Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

13.07.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів на її утримання щомісячно по 500 гривень з моменту звернення до суду і до досягнення їх малолітнім сином - [PERSON], [INFO], трьох років, а саме до [INFO]. При цьому вона посилалася на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, мають малолітню дитину, котра на даний час проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Оскільки позивачка на даний час ніде не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а відповідач ухиляється від надання допомоги в добровільному порядку, вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні вимоги не визнали та вважали їх безпідставними, посилаючись на те, що позивачкою не доведена можливість надання такої допомоги відповідачем, котрий на даний час, після закінчення училища, не може працевлаштуватися за спеціальністю, визнавши, що відповідач є працездатною особою та протипоказань проти працевлаштування не має. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню повністю. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому 23.12.2015 року шлюбі, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON]. Малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У даний час позивачка ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідач ухиляється від надання їй матеріальної допомоги в добровільному порядку, при цьому являється працездатною особою та може надавати таку допомогу. Зазначені обставини визнані сторонами та згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Суд не приймає до уваги заперечення пердставників відповідача щодо неможливості сплачувати вказані кошти їх довірителем та обов'язок позивачки надати докази отримання чоловіком відповідних доходів, оскільки неможливість працевлаштування відповідача за своєю спеціальністю не звільняє його від обов'язку утримувати як дитину, так і матір дитини до досягнення дитиною трьох років, а надання доказів неможливості оплати з тих чи інших підстав покладається саме на відповідача. Згідно ч.2 ст.91 Сімейного Кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2 та ч.4 ст.84 СК України. Відповідно до вимог ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, регулюються нормами ст.ст.84, 91 Сімейного Кодексу України і підлягають задоволенню, оскільки їх дитина проживає разом з позивачкою і вона має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved