Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

06.11.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з цивільним позовом про визнання недійсним укладеного між ПАТ «СК«ІНТЕР-ПОЛІС» і [PERSON] договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС/9914738. Вимоги мотивовані тим, щодо позивача із заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди звернувся [PERSON], останнього було визнано винним в порушенні ДПР України, протезгідно інформації з бази даних ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» та МТСБУ вказаний поліс не є укладеним та страховий платіж не оплачено. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надіславши до канцелярії суду письмову заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.158 ЦПК України, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач не визнав позовні вимоги, наполягав на оплаті страхового платежу шляхом передачі грошових коштів працівнику ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» та просив відмовити у задоволенні позову, з викладених у письмових запереченнях підстав /а.с.45-46/. Третя особа [PERSON] не прибув в судове засідання, повідомлений належним чином. Повідомлення про згоду на участь у справі завчасно до суду не надходило. Суд, заслухав пояснення відповідача, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2014 року в м.Києві по вул.Ак.Глушковасталась дорожньо-транспортна пригодаза участю [PERSON], який керував транспортним засобом «Seat» /д.н.з. [NUMBER]/ та транспортного засобу «ГАЗ 32214» /д.н.з. [NUMBER]/ під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та [PERSON] було повідомлено страховика про настання страхового випадку. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2014 року[PERSON].визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.5/. Згідно п.2.1 ст.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. За приписами ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Коментованою статтею визначено вимоги щодо зазначення обов'язкових елементів договору страхування. У ч.3,4 ст.18 Закону України «Про страхування» встановлено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Виходячи із системного аналізу вказаної норми, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності, а у конкретному випадку, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Тобто, доведенню підлягає факт набрання договором чинності, а саме підтвердження внесення першого платежу, що кореспондується із положеннями ч.1 ст.983 ЦК України. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України сторони скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань щодо внесення страхового платежу до настання страхового випадку. Суд критично відноситься до доводів відповідача про те, що наявність належним чином оформленого полісу і розписки від 15.02.2014 року про отримання грошових коштів [PERSON] є достатньою підставою укладення договору, оскільки не є належними в розумінні ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 ЦПК України. Враховуючи встановлені обставини, за умови відсутності належних та допустимих доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування в підтвердження надходження страхового платежу на рахунок ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС», з огляду на надані сторонами в розпорядження суду докази, відповідно до положень ст.983, 988 ч.1 п.1 ЦК України суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність їх задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судовий збір у сумі 243 грн 60 к., який було сплачено позивачем, підлягає стягненню з відповідачав повному обсязі /а.с.3/.

Outcome: approved