Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

04.04.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є власником зазначеного житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, право власності зареєстроване в КП «Вознесенське МБТІ» за реєстраційним номером 831 від 03.04.2007 року. У вказаному будинку значиться зареєстрованим також відповідач- 1 [PERSON], яка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано 15.11.2017 року та відповідач - 2- [PERSON], яка є донькою [PERSON], обидві з березня 2017 року в цьому будинку з власної ініціативи не проживають, особисті речі забрали. Разом з тим відповідачі не бажають зніматися з місця реєстрації в наслідок чого створюють незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 05.04.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху . 06.04.2018 року позивач вказані в ухвалі недоліки усунув, тому ухвалою суду від 10.04.2018 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26.04.2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON]В позовні вимоги підтримали, зазначили, що після розірвання шлюбу з відповідачем -1, вона разом з донькою в березні 2017 року забрали свої речі і з'їхали без скандалу і примусу у відсутність позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом викликалися за адресою фактичного проживання, неодноразово, про що свідчить поштове повідомлення на адресу суду від 14.04.2018 року, про отримання відповідачем-1 позовної заяви із додатками та ухвали суду та поштова кореспонденція повернута суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідачів, оскільки вимоги ст. 128 ЦПК України були виконані. Вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Нехимчуком К.Б. та зареєстрований в КП «Вознесенське МБТІ» за реєстраційним номером 831 від 03.04.2007 року. Згідно\~ Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.8). Згідно будинкової книги на будинок [ADDRESS] зареєстрованими окрім позивача з 24.09.2010 року значаться відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 05.12.2017 року. Також з матеріалів справи вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] проте з березня 2017 року та по теперішній час, станом на 08.02.2018 року останні у вищезазначеному будинку не проживають та особистих речей не мають, що підтверджується актом обстеження домоволодіння підписане депутатом селищної ради [PERSON], сусідами, [PERSON], [PERSON], який засвідчений секретарем сільської ради (а.с.11). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, підтвердили, що після розлучення відповідач [PERSON] у відсутність [PERSON], який є далекобійником, вивезла свої речі і більше з березня 2017 року не проживала в [ADDRESS] Щодо відповідача [PERSON] зазначили, що з 2014 року дочка відповідача -1 від попереднього шлюбу навчалася і проживала в м. Миколаєві, дуже рідко приїздила до матері, але з березня 2017 року її також у будинку позивача не було видно. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачу перешкод у користуванні належним йому будинком. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] в будинку [ADDRESS] понад встановлені ст. 405 ЦК України строки. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що в будинку проживає позивач, особисті речі відповідачів відсутні, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON], [PERSON] таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням викладеного. Вимог з приводу відшкодування судових витрат позивач не заявляв.

Outcome: approved