Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

10.10.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: - прийняти позовну заяву до розгляду; - визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] ; - зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами, та нормами права. Він, позивач по справі - [PERSON] , звертаюсь до Кагарлицького районного суду Київської області з позовною заявою за захистом його порушеного права обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Відповідно до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 8 грудня 1998 р. № [NUMBER] (копія свідоцтва додається). 20 листопада 1998 року між між мною -позивачем по справі [PERSON] , [INFO] (позивачем по справі) та [PERSON] [INFO] (відповідачем по справі) було укладено шлюб. 10.08.2001 року за згодою позивача у вищевказаній квартирі був зареєстрована відповідач, (копія довідки із зазначенням зареєстрованих осіб додається). Вказана особа проживала тривалий час, але з серпня 2013р. [PERSON] переїхала до приватного будинку до [ADDRESS] та проживає там постійно. Наслідком суперечностей та окремого проживання стало припинення шлюбу рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 14 квітня 2014 року. Рішення набрало законної сили 19.05.2014 року. Оригінал знаходиться в матеріалах цивільної справи №2/761/2657/2014 в Шевченківському районному суді м. Києва. На даний час в квартирі проживає тільки він - [PERSON] , здійснює плату за комунальні послуги та інші платежі. Відповідач не проживає в даній квартирі з моменту виїзду 2013р. особисті речі відповідача в ній відсутні, вона не сплачує комунальні послуги, які на неї нараховуються. На підтвердження цього додає до позовної заяви Акти про відсутність (не проживання) особи за місцем її реєстрації, які підписані майстром технічної дільниці, сусідами та завірені печаткою та Комунального підприємства. Вказані акти складені протягом останнього року, (оригінали актів знаходяться в додатку) Окрім того, підтвердити відсутність відповідача за місцем його реєстрації можуть свідки, які є сусідами, тобто людьми, що проживають в цьому ж будинку - [PERSON] , що мешкає в кв. [ADDRESS] , та свідок, який являється родичем - [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ; телефон: [NUMBER] . На усі його прохання відповідач відмовлявся добровільно знятись з реєстрації місця проживання. У зв`язку з тим, що квартирі зареєстрований відповідач у нього виникли труднощі щодо реалізації свого права на отримання супсидії - сплата додаткових коштів квартплати, а в подальшому можуть бути інші, що стосується мого права власності, а саме: при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України. власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 п.2 член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї ласника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім&аро8;ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України). Отже, відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Крім того, відповідно до ч.2 ст.385 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач не є членом сім`ї Позивача з 19.05.2014 року та проживає окремо з за адресою у [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з нішу будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням Отже враховуючи все вище викладене звертаю увагу суду на те що власником квартири є [PERSON] Позивач, відповідач вже не маг статусу члена сім`ї власника квартири, проте зареєстрована в даній квартирі, тобто позивач має право визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи все вищевикладене та

Outcome: approved