Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

13 червня 2018 року позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеною позовною завою, мотивуючи наступним. З 02 грудня 1987 року по 14 січня 1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 30 жовтня 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] .» З 2009 року вони з [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини і не проживали разом, але шлюб між ними офіційно розірваний не був. Лише 24 березня 2016 року шлюб між нею та [PERSON] шлюб було розірвано. З 03 січня 2010 року вона знову почала проживати з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина, вести спільне господарство за адресою - [ADDRESS] . За вказаною адресою вона була зареєстрована та проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 12/29 частин квартири за адресою - [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради від 08 вересня 2010 року. За життя померлий [PERSON] своє право власності на вказане майно належним чином не зареєстрував. Їй належать інші 17/29 частин вказаної квартири, з яких 17/58 частин квартири їй належать на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 жовтня 2007 року, видане Комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради та інші 17/58 частин квартири їй належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане держаним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори 13 грудня 2017 року. За життя [PERSON] заповіту не склав, спадкоємців першої, другої та третьої черги після його смерті немає. Вона вважає, що відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом після його смерті, оскільки у період з січня 2010 року до дня смерті [PERSON] вона була зареєстрована у спірній квартирі та проживала з ним однією сім`єю як чоловік та дружина, вела з ним спільне господарство, вони піклувалися один про одного як подружжя, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом здійснювали покупки, придбавали харчі, предмети домашньої обстановки, побутову техніку, сумісно робили у квартирі ремонт, сплачували комунальні послуги, разом розпоряджалися грошима та нажитим майном тощо. Всі їх друзі та знайомі, рідні сприймали їх та відносилися до них, як до чоловіка та жінки. Викладене також підтверджується Довідкою ОСББ «Висота Н» від 05 квітня 2018 року. Крім того, вона здійснила всі необхідні дії по проведенню та організації поховання померлого [PERSON] за рахунок власних коштів. 15 грудня 2017 року вона звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим в нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 577/2017. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Л.П. Ткаченко їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] оскільки нею не надано документів, що підтверджують родинні зв`язки між нею та померлим та правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру. На підставі викладеного, просить суд встановити факт її сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] з 03 січня 2010 року по 28 травня 2017 року та визнати за нею право власності на 12/29 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 22 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 10 вересня 2018 року на адресу суду від представника Нікопольської міської ради, О.О. Мкртчян надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 48-51), згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України. Також зазначили, що померлий [PERSON] та позивач, хоча і проживали в одному приміщенні, але окремо один від одного (кожен у своїй кімнаті) та вели відповідно власне господарство. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року закрито підготовче засідання по вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник Нікопольської міської ради О.О. Мкртчян після допиту свідків проти позову не заперечувала. Представник Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Вислушавши учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 12/29 частин квартири за адресою - [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради від 08 вересня 2010 року (а.с. 5). За життя померлий [PERSON] своє право власності на вказане майно належним чином не зареєстрував, що підтверджується повідомленням Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02 лютого 2018 року (а.с. 9) . Інші 17/29 частин вказаної квартири належать позивачу [PERSON] , з яких 17/58 частин квартири належать їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 жовтня 2007 року, видане Комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради та інші 17/58 частин квартири належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане держаним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори 13 грудня 2017 року (а.с.6-7, 11). За життя [PERSON] заповіту не склав, спадкування майна, що залишилося після його смерті відбувалося за законом. 15 грудня 2017 року позивач звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим у нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 577/2017 (а.с. 43-46). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Л .П. Ткаченко позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] оскільки не надано документів, що підтверджують родинні зв`язки між позивачем та померлим, не надано правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру. Обґрунтовуючи своє право на спадкування майна після смерті [PERSON] , позивач зазначила, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті, оскільки проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом більш як сім років, вела спільне господарство, мала спільний бюджет та здійснила всі необхідні дії по проведенню та організації його похорон за рахунок власних коштів. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень\~статті 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом\~статті 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п. 21 Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. У пункті 6\~ Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, що позивач з 02 грудня 1987 року по 14 січня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 17-18). Незважаючи на те, що позивач з 30 жовтня 1999 року по 24 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 19-20), з останнім позивач з 2009 року однією сім`єю не проживала та не вела спільне господарство. Судом також встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами, що з 03 січня 2010 року та по 28 травня 2017 року позивач та померлий [PERSON] , проживали однією сім`єю як дружина та чоловік, вели з ним спільне господарство, піклувалися один про одного як подружжя, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом здійснювали покупки, придбавали харчі, предмети домашньої обстановки, побутову техніку, сумісно робили у квартирі ремонт, сплачували комунальні послуги, разом розпоряджалися грошима та нажитим майном тощо. Всі їх друзі та знайомі, рідні сприймали їх та відносилися до них, як до чоловіка та жінки. Позивач також здійснила всі необхідні дії по проведенню та організації похорон померлого [PERSON] за рахунок власних коштів (а.с. 22-23). Зміст\~статті 89 ЦПК України\~визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, з пояснень позивача, її представника та свідків суд приходить до висновку, що позивач дійсно постійно проживала з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 03 січня 2010 року по 28 травня 2017 року за адресою - [ADDRESS] , вела з померлим [PERSON] спільне господарство, була пов`язана сумісним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки. Таким чином суд вважає що позивачем доведено факт спільного проживанняз померлим [PERSON] належними та допустимими доказами. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач не перебувала у шлюбі з жодною іншою особою. Оскільки судом встановлено факт проживання однією сім`єю позивача з померлим [PERSON] з 03 січня 2010 року по 28 травня 2017 року, тобто понад п?ять років, тому суд вважає, що [PERSON] набула право на спадкування майна, що залишилося після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом . Судом не встановлено інших осіб, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , мають право на її обов`язкову частку, заявили будь-які вимоги щодо спадкового майна та мають вищий пріоритет на спадкування, тобто є спадкоємцями першої, другої або третьої черг спадкування. Судом також враховано те, що обставини даної справи були підтверджені свідками, та те, що закон не передбачає іншого порядку встановлення цього факту та від нього залежить реалізація заявником свого майнового права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved