Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

01 грудня 2017 року представник [PERSON] (далі - заявник) адвокат [PERSON] (далі представник заявника) звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті матері заявника [PERSON], [INFO], яка померла 14 листопада 2017 року в м. Харцизьк Донецької області від хронічної серцево судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби серця. Обґрунтовуючи заяву представник заявника зазначив, що заявниці необхідно встановити факт смерті матері для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. В органі державної реєстрації актів цивільного стану представнику заявниці було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у звязку з тим, що предявлені документи не відповідають формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» та рекомендовано звернутись до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до матеріалів справи заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, заяву підтримує, просила суд її задовольнити. Представник заявника адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, долучив до матеріалів справи заяву про розгляд заяви [PERSON] про встановлення факту смерті без його участі, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 13\~Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розяснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка села [PERSON] - Ямського району Ярославської області зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта серії ВС № 491784. Згідно\~розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Харцизьк Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. \~ Також судом встановлено, що заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (померлої), що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР № 260887 від 29.10.1964 року, копія якого долучена до матеріалів справи. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про укладення шлюбу № 353113 від 11 червня 1988 року вбачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу зміна прізвище на «Тимченко». Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 515 від 16.11.2017 року, яке видане Центральною міською лікарнею м. Харцизька № 1, [PERSON], [INFO] померла 14 листопада 2017 року в м. Харцизьк. Згідно довідки про причину смерті № 515 від 16 листопада 2017 року, [PERSON] померла 14 листопада 2017 року у віці 86 років, причина смерті хронічна серцево судинна недостатність, атеросклеротична кардіосклероз з гіпертензією, ішемічна хвороба серця. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11.12.2017 року №15.32-2311, вбачається, що представнику заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 14.11.2017 року в м. Харцизьк Донецької області, так як представником предявлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024. Також на підтвердження факту смерті [PERSON] до матеріалів справи долучені такі копії: свідоцтво про смерть ДНР № 085886 від 15.11.2017 року, свідоцтво про поховання серії АААА № 011338, фотознімки з місця поховання. Згідно відповіді Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Донецькій області від 12.12.2017 року, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть відносно [PERSON], [INFO] не виявлено. Перевірку за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян проведено з 14.11.2017 р. по 12.12.2017 року. Вказане лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті видані цивільними закладами м. Харцизька Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть та довідці про причину смерті, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності\~ підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла 14 листопада 2017 року в м. Харцизьк Донецької області та дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть своєї матері встановленого зразка, оскільки воно створює правові насліди. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ч. 4 та 5 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Outcome: approved