Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

10.11.2015р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та припинення реєстрації фізичної особи, у якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, а Старобільський РВ УДМС України в Луганській області зобовязати зняти відповідача з реєстрації у вказаній квартирі. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що їй належить квартира №1 в буд. №26 по кв. Ватутіна в м. Старобільськ, Луганської області, згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03.08.2015р. та посвідченого належним чином. В даному домоволодінні зареєстрована відповідач [PERSON], яка в даному домоволодінні фактично не мешкає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, , про причини неявки до суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача [PERSON] районного відділу Державної міграційної служби України в Луганській області у судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобовязань між ними та позивачем немає та просили відмовити у задоволенні позову, а також надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Старобільського РВ УДМСУ в Луганській області, у звязку з чим суд на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача Старобільського РВ УДМС України в Луганській області. 16 грудня 2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності квартири №1, розташованої за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, квартал Ватутіна, позивачці [PERSON] підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири(а.с.11-12). Те, що відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному в позові квартирі підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі №1,буд. №26, кв. Ватутіна, м. Старобільськ, Луганської області. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою. Тому суд вважає, що дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 405 ЦК України, відповідно до\~якої\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Питання реєстрації знаходяться у веденні Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області відповідно до вимог ст.ст.6, 7,8,9,10, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Однак, без письмової заяви відповідача [PERSON] районний відділ Управління Державної міграційної служби України не може зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивача позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved