Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

05.11.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Кагарлицький районний сектор Управління ДМС України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у належному йому на праві особистої приватної власності житлового будинку [ADDRESS] у с. Липовець Кагарлицького району Київської області. - скасувати реєстрацію [PERSON], [INFO], в належному йому на праві особистої приватної власності житловому будинку [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач [PERSON] у мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним Він, [PERSON], є власником житлового будинку [ADDRESS] у с. Липовець Кагарлицького району Київської області, відповідно до рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04.03.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав від 16.03.2011 року. В якості членів сім'ї на належній йому житловій площі 25.03.2011 року був зареєстрований Відповідачі по даній справі, - [PERSON], як дитина його, на той час, співмешканки, - [PERSON] (на даний час, - [PERSON]), але даний момент він в нього не проживає. Фактично Відповідач не проживає у його будинку з листопада 2011 року, тобто з часу фактичного розірвання стосунків з їх матір»ю, а точніше їх добровільного виселення з його будинку. Оскільки [PERSON] знайшла собі інше житло, то і її син, відповідач по справі, - [PERSON] пішов жити з нею. На даний час вони проживають у будинку [ADDRESS] с. Липовець Кагарлицького району Київської області. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України вони втратили право на користування цим житлом, тобто його будинком. Жодних речей, які б належали Відповідачу у його будинку немає, оскільки він їх забрав ще у листопаді 2011 року. Будь-яких відносин з відповідачем на даний час він не підтримує. Той факт, що в будинку досі зареєстроваа стороння для нього особи заважає йому повноцінно ним користуватись, адже він не має до нього жодного відношення та не зобов'язаний узгоджувати з ним в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження будинком. Окрім того, не виключено, що через певний час відповідач повернеться в будинок та може вимагати надати йому місце для проживання. Тим більше, що на даний момент він збирається свій будинок продати, але в нього його не хочуть купувати з тієї причини, що в ньому зареєстровані інша особа, тобто Відповідач. Тому наявність реєстрації Відповідача у належному йому будинку позбавляє його в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами власника житла. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має тільки підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним. » Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Всі обов'язки по утриманню будинку та прибудинкової території, оплаті комунальних послуг весь зазначений час виконує він, позивач. Його неодноразові прохання до Відповідача про зняття з реєстрації залишилися без відповіді. Враховуючи той факт, що Відповідач з листопада 2011 року без поважних причин не проживає (відсутній) в належному йому на праві приватної власності будинку [ADDRESS] у с. Липовець Кагарлицького району Київської області, він вважає його таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням, і тому вимушений звернутись до суду для визнання його таким в судовому порядку. Довести викладене та факт відсутності без поважних причин Відповідача за місцем постійної реєстрації він може: - Довідкою та актом обстеження умов проживання, виданими Липовецькою сільською радою: - Показами свідків (в разі необхідності список яких буде надано під час судового розгляду справи). Разом з тим. згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. І ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, дії Відповідача, що виразились у фактичному ігноруванні ним його прохання про зняття з реєстрації, тобто у перешкоджанні вільно користуватись належним йому майном, дають йому підстави звернутись до суду з цим позовом про захист його прав власника. Автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 09.11.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено справу до слухання на 23.11.2015 року. В судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2015 року, позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які вказані в мотивувальній частині поданої ним позовної заяви, та які приведені вище. В судове засідання, яке відбулося 23.11.2015 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. В судове засідання представник третьої особи, - Кагарлицького районного сектору Управління ДМС України в Київській області не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивача [PERSON], який підтримав позов, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, відповідачі повідомлялися належним чином про день, час та місце слухання справи. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідно, в зв»язку з тим, що відповідач зареєстрований та фактично проживає в с. Липовець Кагарлицького району Київської області, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Позивачем по даній справі є громадянин України [PERSON], що стверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] який видано 3 квітня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, з якого видно, що [PERSON] народився [INFO] року в село Обуховичі Іванківського району Київської області, згідно стор. № 11 вищевказаного паспорту позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Зареєстрований з 26.12.2008 року. 04 березня 2011 року Кагарлицьким районним судом винесено рішення в справі за позовом [PERSON] до КГСП «Відродження», Липовецька сільська рада Кагарлицького району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, згідно з яким позов задоволено в повному обсязі, та прийнято рішення, згідно з яким визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] Дане рішення вступило в законну силу 15.03.2014 року. Вищевказане рішення суду від 04.11.2011 року суд також враховує при винесенні даного рішення, так як обставини, які встановлені судом в рішенні від 2011 року мають значення для вирішення даної справи. Суд свою позицію обґрунтовує положенням ч. 2 ст. 61 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, в рішенні Кагарлицького районного суду Київської області від 04.03.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено наступні обставини. Позивач проживає в [ADDRESS] з 1991 року, що стверджується довідкою, виданою за № 296 від 10.11.2010 року та зареєстрований за даним будинком з 2008 року . Будинок за [ADDRESS] належав КСГП - «Відродження» с. Липовець, Кагарлицького району. Так як позивач постійно проживав в даному будинку з 1991 року і працював та являвся членом КСГП « Відродження» с. Липовець Кагарлицького району, то йому рішенням загальних зборів членів КСГП «Відродження» від 29 лютого 1996 року було вирішено продати вищевказаний житловий будинок по ціні 500 грн., що стверджується випискою з рішення загальних зборів членів КСГП « Відродження». Позивачем були повністю сплачені кошти за житловий будинок в сумі 500 грн., що стверджується довідкою за № 181 від 23.12. 1999 року . Отже, між позивачем та КСГП « Відродження» с. Липовець, Кагарлицького району відбувся договір купівлі-продажу в результаті якого позивач купив у КСГП «Відродження» житловий будинок за [ADDRESS] . З часу купівлі даного будинку , по теперішній час позивач ним володіє і користується. Але позивач та правління КСГП « Відродження» своєчасно не оформили і нотаріально не посвідчили через нотаріальну контору письмовий договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку . Позивач не мав змоги оформити даний будинок через нотаріальну контору. Згідно ст.328 ч. 1 ЦК України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів». Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом в судовому засіданні та з матеріалів справи існування прав на даний житловий будинок в будь-яких інших осіб відсутній. Позивач набув права власності на даний будинок правомірно, що є безумовною підставою для суду щодо визнання права власності на вищевказаний житловий будинок за позивачем. Далі, на підставі вищевказаного рішення суду від 04.03.2011 року позивачем отримано витяг № 29313489 від 16.03.2011 року, з якого видно, що [PERSON] є власником в частці 1\\1 житлового будинку, який розміщено за адресою: [ADDRESS] рішення про державну реєстрацію: 16.03.2011 року. Далі, в якості членів сім'ї на належній позивачу [PERSON] житловій площі 25.03.2011 року був зареєстрований Відповідач по даній справі, - [PERSON], як дитина його, на той час, співмешканки, - [PERSON] (на даний час, - [PERSON]), але даний момент вони в нього не проживають. Фактично Відповідач не проживає у його будинку з листопада 2011 року, тобто з часу фактичного розірвання стосунків позивача з його матір»ю, а точніше, їх добровільного виселення з його будинку. Оскільки [PERSON] знайшла собі інше житло, то і її діти, зокрема, відповідач [PERSON], пішли жити з нею. На даний час вони проживають [ADDRESS] у с. Липовець Кагарлицького району Київської області. Вищевказані факти підтверджуються довідкою № 492, виданою 04 листопада 2015 року виконавчим комітетом Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якій зазначено наступне. Довідка видана виконкомом Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області гр.. [PERSON] про те, що в його жилому будинку в селі Липовець Кагарлицького району по [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає [PERSON]. Будь-яких відносин з відповідачем на даний час позивач не підтримує. Даний факт підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 04.11.2015 року, який складено комісією Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, та затверджений сільським головою, в якому вказано наступне. Комісія встановила: що [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] Кагарлицького району Київської області, що належить на праві власності [PERSON], з 16.03.2011 року. На момент обстеження виявлено, що [PERSON] за місцем постійної реєстрації не проживає з 21 листопада 2011 року. Особисті речі цієї особи в будинку відсутні. За наявною інформацією він проживає в [ADDRESS]. Вказане підтверджується сусідами [PERSON]: -[PERSON], проживає в [ADDRESS] -[PERSON], проживає в [ADDRESS]. Отже, враховуючи вищевказане, суд вважає, що той факт, що в будинку досі зареєстрована стороння для позивача [PERSON] особа, то це заважає позивачу повноцінно користуватись своєю власністю, майном, - будинком, адже він не має до відповідача відношення як родич чи член сім»ї, а тому не зобов'язаний узгоджувати з відповідачем в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження будинком, який належить йому на праві приватної власності. Крім того, як зазначає позивач [PERSON] як в своїй позовній заяві, так і в судовому засіданні, він на даний час бажає продати даний будинок, тобто, розпорядитися ним на власний розсуд, як власник майна, проте, не може, в зв»язку з тим, що в будинку зареєстровані інші особи, зокрема, відповідач [PERSON]. Відповідно, суд приходить до висновку щодо задоволення позову, що стосується відповідача [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи своє рішення наступними нормами права. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має тільки підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону нею дій. які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи той факт, що Відповідач [PERSON], [INFO], з 25.03.2011 року без поважних причин не проживає (відсутній) в належному позивачу на праві спільної приватної власності будинку [ADDRESS] Кагарлицького району Київської області, тому суд вважає відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням. Вищевикладені факти та факт відсутності відповідача за місцем постійної реєстрації стверджується доказами, які судом наведені вище, та які на підставі ст. 64 ЦПК України суд сприймає як належні та допустимі. Згідно п. 1 ст. 64 ЦПК України, зазначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них. що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів, його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частина 1 статті 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач [PERSON] відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Водночас відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1 )позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає і відсутній в належному позивачу [PERSON] на праві особистої власності будинку більше 1 року, а саме, більше чотирьох років, суд визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved