлення не від'єднаний. (а.с. 25 - 33). З наведеного вбачається, що ліфт вантажопасажирський змонтовано в головному виробничому приміщенні відповідача, ліфт має свій інвентарний номер (1871), а отже облікований по підприємству, відносно нього уповноваженою особою відповідача виносились відповідні накази, зокрема але не обмежуючись Наказ від 08.12.2011 року № 224, що спростовує доводи представника відповідача [PERSON], що в матеріалах справи відсутні будь - які об'єктивні докази того, що вказаний ліфт належить відповідачеві на відповідній правовій підставі. Згідно висновку експертизи від 30.01.2013 року № 21727350 - 09 - 01 - 0061.13, проведеної державним підприємством «Вінницький експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» встановлено, що стан канатів і канатотягового шківа свідчить про те, що ліфт останнім часом інтенсивно не експлуатувався. Тип і система керування ліфтом не відповідають паспортним даним ліфта і вимогам безпеки внаслідок несанкціонованих змін, внесених в систему управління ліфта. Власником без відома виробника внесені зміни в конструкцію ліфта: встановлені нештатні зовнішні дверні засувки, які не виконують функції замикання та блокування дверей шахти ліфта проти несанкціонованого проникнення осіб в шахту ліфта (порушення п. 7.7.1 ДСТУ ЕN 81 - 1:2003 та інструкції з експлуатації ліфта. Двері кабіни відсутні, що не відповідає паспортним даним та п. 8.62 п. 7.7.1. ДСТУ ЕN 81 - 1:2003. Електричні і механічні механізми порталів дверей шахти (ДШ) а саме замки ДШ, кінцеві вимикачі замків (ДЗ), кінцевий вимикач дверей кабіни (ДК), пристрої додаткового блокування ДШ «шторки» не задіяні. Кінцеві вимикачі ДШ не забезпечують належного блокування руху кабіни при відкритих дверях шахти (порушення п. 7.7.1 ДСТУ ЕN 81 - 1:2003 та інструкції з експлуатації ліфта. За результатами проведеної експертизи експерт прийшов до висновку, що ліфт технічно несправний і не відповідає вимогам нормативно - правових актів з охорони праці. (а.с. 99 - 104). Як вбачається з наказу від 08.12.2011 року № 224 «Про виведення з експлуатації ліфта» заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» по промисловому виробництву [PERSON] наказано в.о. головного механіка [PERSON] забезпечити закриття дверей шахти ліфта в термін до 18.12.2011 року, в.о. головного механіка зобов'язано періодично (один раз в неділю) проводити огляд непрацюючого ліфта з оформленням записів у відповідному журналі. Контроль за виконанням вказаного наказу покладено на головного інженера - [PERSON] (а.с. 62). Згідно листа ТУ Дергірпромнагляду у Вінницькій області від 27.08.2014 року № 1176, в ТУ Дергірпромнагляду у Вінницькій області ліфт вантажопасажирський заводський номер № 47731, 1979 року виробництва, «КОМВІNАТ DZWIGOW OSOBOWYCH WARSZAWA» зареєстрований не був, в експлуатацію не вводився. (а.с. 65). З наведеного також вбачається, що саме відповідач на відповідній правовій підставі має право володіти, користуватись та розпоряджатись ліфтом вантажопасажирським заводський номер № 47731, 1979 року виробництва, «КОМВІNАТ DZWIGOW OSOBOWYCH WARSZAWA», а отже є його власником. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.01.2013 року, та лікарського свідоцтва про смерть № 008 від [INFO] [PERSON] помер [INFO] у віці 51 року від отриманої сполучної травми тіла, несумісної з життям, внаслідок випадкового падіння 20.01.2012 року в шахту ліфта в ПрАТ «ПК Поділля». (а.с. 4, 34 - 35, 107). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ - [NUMBER] від 19.11.1993 року позивач по справі [PERSON] одружилась з [PERSON], та відповідно з вказаної дати по день смерті являлась його дружиною. (а.с. 10). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Таким чином ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Статтею 153 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником від час виконання ним своїх трудових обов'язків. Враховуючи викладене, суд приймає до уваги в якості доказів Акт № 1 «Про нещасний випадок, що стався з [PERSON], пов'язаний з виробництвом», форми Н - 1, що затверджений 18.03.2013 року начальником ТУ Дергірпромнагляду у Вінницькій області [PERSON], та Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 20 січня 2013 року о 20 год. 15 хв. у ПрАТ «ПК Поділля» від 18.03.2013 року, Форми Н - 5, та зважає на те, що несумісне з життям травмування [PERSON] відбулось внаслідок падіння останнього в шахту ліфта, власником якого являється відповідач, під час перебування останнього на роботі та в його робочий час, настання вказаного нещасного випадку стало можливим через неналежне виконання своїх службових обов'язків працівниками відповідача: 1) [PERSON] - в.