Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], та матері [PERSON], померлої [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS] та на земельну частку (пай) площею 5.82 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті батька та матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість, оскільки будинок не був належним чином зареєстрований, а документ на земельну частку (пай) був втрачений. Посилаючись на те, що будинок та земельну частка належали за життя батьку, а після його смерті перейшли в порядку спадкування до її власності та власності матері, і 1/2 частина будинку та земельного паю належали останній на час її смерті, а вона є спадкоємицею першої черги після її смерті матері і прийняла спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, тому просила це зробити суд і позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутності, а також в своїй заяві просила позов задовольнити, Представник відповідача - сільської ради в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення та оформлення спадщини за позивачкою. Представник іншого відповідача до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Шевченкове Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку, розташованого по [ADDRESS], а також право на земельну частку (пай) розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченко та знаходилася в межах території Шевченківської сільської ради цього ж району. Житловий будинок він купив у радгоспу ім. Шевченко, а земельна частка (пай) належала йому відповідно до сертифікату серії [NUMBER] від 26 червня 1997 року. На час його смерті діяли положення Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 20 березня 2017 року на час смерті [PERSON] з ним проживала його дружина [PERSON] та дочка - [PERSON], тобто позивачка, які вступили в управління спадковим майном у виді житлового будинку та земельного паю. Їх частки у спадщині є рівними (ст. 529 ЦК України 1963 року). В той же час, після отримання спадщини вони не переоформили її на своє ім'я. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті також відкрилася спадщина, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], а саме: на ? частку права власності на житловий будинок по вул. по [ADDRESS], та ? частку права на земельну частку (пай), розміром 5.82 га умовних кадастрових гектарів. На час її смерті діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з нею проживала її дочка [PERSON], яка таким чином прийняла спадщину і відноситься до спадкоємців першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). В той же час, звернувшись до нотаріус за оформленням спадщини після смерті матері вона отримала письмове роз'яснення нотаріуса про неможливість нотаріального оформленням спадщини, оскільки не представила належним чином оформленні належним чином оригінали правовстановлюючих документу на вказану нерухомість. Так, було з'ясовано, що первісний власник будинку [PERSON] не оформив та не зареєстрував будинок за свого життя належним чином в державному органі - свідоцтво про право власності на будинок не було офорлмено та зареєстроване. А потім після його смерті дружина також не перереєструвала на своє імя отриману в спадщину ? частку цього будинку. Сертифікат про право на земельну частку (пай) був втрачений власником за невідомих обставин. . За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджується копією сертифікату серії [NUMBER] від 26 червня 1997 року, а також документами про його видачу, надані Вітовською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Вітовським відділом Управління Держгеокадастру в Миколаївські області. Належність будинку [PERSON] підтверджується копією довідки від 20 лютого 1970 року, виданою радгоспом ім. Шевченко, відповідно до якої станом на 1 січня того року він повністю виплатив суду за будинок і він вважається таким, що перейшов у його власність, а також погосподарською книгою на будинок Шевченківської сільської ради. Так, відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 20 березня 2018 року, житловий будинок, розташований по [ADDRESS], був побудований в 1958 році, господарські та побутові споруди - 1958-1990 роки. Згідно з даними того ж технічного паспорту житловий будинок має житлову площу 39.60 кв.м., загальну - 70.50 кв.м. Копією погосподарської книги № 4 по даному будинку підтверджується, що у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка, орієнтовною площею 0.15 га, із призначенням - для будування будинку та його обслуговування, яка ним не приватизована. Відповідно до записів у тій же погосподарській книзі Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області житловий будинок по [ADDRESS] існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час його смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. За такого, за наявності достовірних документів про користування ділянкою для будівництва, даних про викуп будинку у радгоспу в 1970 році та записи у погосподарській книзі свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснив. Однак це не скасовує належність йому будинку. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок з господарськими спорудами та земельна частка (пай) за життя належали [PERSON] і входять до складу спадщини після його смерті, тому в порядку спадкування відійшли спадкоємцям, тобто позивачці в справі та дружині померлого [PERSON], а після смерті останньої ? частина спадщини також в порядку спадкування за законом має відійти спадкоємицям першої черги за законом, тобто позивачці. Отже, позивачка в порядку спадкування після смерті батька та матері отримала спадщину на цілий будинок та на земельну частку (пай). Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved