Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що мати позивача, [PERSON], померла [INFO]. [PERSON] на праві власності належав будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Судом позивачу було надано строк для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері. 27 лютого 2014 року [PERSON] було подано заяву до нотаріусу про прийняття спадщини, проте, оформити право власності не надається можливим у зв'язку із відсутністю будь-яких оригіналів документів на домоволодіння, які підтверджують, що саме [PERSON] була власником зазначеного домоволодіння. Іншого способу захисту свого права, крім звернення до суду із позовом, позивач не має, а тому посилаючись на положення Цивільного кодексу України просить суд визнати за нею право власності на житловий будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач участі не приймала, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, просила позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце та час рогляду справи, совго представника в судове засідання не направив. При таких обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], належав на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2008 року (а.с. 20-23). 31 березня 2008 року цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], 31.03.2008 року договір є зареєстрованим в реєстрі прав власності не нерухоме майно (а.с. 24). [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] (а.с. 6, 7). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8). Відтак, внаслідок смерті [PERSON], матері позивача, яка є спадкоємцем першої черги згідно вимог ст. 1261 ЦК України, відкрилася спадщина на спірний житловий будинок. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 24.01.2014 року [PERSON] продовжено строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 10). На час смерті [PERSON] протягом шести місяців після її смерті, за адресою: [ADDRESS] проживала позивач. [PERSON] 28.03.2014 року зверталася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 9), але їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю будь-яких оригіналів документів на домоволодіння, які підтверджують, що саме [PERSON] була власником зазначеного домоволодіння. Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому норма ч. 3 ст. 1268 ЦК України не пов'язує визнання факту прийняття спадщини спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, з умовою їх спільного проживання саме в частині жилового будинку, що є об'єктом спадкування. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №33 „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За положеннями п.3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії видається на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання врегульовані Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду", відповідно до пункту 5 статті 8 якого (в редакції 1993 р., що діяла на момент приватизації), передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Вимоги щодо обов'язкової державної реєстрацій правочинів відчуження нерухомого майна були встановлені Цивільним кодексом України з 2004 р. та Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Згідно з Першим протоколом до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створені перешкоди для користування власністю розглядаються як порушення права на мирне володіння своїм майном, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Договором купівлі-продажу від 31.03.2008 року підтверджується, що [PERSON] (мати позивача [PERSON]) є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Хоча зазначений договір не є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, однак підтверджує те, що [PERSON] мала право власності на спірний будинок, а відтак позивач як спадкоємець першої черги за законом після її смерті має право на цей будинок, а тому є підстави для визнання у судовому порядку права власності за позивачем на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи наведене та

Outcome: approved