Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON], з урахуванням заяви про зміну підстав позову просив суд про усунення перешкод в здійсненні ним права власності шляхом виселення відповідача з житлового приміщення зі зняттям його з реєстраційного обліку. Так, відповідно до позовної заяви позивач на підставі договору дарування від 06.02.2009 року є власником квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Разом з позивачем в квартирі проживають дружина, двоє дітей та відповідач у справі [PERSON], який зареєстрований за цією ж адресою. Так, позивач вказує, що він не заперечував проти проживання відповідача в своєму житловому приміщенні, доки той нормально поводився, однак протягом останніх декількох років відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє п"яні дебоші та сварки, б"є матір, приводить в житло сторонніх осіб, з якими розпиває спиртні напої, на зауваження не реагує, а навпаки виганяє з житла та робить проживання в житлі нестерпним і для нього і для його сім»ї. З приводу його такої поведінки позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, але це не давало ніяких результатів. Позивач просить суд усунення перешкод в здійсненні права його власності шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS] зі зняттям його з реєстраційного обліку в ній. 09.07.2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримав викладене в позовній заяві та просив суд про задоволення його позову. Представник позивача в судовому засіданні підтримала пояснення свого довірителя, просила суд про задоволення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з"явився, про судові засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами зі зворотніми повідомленнями, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Заслухавши пояснення позивача, його преставника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 06.02.2009 року (а.с. 9), позивач у справі є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі, що належить позивачу також проживають дружина та двоє їх дітей, а також відповідач у справі [PERSON], який зареєстрований за цією ж адресою.(а.с. 11). У відповідності до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Крім того, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1/ позбавлення права власності на житлове приміщення;2/ позбавлення права користування житловим приміщенням; 3/ виселення; 4/ визнання особи безвісно відсутньою; 5/ оголошення фізичної особи померлою. На запит суду Деснянське УП ГУНП у м. Києві надало інформацію про те, що згідно даних АІС «Армор», протягом останніх трьох років в Деснянському УП зареєстровано сім звернень позивача щодо неправомірних дій з боку відповідача за адресою: [ADDRESS], а саме виклики про те, що в квартирі неодноразово буянить брат у нетверезому стані, який привів жінку в нетверезому стані та вони заважають відпочивати, про те, що брат зловживаючи спиртними напоями систематично вчиняє конфлікти в квартирі, а також про те, що брат, який прийшов додому п»яний з жінкою дебоширять та не дають спати заявнику та сусідам, крім того, про те, що брат заявника б»є матір. Допитана в якості свідка в судовому засіданні дружина позивача [PERSON] пояснила про те, що у них з позивачем двоє дітей, хлопчик та дівчинка 10 і 12 років. Останні два роки вона проживає в квартирі, що належить на праві власності її чоловікові, а саме квартирі [ADDRESS]. Брат її чоловіка всі ці роки постійно пиячить, палить прямо в квартирі, приводить якихось жінок та чоловіків, з якими розпиває спиртні напої. Було таке, що до нього прийшла жінка, вони розпивали спиртні напої, потім він її бив, так було неодноразово. Крім того, відповідач постійно свариться з своєю матір»ю, вимагає у неї кошти, б»є її. Вона з чоловіком дуже хвилюються за своїх дітей, не можуть залишити їх одних вдома. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивача пояснила про те, що знає сім»ю позивача досить тривалий час, 40 років, знала ще його батька, який вже покійний. Відповідач у справі постійно дебоширить, випиває і приводить до квартири жінок та чоловіків, з якими вони випивають, він ніде не працює, вимагає кошти у своєї матері-пенсіонерки, а якщо вона йому їх не дає, б»є її. Матір неодноразово побита прибігала до неї, щоб вона її врятувала. Зазначила про те, що одного разу ледь не стався пожар від недокурка, який залишився після паління відповідачем. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704.80 грн. які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та

Outcome: approved