Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Горлівської міської ради\~Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 13 липня 2013 року, помер її чоловік - [PERSON]. За життя, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1995 року, чоловіку належала квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті чоловіка разом з ним мешкали та були зареєстровані у вищенаведеній квартирі, вона та їх син - [PERSON]. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки, і вона є єдиним спадкоємцем за законом, та фактично успадкувала вищевказану квартиру, інших спадкоємців немає. Позивачка доглядає за вказаним житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги. 26 листопада 2013 року, у встановлений законом шестимісячний строк, вона звернулася до Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області, однак отримати свідоцтво про право на спадщину яка належала її чоловіку не встигла у зв'язку із початком антитерористичної операції на території Донецької області, та була вимушена виїхати з м. Горлівки. Після чого, вона знову звернулась до Першої Горлівської державної нотаріальної контори, яка перемістилася у м. Бахмут, Донецької області із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у звязку із тим, що спадкова справа №1030-2013 заводилась в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі за адресою: Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, буд. 15, та оригінал цієї справи залишився в зоні проведення АТО на тимчасово окупованій території. Таким чином, виникла ситуація, коли позивачка фактично успадкувала спадщину за законом, а саме квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], після смерті чоловіка, однак є позбавленою можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки оригінал спадкової справи на даний час перебуває на тимчасово не підконтрольній владі України території. З огляду на наведене, позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права іншим шляхом аніж як через звернення до суду, у звязку із чим і звернулася до суду із даним позовом та просила суд хвалити рішення яким визнати за нею як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер 13 липня 2013 року у Центрально-Міському районі міста Горлівка Донецької області, право власності на квартиру №6 у будинку №19 розташованому по вул. Горького у м. Горлівка Донецькій області. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав наведених у позовній заяві. Будучи допитаною у судовому засіданні як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про обставини, які їй відомі особисто, під присягою показала, що 26 листопада 2013 року, вона звернулася до Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини після чоловіка, однак отримати свідоцтво про право на спадщину, що належала її чоловіку не встигла у зв'язку із початком АТО, та була вимушена виїхати з м. Горлівки. Після чого, вона знову звернулась до Першої Горлівської державної нотаріальної контори, яка перемістилася у м. Бахмут, Донецької області із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у звязку із тим, що спадкова справа №1030-2013 заводилась в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі за адресою: Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, буд. 15, та цієї справи залишився в зоні проведення АТО на тимчасово окупованій території. На даний час, вона доглядає за вказаним житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги. Може ствердити, що у чоловіка відсутні інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у встановлений законом строк, її рідний син [PERSON] відмовився від спадщини, про що написав заяву до нотаріальної контори у шестимісячний термін після відкриття спадщини. Інших дітей її чоловік не мав, батьки чоловіка померли, заповіт за життя її чоловік не складав. Відповідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 10 травня 2016 року, отриманого на запит суду, юридична адреса Горлівської міської ради Донецької області зазначена 84646, Донецька область, м. Горлівка, Центрально-Міський район, проспект Перемоги, буд. 67, тобто до теперішнього часу не перереєстрована за адресою, що підконтрольна українській владі (а.с. 20). Крім того, згідно із повідомленням Донецької обласної ради №0119-30 від 01 червня 2016 року, отриманого на запит суду стосовно місця розташування Горлівської міської ради донецької області, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради с органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевою самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування е юридичними особами і наділяються ним та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Згідно із підпунктом 10 частини «б» статті ЗО Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік відповідно до закону обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. На запит Донецької обласної ради до міських рад про переміщення на контрольовану територію та нові адреси місцезнаходження органів місцевого самоврядування відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 505 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», від Горлівської міської ради інформації про переміщення та нову адресу місцезнаходження не надходило. Жодною іншою інформацією про діяльність Горлівської міської ради Донецької області, обласна рада також не володіє (а.с. 20), аналогічна відповідь судом була отримана також з Донецької обласної державної адміністрації 30 травня 2016 року № 08/149 (а.с. 49). У звязку із викладеним, судом вжито всіх заходів щодо виклику представника відповідача до судового засідання. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, засобами електронної пошти та поштою, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Крім того, у своїй заяві зазначив, що дійсно, 13 липня 2013 року, помер його батько [PERSON] В [PERSON]. За життя, його батькові належала квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач дійсно відмовився від прийняття спадщини на користь матері [PERSON], 26 листопада 2013 року у Першій Горлівській державній нотаріальній конторі. А тому, вона є єдиним спадкоємцем за законом, та фактично успадкувала вищевказану квартиру, інших спадкоємців немає (а.