Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

08 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення алімен-тів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи вимоги тим, що відповідач не бере участі у матеріальному утриманні доньок, чим порушує їх права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги у пов-ному обсязі, та пояснила, що 25 квітня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 25 серпня 2015 року шлюб між нею та відповіда-чем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач надавав їй матеріальну допомогу на утримання дітей у доб-ровільному порядку, але з січня 2016 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. За-значає, що відповідач нікого на утриманні не має, аліменти більше нікому не сплачує, жодних стягнень за ви-конавчими документами з нього не провадиться. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно. Згодом надіслала на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. 10 листопада 2016 року [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 25 квітня 2009 року по 29 квітня 2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 25 серпня 2015 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Після чого вони почали окремо проживати. Спочатку він домовився з [PERSON], що діти будуть почергово проживати як з ним так із [PERSON], оскільки для нормального розвитку дітей їм необхідна турбота батька і матері. Однак потім відповідачка відмовилася від домовленості і до теперішнього часу вони так і не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Зазначає, що в інтересах їхніх дітей проживати саме із ним, а не з їх матір'ю. Він на цей час має постійний дохід, отримує систематичну допомогу від своїх батьків, має достатньо вільного часу в день приділяти дітям, відводити старшу доньку до школи, займатися із ними вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, він проживає разом зі дружиною яка має сили і бажання доглядати за моїми дітьми, якщо мене не буде вдома. В той час як відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання наших дітей, офіційно не працює, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей, їх навчання, молодша донька до теперішнього часу не говорить, та потребує особливої уваги відповідних дитячих спеціалістів. Зі слів дітей, вони дуже сумують за ним. Він проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. В цій квартирі також обладнана кімната для дітей, щоб вони могли мати здоровий сон, навчатися, гратися. Щодо стосунків між дочок та його дружиною, то вони мають добрі стосунки один з одним. Таким чином, проживання дочок разом зі ним відповідає їх інтересам. Він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиму жодних перешкод для спілкування відповідачки з дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлення піклування матері. Спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем проживання характеризуюся позитивно. За таких умов донькам буде краще із ним. Тому просить суд визначити місце про-живання дітей разом із ним, а також просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини її доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Представник третьої особи орган опіки та піклування Слов'янської міської ради у судовому засіданні просив суд ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням письмового висновку. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених вимог (ст.11 ЦПК України), суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] 25 квітня 2009 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.4,5/, які проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визначення місця проживання дитини встановлено, що на сьогоднішній день діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір'ю. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 14.12.2016р. [PERSON], порушував порядок ведення засідання комісії, вів себе грубо по відношенню до її членів та перебував у нетверезому стані, у зв'язку з чим, його було виведено за допомогою служби охорони. Після чого до служби у справах дітей Слов'янської міської ради не звертався, ніяких заяв від нього не надходило. Згідно акту обстеження умов проживання від 14.12.2016р. виявилось, що у квартирі, де мешкає батько, [PERSON], для виховання та розвитку дітей умови створені неналежним чином, а саме: для дітей відведена окрема кімната, але відсутні меблі для дітей (ліжка, шафи та інше), приладдя, предмети, які потрібні для виховання та розвитку дітей, іграшки, книжки. Згідно акту обстеження умов проживання квартири, в якій мешкає мати, [PERSON] разом з дітьми, від 14.12.2016р., встановлено, що для дітей створені належні умови для проживання. Відведено кімнати, у наявності місця для занять, навчання та відпочинку. Діти забезпечені у достатній кількості речами особистого вжитку, іграшками, навчальним приладдям. Виходячи із інтересів дітей орган опіки та піклування вважає, що місце проживання дітей недоцільно визначити місце проживання разом із батьком /а.с. 43/. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною По-становою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розу-мову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої ди-тини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своїх неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує право дітей на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стяг-нення аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімей-ного стану відповідача та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазна-чений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідач працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідача на утримання його дітей аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо зустрічної вимоги про визначення місця проживання дітей разом з батьком, та стягнення алімен-тів, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні ди-тини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвер-джені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо ди-тини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитиниБатьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розви-ток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо то-го, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення бать-ків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 161 СК України передбачено, що суд не може передати дитину для проживання лише з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосу-вання судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залиша-ється, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рі-шення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дити-на для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матері-альної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Суд не приймає до уваги твердження в зустрічному позові [PERSON], як на підставу визначення місця про-живання малолітніх дітей з ним, як те, що [PERSON] офіційно не працевлаштована та не має достатнього доходу для забезпечення умов проживання дітей. Будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що малолітні діти можуть бути розлучені з матір'ю не встановлено. Жодних фактів, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом не встановлено виняткових обставин, для розлучення мало-літніх дітей з матір'ю, суд вважає, що відсутні підстави, для визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], тобто позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню . Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та по-ложень статті 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень. Крім того, суд приходить до переконання, що враховуючи положення ст.ст. 160-161 СК України малолітні діти мають проживати із матірю, що буде позитивно впливати на їх розвиток та виховання. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положення-ми статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved