Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» звернулось до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на приписи Цивільного кодексу України, Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, копію особового рахунку енергопостачальника та розрахунок суми боргу, зазначивши, що відповідачі є споживачами електричної енергії квартири [ADDRESS]. Станом на 15.08.2012 року у відповідачів утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію на загальну суму 1343 гривень 92 копійки. Просила стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати. У січні 2015 року до суду звернувся також [PERSON] з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що у грудні 2011 року у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було відключено електроенергію. Протягом двох років він звертався до позивача в усній та письмовій формі про порушення його прав, але звернення виявилися марні, у зв'язку з чим він не отримував енергопостачання, не мав можливості проживати в нерухомому майні, що належить йому на праві власності. Особовий рахунок у ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за вказаною адресою відкритий на імя невідомої особи [PERSON], яка ніколи не мешкала у його квартирі. 09.09.2014 року ним була направлена вимога про негайне здійсненні підключення електроенергії в квартирі за вищевказаною адресою, оскільки він не міг використовувати електроенергію з 27.12.2011 року, а також виключити з електронного реєстру на його особовому рахунку громадянку [PERSON]. ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не може пояснити, звідки з'явилось це прізвище в моєму особовому рахунку та у зв'язку з чим в електронний реєстр не внесені ініціали вищевказаної фізичної особи. Відсутність світла в його квартирі за місцем реєстрації не дозволяє йому здійснити його цивільні та Конституційні права. Оплачуючи всі комунальні платежі за місцем реєстрації: м Маріуполь, пр. Металургів, 198-58, він не маю можливості проживати у вищевказаному житлі у зв'язку з відсутністю електроенергії з вини вищевказаного підприємства. З моменту відключення квартири від електропостачання, йому доводиться знімати житло і проводити оплату комунальних платежів по двох об'єктах: житлу, де він зареєстрований офіційно, і житлу, в якому йому доводитися проживати через сформовані обставини. З серпня 2012 року і на даний час він знімає кімнату в житловому об'єкті за адресою: м. Маріуполь, вул. Жукова, 72-60, що вимагає додаткових витрат. З серпня 2012 року і на даний час ним сплачено за знімання житла для проживання 14000 грн. (28 місяців х 500 грн.). Окрім цього, він вимушений був нести і витрати по сплаті комунальних платежів за місцем реєстрації. Крім матеріального збитку йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки він був позбавлений нормального способу життя: йому довелось докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, для пошуку житлового об'єкта, проживання в якому він би зміг оплачувати паралельно з оплатою житла за місцем реєстрації. Просив стягнути с ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» завдану неправомірними діями підприємства матеріальну шкоду в розмірі 25586,26 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати понесені ним по сплаті судового збору в розмірі 365,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. Протягом судового розгляду [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на його користь завдану неправомірними діями підприємства матеріальну шкоду в розмірі 36233,31 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 365,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. Ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 02.02.2015 року вказані цивільні позови обєднані в одне провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вказала, що відповідачів було відключено від споживання електроенергії у лютому 2012 року через наявну заборгованість на підставі п.п. 27, 35 ПКЕЕН. Заборгованість, яку просить стягнути з відповідачів, утворилась у період з 2004 року по 2009 рік. Щодо зазначення у особовому рахунку на належну відповідачу квартиру [PERSON], пояснила, що виправити вказану обставину підприємство не мало можливості через ненадання [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнала, вказуючи на їх необґрунтованість, про що надала письмові заперечення. Просила позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позову [PERSON] - відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не визнали в повному обсязі, підтримали свої позовні вимоги та пояснили, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якій він мешкає з 1993 року. [PERSON] своєчасно сплачує послуги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», у звязку із чим не має заборгованості за користування електроенергією. До 2007 року у квартирі малась заборгованість, між тим її сплачувала мати [PERSON] До серпня 2012 року він мешкав у квартирі, однак через відключення від електроенергії мусив переїхати до матері, де мешкає до теперішнього часу. Просили задовольнити уточнені позовні вимоги. При цьому просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», відповідача за первісним позовом та його представника, дослідивши матеріали справи, надані докази і надавши їм оцінку в сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» слід відмовити з наступних підстав. Правовідносини між енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України Про електроенергетику, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року та іншими нормативними документами, які регулюють правовідносини у сфері електроенергетики. Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Судом встановлено, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» постачає електричну енергію у квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 20.07.1993 року. (а.с. 43-44). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 17 грудня 1990 року у квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією особового рахунку та відомостями ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя. (а.с. 55, 56). Щодо зазначення у електронній базі позивача [PERSON] як особи, на яку було відкрито особовий рахунок №635-58 за адресою реєстрації відповідачів, суд зазначає, що на момент розгляду справи вказана невідповідність, яка існувала через відсутність у ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» правовстановлюючих документів на квартиру, усунута після отримання енергопостачальником необхідної документації. Із вчинених взаємних конклюдентних дій, які полягали у підключенні до електромережі, відкритті особового рахунку та оплаті спожитої електроенергії, між сторонами склалися фактичні договірні відносини з постачання споживачу електроенергії, на умовах, передбачених Законом України Про електроенергетику та Правилами,у звязку із цим у сторін виникли взаємні права та обовязки, які притаманні договірним. Виходячи з положень ст.ст. 6, 526, 626 - 631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Крім того, статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Пунктом 42 ПКЕЕН закріплено обовязок споживачів електричної енергії дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до ч. 5, 6 п. 42 Правил користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобовязаний сплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Пунктом 19 вказаних Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами на підставі фактичних показань приладів обліку. Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості, наданої представником позивача, заборгованість утворилася за період з 2004 року по 14.09.2009 року і складає 1343,92 грн. (а.с. 98). Періоди утворення заборгованості визначені відповідно до даних про контрольні огляди засобу обліку електричної енергії. За змістом п. 1.2 Правил користування електричною енергією контрольний огляд засобу обліку електричної енергії це виконання комплексу робіт з метою візуального обстеження цілісності засобу обліку та зняття його показників. За таких підстав, суд вважає, що розглядом справи було встановлено, що між позивачем - Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» та відповідачами, склалися договірні правовідносини, згідно наданих представником позивача розрахунків станом на 14.09.2014 року утворилася заборгованість по оплаті електричної енергії, доказів щодо відсутності існуючої заборгованості за вказаний період відповідачами не надано, тому на них згідно положень статей 525, 526 ЦК України має бути покладений обовязок погашення заборгованості за спожиту електричну енергію. Натомість вирішуючи питання за клопотанням відповідача [PERSON] та його представника про застосування строку позовної давності до заявлених представником позивача вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України (далі ЦК) позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14, з якої вбачається, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів 19.12.2014 року, а заборгованість утворилась у період з 2004 року по 14.09.2009 року, то таким чином вимоги до відповідачів були заявлені до суду поза межею трирічного строку перебігу позовної давності за цим спором. На підставі переліченого, враховуючи, що від [PERSON] та його представника надійшло клопотання про застосування строку позовної давності, вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не підлягають задоволенню, бо були подані до суду поза межами строку позовної давності, передбаченої законом. Посилання представника позивача на те, що з відповідачів судовим наказом від 09.11.2012 року було стягнуто суму заборгованості, який 26.12.2012 року скасовано, тому позов предявлено з дотриманням строку позовної давності, не є слушним з наступних підстав. Відповідно до ч. 2,3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має позивач. Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи зазначені положення закону та обставин справи, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду і підстав для поновлення цього строку немає, оскільки позову до суду ним не заявлявся, а заява про видачу судового наказу не є підставою для переривання строку позовної давності. З урахуванням наведеного вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не підлягають задоволенню внаслідок пропуску без поважних причин строку позовної давності, встановленої законом для подання позову до суду для захисту свого порушеного права. Вирішуючи позов [PERSON] до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі п. 35 Правил енергопостачальник має право відключити споживача від електроживлення в разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п. 27 Правил. За п. 27 Правил в разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. В судовому засіданні було встановлено, що 17.11.2010 року та 27.12.2011 року [PERSON] були отримані попередження, де зазначено, що він має заборгованість по особовому рахунку, яку він повинен сплатити, інакше буде відключений від енергопостачання. (а.с. 92). Згідно наданих представником позивача відомостей через наявну заборгованість квартира [ADDRESS], належна [PERSON], після неодноразового сповіщення про необхідність сплати заборгованості та можливе відключення, була відключена від енергопостачання 08.02.2012 року, що не оспорюється сторонами. (а.с. 97). Натомість суд зазначає, що підстав для стягнення на користь [PERSON] майнової та немайнової шкоди за вказаним позовом немає, виходячи з наступних міркувань. Так за п. 41 Правил споживач електричної енергії має право на відшкодування згідно із законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав. Порядок оформлення претензій споживача до енергопостачальної організації врегульовано спеціальними нормами Правил користування електричною енергією для населення. Так, згідно пунктів 49 50 вказаних Правил закріплено, що у разі порушення енергопостачальником умов договору споживач викликає представника енергопостачальника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються терміни, види, відхилення показників з надання послуг тощо (форму типового акта-претензії наведено у додатку 2). Акт-претензія складається споживачем та представником енергопостачальника і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника енергопостачальника протягом 3 днів з дня звернення у містах або 7 днів - у сільській місцевості споживач має право скласти акт-претензію у довільній формі. У разі відмови представника енергопостачальника від підписання акта, акт вважається дійсним, якщо його підписали не менше ніж три споживачі або споживач і виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоврядування. Акт-претензія споживача подається енергопостачальнику, який у десятиденний термін усуває недоліки або надає споживачеві обґрунтовану відмову щодо задоволення його претензій. Попри вказані вимоги законодавства [PERSON] на надав суду подібний акт, оформлений у встановленому порядку, який є належним доказом несанкціонованого відключення електроенергії енергопостачальником. Згідно до ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, крім іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 3 ст. 1209 ЦК підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі такого, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом. На підставі ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право, крім іншого, на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно з законодавством. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів завдання [PERSON] майнової шкоди неправомірними діями представників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», він суду не надав. Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) є видом житлово-комунальних послуг. Власник житла згідно ст. 23 цього Закону має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. Окрему групу прав та обов'язків власників житла становлять їхні права та обов'язки як споживачів житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний, окрім іншого, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимоги про відшкодування понесених [PERSON] витрат на сплату комунальних послуг у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS], є необґрунтованими, оскільки незалежно від місця проживання власник нерухомого майна зобовязаний нести витрати по сплаті комунальних послуг. Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування матеріальних затрат, понесених [PERSON] у звязку з проживанням у іншому житловому приміщенні через дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Так, згідно наданих відомостей, [PERSON] фактично мешкає у [ADDRESS]. Згідно пояснень самого відповідача [PERSON] вказана квартира належить його матері, з якою він і проживає. Таким чином, окрім іншого, суду не надані відомості щодо обґрунтованого розміру витрат по сплаті за проживання за вищевказаною адресою, які [PERSON] фактично несе, не надано доказів на підтвердження факту оренди кімнати та її розмір, відсутні докази того, що необхідність мешкати у іншому жилому приміщенні викликана саме відключенням квартири [ADDRESS], оскільки відключення відбулось у лютому 2012 року, а [PERSON] почав проживати за іншою адресою лише у серпні 2012 року. Таким чином, заявлені ним вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що за ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ст. 611 ЦК в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок лише недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. За п.п. 43, 44, 46 Правил енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. В разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. В разі порушення прав споживачів (відмова споживачеві в реалізації його прав, надання послуг, що за якістю не відповідають вимогам нормативно-технічних документів, відмова у наданні необхідної та достовірної інформації, ухилення від перевірки якості електричної енергії тощо) енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 2 п. 5 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 року за № 4). В судовому засіданні не було встановлено, що дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» щодо відключення [PERSON] від електропостачання були незаконними. При цьому суд приймає до уваги що відповідно до ч. 12 ст. 24 Закону України „Про електроенергетику" енергопостачальник не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому порядку. Суд на підставі переліченого приходить до висновку, що фактичні договірні стосунки між сторонами по справі не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі відключення споживача від мережі електропостачання, та також не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти України, що регулюють спірні правовідносини: Цивільний кодекс, Закон «Про електроенергетику», Правила користування електричною енергією для населення та Закон «Про захист прав споживачів», оскільки встановлено відсутність недоліків продукції (дефекту в продукції). Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди на його користь. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у судовому рішенні від 8 лютого 2012 року по справі № 6-2205вов10, в якому було зазначено, що такого виду відповідальності електропостачальника за ненадання чи неналежне надання послуг, як відшкодування споживачеві моральної шкоди, діюче законодавство України не передбачає. Таким чином за вказаним позовом відсутні законні підстави для стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] з боку ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» внаслідок неправомірного відключення його квартири від електроживлення. Також відповідно до статей 1166 та 1167 ЦК України підставою для покладення на особу відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду є вчинення такою особою неправомірних дій, бездіяльності, наявність її вини та причинно-наслідковий звязок між діями та наслідками (шкодою). Отже в ході розгляду справи належними та допустимими доказами не була підтверджена вина ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у спричинені шкоди [PERSON] або вчинення протиправних дій по відношенню до нього, що є підставою для відмови у позові. У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судом не вирішується питання розподілу понесених сторонами судових витрат.

Outcome: dismissed