Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Тальнівського райсуду №2-454/2002 було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не менше Ѕ частини неоподатковуваного мінімуму в місяць для дитини відповідного віку. 23.07.2002 року на підставі даного рішення був вданий виконавчий лист, який позивач передала до Тальнівського відділу ДВС для примусового виконання. Відповідач з часу відкриття виконавчого провадження безпричинно не сплачував на користь позивача аліменті платежі, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 109858 грн. 87 коп., яку він відмовляється добровільно погасити, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, відповідач надав суду заперечення проти позову в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що з 30.07.2009 року він не сплачував аліменти на утримання сина так як позивачка добровільно відмовилась від їх стягнення. Він не ухилявся від сплати аліментів, а позивачка та державний виконавець достовірно знали про його місце проживання та роботи, однак його жодного разу не викликали до ДВС з приводу заборгованості по аліментах. Також відповідач зазначив, що діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості зі сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Оскільки стягнення аліментами з нього відбулося за рішенням суду, то для стягнення заборгованості по аліментах законодавець не вимагає окремого рішення суду, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням про стягнення аліментів. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та докази надані по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого листа, виданого Тальнівським районним судом 23.07.2002 року суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 02.07.2002 року і до його повноліття, але не менше Ѕ частини неоподатковуваного мінімуму. На підставі даного виконавчого листа відділом ДВС Тальнівського району було відкрито виконавче провадження №404, починаючи з 27.07.2002 р. Згідно повідомлення державного виконавця Л.І. Прокопенко №10508 від 04.11.2020 р. боржник [PERSON] систематично не сплачував аліменти, що призвело до виникнення заборгованості. З моменту відкриття виконавчого провадження станом на 01.07.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 109858 грн. 87 коп. Згідно ст. 94 СК України \~аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Пунктом 12 розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 N 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувана і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, а з 03.07.2018 року не більше як за десять років, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції). Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 447 ЦПК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). Оскільки у даному випадку стягнення аліментів з відповідача на утримання сина відбувалося за рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області і для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed