Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [PERSON] , є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2014 року, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.09.2019 року, 1/3 частина даного житлового будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2014 року. 08.06.2018 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було укладено Договір про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю, а саме житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до якого: у володіння та користування відповідача [PERSON] перейшли - в житловому будинку літ. "А-1": 1/3 приміщення №1-3; у житловій прибудові літ."А1-1": приміщення №1-8, 1/3 приміщення №1-2, приміщення №1-9), тамбурі літ. "а1 " (1/3 приміщення І, приміщення II), 2/3 сараю літ. "Б", 1/3 вбиральні літ. "Ж", 1/3 літнього душу літ. "З", по 1/3 огорожі №1,2,3,4,1/3 вимощення №1, що складає 34/100 частини. У володіння та користування [PERSON] (після її смерті перейшли у володіння та користування [PERSON] ) перейшли - в житловому будинку літ. "А-1" (приміщення №1-4, 1/3 приміщення №1-3), у житловій прибудові літ. "А1-1" (1/3 приміщення №1-2, 1/3 приміщення №1-9), у тамбурі літ. "а1 " (1/3 приміщення І), 1/3 сараю літ. "Б", 1/3 вбиральні літ. "Ж", 1/3 літнього душу літ. "З", по 1/3 огорожі №1,2,3,4, 1/3 вимощення №1, що складає 26/100 частини. У володіння та користування [PERSON] перейшли - в житловому будинку літ. "А- 1" (приміщення №1-5, 1-6, 1/3 приміщення №1-3), у житловій прибудові літ. "А1-1" (приміщення №1- 7, 1/3 приміщення №1-2, 1/3 приміщення №1-9), у тамбурі літ. "а1 " (1/3 приміщення І), льох літ. "Г", льох літ. «Е», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі №1,2,3,4, 1/3 вимощення №1, що складає 40/100 частини. Зазначає, що [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні, належної їй частині будинку та різними способами порушує її право користування кімнатою [ADDRESS] . У загальному дворі, ним було встановлено будку, в якій прив`язано собаку, що веде себе агресивно та унеможливлює прохід через двір до належної їй частини будинку. Крім того, [PERSON] не надає доступ до кімнати, що належить [PERSON] . На теперішній час позивач не має можливості мешкати за місцем реєстрації. Відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2020 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 29). Відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2020 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. 16 червня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивачка є його тіткою по лінії матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] вважає повністю надуманими, так як на дату звернення [PERSON] до суду між ним та позивачкою не існувало спірних правовідносин щодо порядку користування «кімнатою № 1-5 в літ. «А-1» та щодо «проходу на прибудинкову територію та обмеження руху собаки». [PERSON] подала до суду надуманий позов з метою тиску на відповідача по іншій справі, яка на даний час розглядається у Фрунзенському районному суді м. Харкова. Відповідач стверджує, що ним не порушуються права та законні інтереси [PERSON] , яка є співвласницею будинку [ADDRESS] . Вважає, позов [PERSON] таким, який не підлягає задоволенню в повному обсязі. Вважає, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами і подала до суду надуманий позов щодо, начебто, порушення ним її прав. Фактично, між відповідачем та позивачкою з літа 2017 року встановлено порядок користування двором. Кожен із них влаштував собі окрему хвіртку. Таким чином, з літа 2017 року по даний час кожен із них користується своєю хвірткою. 08.06.2018 року між відповідачем, його покійною матір`ю [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю, а саме житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , який був посвідчений нотаріально. 05.02.2020 року він звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання цього Договору та повернення сторін в первісний стан, так як [PERSON] не виконувала п. 9 вказаного Договору. В день його звернення до суду з цим позовом, а саме 05.02.2020 року, [PERSON] звернулась до Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківської області з заявою про те, що відповідач, нібито, перешкоджає їй та її сину мешкати за вказаною адресою, а саме не надає доступ до кімнати, яка знаходиться у її «власності», та собака відповідача заважає їй та її сину заходити у двір. Відстань між хвіртками складає близько 20 метрів, а довжина цепу собаки складає 2 метри. Фактично «кімнати № 1-15» в житловому будинку [ADDRESS] нема. Також зазначає, що [PERSON] помилково такою кімнатою вважає житлову кімнату № 1-5 площею 7.0 кв.м, яка за Договором від 08.06.2018 року надана їй в користування та володіння. Вхід в цю кімнату з кухні № 1-6 (яка виділена [PERSON] в користування) остання повинна була зробити після підписання Договору від 08.06.2018 року. Але протягом 20 місяців вона цього не зробила. Тобто не виконала умови Договору. Вона в своєму позові стверджує, що відповідач повинен давати їй доступ до житлової кімнати «№ 1-5» через свою житлову кімнату № 1-4 , яка за Договором від 08.06.2018 року передана йому в користування та володіння. Через таку поведінку позивачки відповідач фактично позбавлений можливості повноцінно користуватися та володіти житловою кімнатою № 1-4, так як [PERSON] постійно ходить по його кімнаті в кімнату 1-5. Це є істотним порушенням п. 9 оспорюваного Договору і його прав користувача та володільця майна. Таким чином, вимога позивачки щодо поновлення порушеного права і надалі використовувати його кімнату № 1-4 як прохід [PERSON] в її кімнату № 1-5 не відповідає закону. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. При цьому, позивач зазначила, що вона є співвласником спірного будинку, за договором від 08.06.2018 року їй у користування виділена житлова кімната № 1-5, потрапити до якої можливо лише через кімнату № 1-4 , якою користується відповідач. При укладанні договору про встановлення порядку користування та володіння спільним майном вони домовлялись, що вона буде проходити до своєї кімнати № 1-5 через кімнату № 1-4 , яка на час укладання договору виділялась її сестрі [PERSON] , яку це влаштовувало, раніше спорів щодо користування не було. Після смерті сестри кімнатою № 1-4 користується її син - відповідач по справі. У неї не має доступу до її кімнати № 1-5, так як відповідач спочатку закривав двері кімнати № 1-4 на ключ, а потім влітку 2020 року заклав двері її кімнати № 1-5, тепер до даної кімнати вона може потрапити тільки через вікно, що порушує її право користування житловим приміщенням. Щодо собаки відповідача позивач повідомила, що собака заважала їй та її малолітньому сину проходити по подвір`ю до своєї частини будинку, на даний час собака переведена у іншу частину двору. Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач пояснив, що собаку до іншої частини подвір`я він перевів за першою вимогою в лютому 2020 року. Договір про встановлення порядку користування та володіння спірним будинком був укладений за ініціативою [PERSON] .. До укладення договору була усна домовленість про те, що [PERSON] зробить інший вхід до своєї кімнати № 1-5, щоб не проходити через його кімнату № 1-4 , але в договорі не було передбачено обов`язок [PERSON] зробити окремий вхід до своєї кімнати. Також договором не було передбачено, що [PERSON] може проходити до своєї кімнати через його кімнату. Він заклав двері до кімнати позивача № 1-5, щоб мати можливість повноцінно користуватись своєю кімнатою № 1-4 і так як у них була домовленість про поділ будинку в натурі, в договорі це не було відображено, так як домовлялись усно. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що після смерті [PERSON] , відповідач став чинити перешкоди у користуванні частиною будинку позивачу. Коли вона приходила до будинку разом із онуком (сином позивача), то собака кидалась на них, також собака кидалась і на позивача та покусала її, неможливо було пройти до будинку. Співвласники будинку спочатку хотіли його продати, але потім вирішили користуватись ним. Свідок зі згоди співвласників допомагала збирати документи для укладення договору про встановлення порядку користування будинком, рішення укласти договір було взаємним сторін. Її донька - позивач по справі бувала в будинку рідко. При укладанні договору кімнатою № 1-4 користувалась сестра позивача [PERSON] , між нею та позивачем не було суперечок, всіх усе влаштовувало. Раніше вхід до кімнати позивача № 1-5 був через кімнату № 1-4 , якою користувалась сестра позивача [PERSON] , після її смерті кімнатою користується відповідач, вхід до кімнати позивача відповідач заклав цеглою. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є бабусею відповідача, в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі запропонувала спочатку укласти договір про користування спірним будинком, а потім провести його розподіл. Свідок укладала договір про встановлення порядку користування будинком, в інтересах онука по довіреності, так як потрібно було звертатись до міськгазу та подальшого розподілу будинку, також вони сплатили заборгованість по газу за 6 років. Перед укладанням договору домовлялись про те, що буде необхідно закласти двері до кімнати № 1-5 та зробити інший вхід, але нотаріусу про це не казали, та в договорі не відобразили. Відповідач не чинить перешкоди у користуванні будинком позивачу, позивач не просила убрати собаку, а тільки викликала поліцію. Відповідач перевів собаку в інше місце ще в лютому 2020 року та повідомив про це поліцію. Зазначила, що позивач може пробити двері до своєї кімнати в іншій стіні та користуватись кімнатою. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Згідно ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2014 року, виданого на підставі заповіту, спадкоємцями майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 1/3 частині спадщини кожному, на майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці розташовано: житловий будинок площею 52.6 кв. м. загальною площею 88,4 кв.м. та надвірними будівлями сарай літ. Б, Д; льох літ. Г, Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, огорожа № 1-4, замощення І. (а.с.18) В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю від 08 червня 2018 року, згідно п. 4 договору до [PERSON] (Співвласника 1), у володіння та користування переходить в житловому будинку літ. «А-1» (приміщення № 1-5, 1-6, 1/3 приміщення № 1-3), у житловій прибудові літ. «А1-1» (приміщення № 1-7, 1/3 приміщення № 1-2, 1/3 приміщення № 1-9), у тамбурі літ. «а1» (1/3 приміщення І), льох літ. «Г», льох літ. «Е», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі № 1, 2, 3, 4, 1/3 вимощення № І, що складає 40/100 (сорок сотих) частин; до [PERSON] (Співвласника 2), у володіння та користування переходить в житловому будинку літ. «А-1» (приміщення № 1-4, 1/3 приміщення № 1-3), у житловій прибудові літ. «А1-1» (1/3 приміщення № 1-2, 1/3 приміщення № 1-9), у тамбурі літ. «а1» (1/3 приміщення І), 1/3 сараю літ. «Б», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі № 1,2, 3, 4, 1/3 вимощення № І, що складає 26/100 (двадцять шість сотих) частин; до [PERSON] (Співвласника 3), у володіння та користування переходить в житловому будинку літ. «А-1» (1/3 приміщення № 1-3), у житловій прибудові літ. «А1-1» (приміщення № 1-8, 1/3 приміщення № 1-2, 1/3 приміщення № 1-9), у тамбурі літ. «а1» (1/3 приміщення І, приміщення II), 2/3 сараю літ. «Б», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі № 1,2, 3, 4, 1/3 вимощення № І, що складає 34/100 (тридцять чотири соті) частини. (а.с. 16). В судовому засіданні, з пояснень сторін, було встановлено, що після смерті співвласника будинку [PERSON] , якій в користування була виділена, в тому числі кімната № 1-4, згідно договору, прийняв спадщину та користується цією кімнатою відповідач [PERSON] , але документи щодо оформлення спадкового майна суду не були надані. Згідно повідомлень начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області на звернення позивача щодо чинення перешкод у користуванні її кімнатою у спірному будинку була надана відповідь в лютому 2020 року про те, що [PERSON] готов перенести будку із собакою в інше місце у дворі, щоб не заважати [PERSON] та її сину безперешкодно заходити у двір будинку, а також надав доступ до її кімнати. Зі сторонами була проведена профілактична бесіда про недопущення конфліктів між співвласниками будинку. Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. За приписами ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 626, 627, 629 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав». Власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності, встановленого договором порядку користування спірним будинком та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Таким чином, проаналізувавши усі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що укладений між сторонами 08.06.2018 року Договір про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю, є чинним. За даним договором виділена у користування позивача кімната № 1-5, потрапити до якої, згідно наявної в матеріалах справи схеми будинку, можливо лише шляхом проходу через спільні приміщення, якими користуються сторони № 1-2, 1-3 та приміщення, що знаходиться на даний час, після смерті матері відповідача [PERSON] , у володінні та користуванні відповідача [PERSON] № 1-4, створення будь-яких переобладнань іншого місця входу до даного приміщення, не передбачено Договором про порядок користування та володіння спільним майном, а відповідачем спочатку зачинялись двері кімнати № 1-4, а потім були закладені вхідні двері між приміщеннями № 1-4 та № 1-5 через які можливо потрапити до приміщення № 1-5, що не оспорював в судовому засіданні відповідач, тому позов в частині поновлення порушеного права позивача на користування виділеною їй згідно договору кімнатою, підлягає задоволенню. В інший частині позовних вимог, що стосуються вимоги щодо обмеження руху собаки для безпечного перетину двору, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в судовому засіданні було встановлено та не оспорювалось сторонами, що перешкода у вигляді собаки була усунута ще в березні 2020 року тобто до подачі позову, а саме собака була переведена в інше місце та не чинить перешкод позивачці вільно перетинати двір, що було підтверджено сторонами по справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З викладеного,

Outcome: partial