Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

13 липня 2015 року позивач звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про визнання угоди дійсною вказуючи на те, що 26 травня 1999 року в Очаківській філії Південної товарної біржі був оформлений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно вказаного договору він набув право власності жилий будинок з господарськими будівлями по вул. Набережній, 107 в с.Кам'янка Очаківського району Миколаївської області, що розташований на земельній ділянці площею 2100 кв.м., виділених рішенням Кам'янської сільської ради № 8 від 27 грудня 1995 року. Продавцем жилого будинку є [PERSON] 02 грудня 1999 року договір купівлі-продажу був зареєстрований в Очаківській філії ММБТІ за № 192. На теперішній час стало відомо, до договір купівлі-продажу укладений з порушенням діючого законодавства і він не може розпорядитися своєю власністю. Посилаючись на викладене, просив визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представник позивачки [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Південної товарної біржі у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 26 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0294 нерухомого майна, а жилий будинок з господарськими будівлями по вул. Набережній, 107 в с.Кам'янка Очаківського району Миколаївської області, що розташований на земельній ділянці площею 2100 кв.м., виділених рішенням Кам'янської сільської ради № 8 від 27 грудня 1995 року що підтверджується копією цього письмового договору (а.с.5). Однак, вказаний договір, в порушення ст. 227 ЦК України 1963 року, діючої на час укладення договору, яка передбачає його обовязкове нотаріальне посвідчення, посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. На час розгляду справи нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК України (1963 р.) угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з зазначеного вище договору сторони, під час укладення угоди, дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за договором, а саме відповідач передав у власність [PERSON] нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачеві ціну цього майна, обумовлену договором. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту від 14 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої в Мінюсті 7 липня 1994 р. за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК (в редакції 1963р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Зважаючи на вивчені обставини справи суд вважає, що мало місце суперечність законодавства на той час, та враховуючи, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином вимога позивача про визнання угоди дійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved