Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

03 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що 03 березня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили з 2019 року, спільне господарство разом не ведуть, проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, та суперечить як її інтересам, інтересам відповідача, так і інтересам їх спільних дітей, у зв`язку з чим, просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою судді від 12 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву. Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, при цьому, надали суду заяви, в яких позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає позовні вимоги позивача, крім того, сторони у своїх заявах зазначили, що шлюбні відносини між ними були припинені з 2019 року, з того часу разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спір про спільне майно та про проживання дітей у них відсутній (а.с. 21,22). Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі встановлених таких обставин. Судом установлено, що 03 березня 2003 року сторони зареєстрували шлюб, про що Виконкомом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області було зроблено в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу відповідний актовий запис за № 06 та видане свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03 березня 2003 року (а.с. 5). Cторони від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, наданими суду у засвідчених позивачем копіях (а.с. 6-7). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2019 року, з того часу спільне господарство вони разом не ведуть, та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. 00 коп., решта суми підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved