Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

11 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.02.2016 року між банком та [PERSON] , відповідно до заяви та до Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, було укладено кредитний договір б/н. Згідно заяви відповідачу банком надано кредит без зазначення розміру у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зі своєї сторони виконав свої зобов"язання за договором, надавши [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому в договорі. Відповідач, в порушення умов договору, ухиляється від виконання договірних зобовязань, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 23.11.2020 року складає 23 207,98 грн., з яких: 17 072,26грн. заборгованість за тілом кредита; 6135,72грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу в порядку спрощеного провадження без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2016р. між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №б/н , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, про що свідчить копія анкети-заяви від 12.02.2016р. Із заяви вбачається, що [PERSON] погодилася, що заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг. Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи були надані для ознайомлення відповідачеві в письмовому вигляді. До кредитного договору банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 23.11.2020 року складає 23 207,98 грн., з яких: 17 072,26грн. заборгованість за тілом кредита; 6135,72грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, які відповідач в добровільному порядку сплачувати не бажає. Проаназізувавши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене збігається з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підписано кредитний договір, за яким їй надано кредитну карту № [NUMBER] , дата відкриття якого 12.02.2016 року, термін дії 12/19. Жодних доказів про продовження терміну дії картки суду не надано. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після грудня 2019 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів , однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Стягненню на користь Банку підлягають 17 072.26грн. - заборгованість за тілом кредиту та 245.64грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що відповідає строку дії карти, так як [PERSON] фактично отримала кредит, користувалася ним, про що свідчить надана Банком виписка за договором б/н, але в добровільному порядку їх не повернула. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270 грн., які, у разі задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved