Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

ТзОВ «Івано-Франківськгаззбут» звернулося до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496 та Типового договору на постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 ТзОВ «Івано-Франківськгаззбут» надає послуги по забезпеченню природним газом [PERSON] .. Постачальник в особі позивача ТзОВ «Івано-Франківськгаззбут» виконав свої зобов`язання в частині безперебійного постачання газу, проте відповідач [PERSON] в частині проведення повного розрахунку за надані послуги не виконала та не розрахувалася вчасно і в повному обсязі за надані їй послуги з газопостачання. у зв`язку із виникненням боргу за надані послуги з газопостачання на адресу відповідача 23.10.2018 року та 10.06.2019 року. було надіслано повідомлення про припинення газопостачання заборгованості, проте відповідачем не було проведено оплату в розмірі. На дату подання позову заборгованість відповідача становить 5903,52 грн. Крім того, Калуським міськрайонним судом було видано судовий наказ №345/3184/19 від 29.07.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаззбут» 5139,99 грн. заборгованості за спожитий природний газ та 192,10 грн. сплаченого судового збору. За заявою відповідача ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16.08.2019 року вказаний судовий наказ скасовано. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 5903,52 грн. заборгованості за спожитий природний газ на користь ТзОВ «Івано-Франківськгаззбут», а також 1920,10 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження,яку відповідачка отримала 28.12.2019 року. 03.02.2020 року відповідачка подала відзив на позов в якому вказала,що позову не визнає з тих підстав,що Позивачем не додано доказів про легальність їхньої діяльності,ним не підтверджено його статусу у даній справі.Позивачем не підтверджено факту приєднання відповідачки до умов типового договору.Докази про наявність заборгованості за газопостачання є недійсними.Відповідачка неодноразово зверталась до позивача про надання їй належно засвідчених копій з документів про облік та стан заборгованості за надані послуги,однак відповіді не отримала,що свідчить про зловживанні в своїй діяльності ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» та незаконність нарахування їй заборгованості за послуги з газопостачання,а тому у задоволенні позову просить відмовити. Крім того відповідачка просить суд при розгляді даної справи застосувати до позовних вимог позовну давність у відповідності до ст.257 ЦК України. В судове засідання представник позивача не зявилася ,однак подала суду заяву у якій вказала,що позов підтримує повністю та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позову не визнали та просять відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов та при розгляді даної справи застосувати до позовних вимог позовну давність . Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Приписами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договір про постачання природного газу укладається лише в разі наявності у споживача або його постачальника договору про розподіл природного газу з відповідним оператором газорозподільної системи. Відповідно до положень частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України,статей 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відносини між постачальником та споживачами природного газу в тому числі і побутовими споживачами, регулюються нормами Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року № 329-VІІІ, Правилами постачання природного газу, та Типовим договором на постачання природного газу побутовим споживачам. В п.1.3. Типового договору на постачання природного газу побутовим споживачам зазначається, що цей Договір є Договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 663,634,641,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу. Відповідно до «Правил постачання природного газу», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, які регулюють правовідносини між ТОВ "Івано-Франківськгаз ЗБУТ" та споживачами, - ТОВ „Івано-Франківськгаз ЗБУТ" зобов`язаний надавати споживачу послуги з газопостачання до його квартири, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу. З вказаними положеннями Правил кореспондуються умови п.2.1. Типового Договору. Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ «Правил постачання природного газу» затверджених з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 та Зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1382/27827 зазначено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про обєм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні. Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ «Правил постачання природного газу» зазначено, що періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку.У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. Судом встановлено, що відповідачка своїми діями підтвердила приєднання до умов публічного договору постачання газу, а саме: здійснювала часткову оплату за послуги споживання природного газу, що підтверджується витягом фінансового стану особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.7) . Отже, між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг по газопостачанню, які врегульовані ст.714 Цивільного кодексу України, Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496. Положенням ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК Українивизначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи встановлено, що заборгованість відповідачки утворилася у квітні 2016 року, проте, відповідачкою у період з квітня 2016 року до квітень 2018 року проводилася оплата власними коштами та проводилося зарахування коштів відділом субсидії. У зазначений період заборгованість була перехідною. Станом на 01.04.2018 року заборгованість за надані послуги з постачання газу склала 419, 22 грн. У квітні по абонентському рахунку № [NUMBER] було зараховано відділом субсидії 535,65 грн. та проведено оплату відповідачкою в розмірі 67,00 грн. , в результаті чого заборгованість в розмірі 419,22 грн. була погашена та на рахунку утворилася переплата 1,43 грн. Починаючи з квітня 2018 року заборгованість по абонентському рахунку накопичується. За період з квітня 2018 року та на дату подання позову , а саме 17.12.2019 р. ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» проведено нарахування за надані послуги з постачання газу в розмірі 6020,43 грн. Відповідачем , по справі сплачено - 115,48 грн. ( травень 2018 -57,74 грн., липень 2018- 57,74 грн.). Таким чином заборгованість Відповідача на дату подання позову ,а саме 17.12.2019 р. склала - 5903,52 грн. ( нарахування 6020,43 грн. - часткову оплату -115,48 грн. - переплата станом на квітень 2018 року - 1,43 грн.). Дана сума заборгованості відповідачкою не оспорена та не спростована ,заявлена в межах позовної давності ,а тому підлягає стягненню. За таких обставин, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.526,530,610 ЦК України, ст.ст. 141,258-259,263-265 ЦПК України,

Outcome: approved