Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

У вересні 2017 р. заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави, звернувся до суду із позовом до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації, зобов'язання до повернення земельної ділянки. Свої вимоги, мотивував тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 1210-сг від 02.03.2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 17,8146 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 909-СГ від 28.09.2015 р. затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] в оренду земельну ділянку, площею 17,8146 га. Відповідно до вказаних наказів між ГУ ДГК у Миколаївській області та [PERSON] 25.11.2015 року укладено договір оренди землі строком на 7 років, про що 07.12.2015 р. зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №49491795. Посилаючись на те, що на момент прийняття оскаржуваних наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та укладення договору оренди землі від 25.11 2015 року, у власності [PERSON] вже перебувала земельна ділянка, передана для ведення фермерського господарства, ФГ «Амадея», зареєстрованого 15.01.1999 р. [PERSON], головою якого з 18.12.2006 р. є [PERSON], вже набуло статусу юридичної особи, та мало у своєму користуванні земельні ділянки площами 7,09 га та 23,86 га, у зв'язку із чим отримання у подальшому земельної ділянки площею 17,8146 га в оренду, яке відбулося без проведення земельних торгів суперечить вимогам ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 116, 121, 123, 134 Земельного Кодексу України, а також на правові позиції, викладені в Постановах Верховного Суду України №6-248цс16 від 18.05.2016 р., №6-2902цс15 від 03.02.2016 р., №6-2903цс15 від 11.05.2016 р., №6-248цс16 від 18.05.2016 р., просив про визнання наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 1210-сг від 02.03.2015 р., № 909 СГ від 28.09.2015 р. та договору оренди незаконними із скасуванням його державної реєстрації, а також про зобов'язання [PERSON] повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 17,8146 га, (кадастровий № [NUMBER]), для ведення фермерського господарства, розташованого в межах Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. У судовому засіданні прокурор Хмельов А.С. заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області - Кравченко Ю.А в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти заявлених позовних вимог, пославшись на те, що Постанови Верховного Суду України, на викладені правові позиції у яких посилається заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури, ухвалені після виникнення спірних відносин та на те, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області не могло застосовувати вказані висновки, які відрізняються від вимог, передбачених ст.. 123 ЗК України при прийнятті оскаржуваних наказів. Відповідач [PERSON], будучи присутнім у попередньому судовому засіданні 10.10.2017 р. заявлені вимоги визнав в повному обсязі, проте в подальшому участі в розгляді цивільної справи не приймав, направив до суду свого представника - адвоката Ярмуша В.В., який проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив, пославшись на їх безпідставність. За клопотанням Димівської сільської ради Новоодеського району вказану особу залучено до участі у справі в якості третя особа, що не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Представник Димівської сільської ради Новоодеського району в судове засідання в подальшому не з'явився, своєї позиції щодо заявлених позовних вимог суду не подавав. У зв'язку із неодноразовою повторною неявкою представника відповідача - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, відповідача [PERSON] та представника останнього - адвоката Ярмуша В.В., яким також неодноразово подано заяви про відкладення судових засідань, розгляд справи завершено за відсутності вказаних осіб та представника Димівської Сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Вивчивши доводи позову та поданих суду заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 30.01.2015 року [PERSON] звернувся до ГУ Держземагентства у Миколаївській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки площею 17,8146 га ріллі із земель державної власності, не наданих у власність та не переданих у користування на території Димівської сільської ради Новоодеського району для ведення фермерського господарства. До цієї заяви [PERSON] додав копію паспорта, ідентифікаційного номера платника податків, диплома про освіту, графічні матеріали. 23.01.2015 р. Димівською сільською радоюНовоодеського району виконано листа про не заперечення задоволення вищевказаного звернення [PERSON] Наказом ГУ ДГК у Миколаївській області 1210-сг від 02.03.2015 № [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 17,8146 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та на розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Наказом ГУ ДГК у Миколаївській області № 909-СГ від 28.09.2015 р. в подальшому було затверджено розроблений на замовлення [PERSON] проект землеустрою та передано в оренду земельну ділянку, площею 17,8146 га, (кадастровий № [NUMBER]) для ведення фермерського господарства в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. 25.11.2015 року між ГУ Держземагентства у Миколаївській області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області загальної площею 17,8146 га, у тому числі 17,8146 га ріллі. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] строком на 7 років. В Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.12.2015 року зроблено запис за № 49491795 про реєстрацію права оренди [PERSON] вказаної земельної ділянки зі строком дії до 06.12.2022 р. з правом пролонгації. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] згідно з рішенням зборів учасників ФГ від 18.12.2006 р. є головою ФГ «Амадея», державна реєстрація якого відбулася 15.01.1999 року [PERSON] Сільськогосподарська техніка за ФГ „Амадея" та [PERSON] станом на 04.08.2017 р. не зареєстрована (лист ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 11.08.2017 р.) Згідно пояснень представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярмуша В.В., наданих суду, ані ФГ „Амадея", ані [PERSON] дійсно не мають сільськогосподарської техніки для оброблення земель. З цією метою використовується сільськогосподарська техніка інших осіб. Під час утворення та існування ФГ «Амадея», на час прийняття спірних наказів ГУ ДГК у Миколаївській області, [PERSON] розпорядженням Новоодеської райдержадміністрації Миколаївської області № 804-р від 06.12.2006 року було надано у власність безоплатно земельну ділянку площею 7.08 га ріллі для ведення фермерського господарства (державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]) та передано в оренду (договір оренди земельної ділянки № 295 від 18.01.2007 р.) земельну ділянку площею 23,86 га ріллі для вказаних цілей із земель запасу на території Михайлівської сільської ради Новоодеського району. Вказаний договір оренди був припинений 15.01.2010 року на підставі угоди №1/295 про припинення договору оренди землі від 18.01.2010 року у зв'язку з отриманням земельної ділянки у власність громадянами - членами ФГ «Амадея»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ст.ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або користування для всіх потреб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст.. 134 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Порядок надання (передачі) земельних ділянок саме для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним ЗУ „Про фермерське господарство", ст.. 1 якого визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Саме цим спеціальним визначено обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства , які відрізняються від загальних вимог, передбачених ст.. 123 ЗК України до змісту заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому обов'язково мало бути б зазначено окрім бажаного розміру і місця розташування ділянки, ще й обґрунтування розміру земельної ділянки саме з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. (правові позиції, викладені у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-248цс16 від 18.05.2016 р.; №6-2902цс15 від 03.02.2016 р., №6-2903цс15 від 11.05.2016 р.) Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що посилання відповідачів на необґрунтованість позову у зв'язку із правомірністю дій відповідачів, вчинених на підставі положень Земельного Кодексу України є безпідставними. Так, земельна ділянка, отримана [PERSON] в оренду на підставі договору оренди земельної ділянки від 28.09.2015 року за № 909 СГ, за умовами якого [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 17,8146 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення фермерського господарства в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області у позаконкурентному порядку, без дотримання вимог спеціального Закону України «Про фермерське господарство», що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6400 грн. 00 коп.

Outcome: approved