Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

01.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та просить стягнути з відповідача на його користь 160494,77 грн., з яких: 22918, 28 - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період червень, липень, жовтень, 2014 року, березень 2015 року; 92583,00 обсяг суми компенсації втрати доходів внаслідок затримки розрахунків при звільненні з порушенням державних стандартів; 4545,07- вислуга років за серпень2014 - березень 2015 року, 27216,00 - компенсація заробітної плати за час простою з вини підприємства за період з 01.08.2014 року по 30.03.2015 року; 13232,42 - розрахований обсяг індексації суми заборгованості по заробітній платі відповідно до зростання індексу цн на споживчі товари , тарифи та послуги. Позов мотивує тим, що з 06 жовтня 2008 року по 30 березня 2015 року, він, працював на відокремленому виробничому підрозділі (ВВП) «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля». За період трудової діяльності позивача йому не виплачена заробітна плата, у зв'язку з чим, він вимушений звернутись до суду. Також просив поновити пропущені строки для звернення до суду. У судове засідання позивач не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання у якому зазначено про розгляд справи у його відсутність та про можливість ухвалення заочного рішення. Відповідач Державного підприємства «Луганськвугілля» у порядку ст.74ЦПК України належним чином повідомлений у судове засідання не з'явився ( а.с.39,41,61,65,78,91), заяв про поважні причини неявки до суду не подав, заперечень проти позову до суду не подав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності належним чином повідомленого відповідача та ухвалити у справі заочне рішення суду. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 06 жовтня 2008 року по 30 березня 2015 року, [PERSON], працював на відокремленому виробничому підрозділі (ВВП) «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля». Станом на 01.04.2016р. сума заборгованості заробітної плати позивача складає 22918,28 грн. відповідно до листа ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» від 20.04.2016р. вих. № 10р-268 за підписом в.о. директора шахти [PERSON] Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗПП України передбачено, що у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору щодо їх розміру підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 160494,77 грн., з яких: 22918, 28 - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період червень, липень, жовтень, 2014 року, березень 2015 року; 92583,00 обсяг суми компенсації втрати доходів внаслідок затримки розрахунків при звільненні з порушенням державних стандартів; 4545,07- вислуга років за серпень2014 - березень 2015 року, 27216,00 - компенсація заробітної плати за час простою з вини підприємства за період з 01.08.2014 року по 30.03.2015 року; 13232,42 - розрахований обсяг індексації суми заборгованості по заробітній платі відповідно до зростання індексу цн на споживчі товари , тарифи та послуги, наявність якої не заперечується відповідачем у виданій позивачу довідці, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП). Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд також визнає вказані обставини поважними причинами пропуску звернення до суду за захистом своїх прав позивачем, а тому такі строки вважаю пропущеними з поважних причин, які підлягають поновленню в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, оскільки вимоги в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та індексації такої суми строків позовної давності не містять. Позивач зазначає про своє право на отримання компенсації втрати доходів внаслідок затримки розрахунків при звільненні, проте фактично просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач не сплатив позивачу в строки заробітну плату останній має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно частин 1-4 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У відповідності до частини 5 вказаної вище норми права, у разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Індекс споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, обчислюється відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, згідно з пунктом 1-1 якого таке обчислення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 06.03.2003р. (дати опублікування Закону України від 06.02.2003р. «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд враховуючи вищезазначені норми вважає вимогу про стягнення індексації суми заборгованості по заробітній платі відповідно до зростання індексу цін на споживчі товари та послуги обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню за наданим позивачем розрахунком. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини, а саме - у розмірі 1 378,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved