Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.08.2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], на час звернення позивача до суду Бориспільським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі щодо розірвання вказаного шлюбу. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що за час перебування у шлюбі ними було набуте спільне майно, а саме: 1.квартира [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем; 2.квартира [ADDRESS], яку зареєстровано на матір відповідача; 3.квартира [ADDRESS], яка зареєстрована за позивачем; 4.легковий автомобіль марки Хонда, 2007 року випуску, сірого кольору металік, д.н.з. [NUMBER], який зареєстровано за позивачем; 5.легковий автомобіль марки Шевроле, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який зареєстровано за відповідачем; 6.грошові кошти у сумі 110 000 доларів США, які у готівковій формі знаходяться на зберіганні у відповідача. Оскільки, угоди про добродійний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторонами не досягнуто, позивач, у своїх остаточних позовних вимогах, просить суд: 1.визнати за [PERSON] право особистої приватної власності: на квартиру [ADDRESS]; на легковий автомобіль марки Хонда, 2007 року випуску, сірого кольору металік, д.н.з. [NUMBER]; на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; на 1/2 частку легкового автомобіля марки Шевроле, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 2.визнати за [PERSON] право особистої приватної власності: на 1/2 частку квартири [ADDRESS]; на 1/2 частку легкового автомобіля марки Шевроле, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 06.09.2017 року, яка занесена до журналу судового засідання, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю обєднано в одне провадження із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.06.2017 року, шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Також, [PERSON], зазначає, що вказаними судовими рішеннями у цивільній справі про розірвання шлюбу вже встановлено обставини щодо фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON], а також їх окреме проживання з березня 2012 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та за час їх окремого проживання 07.07.2014 року між [PERSON] та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд "ІСТЕЙТ" було укладено інвестиційний договір №0223/1-3/126, згідно якого [PERSON] як інвестор мала проінвестувати будівництво житлової квартири [ADDRESS]. Між [PERSON] та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд "ІСТЕЙТ"14.06.2016 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванчик І.І. за реєстровим №1131. Згідно п.3 цього договору продаж вчинено за 841519,99 грн., які були сплачені покупцем ([PERSON].) в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до підписання цього договору на умовах Інвестиційного договору в якості інвестиційного внеску. Вказану грошову суму [PERSON] у якості грошової допомоги отримала від своєї матері - [PERSON], про що написала відповідну розписку, із якою [PERSON] ознайомлена, про що на розписці міститься відповідна відмітка. При цьому сусідню квартиру [ADDRESS] придбала сама мати [PERSON], щоб проживати поруч із дочкою та допомагати їй у вихованні та догляді дітей. Таким чином, право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло 14.06.2016 року, тобто через чотири роки після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить суд визнати, за нею право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримав первісний позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов задовольнити. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що з 04.08.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.06.2017 року, розірвано. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З матеріалів справи встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; легковий автомобіль марки Хонда, 2007 року випуску, сірого кольору металік, д.н.з. [NUMBER]; легковий автомобіль марки Шевроле, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Як встановлено із первісного та зустрічного позовів, пояснень сторін, їх представників та наданих доказів неможливо встановити джерело походження кожтів на придбання квартири [ADDRESS] та легкового автомобіля марки Хонда, 2007 року випуску, сірого кольору металік, д.н.з. [NUMBER], оскільки позивачем не надано до суду доказів, що зазначене майно було придбано ним за власні кошти, не було знайдено доказів і у судових засіданнях. Зокрема, позивач посилається на те, що вказану квартиру ним було придбано за грошові кошти від продажу квартири [ADDRESS]. Факт продажу вказаної квартири у сумі 92 000 доларів США також підтвердила і допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] Однак, позивачем не надано суду належних доказів, що вказані кошти було вкладено у придбання квартири [ADDRESS]. Що стосується стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 50000 дол. США., суд вважає необгрунтованими заявлені вимоги, оскільки позивач не надав жодного доказу передачі на зберігання цих коштів відповідачу та їх наявності в нього. Щодо автомобіля марки Шевроле, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], то слід зазначити, що відповідно до довідки Головного сервісного центру МВС України від 29.08.2017 року, вказаний автомобіль був зареєстрований на праві власності за [PERSON], однак з 06.12.2016 року автомобіль був перереєстрований на нового власника [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2016 року №3241/2016/227816, укладеному в ТСЦ МВС. Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.06.2017 року, сторонами визнано, що вони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, вважають, що примирення між ними неможливе. Крім того, та обставина, що позивач тривалий час проживає та працює за межами України, починаючи з березня 2012 року, підтверджується долученими до матеріалами справи довідками з місця роботи та проживання позивача, копією паспортом громадянина України для виїзду за кордон. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Між [PERSON] та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд "ІСТЕЙТ" 07.07.2014 року було укладено інвестиційний договір №0223/1-3/126, згідно якого [PERSON] як інвестор мала проінвестувати будівництво житлової квартири [ADDRESS]. Між [PERSON] та ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд "ІСТЕЙТ"14.06.2016 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванчик І.І. за реєстровим №1131. Згідно п.3 цього договору продаж вчинено за 841519,99 грн., які були сплачені покупцем ([PERSON].) в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок продавця до підписання цього договору на умовах Інвестиційного договору в якості інвестиційного внеску. Вказану грошову суму [PERSON] у якості грошової допомоги отримала від своєї матері - [PERSON], про що написала відповідну розписку, із якою [PERSON] ознайомлена, про що на розписці міститься відповідна відмітка. Таким чином, право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло 14.06.2016 року, тобто через чотири роки після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] Зазначені обставини, також підтвердила і допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], крім того, в матеріалах справи наявна розписка [PERSON] про одержання від [PERSON] грошових коштів у сумі 845 000,00 грн. на купівлю квартири [ADDRESS], згідно інвестиційного договору №0223/1-3/126 від 07.07.2014 року. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. За умови використання лише особистих коштів одного з подружжя майно буде особистою приватною власністю одного з подружжя. В той же час, режим спільної сумісної власності майна, придбаного за час шлюбу презюмується, тому обов'язок доказування використання особистих коштів для придбання майна покладається на відповідача. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На основі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов задовольнити. Крім цього, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 8000 грн.

Outcome: approved