Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Прокурор Карлівського району Полтавської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Карлівської ЦРЛ ім.. Л.В.Радевича до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 449 грн.46 коп. У позовній заяві зазначено, що 08.04.2012 року, близько 17 години, по вул. Жовтневій в с. Халтуріно Карлівського району Полтавської області рухався автомобіль марки «TOYOTA Corolla 1.3», синього кольору, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, поруч господарства № 35 допустив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка рухалася по смузі руху автомобіля в зустрічному напрямку, та в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому виростків лівої великогомілкової кістки, закритих переломів обох кісток лівої гомілки в ділянці гомілково-ступеневого суглоба, закритого перелому виростків правої стегнової кістки, закритих переломів обох кісток правого передпліччя в типовому місці, закритого вивиху лівої плечової кістки, синця на носі, синця з осадженням на переднє-зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині та синця на переднє-внутрішній поверхні лівого стегна в верхній третині, які згідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 119 від 30.05.2012 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. Після дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «TOYOTA Corolla 1.3», д.н.з [NUMBER], [PERSON] з місця пригоди зник та місце перебування останнього було встановлено працівниками міліції. Відповідно до висновку експерта автотехнічної експертизи № 96 від 08.06.2012 року дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля марки «TOYOTA Corolla 1.3», синього кольору, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], в діях якого вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної події. Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. В умовах даної події водій автомобіля марки «TOYOTA Corolla 1.3», синього кольору, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] мав технічну можливість екстреним гальмуванням попередити наїзд на пішохода, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Окрім цього в діях водія автомобіля марки «TOYOTA Corolla 1.3», синього кольору, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] вбачається порушення пунктів: - 2.9 Правил дорожнього руху України: водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; - 2.10 Правил дорожнього руху України: у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвище та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційного затвердженого складу аптечки). 18.04.2012 року за вказаним фактом було порушено кримінальну справу № 123070074 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 11.06.2012 року [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 19.06.2012 року кримінальну справу № 123070074 було направлено з обвинувальним висновком до Карлівського районного суду Полтавської області. Судовий розгляд кримінальної справи проводився за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року. 20.08.2013 року постановою Карлівського районного суду Полтавської області [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 Кримінального кодексу України, ст.ст. 7, 282 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, кримінальну справу провадженням закрито, а цивільний позов прокурора Карлівського району про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 449,46 грн. залишено без розгляду. Потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича з 08.04.2012 року до 11.04.2012 року, усього 3 ліжко-дні. Вартість одного ліжко-дня становить 149,82 грн., з яких за статтями видатків: 1) заробітна плата - 113,66 грн.; 2) медикаменти - 2,65 грн.; 3) харчування - 1,52 грн.; 4) енергоносії - 24,64 грн.; 5) інші видатки - 7,35 грн. Загальна сума витрат Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича на стаціонарне лікування [PERSON] становить 449,46 грн.: 3 ліжко-дні, вартість одного з яких складає 149,82 грн. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі і просив суд поставити рішення , згідно якого стягнути з відповідача суму коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] кошти в сумі 449 грн.46 коп., також повідомив про згоду на заочний розгляд справи в зв*язку з неявкою відповідача. Відповідач в судове засідання не з*явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , заяви про розгляд справи без його участі відповідач суду не надав, причину неявки не повідомив, тому, відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) , з урахуванням вимог ст. 224 ЦПК України. Представники Карлівської ЦРЛ ім. Л.В. Радевича та Карлівської РДА в судове засідання не з*явилися, але від них надійшли заяви, згідно яких просять справу розглядати без їхньої участі, не заперечують проти задоволення позову. Заслухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що даний позов підлягає задоволенню. Постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 20.08.2013 р., [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1ст. 286 КК України внаслідок зміни обстановки на підставі ст.48 КК України і провадження у справі закрито, потерпілою по даній справі була [PERSON] ( а.с.8). Згідно довідки Карлівської ЦРЛ ім. Л.В.Радевича № 38 від 10.01.2014 року ( а.с.9), потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні з 08.04.2012 р. по 11.04.2012 р., тобто 3 ліжко-дні, і витрати на лікування складають 449,46 грн. Згідно зі ст. 1206 Цивільного Кодексу України особа , яка вчинила злочин, зобов"язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров"я , що є у державній власності, ...у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховується до відповідного бюджету. Відповідно до ч. 4 ст. 28 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 93-1 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6 частини першої статті 6, статтями 7, 7-2, 8, 9 і 10 цього Кодексу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Станом на 10.01.2014 року [PERSON] витрати на стаціонарне лікування [PERSON] в сумі 449,46 грн. не відшкодовані. Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено здійснення представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами, заявами, поданнями. Згідно ч. 4 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Outcome: approved