о. головного механіка Крижопільського цукрового зводу ПрАТ «ПК Поділля», який не виконав вимог наказу заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 08.12.2011 року № 224, зокрема не забезпечив двері ліфтової шахти замком, який захищений від навмисного втручання і не вжив заходів, щодо закриття шахтних дверей вантажопасажирського ліфта, інвентарний № 1871, що унеможливлює доступ сторонніх осіб до шахти ліфта, чим порушив вимоги розділу І, п. 5, розділу ІІ абз. 22, стрічка 13 Посадової інструкції головного механіка № 182, затвердженої заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 01.04.2011 року, п.п. 7.7.1., 7.7.3., ДСТУ ЕN 81 - 1:2003 затвердженого Держспоживстандартом України 2004 року, п. 6.6.2 Правил будови та безпечної експлуатації ліфтів (НПАОП 0.00 - 1.02 - 08), затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 01.09.2008 року № 190, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за № 937/15628; 2) [PERSON] - головним інженером Крижопільського цукрового заводу ПрАТ «ПК Поділля», який не здійснив належний контроль за виконанням вимог наказу заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 08.12.2011 року № 224, в частині закриття шахтних дверей вантажопасажирського ліфта, інвентарний № 1871, що унеможливлює доступ сторонніх осіб до шахти ліфта, чим порушив вимоги розділу І, п. 5 розділу ІІ абз. 14 Посадової інструкції головного інженера № 152 затвердженої заступником генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 01.09.2011 року. Судом встановлено прямий причинно - наслідковий зв'язок між винними діями (бездіяльністю) відповідача з незабезпечення належним чином закриття дверей шахти виведеного з експлуатації наказом від 08.12.2011 року № 224 заступника генерального директора [PERSON] вантажопасажирського ліфта, інвентарний № 1871 (неналежним виконанням своїх службових обов'язків працівниками відповідача в.о. головного механіка [PERSON] та головного інженера - [PERSON]) та наслідками, - падінням електромонтера [PERSON] в шахту ліфта, крізь незабезпечені належним чином (що унеможливлює їх відкриття) двері шахти ліфта, отриманням ним несумісних з життям тілесних ушкоджень та послідуючою смертю, а як наслідок також і отриманням позивачем моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене, суд зважає на те, що настання вказаного випадку обумовлено також поведінкою самого [PERSON], який, виконуючи обов'язки електромонтера Крижопільського цукрового зводу ПрАТ «ПК Поділля», не дотримався маршруту руху під час чергування, самовільно покинув робоче місце, чим порушив вимоги розділу ІІІ, п. 25 інструкції з охорони праці № 6 Е (156) для електромонтера, затвердженої наказом заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 25.08.2011 року, розділу І, п. 1.18.3 Інструкції з охорони праці № 1 Е (155) для електротехнічних працівників, затвердженої наказом заступника генерального директора ПрАТ «ПК Поділля» від 25.08.2011 року, згідно яких електромонтер має виконувати тільки ту роботу, яка доручена, якій навчений і по якій проінструктований; черговий електрик повинен дотримуватись графіку маршруту чергових електриків. Забороняється самостійно покидати, відлучатися від маршруту, затвердженого директором, при виявленні несправностей в електрообладнанні повинен повідомити відповідальну особу, яка чергує на зміні. (а.с. 17 - 24, 150 - 154, 162). Дійшовши до вказаного висновку суд зважає на те, що встановленим маршрутом руху чергового електрика, будь - яким чином не обмежується право людини на свободу пересування, оскільки вказаний маршрут складено з метою ефективного, своєчасного та повного виконання своїх службових обов'язків електромонтером, та під час перебування особи на роботі. Разом з тим в судовому засіданні а ні стороною позивача а ні стороною відповідача перед судом не зазначались обставини, які могли обумовити перебування [PERSON] на третьому поверсі головного виробничого приміщення біля шахти ліфта. Суд погоджується з запереченнями представників відповідача проти позову в частині того, що [PERSON] помер в результаті отриманих внаслідок падіння з висоти в шахту ліфта тілесних ушкоджень, а не дії механізму ліфта як підйомника, рух якого не контролюється повністю людиною, що є ознакою джерела підвищеної небезпеки та відповідно не погоджується з твердженнями представників позивача з приводу того, що травмування [PERSON] відбулось внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, внаслідок падіння в шахту ліфта, (оскільки падіння є однією із небезпек, що виникають внаслідок його експлуатації), з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). При цьому суд враховує те, що травмування [PERSON] відбулось виключно внаслідок падіння його з висоти в шахту ліфта, та це будь - яким чином не пов'язано з експлуатацією (використанням) ліфта за його цільовим призначенням, також суд враховує, що травмування [PERSON] відповідно жодним чином не пов'язано з цілеспрямованою дією ліфта, та не пов'язано з неможливістю забезпечення повного контролю за ним з боку людини, оскільки в момент падіння ліфт, як механізм задіяний не був (не працював, не рухався, тощо). З аналізу ст. 1187 ЦК України слідує, що джерелом підвищеної небезпеки слід визнавати також будь - яку діяльність, що пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням в тому числі механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, однак для можливості кваліфікації шкоди як такої, що спричинена дією джерела підвищеної небезпеки, необхідно обов'язково встановити, що така діяльність сама по собі (без вини) створює підвищену ймовірність завдання шкоди через неможливість повного контролю за нею з боку людей, або при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності. Відкриті двері шахти ліфта будь - яку підвищену ймовірність завдання шкоди не створюють, оскільки людина може повно контролювати дію з їх закриття (має місце невиконання наказу), і при належному виконанні працівниками відповідача своїх службових обов'язків, досліджувана ситуація не могла виникнути взагалі. Виникнення вказаної ситуації стало можливим внаслідок допущення відповідачем технічної несправності ліфта та невідповідності його вимогам нормативних актів з охорони праці та неналежного виконання своїх службових обов'язків працівниками відповідача. Конструкція ліфта, що включає в себе численні як статичні так і динамічні електротехнічні та механічні рухливі елементи дійсно становить собою цілісний механізм, в якому кожен елемент відповідає за виконання певної функції, разом з тим, перед судом не доведено що будь - який з таких елементів механізму (які окремо або в сукупності можуть характеризувати ліфт за певних обставин як джерело підвищеної небезпеки) в момент падіння був задіяний таким чином, що повністю не міг контролюватись людиною. За досліджуваних обставин, наведених вище обов'язкових ознак джерела підвищеної небезпеки судом не встановлено, а тому суд констатує факт того, що шкоду завдано не джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відкрита (незабезпечена належним закриттям дверей) шахта ліфта (внаслідок невиконання своїх службових обов'язків працівниками відповідача) не створює підвищену ймовірність завдання шкоди через неможливість повного контролю за нею з боку людей. Не пов'язано падіння потерпілого [PERSON] в шахту ліфта й з мимовільним проявленням шкідливих властивостей непрацюючого в час падіння ліфта, як цілісного механізму. З цих же підстав суд відхиляє твердження представників позивача з приводу того, що під'єднання ліфта до електроживлення вже кваліфікує діяльність зі зберігання механізму ліфта як джерело підвищеної небезпеки, оскільки сам факт підключення до електроживлення без мимовільного проявлення шкідливих властивостей ліфта, що пов'язано з таким підключенням не має правового значення, оскільки загибель [PERSON] відбулась внаслідок отриманих ним фізичних травм, а не у наслідок ураження електричною енергією. (а.с. 27). Посилання представників позивача на розділ V Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, «Основні види небезпек, небезпечних ситуацій та небезпечних випадків», що можуть виникнути під час нормальної експлуатації ліфтів, і які становлять небезпеку для користувачів та обслуговуючого персоналу», серед яких є також небезпека - «падіння», як на підставу кваліфікації ліфта за досліджуваних обставин, як джерела підвищеної небезпеки, судом також до уваги не приймається, оскільки як видно з назви самого розділу, вказані небезпеки можуть виникати внаслідок нормальної експлуатації ліфта за цільовим призначенням, тобто пов'язано з його цілеспрямованою дією, разом з тим в ході судового розгляду таких обставин не встановлено. Разом з тим не заслуговують на увагу також і твердження представників відповідача з приводу того, що Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів, що затверджені Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.08.2008 року № 190, не поширюються на експлуатацію ліфта інвентарний № 1871, у шахті якого стався нещасний випадок, так як останній виготовлений у 1979 році, оскільки відповідно до п. 3.1.5. вказаного нормативного акту вимоги цих Правил не поширюються на ліфт (інвентарний № 1871) лише в частині будови ліфта. Разом з тим, досліджуваними вище актами Форм Н - 1 та Н - 5 встановлено ряд порушень, та внесених змін в конструкцію ліфта без згоди виробника, що є небезпечними для будь - кого хто з ним може контактувати, тобто з порушенням законодавства з питань охорони праці. Судом не приймаються до уваги твердження представників відповідача з приводу того, що [PERSON] було проігноровано попереджувальні написи «Увага. Ліфт не працює», оскільки як встановлено судом, подія відбулась в зимній період часу, а саме 20.01.2013 року, близько 20 год. 15 хв., тобто в темну пору доби, та відповідно до Акту від 18.03.2015 року Форми Н - 5, встановлено, що на третьому поверсі освітлення відсутнє, а тому суд приходить до висновку про відсутність можливості у [PERSON] за таких обставини сприйняти до уваги будь - які попереджувальні написи. Такі доводи представників відповідача спростовуються матеріалами справи, а також показами свідка [PERSON], який в цій частині повідомив обставини, які відповідають матеріалам справи та сукупності інших доказів (акти Н - 1, Н - 5). (а.с. 27). Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що надані в судовому засіданні з приводу того, що на момент падіння [PERSON] в шахту ліфта на дверях шахти ліфта було вчинено металічні засувки з метою забезпечення відсутності доступу до шахти ліфта посторонніх осіб та того, що металічні засувки було зафіксовано, оскільки вказані особи працюють у відповідача, знаходяться у певній службовій залежності від нього, та виходить з того, що на місці події, при огляді, не було виявлено будь - яких посторонніх предметів, якими могло бути вчинено дії з розблокування дверей (їх силового відкриття) та відповідно до первинних пояснень [PERSON] наданих службовим особам Держгірпромнагляду (а.с. 110), який виявив потерпілого [PERSON] в шахті ліфта на кабіні, ….він на першому поверсі підбіг до дверей шахти ліфта та без будь - яких зусиль їх відкрив, та не виявив в кабіні ліфта [PERSON], потім він вибіг на другий поверх та виявив, що двері шахти були закриті на механічний засув, він їх відкрив та присвітив ліхтарем (в судовому засіданні покази змінив та показав, що оскільки двері були закриті він вибіг на третій поверх та вже звідти виявив [PERSON]). Вказані обставини свідчать про те, що двері шахти ліфта, не були належним чином забезпечені з метою недопущення до них (забезпечення відсутності доступу) будь - яких осіб та доступ до шахти посторонніх осіб був наявним, без будь - якого спеціального обладнання та прикладення будь - яких значних зусиль. У цьому зв'язку суд приймає до уваги як доказ первинні пояснення свідка [PERSON], що викладені ним через невеликий проміжок часу після нещасного випадку в його пояснювальній записці (а.с. 110). Аналогічно не приймає до уваги суд і тих тверджень представників відповідача, що ПрАТ «ПК Поділля» неможливо притягнути до цивільно - правової відповідальності за заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки при проведенні слідчих дій прокуратурою Крижопільського району не встановлено в діях посадових (службових) осіб відповідача будь - якого складу кримінального правопорушення, що був би пов'язаний з грубим порушенням законодавства з питань охорони праці, з тих підстав, що склад кримінального правопорушення та підстави настання цивільно - правової відповідальності різняться між собою. При проведенні слідчих дій посадовими особами прокуратури проводилась перевірка на предмет встановлення в діях службових осіб складу кримінального правопорушення (суб'єкт, об'єкт, суб'єктивна та об'єктивна сторона), при проведенні розгляду цивільної справи суд досліджує підстави настання цивільно - правової відповідальності, а саме наявності у позивача моральної шкоди за наявності всіх основних умов відповідальності відповідача, а саме неправомірної поведінки, причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та наслідками а також досліджуються питання наявності вини заподіювача. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача з посиланням на ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України про спричинення їй моральної шкоди та необхідність її відшкодування з застосуванням до правовідносин сторін також ст. 1193 ЦК України, тобто з урахуванням вини потерпілого. Разом з цим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, що заявлені позивачем на суму 350 000 грн., суд виходить з наступного. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються також ст. 