Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

11 травня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовувала тим, що 26 листопада 2005 року між ними був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Корсунь - Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 170 від 26.11.2005 року. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на [PERSON] . Від шлюбу народилось двоє неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач дозволяв собі не працювати та жити за її рахунок, тому у сім`ї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. Позивач зазначає, що можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини остаточно припинились в грудні 2020 року, тоді чоловік виїхав із будинку та до цього часу позивач із ним не спілкувалась, долею дітей він не цікавився. Спору про спільне майно немає.За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам спільних дітей. Позивач просила суд, постановити рішення про розірвання шлюбу та неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати із нею. 11 червня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду по суті на 20 липня 2021 року. Позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, але не погодився із наведеною у позові обставиною, що він міг проживати за рахунок дружини. Суд, вислухавши позивача та відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2005 року між сторонами був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Корсунь - Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 170. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на [PERSON] . Від шлюбу народилось двоє неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. Щодо позовних вимог в частині залишити проживати дітей із позивачем, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки законодавством передбачений інший порядок та спосіб їх вирішення, при виникненні спірних правовідносин. В даному разі спір у сторін з цього приводу відсутній.

Outcome: approved