Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач у жовтні 2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], до відповідача за участю третьої особи Бердянської державної нотаріальної контори, в обґрунтування якого посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,0665 га по [ADDRESS], яка належала йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1281 від 09.09.1996 року. З метою оформлення спадщини у встановлений законом строк вона звернулася в своїх інтересах та в інтересах їхньої спільної дитини до Бердянської державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців немає. Проте 24.09.2015 року державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Сальнік О.Ю. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовивши у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з тим, що вона не надала оригіналу Державного акту на право власності на землю. Посилаючись на вказані обставини та норми законодавства, що регулюють правовідносини з питань спадкування, просила визнати за нею та неповнолітнім сином [PERSON] по 1/2 частці кожному право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0665 гектарів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. У грудні 2015 року позивач подала уточнюючу позовну заяву, в якій залучила до участі у розгляді справи в якості третьої особи [PERSON], проте сам зміст позовної заяви, в тому числі його прохальну частину, залишила без змін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити. Представник відповідача Дороз В.Ю. в судове засідання не з'явився, надіслав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що представник Бердянської міської ради не має можливості бути присутнім в судовому засіданні, яке судом визнано необґрунтованим та таким, що не підтверджене належними доказами щодо неможливості явки до суду будь-кого з спеціалістів юридичного управління виконкому Бердянської міської ради. Крім цього, в матеріалах справи є заява від нього як представника відповідача від 16.12.2015 року про розгляд справи за відсутності представника Бердянської міської ради. Третя особа [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] заперечували проти задоволення позову і визнання за позивачем та її сином права власності на земельну ділянку площею 0,0665 га, розташовану по [ADDRESS], посилаючись на те, що на час відкриття спадщини земельної ділянки такого розміру вже не існувало. Представник третьої особи в усних запереченнях послалася на те, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 24.12.2008 року було визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя, якою також було проведено поділ земельної ділянки площею 0,0665 га по [ADDRESS], відповідно до якого у володіння і користування кожного з них переходило по 0,0333 га. Наразі [PERSON] займається питанням оформлення земельної ділянки. До даних правовідносин слід застосовувати ст.120 ЗК України та п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства», відповідно до якого у разі поділу будинку між подружжям та виділу конкретної частини будинку до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України по справі №6-66ц11 Тому [PERSON] не заперечує, щоб [PERSON] разом з сином успадкували право на земельну ділянку площею 0,0333 га. Третя особа [PERSON] зареєструвала право власності на поділену частину домоволодіння, якій присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS]. При цьому земельна ділянка по [ADDRESS] є сформованою, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру, та наразі вона займається її оформленням. Тому просили відмовити позивачу щодо визнання за нею та неповнолітнім сином права власності на земельну ділянку площею 0,0665 га та не заперечували, щоб за ними було визнано право власності в рівних частках на земельну ділянку площею 0,0333 га по [ADDRESS]. Заслухавши позивача, її представника, третю особу та її представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено належними письмовими доказами, що [INFO] помер чоловік позивача та батько її сина, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 18.02.2013 року, копією свідоцтва про шлюб від 23 грудня 2005 року, копією свідоцтва про народження дитини, [PERSON], [INFO]. Судом з'ясовано, що на випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач як дружина померлого та його неповнолітній син. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої на запит суду, позивач у встановлений законодавством строк звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина із заявами про прийняття спадщини, зазначивши у складі спадкового майна житловий будинок [ADDRESS], земельну ділянку, автомобіль, частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю та інше. Згідно листа Бердянської державної нотаріальної контори №3835/02-14 від 11.12.2015 року 26 червня 2014 року, за реєстровими № 1-384 та №1-386 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку (за кожним) житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 вересня 2015 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0333 га, що розташована на території [ADDRESS] з посиланням в ній на те, що у спадкоємця відсутній оригінал Державного акту на земельну ділянку, на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області про закриття провадження у справі у зв'язку з визнанням мирової угоди про поділ спільного майна подружжя та висновок відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Бердянської міської ради про погодження проекту землеустрою щодо розділу земельної ділянки від 23.12.2008 року, відповідно до яких за [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 0,0333 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], та за [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0333 га для обслуговування житлового будинку, якій необхідно присвоїти поштову адресу: [ADDRESS]. Тобто, за життя спадкодавець повинен був отримати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0333 га до 01.01.2013 року, або після цієї дати - свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування позовних вимог долучила до позовної заяви копію Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого на ім'я спадкодавця [PERSON] 09.09.1996 року, відповідно до якого у його приватній власності перебувала земельна ділянка по [ADDRESS] в м.Бердянську площею 0,0665 га, передана йому для обслуговування житлового будинку. Втім, суд зауважує, що позивач, звертаючись до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини, та прохаючи визнати за ними в рівних частках право власності на земельну ділянку площею 0,665 га по [ADDRESS] в м.Бердянську Запорізької області в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка, не приймає до уваги те, що її чоловік [PERSON] із своє першою дружиною, [PERSON], яка є третьою особою у справі, за мировою угодою, визнаною ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 24.12.2008 року, здійснили поділ спільного сумісного майна подружжя, зокрема, житлового будинку [ADDRESS]. та розділили земельну ділянку за схемою розділу, в результаті якого у володіння та користування кожного з подружжя перейшло по 0,0333 га. Однак за життя спадкодавець не встиг отримати новий державний акт на земельну ділянку площею 0,0333 га за вказаною адресою чи отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, як вбачається з наданих третьою особою його заяв на адресу міського голови щодо передання йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,0333 га по [ADDRESS] в м.Бердянську для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 27.12.2011 року та від 05.09.2012 року та відповідних відповідей на них. Так само й третя особа [PERSON] до цього часу не отримала правовстановлюючий документ на виділену їй земельну ділянку, проте відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вона, відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду від 24.2.2008 року, зареєструвала своє право власності на житловий будинок з належним до нього господарськими будівлями і спорудами, об'єкт житлової нерухомості, розташований по [ADDRESS] в м.Бердянську, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.03.2014 року. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] він розташований на земельній ділянці площею 333 кв.м. Крім цього, суд звертає увагу, що у Державному земельному кадастрі є відомості про земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] площа якої становить 0,0334 га, тобто, відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка є сформованою: визначена її площа, межі та внесена інформація про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до пункту 182 постанови Пленуму Верхового т Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства» (із наступними змінами), судам надано роз'яснення, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач добросовісно помиляється щодо того, що спадщина після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася на земельну ділянку по [ADDRESS] в м.Бердянську Запорізької області саме площею 0,0665 га. Враховуючи, що земельна ділянка, яка належала чоловіку позивача згідно Державного акту на право власності на землю, у зав'язку з поділом домоволодіння [ADDRESS] за мировою угодою, була поділена між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] з виділом у володіння і користування кожному по 0,0333 га, то, відповідно, і спадщина відкрилася на земельну ділянку саме зазначеною площею, тобто 0,0333 га. Згідно із ч.1 ст.1225 ЦК України право власності га земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про судову практику у справах про спадкування " роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Оскільки спадкодавець, поділивши спільне сумісне майно подружжя з третьою особою у справі, не встиг отримати новий правовстановлюючий документ щодо права власності на земельну ділянку площею 0,0333 га по [ADDRESS] в м.Бердянську, спадкоємці позбавлені права реалізувати свої спадкові права та отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після його смерті. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки спадкування охоплює перехід всіх прав та обов'язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини - ст. 1219 ЦК України), то спадкуванню підлягають і права та обов'язки щодо об'єкту нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. А отже такі права та обов'язки можуть успадковуватись, оскільки вони не припиняються зі смертю спадкодавця, а будуть існувати доти, доки буде існувати об'єкт нерухомості та до юридичного оформлення прав власності на нього спадкоємцем. Тому, на переконання суду, є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог . Враховуючи, що при оформленні спадщини в нотаріальній конторі спадкоємці за нотаріальні дії сплачують судовий збір за відповідними ставками, судовий збір слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial