Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 19.03.2018 з остаточною уточненою позовною заявою, до ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС з вимогами: 1. визнати його звільнення з роботи, з посади слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 р. цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго", яке відбулось 09.03.2017 згідно наказу №114/к, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, - незаконним; 2. поновити його на посаді слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 р. цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго"; 3. стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення (09 березня 2017 року) по день ухвалення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 283, 04 грн. На обґрунтування позивач посилається на те, що згідно наказу директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» Бабенка І .А. №114/к від 09.03.2017 був звільнений з роботи з 09.03.2017 з посади слюсаря 6 р. з ремонту устаткування теплових мереж цеху теплопостачання та підземних комунікацій. Звільнення відбулось на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи. Під час роботи на Зміївській ТЕС на посаді слюсаря 6 р. з ремонту устаткування теплових мереж цеху теплопостачання та підземних комунікацій, 07.10.2016 у нього стався ішемічний інсульт в басейні лівої середньої мозкової артерії з правостороннім геміпарезом. З 09 жовтня до 27 жовтня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Слобожанська міська лікарня», у період з 28 жовтня 2016 року по січень 2017 року проходив амбулаторне лікування у КЗОЗ «Слобожанська міська лікарня», з 04 січня 2017 року до 13 січня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф". 01.02.2017 первинно був оглянутий МСЕК, була встановлена 3 група інвалідності з 01.02.2017 року, строком на один рік, тобто до 01.02.2018 року. Як вбачається з повідомлення лікувально - профілактичного закладу КЗОЗ «Зміївська центральна районна лікарня» про рішення МСЕК надано такі рекомендації з соціально-трудової реабілітації: протипоказана важка фізична праця, роботи на висоті, робота біля вогню, води, механізмів, які рухаються. Після встановлення 3-ї групи інвалідності він пішов у відпустку, в якій перебував до 05.03.2017. 06.03.2017 вийшов на роботу, однак до роботи не був допущений, при цьому начальник цеху повідомив, що буде вирішуватися питання щодо продовження його роботи. 07.03.2017 в відділі кадрів Зміївської ТЕС йому було запропоновано переведення на іншу роботу на посаду слюсаря по обслуговуванню очисних споруд, які розташовані безпосередньо біля відкритого водоймища, що суперечить наданим рекомендаціям МСЕК (робота біля води), у зв`язку з чим він відмовився від запропонованої роботи. 09.03.2017 відбулось засідання профкому, на якому, як згодом стало відомо, було прийнято рішення про погодження звільнення. 09.03.2017 була вручена копія наказу про звільнення. Вважає, що звільнення відбулось незаконно, оскільки відповідач не надав жодного письмового та документального обгрунтування щодо наявності протипоказань для продовження роботи в існуючих до звільнення умовах праці, що протирічить наказу Міністерства охорони здоров`я від 21.05.2007 №246. В індивідуальній програмі реабілітації інваліда №70/77, в розділі «Трудова реабілітація» визначено, що не потребує пристосування та створення робочого місця з урахуванням безпеки та особливих його потреб, як інваліда, а за місцем роботи - слюсар 6 р. є лише деякі протипоказання - велика фізична праця, робота на висоті, біля вогню, води, рухомих механізмів. МСЕК визначила відсутність протипоказань за станом здоров`я продовжувати роботу слюсаря та відсутність загрози життю чи здоров`ю у разі продовження виконання роботи слюсаря. Іншого висновку на час звільнення не існувало. Окрім того, інвалідність, яка була встановлена на один рік, і 20.02.2018 була знята. Відповідач пропонував переведення на іншу роботу без обмеження строку. Крім того, не були запропоновані всі вакантні посади, наявні на час звільнення та не запропоновано переведення на вакансії спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, які створені на підприємстві. 12.04.2018 ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. 29.01.2019 подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що твердження позивача про те, що його в порушення вимог наказу МОЗ України №246 від 21.05.2007, не було направлено на позачерговий медичний огляд та не вирішено питання про його звільнення саме на підставі відповідного висновку закладу охорони здоров`я, є безпідставними, оскільки Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженийй наказом МОЗ України №246 від 21.05.2007, визначає процедуру попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зокрема, зайнятих на важких роботах та роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці [PERSON] було встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з перенесеним ішемічним інсультом з правобічним геміпарезом ДЕП 2 ступеня, ураження центральної та перефірийної нервової системи, охтеохондроз хребта. Комісія зробила висновок, що позивачу протипоказана тяжка праця, роботи поблизу відкритих джерел вогню, робота поблизу відкритих джерел води, робота на висоті, робота поблизу механізмів, що рухаються. Маючи в наявності медичні документи, було виявлено, що внаслідок стану здоров`я позивач не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки, а також їх виконання протипоказано йому за станом здоров`я та небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує. Робота позивача безпосередньо була пов`язана з важкістю та динамічністю праці, відкритими джерелами вогню та води, з висотою, а також виконується поблизу механізмів, що рухаються, тому він не міг її продовжувати виконувати відповідно до умов трудового договору. Представник відповідача не заперечував проти того, що на підприємстві були організовані та здійснені всі необхідні заходи щодо встановлення відповідних умов праці для працівників, які мають подібні захворювання, групу інвалідності, а також медичні протипоказання щодо виконання певної роботи. Станом на 09.03.2017 на підприємстві були вакантними, як декілька спеціально створених робочих місць для інвалідів, так і інші посади, виконання роботи на яких не було протипоказано позивачу. Всі ці вакантні посади неодноразово пропонувалися позивачу, як начальником цеху, так і відділом кадрів, але позивач категорично відмовився навіть розглядати запропоновані вакансії, а також відмовився письмово підтвердити свої волевиявлення у зв`язку з чим було складено акт. [PERSON] була запропонована інша (легша) робота, яка б повністю відповідала його стану здоров`я, оскільки він відмовився від переведення на таку роботу, його за згодою профспілкового комітету, було звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Представник відповідача Чебаненко В.Л. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Належним чином повідомлений третя особа директор Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" Бабенко І. А . у судове засідання не з`явився. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює провідним фахівцем з кадрових питань Зміївської ТЕС. На початку лютого 2017 року до неї звернувся [PERSON] із довідкою МСЕК про встановлення йому третьої групи інвалідності, в якій мались обмеження щодо його трудової діяльності. Вона його направила до начальника цеху з цією довідкою. 13.02.2017 начальник цеху [PERSON] повідомив, що в зв`язку з його захворюванням протипоказана робота, яку він раніше виконував, а саме, слюсаря з ремонту шостого розряду, так як за атестацією цього робочого місця необхідно виконувати роботу на висоті, біля відкритого джерела вогню, води та обертових механізмів. Вказані застереження були викладені в самій довідці МСЕК та індивідуальній програмі реабілітації інвалідів. Враховуючи кваліфікацію [PERSON] , стан здоров`я, йому було запропоновану іншу легку роботу, від якої останній відмовився. Факт відмови було зафіксовано відповідним актом. Після чого було отримано згоду профспілкового комітету на звільнення [PERSON] з ініціативи власника (уповноваженого ним органу). Наголосила, що перед звільненням [PERSON] пропонувалося декілька вакантних посад, однак від переведення він категорично відмовився. Свідок [PERSON] повідомив про те, що він працює слюсарем п`ятого розряду на Зміївській ТЕС. Йому начальник цеху пропонував помінятися робочими місцями з [PERSON] , рднак він відмовився. Свідок [PERSON] повідомив про те, що він керував засіданням профспілкового комітету, на якому розглядалось питання про надання дозволу на звільнення [PERSON] з посади слюсаря шостого розряду за станом здоров`я. Була дотримана процедура розгляду цього питання, досліджена довідка МСЕК, акт про відмову [PERSON] про переведення на іншу роботу, яка б не була протипоказана йому за станом здоров`я. На підставі цих документів було надано згоду профспілки на звільнення працівника на підстав п. 2 ст. 40 КЗпП України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була очевидцем того факту, як 07.03.2017 [PERSON] у відділі кадрів відмовився від ознайомлення з переліком вакансій, який йому пропонувався. Свідок [PERSON] пояснила, що працює інспектором відділу кадрів Зміївської ТЕС. Пояснила, що [PERSON] пропонувалися після встановлення йому інвалідності вакантні посади, з урахуванням застережень, зазначених в довідці МСЕК, а саме, робота на висоті, біля відкритого джерела вогню, води та обертових механізмів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює начальником цеху теплопостачання та є безпосереднім керівниом [PERSON] Відразу після ознайомлення з довідкою МСЕК, якою встановлено інвалідність третьої групи [PERSON] , та застереженнями, викладеними в ній щодо неможливості роботи на висоті, біля відкритого джерела вогню, води та обертових механізмів, та враховуючи вимоги, які пред`являються до слюсаря шостого розряду Інструкцією та атестацією робочого місця, з метою не допустити порушень вимог ст. 5 ЗУ "Про охорону праці", він написав службову записку у відділ кадрів з пропозицією перевести [PERSON] на більш легку роботу, яка б була не протипоказана йому за станом здоров`я. [PERSON] неодноразово пропонувалось переведення на більше легку роботу з урахуванням стану його здоров`я, однак, останній категорично відмовився від такого переведення та ознайомлення з переліком запропонованих посад, про що були складені відповідні акти. Вислухавши учасників судового розгляду, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Правова позиція Верховного Суду в постанові від 08.08.2018 в справі№725/1303/17: Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII(далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Крім того, невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83 (з подальшими змінами та доповненнями), МСЕК Міністерства охорони здоров`я роблять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму, можливість інвалідом виконувати роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою до неї за кваліфікацією. Доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження № 99 від 10.09.1991 [PERSON] прийнятий на посаду виробничого енергетичного об`єднання "Харківенерго" у цех теплових і підземних комунікацій у якості слюсаря - ремонтника 4 розряду. У зв`язку з реконструкцією галузі і реорганізації виробничого енергетичного об`єднання "Харківенерго", згідно наказу МЗ України № 174 від 31.08.1995, Зміївська ГРЕС була перейменована у Зміївську ГРЕС державної акціонерної енергогенеруючої компанії "Центренерго". Наказом ПАТ "Центренерго" № 85 від 11.05.2011 ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" перейменована на ПАТ "Центренерго". 10.04.2006 [PERSON] присвоєно 6 розряд слюсаря. Відповідні записи внесено до трудової книжки на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 5-8) З копії виписок із медичної карти № 1480 та № 9.198 вбачається, що 07.10.2016 у [PERSON] стався ішемічний інсульт в басейні лівої середньої мозкової артерії з правостороннім геміпарезом. З 09.10.2016 до 27.10.2016 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ "Слобожанська міська лікарня", а з 28.10.2016 до січня 2017 на амбулаторному лікуванні. З 04.01.2017 до 13.01.2017 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗОЗ "Обласна клінічна лікарня - центр есатренної медичної допомоги та медицини катастроф" (т. 1 а.с. 9-11) 01.02.2017 [PERSON] комісією МСЕК встановлено третю групу інвалідності, строком на один рік. Відповідно до висновку якого [PERSON] протипоказана важка фізична праця, роботи на висоті, робота біля вогню, води, механізмів, які рухаються (т. 1 а.с. 12, 13) Відповідно до статті 69 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2802-XII (зі змінами) індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Аналіз вказаних вимог закону дає підстави зробити висновок, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу, легшу, роботу не є пов`язаним з можливостями роботодавця чи фактичною наявністю іншої роботи. Законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров`я переведення на іншу, легшу, роботу. У разі виявленої невідповідності працівників займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню цієї роботи, звільнити їх можна лише, якщо вони відмовляються від переведення на іншу, легшу роботу, тоді як звільнення інших працівників з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо їх перевести на іншу роботу, оскільки така відсутня, чи в разі відмови працівників від такого переведення. Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця установлено статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045) і статтею 43 КЗпП України. У випадках, передбачених законодавством про працю, роботодавець для одержання згоди на розірвання з працівником трудового договору має внести до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, відповідне обґрунтоване письмове подання. Виборний орган профспілки розглядає це подання відповідно до частини першої статті 39 Закону № 1045 та частини другої статті 43 КЗпП України у 15-денний строк у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд подання відкладається до наступного засідання у межах вищезазначеного 15-денного строку. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. На ім`я [PERSON] було складено лист, яким йому пропонується вакансія слюсаря - ремонтника 2 р (0,5 ставки) ЦТтаПК з нормальними умовами праці, у зв`язку з тим, що на підставі висновку МСЕК (довідка 12 ААА № 466206 від 01.02.2017) йому протипоказано працювати слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж 6 р ЦТтаПК та направлено лист на ім`я диретора Зміївської ТЕС про можливість переведення [PERSON] на іншу роботу, яка йому не протипоказана за станом здоров`я (т. 1 а.с. 56, 57) [PERSON] було запропоновано вакансії станом на 07.03.2017, від ознайомлення з якими останній відмовився (т. 1 а.с. 58-83) 09.03.2017 відбулося засідання профкому Зміївської ТЕС, на якому було прийнято рішення про погодження звільнення [PERSON] з займаної посади (т. 1 а.с. 8485) Наказом директора Зміївської ТЕС ПАТ "Центренрго" № 114/к від 09.03.2017 [PERSON] був звільнений з роботи з 09.03.2017 з посади слюсаря 6 р. з ремонту устаткування теплових мереж цеху теплопостачання та підземних комунікацій, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 14, 86) З листа директора Зміївської ТЕС від 10.05.2017 за № 25/679-2920 вбачається, що станом на 07.03.2017 у ПАТ "Центренерго" було в наявності 84 вакантних посади. На виконання Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України", відповідно до наказу № 490 від 25.10.2012, на Зміївській ТЕС ПАТ "Центренерго" створено 37 спеціальних робочих місця для працевлаштування інвалідів (т. 1 а.с. 210) При цьому, з індивідувальної програми реабілітації інваліда № 70/177 від 01.02.2017 (МСЕК № 23) [PERSON] вбачається, що пристосування та створення робочого місця з урахуванням безпеки та особливих потреб праці останній не потребує (т. 1 а.с. 204-207) Доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органми, підприємствами (об`єднаннями), установми і організаціями. Статтею 17 Закону встановлено, що за ініціативою адміністрації, переведення інвалідів на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком МСЕК стан здоров`я перешкоджає виконанняю професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інваліда. Однак висновок МСЕК про неможливість [PERSON] за станом здоров`я виконувати роботу за професією саме слюсаря 6 р. відсутній. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому [PERSON] необхідно поновити на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду у справі № 212/6083/15-ц від 16.01.2018 та № 203/4521/15-ц від 16.01.2018. Частина перша статті 235 КЗпП України встановлює, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищенаведене, належним способом захисту порушеного права [PERSON] є поновлення його на тій посаді та у тому ж органі, з якого він був протиправно звільнений. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100). Відповідно до п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 5 Порядку №100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки Зміївської ТЕС № 195 від 24.04.2017, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 283,045 грн. (т.1 а.с. 198). Отже, кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача з серпня 2018 року до серпня 2019 сукупно становить 251 днів. Відповідно середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу склав 71043 грн. 04 коп. Рішення в частині поновлення позивача на посаді слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 р. цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судовий збір стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог.

Outcome: partial