Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Деребера Тетяна Олександрівна, про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі з 24 листопада 2014 року, актовий запис про шлюб №5 від 24.11.14 року між [PERSON] та [PERSON], що був складений виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області. Взаємні відносини між позивачем та [PERSON] почалися в 2005 році, а з серпня 2008 року вони вже вступили у фактичні шлюбні відносини, а саме разом проживали у квартирі його матері за адресою [ADDRESS] з серпня 2008 року по листопад 2008 року, а з листопада 2008 року почали проживати в належній їй на праві приватної власності частині будинку за адресою: [ADDRESS], в якій проживали до дня його смерті. Як зазначила позивач, у вказаний період ні вона, ні її чоловік не перебували у будь-якому іншому шлюбі. 2 липня 2009 року [PERSON] придбав 1-кімнатну квартиру за адресою с. Софіївська Боршагівка, Києво - [ADDRESS], що є предметом даного позову. Вказана квартира була придбана [PERSON] під час проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, а джерелом її набуття були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. На підставі вищевикладеного, позивач [PERSON] просила суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою [ADDRESS], що придбана на підставі Договору купівлі-продажу від 02 липня 2009 року [PERSON] в період фактичних шлюбних відносин з позивачем [PERSON], з якою проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 листопада 2014 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 5, від дня його державної реєстрації. В зустрічному позові [PERSON] зазначила, що з витребуваних судом документів з Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану та Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану вбачається, що позивач перебуває у не припиненому шлюбі з [PERSON], з яким перебувала у шлюбі двічі. Останній з ним шлюб укладений позивачкою у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 21 липня 1993 року, актовий запис № 155 (зареєстровано у Реєстрі 08 лютого 2011 року 15:04:39 за № 00032714707 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області). 08.02.2011 року позивачка отримала повторно свідоцтво про шлюб з [PERSON] за [NUMBER] Крім того, з актового запису про шлюб № 5 від 24.11.2014 року, виданого Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, вбачається, що позивач не повідомила про факт перебування в іншому шлюбі з [PERSON], та у відомостях про осіб, які реєструють шлюб, зазначила, що в шлюбі не перебувала. Згодом позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги шляхом викладення зустрічної позовної заяви в порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України, в якій зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. На день смерті батька відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно. Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом подачі відповідної письмової заяви від 19.01.2016р. до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Корякової Надії Олексіївни, яка була надіслана за вих.№2/01-16 від 21.01.2016 року Приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Деребері Т.О., яка на той час вже завела спадкову справу. Позивач зазначила, що 14 січня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дереберою Тетяною Олександрівною, робоче місце якої розташоване за адресою: 08132, [ADDRESS], за заявою відповідачки [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка, була заведена спадкова справа за № 1/2016 до майна померлого [INFO] року [PERSON], [INFO]. Однак, згідно повідомлення Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 23.02.2017 за вих. №262-16.25-102, 23 лютого 2017 року на підставі висновку Святошинського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.02.2017 року анульовано актовий запис №5 про шлюб між [PERSON] та ([PERSON] складений 24 листопада 2014 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київській області. Згідно вищезазначеного висновку актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] №5 від 24.11.2014, складеного виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київській області, підлягає анулюванню відповідно до частин 1, 6 статті 39 Сімейного кодексу України. Частинами 1 та 6 ст.39 СК України передбачено, що недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Актовий запис про шлюб анулюється незалежно від смерті осіб, з якими було зареєстровано шлюб (частини перша - третя цієї статті), а також розірвання цього шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 45 СК України недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов'язків подружжя, а також прав та обов'язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 1224 ЦКУ не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Позивач зазначила, що у відповідачки [PERSON] не виникло право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] і тому вона, [PERSON], як його дочка, є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом. 27 лютого 2017 року, вона, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Деребери Тетяни Олександрівни з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №132/02-3І від 03 березня 2017 року, винесеної Дереберою Т.О., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, так як нею не подано оригіналів документів, щодо належності вказаного вище нерухомого майна на праві власності померлому [PERSON], а також, що існує з цього приводу судовий спір. [PERSON] суду повідомила, що оригінали документів, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на дане спадкове майно, знаходяться у [PERSON], копії яких нею подані приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Деребері Т.О. та приєднані до спадкової справи за № 1/2016 до майна померлого [INFO] року [PERSON]. Позивач зазначила, що на сьогоднішній день вона позбавлена можливості в загальному, встановленому законом порядку реалізувати своє право на спадкування нерухомого майна після смерті свого батька [PERSON], тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду і просила суд визнати за нею, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON]: на квартиру [ADDRESS] Києво - Святошинського району Київської області, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м.; на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальна площа якої становить 45,7 кв.м.; на 63/100 частин квартири [ADDRESS], що складаються з двох жилих кімнат загальною площею 49,04 кв.м., в тому числі житловою площею - 33,20 кв.м., а вся квартира складається з трьох жилих кімнат, загальною площею - 78,00 кв.м., в тому числі житловою площею - 52,40 кв.м.; на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Півні Фастівського району Київської області по [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; на земельну ділянку площею 0,0306 га, що знаходиться в селі Півні Фастівського району [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Півні Фастівського району Київської області по [ADDRESS]. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] і її представники позов підтримали і просили його задовольнити, зустрічний позов не визнали і заперечували проти його задоволення. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] і її представник зустрічний позов підтримали і просили його задовольнити, позов [PERSON] не визнали і заперечували проти його задоволення. У судове засідання 13 грудня 2018 року позивач [PERSON] і її представник не з»явились, повідомлялись судом належним чином. У судове засідання 13 грудня 2018 року відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду [PERSON] подала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності та відсутності представника, позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, а зустрічний позов просила задовольнити. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Деребера Тетяна Олександрівна, не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані докази, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області ( т.1 а.с. 11). [PERSON] з 26.02.2015 року по день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дереберою Т.О. до майна померлого [INFO] року [PERSON] була заведена спадкова справа № 02-14 від 14.01.2016р. Заявою від 14 січня 2016 року спадщину після померлого прийняла [PERSON] (т.1 а.с.80). 19.01.2016 року до нотаріуса надійшла заява від дочки померлого [PERSON] про прийняття спадщини (т.1 а.с.95). Відповідно до вимог ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Норми Сімейного Кодексу України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається, що під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач [PERSON] для встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу між сторонами, мала надати суду належні та допустимі докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання у вказаний період майна в інтересах сім'ї за спільні кошти. Однак, таких доказів матеріали справи не містять. Так, 02.07.2009 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.15). В договорі зазначено, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS] хоча в позовній заяві позивач [PERSON] зазначала, що з листопада 2008 року [PERSON] мешкав з нею в м. Вишневому. Також в п.6 даного договору зазначено, що Покупець в шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти чи їх частку, витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 Сімейного Кодексу України, відсутні (т.2 а.с.123,124). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено у судовому засіданні наявність між нею і померлим усталених відносин, притаманних подружжю саме в період на момент придбання квартири, тобто на 02.07.2009 року, а саме не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, не надано доказів своєї участі у набутті спільно з відповідачем спірного майна. Більше того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 21.07.1993 року знаходилася в шлюбі з [PERSON], актовий запис про шлюб №155 від 2107.1993 року, складений виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.171-177). Тобто на 02.07.2009 року, на момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області, позивач знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Будучи в шлюбі з [PERSON], [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] - актовий запис про шлюб №5 від 24.11.14 року між [PERSON] та [PERSON], що був складений виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області. В даному актовому записі наречена, тобто [PERSON] 24.11.2014 року засвідчила своїм підписом, що у шлюбі не перебувала (т.1, а.с.72-75). Згідно повідомлення Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області №262-16.25-102 від 23.02.2017р. 23 лютого 2017 року на підставі висновку Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві анулювано актовий запис №5 про шлюб між [PERSON] та [PERSON], складений 24.11.2014 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області (т.2 а.с. 145, 146). Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа [PERSON], згідно якого оскаржила винесення вищезазначеного висновку та анулювання актового запису №5 про шлюб (т.2 а.с. 181-183). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2017р. у задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с. 223, 224). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018р. апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2017р. залишено без змін (т.2 а.с. 235, 236). Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факту перебування позивача з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, не підтвердили ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї, набутого в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти в період придбання [PERSON] спірної квартири. Так, свідок [PERSON], який був близьким другом покійного і вони зустрічалися для відпочинку кожні вихідні, повідомив, що він вперше побачив [PERSON] в 2011 році. Він показав, що [PERSON] говорив йому, що ремонт в квартирі робила його дочка [PERSON], так як квартиру він придбав для дочки. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] на момент купівлі спірної квартири зустрічався з [PERSON], про існування [PERSON] на той період ніхто з їх друзів навіть не знав. [PERSON] підтримувала з покійним дуже тісні і дружні стосунки, зустрічалися щотижня. Вона доглядала за матір'ю [PERSON], яка [INFO] року померла. Доглядати за матір'ю їй допомагала [PERSON], подруга [PERSON], з якою він зустрічався до вересня 2010 року. Олена була на похоронах матері покійного, [PERSON] на похоронах не було. В 2008 році [PERSON] позичала у [PERSON] 5000 доларів, які віддала йому в червні 2009 року, так як він в той час купляв для дочки квартиру. На період купівлі квартири він з дочкою проживав в [ADDRESS]. Гроші він надав їй без розписки. Після того, як [PERSON] купив дочці квартиру, [PERSON] постійно телефонувала [PERSON] та консультувалася з приводу ремонту в спірній квартирі. Свідок також не знала про шлюб [PERSON]. Рідний брат [PERSON] [PERSON] пояснив, що похорони їх матері організовували [PERSON] та жінка [PERSON], [PERSON] тоді взагалі не було. Перший раз [PERSON] побачив 8 березня 2013 року, до того брат про неї ніколи не згадував і представив її не як дружину, а як [PERSON]. Весь ремонт в квартирі робився за рахунок [PERSON]. Брат проживав в Росії і щороку приїздив в Київ на місяць, зупинявся у брата на [ADDRESS], а в 2013 році [PERSON] запропонував йому пожити в Софіївській Борщагівці, але запитав [PERSON], чи вона дозволяє пожити дядьку в її квартирі. Всі роботи, весь дизайн, все обладнання і побутова техніка, то все [PERSON]. В жовтні 2009 році свідок приїздив на Україну на більш ніж тиждень. Квартира в Софіївській Борщагівці була ще без ремонту, [PERSON] проживав з дочкою на [ADDRESS] і з ними іноді проживала [PERSON], подруга [PERSON]. Брат не знав, що [PERSON] був одружений, про факт смерті [PERSON] його не повідомила, так як не повідомила і [PERSON]. Свідок [PERSON], депутат Вишневої міської ради, який підписав акти (т.2 а.с.112,193), повідомив, що в будинку, де проживала [PERSON] з [PERSON], він ніколи не був, назвати навіть ім'я [PERSON] він не зміг. Акт складав біля будинку, хто друкував акт-він не знає, хто був присутній-не пам'ятає, хто підписував акт-не знає. Зробив висновок, що [PERSON] з [PERSON] вели спільне господарство, так як бачив, як він виходив з дому, або заходив у хату, коли люди їдуть з роботи, хто виходить назвати не зміг. Свідок бачив як вони міняли дах, і забор, а коли-не пам'ятає. Свідок [PERSON] повідомив, що познайомився з [PERSON] на початку осені 2008 року на [ADDRESS], де продавали будівельні матеріали. В цей день [PERSON] з [PERSON] купували грунт за спільні кошти. В 2011 році свідок орендував у [PERSON] ларьок, свідок повідомив про ремонт в будинку, але не уточнив коли це відбувалось. Мати позивача [PERSON] [PERSON] повідомила суду, що в останні роки [PERSON] та [PERSON] жили разом по [ADDRESS], вони там жили 2 роки. Свідок [PERSON] підтвердила, що ремонт по [ADDRESS] в м. Вишневе почали робити в 2010-2011 роках. Свідок вказувала, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом. Свідок бачила ще з 2009 року. Стояв кіоск. [PERSON] і [PERSON] їздили разом за покупками в Ашан, відпочивали в Єгипті і Туреччині, і жили разом на [ADDRESS]. Свідок [PERSON] надала показання суду, що вона була перукарем [PERSON]. [PERSON] і [PERSON] проживали десь 10 років. Вони перекривали дах. Свідок була запрошеною на день народження [PERSON] на святкування по [ADDRESS] у будинку [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] разом з [PERSON] в 2011 році добудували будинок, там де був тільки фундамент, тобто побудували другу частину будинку, кухню та дві кімнати. З осені 2008 року вони жили разом сім»єю. Свідки зі сторони позивача [PERSON] так і не змогли достовірно підтвердити суду, що позивач та її покійний чоловік на липень 2009 року дійсно вели спільне господарство, та проживали разом. Свідки відповідача [PERSON] підтвердили, що на липень 2009 року [PERSON] проживав з іншою жінкою, а з [PERSON] почав проживати тільки в кінці 2011 року. В матеріалах справи (т.2 а.с.3) знаходиться розписка, яку надавала [PERSON] [PERSON] 31.08.2009 року про те, що вона позичила в нього 3000 доларів США. Дана розписка свідчить про те, що на серпень 2009 року спільне господарство та спільний бюджет між [PERSON] та [PERSON] були відсутні. Навіть подрузі [PERSON] [PERSON] позичав 5000 доларів без розписки. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що так як [PERSON] не змогла повернути борг, борг був повернутий шляхом укладення договору дарування старого будинку та земельної ділянки. В матеріалах цивільної справи знаходиться довідка (т.2 а.с.10), яка підтверджує показання свідка брата покійного [PERSON], що [PERSON] проживав з дочкою по [ADDRESS] на момент купівлі-продажу спірної квартири. Також в справі знаходяться договори на купівлю-продаж будівельних матеріалів на ремонт спірної квартири, замовлення меблів, на надання послуг водопостачання, які укладала [PERSON], відповідач по справі (т.2 а.с.13-23, 91-100). Позивачкою [PERSON] не було надано суду належних та допустимих доказів, що майно придбавалось за її кошти, а отже не доведено факт її участі у придбанні майна внаслідок спільної праці, не доведений факт спільного проживання на липень 2009 року. Посилання позивача на кредитний договір № 003-28007-130612 від 12.06.2012 року (т.1. а.с.38-41), договір купівлі-продажу № ГНЮФТ-38492 від 08.12.2012 (т.1. а.с.35), договір купівлі-продажу № ГНЮ - 34406 від 18.12.2011 (т.1 а.с.24), договір № 00317 від 28.11.2012 (т.1 а.с.42,43), товарні чеки на придбання будівельних матеріалів та обладнання для ремонту, датовані 2008- 2012 роками, договір про надання туристичних послуг №41 від 01.07.2011, не є підставами для визначення спірної квартири за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки їх змістом факт спільного проживання не підтверджується. Позивачем не надано докази про їх доходи з покійним [PERSON] та немає доказів, що будівельні матеріали, зазначені у товарних чеках, були потрібні для ремонту та були використані саме на спірну квартиру. На а.с. 112, 193, 231, 232 т.2 знаходяться акти депутата [PERSON], але свідок [PERSON] в суді пояснив, що в будинку, де проживала [PERSON] з [PERSON], він ніколи не був, назвати навіть ім'я [PERSON] він не зміг. Акт складав біля будинку, хто друкував акт він не знає, хто був присутній- не пам'ятає, хто підписував акт- не знає. Крім того, в матеріалах цивільної справи (а.с.103, т.2) знаходиться клопотання відповідача [PERSON] про надання в судове засідання для огляду оригіналів чеків, які були надані з позовною заявою. Дане клопотання суд задовольнив і зобов'язав позивача надати оригінали документів, які стороною позивача так і не були надані. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Однак, в позовній заяві [PERSON], відсутня вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. А зустрічний позов [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON] залишилось наступне належне йому на праві власності нерухоме спадкове майно: - квартира [ADDRESS], загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 20,2 кв.м., яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 02.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. 02.07.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за №3015 (т. 1 а.с. 15,16,85,87,88). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23342237 від 20.07.2009 року КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області", реєстрація права власності за [PERSON] на дану квартиру проведена 20.07.2009 року (т. 1 а.с. 86); - 1/2 частина квартири [ADDRESS], загальна площа якої становить 45,7 кв.м., яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04 червня 2007 року, виданого органом приватизації Святошинської районної у м.Києві ради, згідно розпорядження №1626 та зареєстрована на праві власності за [PERSON] в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 15.08.2007р. за №2571, що підтверджено інформаційною довідкою БТІ - КВ-2016 №7788 від 01.04.2016р. (т.1 а.с. 104-106,116); - 63/100 частин квартири [ADDRESS], що складаються з двох жилих кімнат загальною площею 49,04 кв.м., в тому числі житловою площею - 33,20 кв.м., а вся квартира складається з трьох жилих кімнат, загальною площею - 78,00 кв.м., в тому числі житловою площею - 52,40 кв.м., які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2009 року, посвідченого Державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вірун О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №4-1146. Дане право власності за [PERSON] зареєстроване в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 10.01.2010р. за №1585, що підтверджено інформаційною довідкою БТІ - КВ-2016 №7789 від 01.04.2016р. (т. 1 а.с. 89, 114); - земельна ділянка площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Півні Фастівського району Київської області по [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Договору дарування земельної ділянки від 22.05.2012 року, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. 22.05.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за №1100 (т.1 а.с. 107, 108, 137, 139); - земельна ділянка площею 0,0306 га, що знаходиться в селі Півні Фастівського району [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі Договору дарування земельної ділянки від 22.05.2012 року, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. 22.05.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за №1104 (т. а.с. 109, 110, 140-142); - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Півні Фастівського району Київської області по [ADDRESS], загальною площею 55,6 кв.м., 1930 року побудови, який належав спадкодавцю на підставі Договору дарування житлового будинку від 22.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. 22.05.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за №1096 (т. а.с. 111). Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП Київської обласної ради "Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації" №35154745 від 13.08.2012 року, державна реєстрація права власності за [PERSON] на вищезазначений житловий будинок проведена 13.08.2012 року (т.1 а.с. 112). Враховуючи те, що 23 лютого 2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі висновку Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві анулювано актовий запис № 5 про шлюб між [PERSON] та [PERSON], складений 24.11.2014 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, і що суд відмовляє позивачу за первісним позовом [PERSON] у визнанні нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, то позивачка за зустрічним позовом [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом щодо вищезазначеного майна після смерті [INFO] року [PERSON] Такий висновок зроблений судом також на підставі досліджених судом матеріалів спадкової справи за № 1/2016 до майна померлого [INFO] року [PERSON], заведеної 14 січня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дереберою Т.О. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так як позивачу за зустрічним позовом [PERSON] приватним нотаріусом Дереберою Т.О., згідно її постанови від 03.03.2017р., відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то питання про визнання за позивачем права власності на вищезазначене спадкове майно підлягає розгляду в судовому порядку. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1261 Цивільного кодексу України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. У випадках, встановленими актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 5 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, про необхідність відмови у позовних вимогах за первісним позовом і задоволенні зустрічного позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved