Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

06 лютого 2018 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 25 грудня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та несхожість характерів, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинені. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат складається з: суми судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 700,00 грн. У судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає (а.с. 30, 31). У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 грудня 2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 628 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). 16 грудня 2015 року народилась [PERSON], батьками якого записані позивач та відповідач, що підтверджується засвідченою позивачем копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 585258 від 16 травня 2016 року (а.с.\~5). За час спільного проживання через\~\~взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними\~\~почуття любові один до одного,\~припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2017 році, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що понесені судові витрати підлягають частковому відшкодуванню відповідачем позивачу, виходячи з наступного. На підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 40 коп. (а.с.\~1), решта суми підлягає відшкодування з відповідача. Водночас, згідно квитанції № 25 від 28 січня 2018 року позивач [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 2 700,00 грн. за професійну правничу допомогу за подання цієї позовної заяви до суду (а.с. 10), однак, згідно акту виконання робіт про надання правової допомоги, розрахунку вартості послуг, які містяться в ньому, фактично такі витрати складають 2 200,00 грн. (інтервю з клієнтом 1 година 200,00\~грн. + консультація 1 година 300,00 грн. + позовна заява про розірвання шлюбу 3 години 1 500,00 грн. + подання матеріалів до суду 200,00 грн.), а тому витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачеві відповідачем в розмірі 2\~200\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved