Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить визнати відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , яка належить їй, чим усунути перешкоди у користуванні квартирою та припинити його реєстрацію в даній квартирі, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час у квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , з яким вона розірвала шлюб. Він не проживає в квартирі вже протягом останніх п`яти років. Має іншу сім`ю. В квартирі відсутнє його майно, будь-які особисті речі. Вона просила відповідача припинити добровільно реєстрацію в квартирі, але він не бажає зробити це. Реєстрація його в квартирі перешкоджає їй, позивачеві, повноцінно нею користуватися. Крім того, деякі комунальні послуги, зокрема вивіз сміття, користування каналізацією, вона сплачує за кількістю зареєстрованих осіб, а не фактично проживаючих. В судове засідання сторони не з`явилися, але надали заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі. Позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач. Вказані обставини підтверджуються копією договору дарування від 21.12.2006 серії ВЕМ №315706, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №177180604 від 12.08.2019, довідкою КП «Гарне місто» Овруцької міської ради №6902 від 26.06.2019. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічна норма закріплена і в ст.383 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту обстеження проживання, складеного КП «Гарне місто» Овруцької міської ради від 25.06.2019 вбачається, що відповідач у спірній квартирі не проживає. Копія рішення Овруцького районного суду від 19.12.2013 по справі №286/6262/13-ц про розірвання шлюбу між сторонами, підтверджує факт припинення ними спільного проживання з осені 2013 року по причині залишення сім`ї відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обравши постійним місцем проживання інше житло, відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. в доход держави.

Outcome: approved