Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

02 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з цим позовом, та просить: визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він 05 жовтня 2008 року придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] за 2000 грн. Право власності на нього він не реєстрував, вважав, що є власником житлового будинку, бо він його придбав. Вважав, що в будь-який час зможе оформити своє право власності на придбаний ним житловий будинок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 22 червня 2012 року Брецькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області. На майно померлої відкрилась спадщина, яка спадкоємцями померлої не приймалась, на час смерті померла була зареєстрована у його житловому будинку. Після смерті [PERSON] він продовжував користуватись спірним житловим будинком, обробляв присадибну ділянку, ремонтував житловий будинок, а потім вирішив оформити своє право власності, для чого звернувся до Корюківської міської ради Чернігівської області, яка є правонаступником Брецької сільської ради Корюківського району Чернігівської області на території якої раніше знаходилось с. Ховдіївка де розташований житловий будинок, де попросив рішенням виконкому міської ради визнати його право власності на придбаний ним житловий будинок, але працівники міської ради його проінформували, що питання права власності на придбаний ним житловий будинок не можливо вирішити таким шляхом, бо реєстраційна служба не реєструє право власності на житлові будинки на підставі рішень органу місцевого самоврядування. Оскільки дане питання не можливо вирішити іншим чином, він змушений звернутись до суду. У підготовче судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У підготовче судове засідання від відповідача надано заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, позивач 05 жовтня 2008 року придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] за 2000 грн. Право власності на нього він не реєстрував, вважав, що є власником житлового будинку, бо він його придбав. Вважав, що в будь-який час зможе оформити своє право власності на придбаний ним житловий будинок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 22 червня 2012 року Брецькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області. На майно померлої відкрилась спадщина, яка спадкоємцями померлої не приймалась, на час смерті померла була зареєстрована у його житловому будинку. Після смерті [PERSON] він продовжував користуватись спірним житловим будинком, обробляв присадибну ділянку, ремонтував житловий будинок, а потім вирішив оформити своє право власності, для чого звернувся до Корюківської міської ради Чернігівської області, яка є правонаступником Брецької сільської ради Корюківського району Чернігівської області на території якої раніше знаходилось с. Ховдіївка де розташований житловий будинок, де попросив рішенням виконкому міської ради визнати його право власності на придбаний ним житловий будинок, але працівники міської ради його проінформували, що питання права власності на придбаний ним житловий будинок не можливо вирішити таким шляхом, бо реєстраційна служба не реєструє право власності на житлові будинки на підставі рішень органу місцевого самоврядування. Спірний будинок був побудований у 50-х роках минулого століття, коли питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року №8502-11, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, підставами виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачалося обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. З 05 жовтня 2008 року він фактично володіє спірним житловим будинком, здійснює його ремонт вже майже 11 років. Згідно положень ст. 344 ЦК України, умовою набуття права власності на житло за набувальною давністю є добросовісне заволодіння майном на законних підставах. Суд вважає, що позивач добросовісно заволодів майном, оскільки він відкрито, безперервно володіє спірним житловим будинком протягом понад 11 років. Відповідно до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що: "Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим, майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом". Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно довідки Корюківського районного комунального підприємства «Рампа» бюро технічної документації спірний житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, має 55% зносу, житлова площа будинку становить 27,20 м.кв., загальна площа 65,60 м.кв., надвірні будівлі відсутні. Інвентаризаційна вартість спірної садиби становить 30115,00 грн. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду на користь держави, слід залишити за ним.

Outcome: approved