Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

04.01.2018 року до суду звернулася позивачка з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала лікарем-інтерном відділення загальної практики-сімейної медицини СЛА с. Рибальське з 01.08.2006 року по 31.07.2008 року. З 01.08.2008 року працювала лікарем загальної практики сімейним лікарем у Рибальській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, яка 07.04.2011 року перепідпорядкована відділу охорони здоровя Охтирської районної державної адміністрації, який з 07.06.2016 року перейменовано у Сектор охорони здоровя Охтирської РДА. З 01.01.2017 року по 31.07.2017 року займала посаду на 1 ставку головного лікаря та 0,25 ставки сімейного лікаря Рибальської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Відділу охорони здоровя Грунської сільської ради. З 01.08.2017 року працює лікарем загальної практики сімейної медицини Комунального закладу Грунської сільської ради Грунський сільський центр первинної медико-санітарної допомоги. Таким чином, відповідачем у період з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року позивачці недоплачувалась надбавка за безперервний стаж роботи у розмірі 30% посадового окладу за кожен відпрацьований місяць. Крім того невиплаченою є надбавка за вислугу років за період роботи з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року у розмірі 10% посадового окладу за кожен відпрацьований місяць. У звязку з чим загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 13048,00 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд: - поновити порушені права, шляхом донарахування та виплати різниці недоплаченої надбавки за тривалість безперервної роботи та надбавки за вислугу років; - стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13048,00 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав визначених у позові. Погодилась з розрахунком наданому в судовому засіданні представником відповідача в розмір 12436,83 грн. Представник відповідача [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та надала суду розрахунок невиплаченої заробітної плати позивачки в розмірі 12436,83 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на свої доводи і заперечення, виходив з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] 01.08.2006 року прийнята лікарем-інтерном відділення загальної практики-сімейної медицини строком на 2 роки. 01.08.2008 прийнята на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря Рибальської амбулаторії загальної практики сімейної медицини. З 01.08.2017 року прийнята лікарем загальної практики сімейного лікарем Рибальської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, в порядку переведення з відділу охорони здоровя Грунської сільської ради./а.с.7-8/ Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати належить додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Так, надбавка за тривалість безперервної роботи встановлюється у порядку, затвердженому у п. 4.1.1 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», підпунктом 1 якого передбачено встановлення надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі до 40 % (від 3 до 5 років - 10 %, від 5 до 7 років - 20 %, від 7 до 9 років - 30 %, понад 9 років - 40 %) посадового окладу лікарям - незалежно від найменування посади, дільничним медичним сестрам, зубним лікарям, медичним сестрам загальної практики сімейної медицини, що працюють у дільничних лікарнях, амбулаторіях, у тому числі тих, що увійшли до складу центрів первинної медико-санітарної допомоги або до центральних районних, районних та міських лікарень, що розташовані в сільській місцевості та амбулаторіях сімейної медицини. Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", роз'яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Згідно із ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, невиплата позивачці надбавки за вислугу років, яка входить до складу заробітної плати, є порушенням роботодавцем права працівника на отримання винагороди за працю. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, та згоду позивачки з наданим розрахунком відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченої винагороди за вислугу років у розмірі 12436,83 грн. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 94, 98 115 КЗпП України,\~Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 10, 13, 12, 76-89, 259 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: approved