Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

03.12.2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26.03.2012 року між позивачем та відповідачем по справі був укладений кредитний договір № 910.13945, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у сумі 213323,94 грн. на придбання транспортного засобу SUBARU FORESTER, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі(кузова, рами) JF1SG9LT56G082653, реєстраційний номер [NUMBER], зі сплатою процентів, строком до 26.03.2015 року. В забезпечення кредитних зобовязань між Відповідачем та Позивачем було укладено договір застави транспортного засобу SUBARU FORESTER, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі(кузова, рами) JF1SG9LT56G082653, реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач станом на 17.11.2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 213323,94 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов. В порядку ч.2\~ст.197 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача у судове засідання не заявився, у своїй позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.23). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.5\~ст.74 ЦПК України\~відповідач двічі належним чином викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Поштові повідомлення наявне в матеріалах справи(а.с. 36, 39). В порядку\~ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. Враховуючи думку представника позивача, викладену в позовній заяві, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2012 року між позивачем та відповідачем по справі був укладений кредитний договір № 910.13945, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у сумі 158631,40 грн., строком до 26.03.2015 року (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17.11.2015 року [PERSON] має заборгованість на суму 213323,94 грн., з них: прострочений борг 133998,56 грн., прострочені проценти 78151,19, строкові проценти 1174,19 грн.(а.с.20). 27.04.2012 року між позивачем та відповідачем в забезпечення кредитних зобовязань було укладено договір застави транспортного засобу № 910.13945 (а.с. 13) SUBARU FORESTER, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі(кузова, рами) JF1SG9LT56G082653, реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 17). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються, спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. Встановлено, що відповідач зобов'язання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦK України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України "Про заставу", відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягають до задоволення, оскільки підтверджується відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved