Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] ( з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2012 у сумі 86 957 грн 22 коп. та судові витрати у сумі 2 102 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 13.07.2012. Відповідач при підписані Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Ухвалою суду від 21.10.2020 позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с.72). В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що вважає позов АТ КБ «ПриватБанк» необґрунтованим. Відповідач не визнає обставини, на які посилається позивач, а також не погоджується з правою оцінкою таких обстави, наданою позивачем. Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.87-98). 22.12.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої, позивач зазначив, що всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі. Зазначив, що відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, а отже є усі підстави для пред`явлення позову до суду. Заперечував, щодо пропуску строків позовної давності. У судовому засідання представник позивача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надавав пояснення аналогічні викладених у відзиві на позов. Крім того, заперечував, щодо задоволення позовних вимог, не згоден з заборгованістю відповідача перед банківською установою. Належних та допустимих доказів, щоб підтверджували заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем, до суду разом із позовом не надано. Крім того, вважає, що позивач не довів договірних правовідносин між позивачем та відповідачем. Зауважив, що нарахування та списання кредитних коштів позивачем не відповідають дійсності. Просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та повністю відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 13.07.2012 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підписана Анкета-заява № б/н, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 24 990 грн (а.с.9). Відповідно до довідки, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що на ім`я відповідача відповідно до кредитного договору видано кредитну картку з терміном дії 05/22 (а.с.10). В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно до п.2.1.1.2.12 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт сплачує банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором станом на 07.09.2020 утворилась заборгованість у сумі 86 957 грн 22 коп., що складається з наступного: 63 966 грн 58 коп.- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 63 966 грн 58 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 22 990 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 63 966 грн 58 коп., і така ж заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 63 966 грн 58 коп. Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.07.2012 містить лише анкетні дані [PERSON] та його контактну інформацію. При цьому анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.07.2012 не містить інших даних про умови про сплату відсотків та нарахування пені (а.с.11). Окрім того, витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» не містить підпису [PERSON] (а.с.12) Таким чином, банк використав своє право щодо зміни умов Договору, а саме: - впровадив зміни відсоткової ставки. Із 01.09.2015 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.3.1. Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту; - із 01.03.2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч,2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.07.2012, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.07.2012 домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 22 990 грн 64 коп. відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді анкети-заяви не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису [PERSON] , а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом, то вимоги банку в частині стягнення процентів задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд приходить до наступних висновків. Оскільки фактично отримані та використані кошти позичальник в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернув, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд наголошує, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд підкреслює, що відповідно до п.2.1.3.4 зобов`язання Банку з надання кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту. Крім того, п.2.1.3.5 клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні термінів платежів. В той же час, за змістом п.2.1.3.8 не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, банк має надавати Держателю виписки про стан картрахунку і про вироблених за минулий місяць операції по картрахунку. При підключенні до системи (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс, а також банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функцій SMS - повідомлень. Суд вказує, що п. 2.1.5.4 Умов при незгоді зі змінами Правил та /або Тарифів Банку надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити перед Банком заборгованість. При незгоді зі списанням коштів по Картрахунку письмово інформувати Банк про це протягом тридцяти п`яти днів з моменту списання. Суд наголошує, що як самим відповідачем у відзиві на позов шо надійшов до суду від 24.11.2020 так і його представником у судовому засіданні, не оспорювався той факт, що дійсно між сторонами було укладено договір б/н від 13.07.2012 та відповідач отримав певну суму кредиту. Про те яку саме суму кредиту отримав відповідач, та таких доказів суду зі сторони відповідача не надано. Суд звертає увагу, на той факт, що виконаний банком розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.07.2012 укладений між банком та боржником станом на 07.09.2020 є належним доказом, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом частин 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Як убачається з розрахунку заборгованості за договором від б/н від 13.07.2012 наданого позивачем, можна прослідити, що в період з 31.05.2015 по 07.09.2020 відповідач поповнював картку для погашення заборгованості, та активно користувався грошовими коштами банку (кредитним рахунком). Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахованої банком, боржник та його представник не надали суду докази, що б спростували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розміру боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 по справі №367/4970/13-ц. Суд звертає увагу, на той факт, що виконаний банком розрахунок заборгованості за договором від 13.07.2012 укладений між банком та боржником станом на 20.01.2020 є належним доказом, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Заперечуючи щодо розміру заборгованості та вірності нарахувань наданих позивачем у розрахунку заборгованості за договором від 13.07.2012 перед АТ КБ «Приватбанк» відповідач та його представник, в ході розгляду даної справи свого розрахунку, у встановленому законом порядку до суду не надали. Відповідач звернувся до експертної установи для проведення судової економічної експертизи. Як убачається з висновку експерта від 07.07.2021 №2587 за результатами проведення експертизи відповісти на поставлені експерту питання щодо наявності заборгованості [PERSON] перед фінансовою установою - не убачається за можливе. При оцінці доказів суд враховує, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором б/н АТ КБ «ПриватБанк» надавши розрахунок заборгованості за договором від 13.07.2012 станом на 07.09.2020 з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами, поповнював свою кредитну картку. Жодних заперечень до банку щодо не укладення кредитного договору та не користування кредитними коштами відповідач не подавав. Крім того, відповідач мав можливість користуватись мобільним додатками, як то « Приват24 » задля перевірки стану рахунку так и SMS повідомленнями, згідно умов п.2.1.3.8 Договору. Отже, згідно з вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України, відповідачем та його представником, всупереч їх твердженням, не було спростовано тієї обставини, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, згідно Заяви № б/н від 13.07.2012 року та виписка за цим же договором є достовірними та належними доказами по справі. Заперечуючи позовні вимоги, боржник та його представник не надали суду докази, що б спростували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розміру боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 по справі №367/4970/13 Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 13.07.2012 у сумі 63 966 грн. 58 коп. (заборгованості за тілом кредиту) належать до задоволення. З приводу заявленого представником відповідача [PERSON] клопотання про застосування позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Суд наголошує, що відповідно до п.2.1.1 умов використання кредитних карт тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування та використання Карт Банку (а.с.28). Пунктом 2.1.2.12 зазначено, що після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання Клієнту Картки з новим терміном дії). Перевипуск картки на новий строк здійснюється при дотриманні Клієнтом умов обслуговування Карти, передбачених Договором. Відповідно до правил користування платіжною карткою які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Зазначене вище викладене в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14). Отже згідно правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Суд наголошує, що відповідно до довідки між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надані кредитні карки, остання має № [NUMBER] (дата відкриття 17.09.2018, Термін дії 05/22). Отже, враховуючи викладене вище, позовна давність не сплинула, оскільки строк дії картки відповідає строку дії договору, то доводи відповідача [PERSON] та його представника про сплив строку позовної давності для звернення до суду є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження, з огляду на надані позивачем письмові докази. Позивачем по справі було понесено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 102 грн (а.с.46). Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України. Таким чином, убачаючи із наведеного вище та пропорційного розрахунку на користь позивача слід стягнути понесений ним судовий збір у сумі 1 546 грн 25 коп. (2 102 грн х 63 966 грн 58 коп. : 86 857 грн 22 коп. = 1 546 грн 25 коп.). Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача вартості понесених судових витрат, то суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат пов`язаних з розглядом судової справи належить проведення судових експертиз. Так, відповідно до акту здачі - приймання висновку експерта №2587 та квитанції від 06.04.2021 №31698676 встановлено, що за проведення судової економічної експертизи було сплачено судовий збір у сумі 12 870 грн 80 коп. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат пов`язаних з проведенням судової економічної експертизи пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 3 402 грн 90 коп. (63 966 грн 58 коп. : 86 857 грн 22 коп.) х 12 870 грн 80 коп. = 9 478 грн 78 коп.; (12 870 грн 80 коп. - 9 478 грн 78 коп =3 402 грн 90 коп.))

Outcome: partial