Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

09.04.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Романовська Т.М., з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 03.05.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 08 серпня 2019 року. 08.08.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 25.09.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 25.09.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . з прилеглими до нього будівлями і спорудами , розташований на земельній ділянці по фактичному користуванню для обслуговування будинку загальною площею 0.1123 га., по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 серпня 1995 року власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Дане свідоцтво було посвідчене державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі під № 2-2786. Право власності зареєстроване в ВРКП «Конкурент» 20.08.1995 року за № 5-493 25 травня 2000 року [PERSON] , померла, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського район Дніпропетровської області 26 травня 2000 року була проведене реєстрація смерті та видне свідоцтво серії [NUMBER] . Ще за життя [PERSON] , і [PERSON] , уклали усну угоду про передачу останній належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , так як спадкоємців у [PERSON] , не було. Після смерті [PERSON] , [PERSON] ,. разом зі своєю сім`єю перебралася до спірного будинку, де проживають і ведуть господарство до сьогоднішнього дня. На підставі розпорядження голови Верхівцевської міської ради від 17 травня 2006 року № 59 [PERSON] ,, було надано дозвіл на вселення в безгосподарний будинок по [ADDRESS] , зобов`язавши останню зберігати житловий будинок та присадибну ділянку у належному стані. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вищевказаному будинку. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, робить поточний та капітальний ремонт, від власного імені уклала договори із комунальними службами, вона та її син зареєстровані у вказаному будинку, проте у неї немає права власності на вказаний будинок, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладеними в позовній заяві. Також позивач пояснила, що з 2006 року вона проживає у зазначеному будинку. Вселитись у вказаний будинок їй дозволив голова Верхівцевської територіальної громади. А з 2007 року вона та її син зареєстровані у вказаному будинку. Власницю будинку вона знала, оскільки раніше надавала соціальну допомогу їй, як одинокій людині, працюючи у відповідній службі. Потім навіть припинивши там працювати вона відвідувала [PERSON] , купувала їй продукти, допомагала по господарству. [PERSON] , говорила їй , що хоче щоб вона проживала у її будинку після її смерті, оскільки немає інших родичів. Проте будь-якої угоди за життя останньої вони не уклали. Так як у неї з сином не було власного житла міський голова дозволив їм зайняти цей будинок і жити в ньому. Вона доглядає за будинком: встановила новий паркан, відремонтувала колодязь, вбиральню провела косметичний ремонт, садить город, доглядає за подвір`ям, сплачує комунальні платежі. За даний час ніхто будь-яких претензій щодо незаконного її володіння даним будинком до неї не пред`являв. Відповідач, представник Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав, будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 серпня 1995 року власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Дане свідоцтво було посвідчене державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі під № 2-2786. Право власності зареєстроване в ВРКП «Конкурент» 20.08.1995 року за № 5-493, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] , померла, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського район Дніпропетровської області 26 травня 2000 року була проведене реєстрація смерті та видне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] , [PERSON] ,. разом зі своєю сім`єю перебралася до спірного будинку, де проживає і веде господарство до сьогоднішнього дня. На підставі розпорядження голови Верхівцевської міської ради від 17 травня 2006 року № 59 [PERSON] ,, було надано дозвіл на вселення в безгосподарний будинок по [ADDRESS] , зобов`язавши останню зберігати житловий будинок та присадибну ділянку у належному стані, що підтверджується копією розпорядження. З 2007 року позивач та її син зареєстровані у вищезазначеному будинку, що підтверджується даними домової книги. Також факт користування позивачем будинком [ADDRESS] підтверджується показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] . Так свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] років. Вона доглядає за будинком, поставила паркан, обробляє город, влаштувала клумби. Будиночок доглянутий і охайний. Ніхто будь-яких претензій до позивачки з приводу користування даним будинком не пред`являє. Їй відомо, що раніше там проживала одинока жінка, яка померла. Аналогічні пояснення надані свідком [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08 серпня 1995 року власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] ., яка померла [INFO] . Відповідно до витягу із спадкового реєстру спадкові справи і видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , не відкривались і не видавались. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Судом встановлено, що позивач [PERSON] більше 10 років (з 2006 року) відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] . Добросовісно заволоділа наявним майном і вселилась разом з членами сім`ї в зазначений будинок на підставі розпорядження міського голови. Володіє даним домоволодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює поточний ремонт будинку. Дане володіння відоме як посадовим особам міської ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивачем даним майном. Володіння є непреривним, так як позивач не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю. Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Outcome: approved