с. 29-34,36). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу: серія: ІV-НО №441870 актовий запис №3183 (а.с. 8). Згідно із свідоцтвом про смерть Серії:І-НО №723707, [PERSON] помер 13 липня 2013 року, у Центрально-Міському районі міста Горлівка Донецької області (а.с. 7). За життя, спадкодавцю [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1995 року №299, належала квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9,10). Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61599502, отриманої на запит суду 16 червня 2016 року, відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с. 59). 26 листопада 2013 року, позивач [PERSON] звернулася до Першої Горлівської державної нотаріальної контори Донецької області, за наслідками чого, державним нотаріусом було заведено спадкову справу, номер №1030-2013, номер у спадковому реєстрі: 55374696, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №35878584 (а.с. 12). Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину яка належала спадкодавцю, позивач не встигла у зв'язку із початком антитерористичної операції на території Донецької області, та була вимушена виїхати з м. Горлівки, що стверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1421016832 від 21 грудня 2015 року (а.с. 6). Позивач знову звернулась до Першої Горлівської державної нотаріальної контори, яка перемістилася у м. Бахмут, Донецької області із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено. Так, згідно із постановою Першої Горлівської державної нотаріальної контори (вул. Незалежності, буд. 73, м. Бахмут Донецької області) №139/02-31 від 20 квітня 2016 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], було відмовлено у звязку із тим, що спадкова справа №1030-2013 заводилась в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі за адресою: Донецька область, м. Горлівка, пр-т. Леніна, буд. 15, та оригінал цієї справи залишився в зоні проведення АТО на тимчасово окупованій території (а.с. 13). Наведене узгоджується із даними отриманого на запит суду повідомлення Першої Горлівської державної нотаріальної контори № 186/01-14 від 07 червня 2016 року, згідно із яким, після смерті [PERSON], який помер 13 липня 2013 року, спадкова справа була заведена у Першій Горлівській державній нотаріальній конторі, 26 листопада 2013 року. Увесь архів по 2014 рік включно, знаходиться у зоні АТО, надати будь-яку інформацію, стосовно цієї спадкової справи не має можливості (а.с. 55,56). Вирішуючи питання про коло спадкоємців після смерті [PERSON], судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця, разом з ним мешкали та були зареєстровані у вищенаведеній квартирі, позивач та їх син - [PERSON], що стверджується довідкою КП «Центральний» б/н від 14 серпня 2013 року, згідно із якою, в квартирі №6 розташованій у будинку №19 по вул. Горького у м. Горлівка Донецької області, станом на 14 серпня 2013 року проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с. 11). Батько спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер 06 січня 1979 року у м. Горлівка Донецької області, а мати [PERSON] померла 12 січня 1993 року, що стверджується свідоцтвами про їх смерть Серії:ІІ-НО №408983, та VІ-НО №404090 (а.с. 65). Суд зазначає, що у звязку із проведенням АТО, суд позбавлений можливості отримати спадкову справу, яка, як достовірно встановлено у судовому засіданні перебуває на території, яка не підконтрольна владі України, на підставі якої перевірити коло спадкоємців, які прийняли спадщину. За таких обставин, враховуючи те, що згідно витягу зі спадкового реєстру видно, що спадкодавцем заповіт не складався, судом перевірено коло потенційних спадкоємців першої черги. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка є дружиною спадкодавця, а відповідач [PERSON] є сином спадкодавця. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено, оскільки як видно із свідоцтв про смерть, батьки спадкодавця на час відкриття спадщини померли. Отже інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину, або могли на неї претендувати, судом не встановлено. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову ,яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Крім того, відповідач у своїй заяві зазначає, що він дійсно відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки, і вона є єдиним спадкоємцем за законом, та фактично успадкувала вищевказану квартиру, інших спадкоємців немає. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у звязку із наявністю для того законних підстав. Відповідно ст.ст.\~1216,1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із положеннями ч.5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~ \~ \~ \~Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із\~ розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прававласності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частина 1\~ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16\~ ЦПК України,\~ визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Як встановлено у судовому засіданні\~ і видно із матеріалів справи, позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом\~ після смерті свого чоловіка [PERSON]. Вона успадкувала квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], після смерті чоловіка, однак є позбавленою можливості оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що оригінал спадкової справи на даний час перебуває на тимчасово не підконтрольній владі України території. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановлені законом строки немає, спадкодавець за життя заповіт не складав. Суду надані достовірні докази належності спірної квартири на праві власності спадкодавцеві за життя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна квартира увійшла до складу спадщини, а позивачка прийняла спадщину, як спадкоємиця першої черги після смерті чоловіка. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved