Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

\~\~\~\~ 14.05.2015 до Марківського районного суду Луганської області звернувся прокурор Марківського району Луганської області в інтересах держави в особі Марківського районного територіального медичного обєднання з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених закладом під час стаціонарного лікування потерпілого від його злочинних дій. Свій позов обґрунтовує тим, що вироком Марківського районного суду Луганської області від 03.04.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст..122 ч.1 КК України Внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] згідно судово-медичної експертизи №12 від 18.02.2015 потерпілій [PERSON] спричинені телесні ушкодження, які з категорією тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя. З приводу чого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в Марківського РТМО з 11.02.2015 по 27.02.2015, тобто 16 ліжко- днів . Вартість одного ліжко дня в лютому розрахована виходячи - 94,02 гривень (19х94,02=1504,32 гривень). Оскільки, згідно ч. 1\~ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, тому просить позов задовольнити. \~\~ \~До початку судового засідання представник прокуратури Марківського району Луганської області, надіслав клопотаня про розгляд справи без його участі, за наявними у справі документами, позов підтримує в повному обсязі. \~ 21.07.2015, відповідач через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, та просив розгляд справи здійснювати без його участі , В силу положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Вироком Марківського районного суду Луганської області від 03.04.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст..122 ч.1 КК України (а.с.6-7) З вироку вбачається, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] згідно судово-медичної експертизи №12 від 18.02.2015 потерпілій [PERSON] спричинені телесні ушкодження, які з категорією тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя. З приводу чого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Марківського РТМО з 11.02.2015 по 27.02.2015, тобто 16 ліжко- днів . Згідно довідки Марківського РТМО № 600 від 06.05.2015 вартість одного ліжко дня в лютому розрахована виходячи - 94,02 гривень (19х94,02=1504,32 гривень). (а.с.5) Із встановлених судом обставин вбачається, що між Марківським РТМО та [PERSON] виник цивільно-правовий спір з приводу відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у\~кримінальному провадженні, що\~набрав законної сили, або\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення\~обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1, ч.3\~ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого\~та, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 за №11\~,, Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров"я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілих від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де вони перебували на лікуванні. Як передбачено п.1 цього Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ч. 7\~ст. 128 КПК України\~особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства Враховуючи те, що відповідач визнав позов і підстав не прийняти його у суду не має, оскільки це не суперечить закону не порушує чиїхось прав, свобод чи інтересів тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання вказаного позову, то відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. \~\~

Outcome: approved