Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності фізичної особи, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Великохацької В.В. від 02 вересня 2016 року було відкрито провадження у цивільній справі №756/9876/16-ц за позовом [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2017 року судді Тітову М.Ю. передано на розгляд цивільну справу №756/9876/16-ц за позовом [PERSON] . Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2019 року цивільну справу №756/9876/16-ц за позовом [PERSON] передано на розгляду судді Андрейчуку Т.В. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що він є директором товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (далі - ТОВ "Київська комунальна компанія"). Як стверджував позивач, 12 червня 2015 року ним отримано вітальний лист Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з нагоди третьої річниці створення ТОВ "Київська комунальна компанія". 05 серпня 2015 року до ТОВ "Київська комунальна компанія" надійшов лист Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 липня 2015 року, в якому було зазначено, що до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся [PERSON] з листом під назвою " [INFO] ". У цьому листі, на думку позивача, поширені відомості, які не відповідають дійсності, принижують його честь та гідність, зокрема у листі [PERSON] стверджує, що ТОВ "Київська комунальна компанія" "воры и преступники", які відстоюють інтереси "наглого, жадного криминального бизнеса", а його, [PERSON] , відповідач особисто називає "браток, дорвавшийся до власти и "кормушки". Крім того, до канцелярії ТОВ "Київська комунальна компанія" надійшов лист з недостовірною інформацією від 03 грудня 2015 року за підписом [PERSON] і [PERSON] , в якому вони разом стверджують, що ТОВ "Київська комунальна компанія" є сумнівним та недобросовісним посередником та корумпованою компанією, яка здійснює махінації з рахунками за житлово-комунальні послуги. Викладена інформація у зазначених листах є недостовірною, принижує честь і гідність керівника ТОВ "Київська комунальна компанія", негативно впливає на його авторитет як директора суб`єкта господарювання, формує у партнерів, мешканців ЖК "Міністерський" негативне враження про діяльність ТОВ "Київська комунальна компанія". На підставі викладеного [PERSON] просив суд: визнати недостовірною, такою, що принижує честь і гідність позивача, інформацію, викладену в листі [PERSON] від 10 липня 2015 року на адресу Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації; зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про директора ТОВ "Київська комунальна компанія" [PERSON] , що була надана до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 10 липня 2015 року в той же спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом направлення листа до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, яким буде спростовано недостовірну інформацію, протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з [PERSON] на користь позивача 4000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; визнати недостовірною, такою, що принижує честь і гідність позивача, інформацію, викладену в листі [PERSON] і [PERSON] від 03 грудня 2015 року на адресу ТОВ "Київська комунальна компанія"; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про директора ТОВ "Київська комунальна компанія", що була надана до канцелярії ТОВ "Київська комунальна компанія" листом від 03 грудня 2015 року, в той же спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом направлення листа до ТОВ "Київська комунальна компанія", яким буде спростовано недостовірну інформацію, протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з [PERSON] на користь позивача 1000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У ході розгляду справи представником позивача подано до суду заяву "про зменшення позовних вимог", яка фактично є заявою про відмову від позову в частині позовних вимог до [PERSON] (а. с. 82-84). У цій заяві представник [PERSON] також уточнив позовні вимоги та просив суд: визнати недостовірною, такою, що принижує честь і гідність [PERSON] , інформацію, викладену в листі [PERSON] від 10 липня 2015 року на адресу Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, а саме: "Директор "ККК" считает дом своим, ему плевать на мнение жителей комплекса, он самовольно, в обход законов Украины и желания жильцов, творит в доме все, что ему заблагорассудиться. Тирания во всей красе, браток, дорвавшийся до власти и "кормушки""; зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про директора ТОВ "Київська комунальна компанія" [PERSON] , що була надана до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 10 липня 2015 року в той же спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом направлення листа до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, яким буде спростовано недостовірну інформацію, протягом одного місяця з дня набрання рішення суду законної сили; стягнути з [PERSON] на користь позивача 1000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року судом прийнято заяву "про зменшення позовних вимог", подану представником позивача [PERSON] , та закрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] . Відповідач [PERSON] відзив на позову заяву [PERSON] до суду не подав. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності та відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом з`ясовано, що 05 серпня 2015 року ТОВ "Київська комунальна компанія" надійшов лист Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 липня 2015 року за вих. №104/В-1046-2345 для опрацювання відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" щодо надання відповіді громадянину [PERSON] по суті порушених питань (а. с. 12-13). Судом встановлено, що [PERSON] є мешканцем будинку [ADDRESS]") та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ТОВ "Київська комунальна компанія". Директором цього товариства є [PERSON] (а. с. 20). Додатком №4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року №121 визначено перелік повноважень районних у м. Києві державних адміністрацій у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, відповідно до п. 8 якого до повноважень вказаних адміністрацій належить здійснення контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства. Крім того, вказаним додатком №4 до повноважень районних у м. Києві державних адміністрацій віднесено: здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; складання адміністративних протоколів за порушення Правил благоустрою м. Києва відповідно до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); створення громадської комісії з житлових питань, тощо. Згідно з п. 3 додатку №11 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року №121 до повноважень районних у м. Києві державних адміністрацій віднесено забезпечення вимог законодавства щодо розгляду звернень громадян, здійснення контролю за станом цієї роботи на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності. 10 липня 2015 року на електронну адресу Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з електронної адреси [INFO] надійшов лист за назвою "[INFO] ". У листі вказано, що його автором є [PERSON] (а. с. 14-15). У вказаному листі, надісланому районній державній адміністрації, викладено відомості щодо неправомірної діяльності ТОВ "Київська комунальна компанія" та директора [PERSON] Листом від 28 липня 2015 року Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила ТОВ "Київська комунальна компанія", що у неї на розгляді знаходиться звернення [PERSON] з приводу обслуговування ТОВ "Київська комунальна компанія" житлового будинку [ADDRESS] . Покликаючись на те, що питання, порушені у зверненні [PERSON] не входять до повноважень Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, нею відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" надіслано лист [PERSON] за належністю для опрацювання та надання відповіді заявнику. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі "Lingens v. Austria" підкреслив, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. За змістом ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Аналогічні приписи закріплені у ст. 1 Закону України "Про інформацію". Ст. 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Ст. 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Законом України від 27 березня 2014 року №1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" виключено ч. 3 ст. 277 ЦК України, якою було закріплено презумпцію добропорядності, згідно з якою обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідача. Таким чином, доказування у справах про дифамацію повинно здійснюватись з урахуванням загальних правил доказування, закріплених у ЦПК України. Так, позивач доводить обґрунтованість свого позову, а саме: поширення інформації відповідачем та її недостовірність (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 04 липня 2018 року у справі №761/7795/17, від 10 жовтня 2018 року у справі №521/19965/16). Поширенням інформації слід вважати: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Ст. 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення наведеної статті Основного Закону свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації Суд вважає, що надіславши 10 липня 2015 року на електронну адресу Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації листа, [PERSON] скористався своїм правом і звернувся до уповноваженої державної установи, а саме - Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою щодо неналежного, на думку відповідача, виконання ТОВ "Київська комунальна компанія" та директором товариства - [PERSON] обов`язків з утримання будинку [ADDRESS] та надання мешканцям цього будинку житлово-комунальних послуг належної якості. При цьому спірний лист відповідач надіслав на електронну поштову скриньку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, а не розмістив інформацію в мережі "Інтернет". Отже, [PERSON] вжив усіх доступних йому заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступна третім особам. За приписами ст. 9 Закону України "Про звернення громадян" забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень. Зважаючи на те, що [PERSON] звернувся зі спірним листом до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу надання ТОВ "Київська комунальна компанія" послуг з утримання будинку [ADDRESS] , в якому повідомив інформацію про нібито незаконну діяльність ТОВ "Київська комунальна компанія" та її директора [PERSON] , вимоги захисту за ст. 10 Конвенції необхідно оцінювати не у відношенні інтересів свободи преси або відкритого обговорення питань, які становлять гострий громадський інтерес, а стосовно права [PERSON] повідомляти про можливі порушення у діяльності як у цілому ТОВ "Київська комунальна компанія", так і посадових осіб, зокрема, директора товариства - [PERSON] . Інформації, яка стосується [PERSON] , що не пов`язана з його діяльністю на посаді директора ТОВ "Київська комунальна компанія", лист [PERSON] від 10 липня 2015 року не містить. Суд вважає, що [PERSON] надіслав Оболонській районнй в місті Києві державній адміністрації лист від 10 липня 2015 року перш за все, з метою перевірки компетентними органами незаконної, на його думку, діяльності ТОВ "Київська комунальна компанія", її керівництва, зокрема директора компанії [PERSON] це не свідчить про те, що відповідач не діяв у рамках, установлених законом для подання подібних листів та заяв. Надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. Відомості, наведені у листі, які позивач вважає недостовірними: "…Директор "ККК" считает дом своим, ему плевать на мнение жителей комплекса, он самовольно, в обход законов Украины и желания жильцов, творит в доме все, что ему заблагорассудиться. Тирания во всей красе, браток, дорвавшийся до власти и "кормушки…"" є лише фрагментами електронного листа, "вирваними" з контексту; вказані висловлювання слід розглядати, як громадську критику в контексті діяльності ТОВ "Київська комунальна компанія" та її посадових осіб. Зважаючи на викладене, ураховуючи те, що у справі відсутні докази, які б засвідчували, що [PERSON] поширив щодо [PERSON] інформацію, яка порочить його честь і гідність, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову.

Outcome: dismissed