Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Едем, третя особа: [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки власнику, посилаючись на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 4.1744 га, яка розташована в межах території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. За усною домовленістю між нею та ПСП Едем, обробіток земельної ділянки здійснювало ПСП Едем. В серпні 2016року позивачка усно повідомила відповідача про бажання самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, починаючи з 2017року, на що отримала відповідь про те, що існує договір оренди землі, нібито укладений між нею та підприємством 06.07.2016року і строк його дії склададє 10 років. З цих підстав відповідач відмовився повернути земельну ділянку позивачці. При зясуванні обставин спору, позивачкою було встановлено, що 06.07.2016року спірний договір оренди землі був зареєстрований за реєстраційним номером запису про інше речове право 15302368 державним реєстратором відділу економічного розвитку і торгівлі Доманівської РДА Миколаївської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Строк його дії складає 10років. Позивачка зазначає, що зазначеного договору з відповідачем вона не укладала,особисто його не підписувала, доручень на укладення такого договору позивачка нікому не надавала. Посилаючись на викладене вище, вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить визнати зазначений договір оренди землі недійсним та зобовязати відповідача повернути їй земельну ділянку. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що власниця земельної ділянки договір оренди землі з ПСП Едем не укладала в письмовій формі і не підписувала. Підприємство користувалося земельною ділянкою за їх усною домовленістю, за що позивач отримувала орендну плату. На даний час позивачка бажає повернути змельну ділянку у власне користування. Представник відповідача- керівник ПСП Едем [PERSON] в судовому засіданні та у відзиву на позовну заяву, позовні вимоги не визнав і просив в їх задоволені відмовити посилаючись на те, що у листопаді, а можливо у грудні 2015року [PERSON], отримавши орендну плату за передану в користування землю, власноручно підписала договір оренди землі. При цьому нею було залишено копію довіреності, видану на імя [PERSON] з метою отримання в подальшому орендної плати за наступні роки . Із довіреності вбачається, що підписи [PERSON] на довіреності та на договорі оренди землі, на думку директора ПСП Едем [PERSON], візуально дуже схожі. Третя особа- Собівчак І.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що договору оренди землі, яка належить її матері на праві власності, вона від імені [PERSON] не укладала і не підписувала. Довіреність на представлення інтересів [PERSON] їй надавалась 19.11.2015р., але на розпорядження іншою земельною ділянкою площею 4,75 га. На спірну земельну ділянку довіреність позивачем не надавалась. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії та номер ЯК 281309, виданий 23.12.2011року Доманівською РДА Миколаївської області, є власником земельної ділянки площею 4.1744га, кадастровий номер 4822780900:11:0000194 , що розташована в межах території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Відповідно до договору оренди землі від 06.07.2016 року, між ПСП "Едем та [PERSON] було укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 4.1744га, у тому числі ріллі богарної, яка належить орендодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯК 281309, виданого 23.12.2011року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 482270001001068. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06.07.2018 року за № 15302368 зареєстровано договір оренди землі б/н від 06.07.2016 року, укладений між ПСП "Едем та позивачкою [PERSON], за змістом якого строк дії договору оренди землі укладено на 10 (десять) років -до 06.07.2026року. Позивачка [PERSON] заперечує, щодо укладення з ПСП Едем письмового договору оренди землі строком на 10 років. Аналізуючи письмові докази по справі, надані сторонами, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини, які регулюються Земельним кодексом України, Законом України Про оренду землі та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст.6 та ст.627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У п. 8постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. За клопотанням позивача, ухвалою суду по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза на предмет виконання підпису в графі орендодавець самою [PERSON] або іншою особою. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №18-922 від 19.12.2018 року, підпис в графі «Орендодавець [PERSON]» в договорі оренди землі , зареєстрованому 06.07.2016року о 10:04:03державним реєстратором Відділу економічного розвитку та торгівлі Доманівської РДА Миколаївської області [PERSON], номер запису про інше речове право -15302368, щодо оренди земельної ділянки площею 4.1744 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовна в межах території Богданівської сільської ради Доманівського району, кадастровий номер 4822780900:11:000:0194, виконано не самою [PERSON], а іншою особою. Вказаний висновок експерта підтверджує пояснення позивача [PERSON] про відсутність в її діях волевиявлення на укладення спірного договору. Зазначений доказ не спростований відповідачем будь-якими іншими доказами. Ствердження відповідача по наявність довіреності, виданої від імені позивача на імя [PERSON], з наданням повноважень розпоряджатися спірною земельною ділянкою, ніякими доказами не підтверджено. Відповідно до копії довіреності, виданої 19.11.2015р., посвідченої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу у Полтавській області, [PERSON] упоноважила [PERSON] представляти її інтереси щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області площею 4.75 га. Договір оренди землі від 06.07.2016р. був укладений на користування земельною ділянкою площею 4,1744 га, розташовану в межах території Богданівської сільської ради, Доманівського району. Таким чином, в довіреності та Договорі оренди землі зазначені різні земельні ділянки. Довіреність на розпорядження земельною ділянкою не стосується спору щодо земельної ділянки площею 4,1744га. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що у [PERSON] було відсутнє волевиявлення щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивачка не підписувала договору оренди земельної ділянки від 06.07.2016року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на його підписання. Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що договір оренди землі суд вважає необхідним визнати недійсним, то слід задовольнити і вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, як правовий наслідок недійсності правочину, передбачений ст. 216 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, документально підтверджені, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Outcome: approved