Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сосницького районного управління юстиції у Чернігівській області про визнання батьківства. Позовні вимоги мотивувала тим, що з липня 1985 року її мати [PERSON] спільно проживала однією сім»єю із [PERSON] За час спільного проживання мати завагітніла від [PERSON] Під час спільного проживання однією сім"єю мати і батько вели спільне господарство, спільний побут, утримували худобу, птицю, разом дбали про своє помешкання. Під час реєстрації народження [PERSON] [INFO] року в органах РАЦС смт. Сосниця, запис у графі «Батько» було зроблено за вказівкою матері, як це передбачено було ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (ч.1 ст. 135 СК України) та внесено призвіще - [PERSON] (призвіще матері), ім'я по батькові - [PERSON] В 2013 році [PERSON] помер. За час життя він завжди допомагав виховувати [PERSON], забезпечував матеріально, він визнавав її як свою доньку і збирався подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе її батьком. Однак, зробити цього не встиг. На підставі викладеного [PERSON] просить визнати [PERSON] рідним батьком, та зобов»язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сосницького районного управління юстиції у Чернігівській області внести зміни в книгу реєстрації народжень, актовий запис №89, від [INFO] року, про народження [PERSON] замінивши в графі «Батько» - [PERSON] на - [PERSON]. Рішенням Сосницького районного суду від 06.08.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано [PERSON] батьком [PERSON] В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Сосницького районного суду від 06.08.2014 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним, обставини, що мають значення для справи є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що суд не повинен був приймати аналіз ДНК, яке доказ батьківства, оскільки мати позивачки є двоюрідною племінницею померлого [PERSON], що дає можливість маніпулювати висновками аналізу ДНК, який може лише підтвердити кровну спорідненість. Зазначає, що [PERSON] не зробила жодних дій за життя [PERSON] щодо встановлення та оформлення факту батьківства. Крім того, під час тяжких захворювань та безпорадного стану, враховуючи ще інвалідність у [PERSON], [PERSON] повинна була б здійснювати свої обов»язки з утримання людини, котру вона вважає батьком. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до висновку про те, що батьківство померлого [PERSON] в судовому засіданні було доведено. Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного. По справі встановлено, що [PERSON] народилась 28.07.1986 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8), батьківство якої записано за прізвищем та громадянством матері - [PERSON], а у графі «Батько» записаний [PERSON]. З копії паспорту [PERSON], матері позивачки, відмітки про сімейний стан відсутні (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть від [INFO] року (а.с. 10) [PERSON] помер [INFO] року у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис № 58. Із результатів аналізу ДНК вбачається, що [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (дядько позивача), [PERSON] (дядько позивача) та позивач [PERSON] мають ймовірність родинних відносин 99,9996 % (а.с. 56). Згідно копії спадкової справи, заведеної до майна [INFO] року [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини, як і з заявами про відмову від прийняття спадщини звернулись: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір»ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, при наявності спору про право в порядку позовного провадження, передумовою звернення до суду з заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, у випадку розгляду справи в позовному провадженні позов пред»являється до спадкоємців за наявності спору про право. Відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства розглядаються за правилами позовного провадження, особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивачка просить визнати [PERSON], який помер [INFO] року її рідним батьком та зобов»язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сосницького районного управління юстиції у Чернігівській області внести зміни в книгу реєстрації народжень. З поданої до суду позовної заяви не вбачається, які юридичні наслідки породжує встановлення цього факту, тобто відсутні вимоги щодо спору про право, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, зазначених обставин не з»ясував. Підставою для задоволення позову є встановлення факту родинних відносин та наявність порушення прав позивача, як спадкоємця і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав, таким чином, право спадкування, як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту батьківства та його порушення. Зазначені юридичні факти суд повинен встановити й обґрунтувати доказами, одержаними у визначеному законом порядку за допомогою передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобів доказування і перевіреними у судовому засіданні. Без врахування зазначених положень суд в основу рішення поклав покази свідків та результати аналізу ДНК з якого вбачається, що [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (дядько позивача), [PERSON] (дядько позивача) та позивач [PERSON] мають ймовірність родинних відносин 99,9996 % (а.с. 56), при цьому суд не взяв до уваги наявність родинних відносин між сторонами по справі, які не заперечувала позивачка, а за викладених обставин зазначені результати є доказом родинних відносин, а не батьківства. Відповідно до п. 3 Постанови ПВСУ, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Суд не врахував, що відповідно до ст. 57 - 59 ЦПК України доказами визнання батьківства можуть бути листи, анкети, заяви відповідача та інші фактичні дані, які з достовірністю підтверджують факт визнання відповідачем батьківства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Заперечуючи проти позову в судових засіданнях, а також у апеляційній скарзі [PERSON] посилалась на те, що достовірних доказів визнання її братом батьківства щодо [PERSON] не зібрано, однією сім'єю з матір»ю позивачки він не проживав, на підтвердження чи спростування зазначених обставин позивачем не надано жодного доказу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду про наявність підстав для задоволення позову з посиланням на зазначені результати, як на доказ є не обґрунтований, оскільки, за положеннями 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом першої інстанції було встановлено факт переодичного проживання з 1985 року матері позивачки з померлим [PERSON], що підтверджується показами свідків і в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України місцевий суд не вирішив питання, чи не носять наведені докази характер припущення щодо визначення походження дитини саме від померлого [PERSON] Крім того, місцевий суд не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, передбачених цим кодексом та вирішив питання можливості призначення судово-генетичної експертизи. В порушення вимог процесуального права, суд не роз'яснив позивачці обов'язок надати докази, оскільки відповідно до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем по справі не надано жодного підтверджуючого доказу, що достовірно підтверджує визнання померлим батьківства, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства [PERSON] та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини, як не доведено того, що [PERSON], померлий [INFO] року, є її батьком. На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги [PERSON], скасування рішення та про відмову в задоволенні позову [PERSON] Оскільки апеляційна скарга задовольняється, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] в повернення судового збору необхідно стягнути 121,8 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Outcome: approved