Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Селянського фермерського господарства "ВИД" про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 2,1860 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області. 4 січня 2005 року між нею та орендарем СФГ "ВИД" в особі голови Довганюка І.Г. укладено договір про оренду вказаної земельної ділянки строком на 10 років, тобто строк дії договору закінчується 04.01.2015 року. Договір зареєстрований у Піщанському відділі реєстрації Вінницької регіональної філії ДП "Ценнтр ДЗК" 23.02.2005 року за №040501800133. Після закінчення дії вказаного договору відповідач відмовляється повернути земельну ділянку, вказуючи на те, що 23.12.2010 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем СФГ "ВИД" в особі голови Довганюка Івана Григоровича було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки площею 2,1860 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, строком на 20 років. З урахуванням наведеного, позивач просить визнати недійним договір оренди земельної ділянки площею 2,1860 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, укладений між нею та СФГ "ВИД" 23.12.2010 року, зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати з надання правничої допомоги. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав вимоги позову та наполягав на їх задоволенні, вказавши, що 04.01.2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,1860 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, строком на 10 років. Після закінчення дії вказаного договору відповідач відмовляється повертати позивачу земельну ділянку, вказуючи на те, що 23.10.2010 року був укладений інший договір оренди тієї ж самої земельної ділянки строком на 20 років. Актом від 23.12.2010 року було визначено межі земельної ділянки в натурі та передано орендарю земельну ділянку в оренду. Підпис землевласника [PERSON] в акті визначення меж земельної ділянки (паю) в натурі відсутній. Вказаний договір позивач не укладала, також він суперечить вимогам закону, а тому просить визнати договір оренди земельної ділянки від 23.10.2010 року недійсним та зобов'язати відповідача повернути спірну земельну ділянку [PERSON] Представник відповідача Купрій О.М. позову не визнав та пояснив, що [PERSON] усвідомлювала значимість своїх дій при укладенні правочину, упродовж тривалого часу отримувала орендну плату і жодних зауважень не заявляла, сторонами договорів оренди землі від 04.01.2005 року та від 23.12.2010 року виступали одні і ті ж особи, а не різні орендарі чи орендодавці, просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.10.2004 року, оригінал якого досліджено в судовому засіданні ( а.с.7), [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.186 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області. В ході розгляду справи судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, що випливали із укладеного між ними 4 січня 2005 року договору оренди земельної ділянки(а.с.8-12). При цьому СФГ "ВИД" використовувало передану йому земельну ділянку за призначенням, сплачуючи орендну плату, а остання цю плату одержувала і будь-яких претензій не заявляла. 23.12.2010 року між [PERSON] та СФГ "ВИД" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2.186 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, зареєстрований у Піщанському відділі регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що в державному реєстрі земель вчинено запис №1519 від 28 жовтня 2011 року (а.с.13-14). Вказаний вище договір оренди від 23.12.2010 року був укладений до 23.02.2015 року. Згідно положень ст. 215 ч.1 ЦК України- підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме в момент вчинення правочину. Тобто, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно дост.182 ЦК України та Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація договору оренди, його зміни та розірвання здійснюється відповідним органом за зверненням осіб з наданням відповідних документів, які є підставою для такої реєстрації (договір, судове рішення). За змістом ст.6 ч.5 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Враховуючи наведене, суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх умов договору, підписання спірного договору за викладеними у ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. Частиною 1статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно вимог ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Припинення договору оренди відповідно дост. 32 Закону України «Про оренду землі»може бути тільки шляхом його розірвання за погодженням сторін. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах визначених договором. Таким чином, судом встановлено факт існування одночасно двох правочинів щодо однакового об'єкту договору та зобов'язань, що суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов'язань по двом договорам одночасно. З врахуванням викладеного, суд вважає, що договір оренди земельної ділянки, що був укладений 23.10.2010 року між [PERSON] та СФГ "ВИД" , суперечать вказаним нормам матеріального права, а тому є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та на час реєстрації за СФГ "ВИД" права на оренду землі був чинним договір оренди спірної земельної ділянки від 4 січня 2005 року . Щодо вимоги представника відповідача про застосування строку позовної давності, заявленого у судовому засіданні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч.3, 4, 5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Строк дії договору, укладеного 04.01.2005 року, закінчився 23.02.2015 року, а тому перебіг строку позовної давності має розпочатися з часу коли особі стало відомо про її порушене право, але не раніше 23.02.2015 року, тобто з часу коли таке порушення права розпочалося. Інші докази, які б спростовували або суперечили доводам сторони позивача, в матеріалах справи відсутні та суду не надані. В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1395, 40 грн.( а.с.1,22 ) та витрати, пов'язані із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 10558, 20 грн., що підтверджено розрахунком суми гонорару за надану првничу професійну допомогу. Враховуючи складність даної справи, у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК складання повного рішення слід відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи, та з метою забезпечення процесуальних прав та інтересів учасників процесу, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення в судовому засіданні 01 березня 2019 року, в якому закінчився розгляд справи.

Outcome: approved