Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду 21 липня 2016 р. з позовними вимогами (л.с. 1-5) до свого дядька [PERSON] про виділення у її власність сараю під літ. »З» по [ADDRESS] з майна спільного користування зі [PERSON] та визнання за нею права власності за сараєм, зобов,язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні цим сараєм. Позивачка [PERSON] посилається на те, що після смерті свого батька [PERSON] вона отримала свідоцтво про право на спадщину від 10.02.2015 року. зареєстрованого у реєстрі за № 251, виданого приватним нотаріусом [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 24.04.1991 р. державним нотаріусом Першої держнотконтори Коваленко Н.В., реєстр. № 3-4585, батьку [PERSON], належало 1/2 частина спадкового майна [PERSON], що складається з 1/4 частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] Рішенням від 06.12.1994 р. Ленінського районного суду м. Одеси між [PERSON] і [PERSON] був проведений в натурі розділ спадкової 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] як спадкоємцями за заповітом їх померлого [INFO] батька [PERSON]. [PERSON] виділено 23/50 частини, які складалися з приміщень в жилому літ. "В": 4а-1,4а- 2, 4а-3, 4а-4, 4а-5, вбиральні "Т". Відповідачу [PERSON] виділено 27/50 частини, які складалися з приміщень в жилому літ. "А": 2а, 2а-4, 2а-3, 2-2, 2-1, 2-3,1, літ. "Д" - літньої кухні, вбиральні "У". Спірний сарай літ. "З" існував ще за життя батька відповідача [PERSON], був спадковим майном і належить в порядку спадкування [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, як [PERSON] зазначив в заповіті від 29.07.1987 р.. Позивачка посилається на те, що конфлікт між батьком [PERSON] і [PERSON] стосовно користування частинами домоволодіння по [ADDRESS] існує ще з 1990 р., коли [PERSON] звернувся до суду з позовом до її батька [PERSON] стосовно розподілу спадкового майна [PERSON] 13.05.1988 року помер батько сторін - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 06.12.1994 року (справа №2-3/1994) був проведений в натурі розділ спадкової частини домоволодіння. [PERSON] виділено наступні приміщення: жиле приміщення під літ. "А", що складається з №№ 2а, 2а-4, 2а-3, 2-2, 2-1, 2-3-1, літня кухня під літ. "Д", туалет під літ. "У", тобто 27/50 частини від всього спадкового майна. Крім того, відповідач [PERSON] фактично користуюся сараєм під літ. "З", але цей сарай залишився в спільному користуванні. Розпорядженням № 179р від 03.03.03 р. Виконкому Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради , сарай під літ. «З» віднесено до службових будов, та : «Вважати утворене домоволодіння за адресою : [ADDRESS].» 23.11.2004 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] (батько позивачки) видано свідоцтво про право власності на 27/100 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, яке в цілому складається з двох жилих будинків літ. "А", "В" загальною площею 163,9 кв.м, жилою площею 90,7 кв.м, літньої кухні літ. "Д", сараю-вбиральні літ. "И", сараїв літ. "3","П", вбиралень літ. "У" "Т"; відображених у технічному паспорті від 04.06.2003 р. Право власності на підставі зазначеного свідоцтва зареєстроване в КП "ОМБТІ та РОН" 04.12.2004 р. за № 41438 в кн. 271-74. Позивачка посилається , що сарай літ. "З" існував ще за життя [PERSON], був спадковим майном і належить в порядку спадкування [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, як [PERSON] зазначив в заповіті від 29.07.1987 р. За рішенням суду від 06.12.1994 р. сарай літ. "З" не був виділений ні одній із сторін і до теперішнього часу залишається спільною частковою власністю. Сарай літ. "З" не межує з будівлями, які знаходяться в користуванні [PERSON], але має спільну стіну з вбиральнею позивачки під літ. "У" . Вхід в сарай літ. "З" здійснюється з ділянки відповідача , та самостійно користується цим сараєм, приміщення сараю завалено різними речами, позивачка не може їм користуватись. Сарай літ. "З" є старою спорудою з дошок, потребує капітального ремонту чи зносу, однак [PERSON] відмовлявся сумісно ремонтувати сарай та забороняє позивачці це робити, чим створює перешкоди в користуванні. Крім того, [PERSON] вже понад 16 років проживає за іншою адресою і зазначеним сараєм не користується. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом (л.с.50-55) про визнання за ним права власності на сарай під літ. «З» з виплатою компенсації ? вартості сараю. Відповідач посилається на рішення районного суду від 28 липня 2015 р(л.с.77-84) та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015р.(л.с.68-76). В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги , підтримав другий варіант висновку експерта (л.с.109-110), зустрічний позов повністю повністю не визнають, просять відмовити в задоволенні.. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] не визнали позовні вимоги, свій зустрічний позов підтримали, просив задовольнити. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та відмову в задоволенні зустрічного позову. Судом встановлено наступне. В спільному користуванні сторін знаходиться сарай під літ. »З» по [ADDRESS] згідно рішення від 06.12.1994 р. Ленінського районного суду м. Одеси між [PERSON] і [PERSON] був проведений в натурі розділ спадкової 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS], як спадкоємцями за заповітом їх померлого [INFO] батька [PERSON], згідно рішення Суворовського райсуду м.Одеси від 28 липня 2015р. (л.с.143-145). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що в сараї знаходяться тільки його речі, вхід в сарай є тільки з його території та доступу до сараю позивачка не має, тому він і просить визнати за ним право власності на цей сарай з виплатою компенсації. Позивачка просить видіти їй у власність спірний сарай, оскільки при розподілі спадкового майна, відповідач отримав більшу частку майна ніж її батько, а фактично компенсацію її батько не отримав. Сторони не заперечували , що між ними існує давній конфлікт щодо користування частинами домоволодіння по [ADDRESS], у тому числі спірним сараєм під літ. «З». Відповідно до висновку №4713/5794/24 від 05 січня 2017 р. (л.с.102-110) в другому варіанті розподілу літ.»З» (л.с.109-зворот) передбачена виплата грошової компенсації [PERSON] за ? частину літ. «З» (без врахування земельної складової) з боку [PERSON] в сумі 360 грн. За правилами ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок, за умов перелічених в ч.1 ст.365 ЦК. Однак, ні позивачка [PERSON]та ні її представник [PERSON] від її імені, а ні відповідач [PERSON] та ні його представник [PERSON], не звернулись до суду з заявами про постановлення ухвали про внесення будь-ким із сторін грошової компенсації на депозитний рахунок , без виконання даної умови неможливо задовольнити вимогу будь-якої сторони про передання у власність сараю з виплатою компенсації за іншу частку. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства , а саме : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом ; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 13 ЦК України передбачає , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов,язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом.. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Outcome: partial