Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

05березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: -позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. В обґрунтування позову [PERSON] , з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалася на те, що 20 листопада 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] , від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2017 року не проживають разом, не ведуть сумісне господарство, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з дитиною. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, просила суд задовольнити її позов. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не наданий. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 09 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків, ухвалою суду від 05 квітня 2018 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, остання просила суд розглядати справу без її участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи - виконавчого комітету Перещепинської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про проведення розгляду справи без його участі, посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи -Царичанської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їх представника, також повідомив, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає. Його місце проживання невідоме. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з наведеним, суд ухвалив про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 листопада 205 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 64. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 20листопада 2015 року (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки села Малокозирщина Новомосковського району Дніпропетровської (актовий запис про народження № 45, складений 23 червня 2016 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 13 грудня 2017 року, виданим повторно (а.с. 7). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). За інформацією органу опіки та піклування Царичанської районної державної адміністрації ради - останнім відомим місцем проживання та реєстрації [PERSON] , є адреса: [ADDRESS] - дана особа за вищевказаною адресою не проживає, місце його проживання невідоме. 17 вересня 2018 року Органом опіки та піклування виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області наданий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження умов проживання, складеного комісією органу опіки та піклування виконкому Перещепинської міської ради за місцем проживання [PERSON] разом з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та матір`ю позивача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що позивачем створені умови для комфортного проживання та повноцінного розвитку малолітніх дітей, кімната оснащена усіма необхідними меблями та іграшками. Стосунки в сім`ї злагоджені, існує порозуміння і повага одне до одного. За результатами обстеження та бесіди з матір`ю - було складено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] . З інформації, наданої Малокозирщанським НВК «Школа-дошкільний заклад» за вих. № 223 від 12.09.2018 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] виховується у дошкільному відділенні закладу з 01 червня 2018 року; дитина систематично відвідує заклад, завжди доглянута, охайна; мати [PERSON] забезпечила дитину одягом, взуттям, необхідним приладдям; дбає про всебічний розвиток і виховання дитини; вчасно оплачує вартість харчування. Батько [PERSON] , [INFO] жодного разу не відвідав дитину в дитячому закладі, не бере участі у вихованні та утриманні дитини в дитячому закладу, не цікавиться життям і здоров`ям дочки [PERSON] . З копії рішення Новомосковскього міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/6773/17 від 19 квітня 2018 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірваний, рішення суду набрало законної сили 22 травня 2018 року Судом встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком доньки, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не спілкується та не відвідує її. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки малолітня дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Приписами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя. Достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі статті 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини, він може бути позбавлений батьківських прав. Згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, ним не надано доказів наявності в нього на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню, а тому розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/4 частки доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved