Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У квітні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Свою заяву обґрунтовував тим, що йому на підставі наказу № 491 від 27.11.2007 року Кременчуцької дистанції колії, як наймачу квартири, 27.11.2007 року видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] . 06.02.2019 року він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області з метою проведення державної реєстрації речових прав на належну йому квартиру. Рішенням № 45450511 від 11.02.2019 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором було відмовлено в реєстрації квартири, в зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на житло є помилки, які не дають змоги провести державну реєстрацію права власності. В зв`язку з тим, що свідоцтво було видане Кременчуцькою дистанцією колії він звернувся до них із проханням провести виправлення у зазначеному свідоцтві про право власності на квартиру та 18.02.2019 року за вихідним № 101 отримав відповідь про те, що виробничий підрозділ «Кременчуцька дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» повідомляє, що будинок за вищевказаною адресою після проведення приватизації усіх квартир був переданий у власність мешканців і знятий з балансу підприємства, тому провести виправлення у свідоцтві на право власності на житло немає можливості. Зазначені обставини порушують його права, а саме він не може зареєструвати право власності на належну йому квартиру. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: Встановити факт належності [PERSON] , [INFO] правовстановлюючого документу, а саме Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.11.2007 року Кременчуцькою дистанцією колії, на квартиру [ADDRESS] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Омельницького сіслькьої ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанційна колія» в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" "Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 491 від 27.11.2007 року Кременчуцької дистанції колії, як наймачу квартири, 27.11.2007 року видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] . 06.02.2019 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області з метою проведення державної реєстрації речових прав на належну йому квартиру. Рішенням № 45450511 від 11.02.2019 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором було відмовлено в реєстрації квартири, в зв`язку з тим, що в свідоцтві про право власності на житло є помилки, які не дають змоги провести державну реєстрацію права власності, зокрема містяться дописи всупереч ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», крім цього не вказано належну частку. В зв`язку з тим, що свідоцтво було видане Кременчуцькою дистанцією колії заявник звернувся до них із проханням провести виправлення у зазначеному свідоцтві про право власності на квартиру та 18.02.2019 року за вихідним № 101 отримав відповідь про те, що виробничий підрозділ «Кременчуцька дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» повідомляє, що будинок за вищевказаною адресою після проведення приватизації усіх квартир був переданий у власність мешканців і знятий з балансу підприємства, тому провести виправлення у свідоцтві на право власності на житло немає можливості. Зазначені обставини порушують права заявника, а саме він не може зареєструвати право власності на належну йому квартиру. Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Таким чином, суд вважає, що заявником доведено факт належності правовстановлюючого документа, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved