Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з дійсною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якому просив визнати втратившими право користування житлом свою колишню дружину [PERSON] та свого сина [PERSON] . В поданій заяві позивач зазначив, що являється власником будинку [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстрований відповідачі - колишня дружина [PERSON] , [INFO] , (згідно свідоцтва про розлучення від 05.04.2005 р. № 96) та син позивача [PERSON] . [INFO] . З 2010 року відповідачі не проживають за адресою своєї реєстрації у зв`язку з виїздом на інше місце проживання. В зазначеному будинку не залишилося речей та документів відповідачів. В добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідачі не можуть за сімейними обставинами. За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом. За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв`язку з тим, що відповідачі тривалий час не проживають по зазначеній адресі за незалежних причин, являються родичами позивача, ніяких обов`язків по оплаті комунальних послуг не несуть.. До початку судового засідання позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити поданий позов та справу розглядати без його участі. Відповідачі належним чином викликалися до суду рекомендованим поштовим повідомленням, яке отримали особисто, ніяких заперечень або клопотань від них до суду не надходило, тому суд, зі згоди позивача може ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.ст. 223 ч.4, 280, 281 ЦПК України. Таким чином, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі письмових доказів, що не заперечує вимогам позивача, щодо такого порядку розгляду справи та діючому законодавству, про що суд постановляє ухвалу. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом даного позову являється захист прав власності на житло, яке знаходиться у приватній власності позивача і це регулюються цивільним законодавством. З встановлених обставин випливають правовідносини між членами сім"ї, які користуються зазначеним житлом. Таким чином, дані до встановлених правовідносин необхідно застосовувати цивільне законодавство, що регулює питання користування житлом членів сім"ї власника житла, яке знаходиться у приватній власності позивача. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один (1) рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; З копії договіру купівлі-продажу від 22.09.1987 року, вбачається, що позивач дійсно являється власником житла за адресою: [ADDRESS] . Копією домової книги підтверджується факт реєстрації у вказаному будинку відповідачів - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8) При цьому, Довідкою (а.с.10), складеним депутатом Гірської міської ради у присутності свідків : [PERSON] та [PERSON] - підтверджено, що гр. [PERSON] та [PERSON] з 2010 року не мешкають за місцем своєї реєстрації, ніяких обов`язків по утриманню житла не несуть, їх особистих речей та речей повсякденного використання в будинку не має. Вказаними матеріалами підтверджено, що відповідачі мають інше місце проживання і ніяких домовленостей щодо житла за адресою: [ADDRESS] - між сторонам не встановлено. Добровільно відповідачі з реєстрації не знялися, що створює труднощі у позивача у користування своїм житлом і позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у розумінні ст..391 ЦК України. При цьому також суд враховує той факт, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, ніяких клопотань або заперечень від них до суду не надходило. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] - понад 9 років, а тому на підставі положень ст.405 ЦК України, вони повинні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановлені строки. По справі винести заочне рішення. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: approved