Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.01.2007 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNU0GK00000895, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 36000 доларів США на строк з 23 січня 2007 р. по 23 січня 2027 р., з метою купівлі квартири, а також 6480 доларів США на сплату страхових платежів у випадках передбачених договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між нею та АТ КБ "Приватбанк" 23.01.2007 року було укладено договір іпотеки квартири №DNU0GK0000095, який було посвідчено 23.01.2007 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за реєстровим № 347, на підставі зазначеного договору було передано в іпотеку відповідачу нерухоме майно, що їй належить, а саме квартиру [ADDRESS] . Як їй стало відомо, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. знаходиться ВП №64164808 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. № 1761 від 24.06.2019 р. У відповідності до зазначеного виконавчого напису, приватний нотаріус запропонував звернути стягнення, на підставі ст. 34 ч. 1 п. 19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат" та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172, на вищевказане нерухоме майно та за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок в АТ КБ «Приватбанк», у розмірі заборгованість за кредитом 232951,98 доларів США. Вважає, що цей виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки спір щодо її заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» вже був вирішений судом. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016 року заборгованість позивача встановлено у розмірі 117816,02 дол. США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2014 року складає 1379625,59 грн., що є значно меншою за ту, що зазначена у вищевказаному виконавчому написі. Вважає, що виконавчий напис вчинено поза межами строків настання права вимоги, а стягнення за вказаним виконавчим написом здійснюється з порушенням встановленого законодавством строку. Також зазначає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості, жодних вимог від стягувача позивачем отримано не було, тому вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просить визнати виконавчий напис від 24.06.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1761, таким, що не підлягає виконанню. 26 березня 2021 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, та задоволено клопотання позивача, яким зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № 64164808, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 24.06.2019 року зареєстрованого у реєстрі за № 1761 щодо звернення стягнення, на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису за № 1761 від 24.06.2019 року про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Істамова І.В. засобами поштового зв`язку направила до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які необхідні для вчинення виконавчого напису, а отже підстави вважати незаконними дії нотаріуса відсутні. Щодо посилань позивача на рішення суду від 17.06.2016 року зазначила, що вказана обставина не підтверджує відсутність безспірності. Позивач помилково дійшов висновку, що відповідачем пропущено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю. Просила справу розглянути без участі представника відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити. 31 травня 2021 року на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на адресу суду було надіслано належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису за № 1761 від 24.06.2019 року про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві просила розглядати справу без її участі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила провести розгляд вищевказаної справи без її участі. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. у судове засідання не з`явилася, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про отриманн нею повістки до суду (а. с. 120), однак про причини неявки суд не повідомила та не надала клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.01.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNU0GK00000985, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 36000 доларів США на строк з 23 січня 2007 р. по 23 січня 2027 р., з метою купівлі квартири, а також 6480 доларів США на сплату страхових платежів у випадках передбачених договором (а. с. 102-105). Матеріалами справи підтверджується, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором№DNU0GK00000985, між [PERSON] та АТ КБ "Приватбанк" 23.01.2007 року було укладено Договір іпотеки квартири №DNU0GK00000985, який було посвідчено 23.01.2007 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за реєстровим № 347, на підставі зазначеного договору було передано в іпотеку АТ КБ "Приватбанк" нерухоме майно, що належить [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] (а .с. 99-101). Також судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2016 року частково задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 379 625,59 грн. було звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 33,60 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , але виконання рішення в частині звернення стягнення зупинено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а. с. 20-24). Разом з тим, 24 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1761, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , та була передана в іпотеку на підставі договору іпотеки №DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року АТ КБ «Приватбанк» в рахунок перерахування коштів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року у розмірі 36 000 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 24 906,13 доларів США, комісію у розмірі 3 579,16 доларів США, пеню у розмірі 168 445,49 доларів США, що всього становить 232 951,98 доларів США, що за курсом НБУ на 18 грудня 2018 року становить 6 496 118,02 грн., а також 3 500,00 грн. - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, строк, за який здійснюється стягнення - з 23.01.2007 року по 18.12.2018 року (а. с. 89). Матеріалами справи підтверджується, що 15 січня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни відкрито виконавче провадження № 64164808 з примусового виконання виконавчого напису № 1761, виданого 24.06.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , та є предметом іпотеки, яке передано АТ КБ «Приватбанк», та за рахунок коштів, отриманих від реалізації, задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк», що всього становить 6 496 118 грн. 02 коп. (а. с. 31-32). Статтею ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосувала приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально непосвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». За змістом п.п. 2.1, 2.2 гл. 16 зазначеного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За вимогами п. п. 3.1, 3.2 гл. 16 зазначеного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі Перелік). Дослідженням змісту спірного виконавчого напису встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення виконавчих написів. Так, нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15-ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Також на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 26 березня 2021 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були визнані судом (Справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17 № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Судом також встановлено, що у матеріалах нотаріальної справи стосовно видачі виконавчого напису нотаріуса від 24.06.2019 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1761, які стали підставою вчинення спірного виконавчого напису відсутні належні та достатні документи, які б підтверджували безспірність заборгованості. Так, стягувачем було надано нотаріусу кредитний договір, договір іпотеки та виписку з рахунку боржника, однак фактично вказана виписка за своїм змістом не є довідкою фінансової установи про ненадходження платежу, необхідність подання якої передбачає Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Разом із тим, суд зауважує, що за договором в якому визначено погашення кредиту щомісячними платежами та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі - зі спливом терміну дії договору. Так, за змістом ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання вправі заявити вимоги про стягнення несплачених до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячних платежів з процентами в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Зазначена правова позиція відображена у правових висновках Верховного Суду України (постанови від 12.12.2012, 07.03.2013, 06.11.2013, 19.03.2014 № 6-20цс14). Крім того, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Разом з тим, про неможливість встановлення за поданими документами безспірності заборгованості свідчить і те, що стягувачем не було долучено до заяви про вчинення виконавчого напису доказів отримання боржником вимоги (претензії) про погашення суми заборгованості за кредитом (усунення порушень вимог кредитного договору). Так, до заяви про вчинення виконавчого напису не додано доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", оскільки доданий фіскальний чек ПАТ "Укрпошта" не містить інформації про отримання боржником претензії кредитора. Отже матеріалами справи встановлено, що у цьому випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту її інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн. 00 коп. та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, разом на загальну суму у розмірі 1362 грн.

Outcome: approved