Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У липні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3296016-02-00-00 від 19.12.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda 6, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Представник Позивача зазначив, що 17.01.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю ЗТЗ під управлінням [PERSON] та автомобіля Volkswagen Polo, д.р.н. [NUMBER] під управлінням [PERSON] В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна», є [PERSON], Її вина встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року. Представник позивача зазначив, що згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника. Підставою для визначення розміру збитку є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком. Відповідно до Рахунку № 00103 від 23.01.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 10 942,26 грн. Так, згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 10 942,26 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника, страхового акту № 1052-02 від 08.02.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 2573 від 08.02.2017 року. Отже, після виплати страхового відшкодування у Позивача виникла право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування завданої шкоди, а саме суми коштів в розмірі 10 942,26 грн. Представник позивача зазначив, що цивільна відповідальність винної особи на момент настання страхової події була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (надалі - Відповідач) за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 6337915. Від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» надійшла часткова оплата завданої шкодив розмірі 3 590,03 грн., що також підтверджується листом № 21/1082 від 24.03.2017 року. Представник позивача зазначив, що отже в силу того, сума понесених збитків не покривається лімітом відповідальності страховика, є всі правові підстави стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить суму у розмірі 7 352,23 грн., яка розрахована наступним чином: 10 942,26 грн. - 3 590,03 грн. = 7 352,23 грн., де 10 942,26 грн. - розмір матеріальної шкоди, завданої ЗТЗ внаслідок ДТП 3 590,03 грн. - часткове відшкодування шкоди ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Ухвалою суду від 16.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 26.02.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 03.04.2018 року продовжено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов до суду не подавав. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3296016-02-00-00 від 19.12.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda 6, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що 17.01.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю ЗТЗ під управлінням [PERSON] та автомобіля Volkswagen Polo, д.р.н. [NUMBER] під управлінням [PERSON] Судом встановлено, що згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна», є [PERSON], Її вина встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року. Судом встановлено, щоцивільна відповідальність винної особи на момент настання страхової події була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 6337915. Від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» надійшла часткова оплата завданої шкодив розмірі 3 590,03 грн., що також підтверджується листом № 21/1082 від 24.03.2017 року. Судом встановлено, що є всі правові підстави стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить суму у розмірі 7 352,23 грн., яка розрахована наступним чином: 10 942,26 грн. - 3 590,03 грн. = 7 352,23 грн., де 10 942,26 грн. - розмір матеріальної шкоди, завданої ЗТЗ внаслідок ДТП 3 590,03 грн. - часткове відшкодування шкоди ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п.п. 38.1.1, п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги - законними та обґрунтованими. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, що підтверджуються відповідними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: approved