Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності, та ділової репутації, мотивуючи свої вимог тим, що 07 грудня 2016 року відповідач у справі [PERSON], перебуваючи на території цілісного майнового комплексу "Великолепетиський ринок", що розташований за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна 19, розмістила на дверях критого павільйону та серед працюючих на ринку осіб друковані екземпляри заклику, у якому, поміж іншим, поширила таку інформацію: 1) "Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного "кубла" [PERSON] та [PERSON], в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п. 6.3 вказаних договорів"; 2) "Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торгівельного місця» і які досягають понад 300000 гривень на рік; 3) "Не потрібно лякатися такої «влади», яку сьогодні в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти»; 4) "Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» [PERSON] та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково"; 5) [PERSON] не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них." Крім того, 22 грудня 2016 року відповідач за допомогою свого представника [PERSON] біля ЦМК "Великолепетиський ринок" організувала мітинг під такими письмовими лозунгами та закликами: "Вимагаємо розпочати карну справу! Шахраїв до в'язниці! Шайка [PERSON] - [PERSON] не має законного права отримувати гроші від торговців поза ринком"; "[PERSON]! Самі торговці повинні керувати ринком"; "Шахраї не повинні керувати громадою. Досить терпіти злодіїв у владі! Ганьба міліції та прокуратурі!". Позивач вказує, що зазначена інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, є неправдивою, неточною, і тим самим відповідач поширила завідомо неправдиві відомості, поєднанні з обвинуваченнями у вчиненні злочинів, які ганьблять його, тобто за формулюванням ст. 125 Кримінального кодексу УРСР 1960 року вчинила наклеп. За визначенням Великого тлумачного словника сучасної української мови (м. Ірпінь, ВТФ "Перун", 2004 р., стор. 565) під наклепом розуміється брехня, поширювана з метою знеславити, зганьбити, заплямувати кого-, що-небудь, поширення неправдивих відомостей. Окрім наклепу, відповідач вживає у своєму заклику велику кількість образ та виразів, які ганьблять його як людину, принижують честь, гідність, ділову репутацію в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, та завдає йому моральної шкоди. Враховуючи, що поширення відповідачем неправдивої інформації щодо нього відбулося двічі серед великої кількості людей у центральній частині селища то позивач вважає належним способом спростування такої інформації є покладення на відповідача обов'язку опублікувати у суспільно-політичній газеті Великолепетиського району Херсонської області "Таврійські вісті" резолютивної частини рішення суду у цій справі у 7-денний строк. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конституції України, ч. 2 ст. 201 Цивільного кодексу України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За приписами ч. 1 ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Неодноразове поширення неправдивої інформації серед великої кількості людей, з якими він перебуває у виборчих, політичних, службових, родинних та дружніх відносинах, потребує значного часу для відновлення серед них його честі, гідності та ділової репутації. Також йому потрібно вживати заходи для відновлення стосунків з цими людьми, повернення до себе почуттів самоповаги та власної гідності, та для того, щоб позбутися постійних переживань та душевних страждань, завданих протиправними діями відповідача. А тому позивач з урахуванням доповнень та уточнень просить суд: визнати інформацію зазначену у заклику і транспарантах щодо його діяльності недостовірною; зобов'язати відповідача спростувати інформацію викладену у заклику та транспарантах шляхом публікації у суспільно-політичній газеті Великолепетиського району Херсонської області "Таврійські вісті" резолютивної частини рішення суду у цій справі у 7-денний строк, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду завдану за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 5000 гривень, та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить суд його задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, вважає його обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У судовому засідання відповідач [PERSON] позов не визнала, та пояснила, що в провадженні Великолепетиського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справ за позовом [PERSON] до неї про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Пленум ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 в п. п. 6, 15, роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Перед позивачем, що звертається за захистом порушеного права, перш за все постає завдання надати суду з врахуванням норм ст. 58 ЦПК України належні та допустимі докази. Відповідач вважає, що позивачем не надано до суду будь-яких належних доказів, які б достеменно вказували на те, що інформація розміщена у [PERSON] та у тексті на Плакатах стосується саме [PERSON] У своєму позові Позивач спирається на вимоги ст. 296 ЦК України, але повністю ігнорує вимоги ст. 294 ЦК України. Право на володіння власним іменем закріплене у ч. 1 ст. 294 ЦК України і включає в себе передбачену законом можливість фізичної особи бути носієм відповідного прізвища, ім'я та по батькові. За своєю структурою ім'я складаєтеся з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Окремо потрібно відмітити, що навіть зазначення прізвища та ініціалів, які використовуються ніби для спрощення написання імені інколи не може повністю ідентифікувати особу. Право на ім'я фізичної особи є особистим немайновим правом, яке включає в себе таку низку прав: право вимагати зупинити незаконне використання свого імені, а також будь-які інші його порушення. У своєму позові [PERSON] акцентує (дослівно); «Внаслідок поширення щодо мене, як посадової особи районної ради недостовірної інформації серед великої кількості людей...», однак у [PERSON] та на Плакатах відсутні будь-які згадування щодо посадових осіб Великолепетиської районної ради. Додатково слід зазначити, що інформація у [PERSON] та на Плакатах була спрямована на відображення діяльності на ринку, а позивач у своєму позові категорично заперечує свою безпосередню причетність до ринкової діяльності (дослівно): «...до діяльності Великолепетиського ринку не маю жодного відношення, не отримую прибутків від нього...». Таким чином, слід констатувати, що позивач безпідставно скористався своїм немайновим правом на вимогу зупинити незаконне використання свого імені і як наслідок (похідне) «захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації». Не заперечує, що заклики та плакати ставила вона. У інформації, яка була вказана на плакатах не малося на увазі саме [PERSON]. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просить суд у його задоволенні відмовити. Визнав, що з їхньої сторони був виготовлений заклик та проведено так званий флешмоб. Зазначив, що у інформації, яка була вказана на плакатах не малося на увазі саме особу [PERSON], але додав є-декларацію стосовно позивача [PERSON] Також зазначив, що поширена відповідачем [PERSON] інформація є оціночним судженням особи [PERSON] стосовно діяльності осіб [PERSON] та [PERSON], а також дав визначення вказаному поняттю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона має торгівельне місце на території Великолепетиського ринку. 07.12.2016 року вона бачила, як на вхідних дверях Великолепетиського ринку був розміщений заклик, який на даний час є предметом розгляду даної справи. Вона особисто прочитала вказаний заклик на дверях, але неодноразово бачила такі заклики у інших власників торгівельних точок. Вказаний заклик неодноразово обговорювався як на території ринку так і серед мешканців села. 22.12.2016 року у ранковий час вона бачила поблизу території ринку плакати поряд з якими стояли [PERSON], її син [PERSON] та особа, яка на даний час є її представником. Вказані особи спостерігали за тим, що обговорюють люди. Вказані плакати стояли у людному місці, до них підходило та читало багато людей. Доповнила, що вона на території Великолепетиського ринку має торгівельне місце з 2006 року і кожного року укладається новий договір оренди. З інформації, яка була зазначена на плакатах вона зрозуміла, що мова йде саме про [PERSON]. З вказаними вище закликами та плакатами вона не згодна та вважає, що для того аби назвати громадянина шахраєм або злодієм є закон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 07.12.2016 року вона прийшла до Великолепетиського ринку близько 07.00 год., оскільки має там торгівельне місце. Приблизно через пів години вона побачила, що [PERSON] розносить листівки. Вона разом з [PERSON] прочитали вказаний заклик. Ознайомившись із текстом заклику вона виявила, що його зміст не відповідає дійсності. Поведінка [PERSON] її обурила і вказаний лист вона почала обговорювати у колективі, який складається з інших осіб, які також мають торгівельні точки на території Великолепетиського ринку. Викладена у заклику інформація обговорювалася не один день. Вона має торгівельне місце на Великолепетиському ринку близько 16 років, та її все влаштовує. Вона приходить на ринок не для того щоб керувати, а для того щоб працювати та заробляти гроші. Доповнила, що 22 особи, які працюють на ринку підписали лист, про те, що поведінка [PERSON] їх обурила. З приводу подій, які склалися 22.12.2016 року пояснила, що її торгівельна точка розташована на вході до Великолепетиського ринку та вона бачить всі події, які відбуваються. 22.12.2016 року у ранковий час вона бачила, що поблизу території ринку знаходилися плакати поряд з якими перебувала [PERSON] та її представник. Близько 09.00 год. вона підійшла до вказаних плакатів, прочитала їх, а потім почали підходити люди, стояла поліція. Коли під»їхали [PERSON] та [PERSON] то поряд з ними стояла [PERSON] і між ними виникла перепалка з приводу ринку. Вони показували один одному якісь документи, а [PERSON] говорила, що ринком повинні керувати самі підприємці. Вказані плакати знаходилися у людному місці через яке постійно проходять люди. Чи складалися у відношенні [PERSON] адміністративні матеріали їй не відомо. З інформації, яка була викладена на плакатах, вона зрозуміла, що мова йде саме про [PERSON] та [PERSON], так як коли останні підійшли до [PERSON] то вона їм показувала якісь документи та говорила, що вони незаконно утримують ринок. Поведінка [PERSON] її обурила тим, що вона своїми плакатами та закликами заважає підприємцям працювати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 07.12.2016 року вона прийшла на роботу та її сусідка по торгівельному місцю [PERSON] говорить, що по ринку ходять якісь листівки у яких [PERSON] та [PERSON] називають бандою. Прочитавши вказану листівку вона була обурена викладеною інформацією. Про вказаних людей вона може сказати, що вони дуже багато зробили для Великолепетиського ринку та взагалі для села. 22.12.2016 року вона також була свідком мітингу але прийшла у самому кінці коли плакати вже були прибрані. Вона стояла осторонь, нічого не говорила, а лише слухала. Інформація, яка лунала була дуже обурливою для неї, оскільки була неправдивою. Вважає, що [PERSON] не має права висвітлювати дану інформацію на мітингу. На плакатах вона бачила тільки прізвища [PERSON] та [PERSON], ініціалів не бачила, але з їх змісту вона зрозуміла, що мова йде саме про [PERSON] та [PERSON] Вона особисто плакати не читала, так як має слабий зір, але їхній зміст їй відомий від інших осіб, які є її колегами по ринку. Більше з даного приводу вона нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] з приводу події, яка відбувалася 07.12.2016 року пояснив, що 07.12.2016 року він приїхав до своєї матері [PERSON], яка здійснює свою підприємницьку діяльність на території Великолепетиського ринку і вона показала йому письмовий заклик. Після вказаного він зателефонував своєму брату [PERSON] та повідомив про вказане, але він про дані події вже знав та був у дуже пригніченому настрої. На мітингу, який відбувся 22.12.2016 року він особисто присутній не був, але йому відомо, що після вказаного в адресу його брата [PERSON] було вилито багато бруду, що ще більше його пригнітило та обурило, так як викладена на плакатах інформація не відповідала дійсності. Доповнив, що він особисто не бачив як [PERSON] 07.12.2016 року роздавала листівки з закликом, але вказане йому відомо від людей, які заходили до приміщення магазину. З викладеної у заклику інформації він зрозумів, що вказане у ньому стосується саме його брата [PERSON], так як він є співвласником Великолепетиського ринку. На мітингу він особисто присутній не був, але бачив відео. Зі слів батька [PERSON] йому відомо, що на нього накидався [PERSON] На плакатах було написано Банду геть, шахраїв до в»язниці, та зазначені прізвища [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] з приводу подій, які відбулися 22.12.2016 року суду пояснив, що він у ранковий час перебував поблизу території Великолепетиського ринку та бачив як [PERSON] виходила з плакатами та яких було написано в адресу [PERSON], що він є грабіжником та бандитом. Додатково пояснив, що він особисто є учасником АТО і [PERSON] неодноразово допомагав не тільки йому особисто, а й іншим бійцям, які знаходяться в зоні АТО. Він особисто бачив, що на плакатах було написано банду [PERSON] та [PERSON] геть. Плакатів було близько 3-4 штук. Зі змісту плакатів він зрозумів, що вказана інформація стосується саме [PERSON], так як йому відомо про конфлікт між [PERSON] та [PERSON], ще з минулих років з приводу незаконного вилову риби. Більше з даного приводу він нічого пояснити не може. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню підлягає частково. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності та честі, які є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі та гідності. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Предметом розгляду даної справи стало ствердження позивачем факту того, що відповідач поширила відомості, які не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, а саме: 07.12.2016 року [PERSON] перебуваючи на території цілісного майнового комплексу "Великолепетиський ринок", що розташований за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна 19, розмістила на дверях критого павільйону та розповсюдила серед працюючих на ринку осіб друковані екземпляри заклику, у якому, поміж іншим, поширила таку інформацію: 1) "Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного "кубла" [PERSON] та [PERSON], в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п. 6.3 вказаних договорів". 2) "Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торгівельного місця» і які досягають понад 300000 гривень на рік. 3) "Не потрібно лякатися такої «влади», яку сьогодні в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти». 4) "Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» [PERSON] та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково". 5) [PERSON] не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них." Крім того, 22 грудня 2016 року відповідач [PERSON] поблизу території ЦМК "Великолепетиський ринок" організувала мітинг під такими письмовими лозунгами та закликами: - "Вимагаємо розпочати карну справу! Шахраїв до в'язниці! Шайка [PERSON] - [PERSON] не має законного права отримувати гроші від торговців поза ринком"; - "[PERSON]! Самі торговці повинні керувати ринком"; - "Шахраї не повинні керувати громадою. Досить терпіти злодіїв у владі! Ганьба міліції та прокуратурі!" Зазначену інформацію позивач [PERSON] сприйняв у свою адресу, як таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Під час розгляду даної цивільної справи відповідач [PERSON] визнала, що заклики та плакати ставила саме вона, але зазначила, що у інформації, яка була вказана на плакатах не малося на увазі саме [PERSON], натомість під час розгляду справи надала є-декларацію [PERSON] за 2016 рік, тим самим підтвердила, що викладена у закликах та на плакатах інформація стосується безпосередньо позивача [PERSON], а в подальшому зазначила, що поширена нею інформація є її оціночним судженням стосовно діяльності осіб [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON] під час розгляду даної цивільної справи не довела, що зазначена у заклику та на плакатах інформація є правдивою, а тому суд вважає, що дійсно висловлювання відповідача у такій формі у адресу позивача є образою і принижують честь, гідність та ділову репутацію, так як відповідач шляхом висловлювання образливих виразів дала непристойну оцінку особистим якостям і поведінці позивача у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми, поширила відомості, які не відповідають дійсності. Поширення відповідачем відомостей, які не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача підтверджується: поясненнями позивача [PERSON], письмовими матеріалами справи, а саме: наданою копією заклику та фотознімками із зображенням плакатів, також долученими до матеріалів справи та переглянутими у судовому засіданні відеозаписами події мітингу від 22.12.2016 року, а також показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, поширення вказаної інформації визнано і відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 277 ч. 3 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що задовольняючи вказаний позов суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином позивачем доведено факт поширення відповідачем недостовірних відомостей, які не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, а тому відповідно до ст. 32 Конституції України, ст. 297 ЦК України, 15.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позовна вимога [PERSON] про зобовязання відповідача спростувати інформацію викладену у заклику та транспарантах, що не відповідають дійсності і порочать його честь, гідність та ділову репутацію підлягає задоволенню. Щодо способу спростування вказаної інформації, то суд вважає необхідним зазначити, що вказана інформація повинна бути спростована шляхом публікації у суспільно-політичній газеті Великолепетиського району Херсонської області "Таврійські вісті" резолютивної частини рішення суду у цій справі у 7-денний строк з моменту набрання рішенням законної сили. Позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди задоволенню не підлягає у повному обсязі у зв»язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у розмірі 1378 гривень 00 копійок, оскільки вони документально підтверджені: квитанцією №1Р286 від 28.12.2016 року на суму 1378 грн. На підставі с. 32 Конституції України, ст.ст. 277, 297 ЦК України, п.п. 15.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: partial