Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

01.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що з 02.08.1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У 2009 році позивач звертався до суду із позовом про розірвання, однак після чого примирився. Останнім часом під час спільного проживання виникають сварки через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства. Спільного сімейного щастя в період проживання сторони не здобули, у зв'язку із чим втратилось почуття взаємної любові та поваги. Збереження шлюбу є недоцільним. Спору з приводу майна подружжя та місця проживання дітей не має. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав та просив його задовольнити. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Судові витрати просив залишити за ним та не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила провести розгляд справи в підготовчому засіданні. Проти розірвання шлюбу не заперечувала та визнала позовні вимоги в повному обсязі. Справу просила розглядати за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище "Колісник". У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається із Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], 02.08.1997 року між [PERSON] та [PERSON], Слатінською селищною радою Дергачівського району Харківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 31. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. (а.с. 3) Від шлюбу мають двох дочок - [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], актовий запис № 62. Свідоцтво видане 05.08.2014 року Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області. (а.с. 4) Спору з приводу майна подружжя та місця проживання неповнолітньої дитини не має. Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] залишається проживати разом із матір'ю [PERSON] Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач визнала позов та не заперечує проти його задоволення, шлюб носить формальний характер, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved