Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідем, стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей та визначення місця проживання малолітніх дітей. Ухвалою суду від 14.11.2016 року позовну заяви в частині визначення місця проживання малолітніх дітей було повернуто позивачу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовула тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилось двоє синів: [PERSON], 2012 року народження та [PERSON], 2013 року народження. Позивач зазначила, що шлюбні стосунки між подружжям повністю втратили почуття любові та поваги, на даний час відносини фактично припиненні, проживають окремо та малолітні діти проживають разом з позивачкою, яка повністю їх утримує та виховує. Оскільки сім"я розпалась остаточно, спільних інтересів не мають, а враховуючи те що відповідач останнім часом самоусунувся від надання коштів на утриманні дітей, позивачка звернулась до суду з цим позовом, в якому просила шлюб розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 01 жовтня 2010 року було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1124 від 01.10.2010 року, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 4). Від цього шлюбу у сторін по справі народилось двоє синів: [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис №488 від 21.02.2012 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис №2723 від 02.10.2013 року). Батькам малолітніх дітей записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно пояснень позивача на даний час сторони проживають окремо та кошти на утримання дітей відповідач не надає, тому сини перебуває на утриманні матері [PERSON] Крім того, у судовому засіданні позивач зазначила, що разом з нею також проживає син від поперенього шлюбу - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач коштів на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] не надає, матеріально не допомагає у необхідному обсязі для нормального життя синів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Ст. 183 СК України визначено, щочастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаєтьсясудом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що відповідач, як батько зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 17 жовтня 2016 року, щомісячно до досягнення [PERSON] і [PERSON] повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved