Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на металевий кіоск « [INFO] « площею 6 квадратних метрів, розташований по [ADDRESS]. Вимоги мотивував тим, що під час шлюбу [PERSON] придбала на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 лютого 2002 року кіоск торговий металевий, який після розірвання шлюбу, за письмовим договором між ними від 26.06.2014 року було передано йому у власність. Посилаючись на те, що договір про добровільний поділ майна подружжя сторони виконали, але відповідач відмовляється посвідчити його нотаріально і саме ця обставина є перешкодою для легалізації його права власності на кіоск, просив задовольнити позов. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано право власності на металевий кіоск „ [INFO] „ площею 6 квадратних метри, розташований по [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду, виходячи з того, що між сторонами відсутній будь-який спір з приводу поділу майна, оскільки такий поділ було ними здійснено в добровільному порядку 26.06.2014 року. За вказаним договором позивачеві було передано у власність кіоск, який є рухомим майном, а тому зазначений договір про потребує нотаріального посвідчення . Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та його представника, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 208 ЦК України, ч.2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою , при цьому договір про поділ нерухомого майна має бути посвідчений нотаріально, правочини щодо поділу іншого майна мають вчинятись у простій письмовій формі. Як встановлено з матеріалів справи, сторони в добровільному порядку уклали письмовий договір від 26.06.2014 року про поділ майна подружжя ( а.с.9 ), згідно до якого позивачем було отримано у власність серед іншого майна ларьок „ [INFO]", зазначений договір сторонами договору було виконано. Враховуючи те, що ларьок „ [INFO]" не є нерухомістю, оскільки його було придбано як кіоск торговий металевий, розбірний (а.с.7 ) та з дозволу місцевої ради - встановлено на земельній ділянці, яку було передано відповідачеві у короткострокову оренду на строк 5 років ( договір від 07 жовтня 2010 року), для переходу права власності на нього до іншої особи достатньо укладення правочину між ними у простій письмовій формі. Намагання позивача узаконити зв'язок вказаного спірного майна із земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], шляхом отримання судового рішення про визнання права власності на металевий кіоск „ [INFO] „ площею 6 квадратних метрів, розташований по [ADDRESS], не можуть бути задоволеними, оскільки вказаний об"єкт права власності не є нерухомою річчю в розумінні ч.1 ст.181 ЦК України , його право на отримання цього майна у власність при поділі майна подружжя не є порушеним з огляду на положення ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України. Оскільки судом першої інстанції наведене враховано не було, що призвело до постановлення незаконного рішення, воно підлягає скасуванню, з ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed