Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому вказала, що їй належить на праві спільної часткової власності 2/3 частки квартири [ADDRESS], а її сину - [PERSON] - 1/3 частки вказаної квартири. ЇЇ чоловік [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, однак, у ній не проживає з січня 2016 року, не приймає участі в її утриманні, не бере участі в оплаті комунальних послуг. 09 березня 2017 року шлюб між ними розірвано. Відповідач створює перешкоди у користуванні квартирою, оскільки позивач не може укласти угоди з підприємтсвами комунальних послуг на постачання цих послуг у відповідності до фактичної кількості проживаючих осіб, що в свою чергу збільшує її витрати на утримання квартири. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи у її відсутності, позов підтримала та просила його задоволити. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не з"явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового засідання (а.с.47), заяви про слухання справи у його відсутності не подавав. Враховуючи те, що позивач не заперечувала протим цього, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником 2/3 часток квартири №11, будинку №9, що розташований в смт.Головино вул. Жовтнева, Черняхівського району Житомирської області . Власником інших 1/3 частки вказаної квартири є син позивачки - [PERSON] Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Із довідки Головинської селищної ради Черняхівського району Житомирської області від 17.10.2017 року №200 вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі №11, будинку №9, що розташований в смт.Головине по вул. Жовтневій, Черняхівського району Житомирської області . Згідно свідоцтва №34 про право власності на житло виданого Управлінням економіки Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області 19 серпня 2008 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності кв. №11 в будинку №9 в смт.Головине, по вул.Жовтневій (а.с.17). Вподальшому, 05 лютого 2016 року відповідач [PERSON] подарував [PERSON] свою частку квартири, що стверджується договором дарування посвідченого державним нотаріусом [PERSON] Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі №143 (а.с.18). 09 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Як вбачається із довідок Головинської селищної ради Черняхівського району Житомирської області відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], однак, не проживає в ній з січня 2016 року (а.с.21,22,23, 24). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач по справі не проживає в спірній квартирі більше одного року, а тому відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є таким, що втратив право на користування цим житлом. Враховуючи те, що реєстрація відповідача у житловому будинку має формальний характер та порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи вимоги вказаного закону, суд, відмовляє у вимозі [PERSON] щодо примусового зняття з реєстрації відповідача, так як набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, є підставою для проведення процедури зняття з реєстрації. Окремої процедури примусового зняття з реєстрації чинним законодавством не передбачено. В зв"язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, позов задоволено частково, суд вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial