Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «УМК» про захист прав споживача, зобов»язання відповідача виконати умови п.1.2 договору №? 28ПП-1 від 22.03.2011 р. про пайове інвестування у житлове будівництво, а саме: закінчити будівництво житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення і паркінгом (машиномісце [NUMBER]), на земельній ділянці за будівельною адресою: [ADDRESS], за будівельною адресою: [ADDRESS], та стягнення на користь позивача пені відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» за прострочення виконання зобов»язань за договором в розмірі 2135250 гривень та моральної шкоди в сумі 10 000 гривень. В ході розгляду справи позивач подала заяву про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд визнати за нею право власності на об»єкт нежилого фонду нежитлове приміщення (машиномісце [NUMBER]) жилого комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та пракінгом на земельні ділянці по [ADDRESS], зобов»язати ТОВ «УМК» виконати умови договору №? 28-ПП-1 від 22.03.2011 р. в натурі та передати у власність [PERSON] об»єкт нежилого фонду нежитлове приміщення (машиномісце [NUMBER]) жилого комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгом на земельній ділянці по [ADDRESS] та стягнення з відповідача пені на підставі умов договору за прострочення виконання зобов»язання в розмірі 71175 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Позовні вимоги відповідно до заяви про зміну предмету позову, обґрунтовані тим, що між сторонами у спорі 22.03.2011 р. був укладений Договір №? 28/ПП-1, відповідно до умов якого відповідач зобов»язався здійснити будівництво жилого комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгом на земельній ділянці по [ADDRESS] в Голосіївському районі м.Києва, а саме нежитлове приміщення (машиномісце [NUMBER]) в підземному паркінгу і передати його позивачу, [PERSON] зобов»язалась забезпечити оплату вартості будівництва Об»єкту та прийняти його у свою власність відповідно до умов Договору. Відповідно до п.4.7 Договору ТОВ «УМК» зобов»язалось після здачі будинку в експлуатацію на підставі Акту передання-приймання Об»єкту, передати Об»єкт у власність Пайовика в строк не пізніше одного місяця з моменту здачі будинку в експлуатацію. Незважаючи на те, що 22.11.2012 р. відповідач отримав Сертифікат Інспекції архітектурно-будівельного контролю у м.Києві, який засвідчував відповідність закінченого будівництвом Об»єкта і прийняття його в експлуатацію, останній не вчинив жодних дй щодо передачі відповідно до умов Договору у власність позивача машиномісця [NUMBER], будівництво якого було оплачено в розмірі 100%. На підставі положень Договору відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми, сплаченої Пайовиком за кожен день прострочення у разі продовження строку введення будинку в експлуатацію більше ніж на 3 місяці. Також позивач посилається на те, що в зв»язку з простроченням виконання зобов»язання з боку відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що сплативши всі кошти за підземний паркінг вона позбавлена можливості ним користуватись, маючи новий автомобіль, змушена тримати його під вікнами будинку та жити в постійному страху, що його буде пошкоджено. Через постійний стрес вона позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя та спокійно працювати, а змушена звертатись в суд за захистом свого права та отримувати правову допомогу. В ході розгляду справи представники позивача підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач пропустила строк звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки, який відповідно до умов Договору почався з 01.10.2011 року, в зв»язку з чим заявили про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності. Крім того, представники відповідача посилались на те, що [PERSON] згідно п.4.2.5 Договору має право безпосередньо звернутися до Реєстраційної служби для отримання свідоцтва про право власності на збудований об»єкт, а її право власності не оспорюється відповідачем Оскільки позивачем відповідно до п. 5.1 Договору не визначено уповноваженого представника для підписання акту прийому-передачі об'єкта за актом прийому-передачі у ТОВ «УМК», на думку представників, не виникло обов»язку щодо передання у власність позивача збудованого об»єкту. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди представники відповідача вважали необґрунтованими, недоведеними і просили у їх задоволенні відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.03.2011 р. між [PERSON], та ТОВ «УМК» був укладений Договір №? 28/ПП-1 про пайову участь у будівництві об»єкту нежитлового фонду , відповідно до якого Забудовник та Пайовик відповідно до розподілу обов»язків, визначених Договором, здійснюють пайову участь у будівництві об»єкту нежитлового фонду - нежитлового приміщення у житловому комплексі з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгами на земельній ділянці по [ADDRESS] у Голосіївському районі м.Києва. Відповідно до положень п.1.2 Договору Забудовник своїми силами і засобами, за рахунок коштів Пайовика, зобов»язався здійснити будівництво житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгами на земельні ділянці на [ADDRESS] і передати Пайовику об»єкт нежитлового фонду, який визначений та зарезервований за Пайовиком на період будівництва будинку на підставі цього Договору та буде збудований Забудовником, згідно з Проектом будівництва Будинку з урахуванням комплексу робіт, передбачених технічними характеристиками нежитлових приміщень, а Пайовик забезпечує оплату вартості будівництва Об»єкту та приймає його у свою власність відповідно до умов Договору. За позивачем згідно з умовами Договору був зарезервований наступний Об»єкт - нежитлове приміщення (машиномісце [NUMBER]) в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS]. Сторони погодили, що строк здачі Будинку в експлуатацію визначається у відповідності до Проекту будівництва житлового комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгами. Запланований строк здачі Будинку в експлуатацію - другий квартал 2011 року, але він може бути продовжений згідно з п.4.1.8 на 3 місяці. Загальна вартість Об»єкту відповідно до п.2 становить 195000 гривень. В силу положень п.2.2 Договору Пайовик може отримати Об»єкт у власність лише за умови оплати 100% вартості будівництва Об»єкту відповідно до умов Договору. Пунктом 4.1.7 Договору передбачено, що після здачі Будинку в експлуатацію на підставі Акту передання-приймання Об»єкту, Забудовник зобов»язаний передати Об»єкт у власність Пайовика у строк не пізніше одного місяця з моменту здачі Будинку в експлуатацію. У разі продовження строку введення Будинку в експлуатацію більш ніж на 3 місяці сплатити Пайовикові пеню в розмірі 0,1% від суми, сплаченої Пайовиком загальної вартості будівництва Об»єкту за кожний день прострочення, починаючи з 01.10.2011 р. (п.4.1.8 Договору). Згідно з п.5.2 Договору сторони зобов»язані здійснити передання-приймання Об»єкту у власність у строк, що не перевищує 1 місяць з моменту здачі Будинку в експлуатацію, але у будь-якому разі не раніше строку здачі Будинку в експлуатацію шляхом оформлення Акту передання-приймання Об»єкту. Договір є обов»язковим для виконання сторонами (ст..629 ЦК України). Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи позивач сплатила вартість об»єкту будівництва відповідно до умов Договору в повному обсязі в розмірі 195000 гривень і зазначені обставини сторонами не оспорювались. Судом встановлено, що відповідно до Проекту будівництва житлового комплексу з об»єктами обслуговування населення по [ADDRESS], житловий комплекс, який розташований на ділянці має два житлових будинки, які складаються з секцій, зблокованих між собою. Також на зазначеній ділянці запроектовано дитячий садок та 4 відокремлених блоки підземних автостоянок на 446 машиномісць. До першої черги будівництва відносилось будівництво 4-секційного 23-х поверхового житлового будинку з комплексом робіт по влаштуванню внутрішньо-майданчикових інженерних комунікацій, трансформаторної підстанції та двох відокремлених блоків підземних паркінгів на 136 машиномісць та повного благоустрою території. Як зазначалось судом вище сторони погодили, що строком здачі Об»єкту в експлуатацію є 2 квартал 2011 року, однак він може бути продовжений відповідно до положень п.4.1.8 Договору на 3 місяці. Тобто, житловий комплекс з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгами на земельній ділянці по [ADDRESS] з врахуванням положень п.4.1.8 Договору повинен був бути зданий в експлуатацію не пізніше 30.09.2011 року. 04.12.2012 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві ТОВ «УМК» був виданий Сертифікат, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об»єкта, а саме житлового будинку № 1 та трансформаторної підстанції та підтверджено його готовність до експлуатації. Сертифікат виданий на підставі Акта готовності об»єкта до експлуатації від 22.11.2012 р. Будь-яких доказів про те, що приміщення паркінгів були здані в експлуатацію матеріали справи не містять. Суд не може прийняти до уваги посилання представників позивача на те, що приміщення паркінгу є частиною будинку, який здано в експлуатацію, оскільки відповідно до проект підземні паркінги є відокремленими блоками житлового комплексу, хоча і є частиною даного комплексу . Крім того, представник позивача підтвердила, що на момент розгляду справи приміщення паркінгу не функціонує. Оскільки на момент постановлення рішення з боку відповідача суду не надано доказів про виконання свого обов»язку щодо дотримання строків ведення Об»єкту (машиномісця в підземному паркінгу) в експлуатацію, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення неустойки за неналежне виконання зобов»язань відповідно до п.4.1.8 Договору в межах встановленого ст.258 ЦК України річного строку позовної давності є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд не може прийняти до уваги посилання представників відповідачів на пропуск позивачем строків звернення до суду з даними вимогами, оскільки відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 261 ЦК України передбачено, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Оскільки на момент звернення позивача до суду докази про виконання відповідачем обов»язку щодо здачі Об»єкту в експлуатацію відсутні, то право позивача є порушеним і дане порушення триває до виконання зобов»язань, а тому пеня нараховується за кожень день невиконання зобов»язань. Не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання за нею право власності на об»єкт нежилого фонду нежитлового приміщення (машиномісце [NUMBER]) жилого комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгом на земельні ділянці по [ADDRESS], зобов»язати ТОВ «УМК» виконати умови договору №? 28-ПП-1 від 22.03.2011 р. в натурі та передати у власність [PERSON] об»єкт нежилого фонду нежитлове приміщення (машиномісце [NUMBER]) жилого комплексу з вбудованими приміщеннями соціального призначення та паркінгом на земельній ділянці по [ADDRESS], виходячи з наступного. Відповідно до положень ст..331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації,право власності виникає з моменту державної реєстрації. Порядок реєстрації речових прав передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як зазначалось судом вище, матеріали справи не містять доказів, що приміщення відокремлених блоків паркінгів були здані у визначений законом спосіб в експлуатацію, а крім того, позивачем в порушення вимог ст..ст.10,60 ЦК України не надано суду доказів про те. що на момент звернення до суду її право на оформлення у визначений спосіб права власності було порушено. Питання щодо виконання обов»язку відповідачем в частині передання Об»єкту інвестування у власність позивача також не може бути вирішено до надання доказів про здачу зазначеного об»єкту в експлуатацію, як передбачено умовами Договору. Також, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди, з наступних підстав. На підставі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях. Яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз»ясненням, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 10000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Будь-яких доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов»язань за договором, суду не надано. Крім того, позивач звернулась до суду за захистом свого права, що випливає із договірних відносин, які існують між сторонами у даному спорі. Умови Договору №? 28/ПП-1 не передбачають відповідальність сторони договору у разі порушення його умов у вигляді відшкодування моральної шкоди. Будь-яких інших підстав щодо відшкодування моральної шкоди позивач при зверненні до суду не зазначає. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача неустойки за договором. На підставі положень ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі в дохід держави.

Outcome: partial