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи чи членів її сім'ї має наслідком отримання даною особою (членом її сім'ї) моральної шкоди. Тому обов'язок відшкодування моральної шкоди виникає із самого факту протиправної поведінки відповідача. Цілком зрозуміло, що протиправна поведінка (бездіяльність) відповідача, який допустив цілий ряд порушень нормативних актів з охорони праці, що наведено в досліджуваних судом актах форми Н - 1 та Н - 5, що допущені працівниками відповідача, та наслідки у вигляді смерті [PERSON], настання якої стало можливим з поміж іншого також внаслідок вказаних порушень, породили в позивача почуття невизначеності, розгубленості, невпевненості у завтрашньому дні, розпачу та суму, який залишиться у неї до кінця життя, оскільки втрата близької людини у будь - кого породжує депресивне психологічне становище та зміни планів на майбутнє. Виходячи із норм Конституції України та зазначених норм Цивільного кодексу України, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що спричинена їй смертю близької людини. Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Таким чином, захист порушеного права забезпечується з поміж іншого також механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди обґрунтовані тим, що смерть чоловіка стала для неї шоком і викликала у останньої душевні страждання. Сам факт втрати близької людини негативно вплинув на емоційний стан [PERSON], що в свою чергу, призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв'язків, і змушує її до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. [PERSON] стала самотньою без близької людини. Страх перед майбутнім робить її беззахисною та безпорадною, адже [PERSON] вже не молода людина. Втрата чоловіка суттєво змінила умови її життя, порушила плани на майбутнє. Усі трудові обов'язки по веденню домашнього господарства лягли на позивача. Повністю відновлення звичного життя не трапиться ніколи. Суд приймає до уваги наведені доводи позивача про те, що смертю чоловіка їй завдано моральних страждань, та приймає до уваги те, що наведені нею вимушені зміни в її житті, шок та моральні страждання дійсно мали та мають місце, обумовлені вони втратою близької їй людини, разом з тим суд враховує те, що в причинному зв'язку зі смертю [PERSON] перебувають також його винні дії з не дотримався маршруту руху під час чергування та самовільного залишення робочого місця, та настанню наслідків у вигляді смерті останнього сприяли також і його порушення законодавства з охорони праці та відповідних інструкцій (ст. 1193 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги розумності і справедливості, характер порушення прав позивача, глибини її душевних страждань та їх тривалість, а також ступінь вини відповідача, який допустив порушення нормативних актів з питань охорони праці, що в сукупності з діями самого потерпілого [PERSON] призвело до негативних наслідків у вигляді падіння останнього в шахту ліфта, отримання ним несумісних з життям тілесних ушкоджень, і як наслідком його смертю. Наведене вище приводить суд до висновку, що заявлений розмір моральної шкоди є непомірно великим, а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 80000 гривень, що буде розумним, справедливим та співмірним ступеню вини відповідача у допущених порушеннях законодавства про охорону праці, які в сукупності з порушеннями, що допущені потерпілим [PERSON] призвели до описаних вище наслідків. Аналогічних висновків доходив також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх рішеннях: Ухвала від 23.11.2011 року у справі № 6 - 29331 св11; Ухвала від 29.02.2012 року № 6 - 42497 св11; Ухвала від 06.03.2012 року. Відповідна правова позиція знайшла відображення також в Постанові Верховного Суду України від 13.11.2013 року у справі № 6 - 120 цс 13. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Вимога представника позивача, щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. не ґрунтується на вимогах Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст. 1, якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суду не представлено будь - яких доказів, вчинення представником позивача адвокатом Задарко Ю.М. будь - яких окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому суд в своєму розрахунку виходить виключно із затраченого часу вказаним представником у судовому засіданні. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, яка полягала у наданні представником позивача адвокатом Задарко Ю М. правової допомоги у судовому засіданні, в сумі 3466,15 грн. оскільки вказаний представник позивача, згідно журналу судового засідання надавала таку допомогу до 01.09.2015 року (діяв попередній встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати) протягом 4 год. 33 хв., що в розрахунку 487, 2 грн. за 1 год. участі становить 2216,76 грн., після 01.09.2015 року (почав діяти новий розмір мінімальної заробітної плати) надавала таку допомогу в судовому засіданні протягом 2 год. 16 хв., що в розрахунку 551, 2 грн. за 1 год. участі становить 1249, 39 грн. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у виді судового збору в порядкуст. 88 ЦПК України в розмірі 800 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved