Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно (а саме меблі), виключення з акту опису та арешту, та повернення їх. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав та пояснив, що позивачі відповідно до Свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця займаються підприємницькою діяльністю щодо виготовлення та реалізації меблів широкого вжитку. Вони тривалий час співпрацювали з підприємцем відповідачем по справі [PERSON], який займається реалізацією меблів. Щорічно вони укладають договори з відповідачем відповідно яких позивачі поставляли відповідачу меблі на його вибір для реалізації, а розрахунок із постачальниками проходить після їх реалізації. Одночасно поставлені меблі є взірцем, якщо покупець має намір замовити їх безпосередньо в постачальника. Однак, як стало їм відомо зі слів [PERSON], що в Косівському районному суді знаходиться цивільна справа щодо розподілу майна між ним та його дружиною. Та за рішенням суду проведено опис меблів, що знаходяться в мебельному магазині відповідачів, які належать позивачам і знаходяться там для реалізації, а також як виставковий взірець. Відповідно до накладної №1 від 25.01.2013р. [PERSON] відпущено [PERSON] для реалізації меблі шести позицій на суму 36700грн. За накладною №4 від 12.02.2013р. відпущено меблі восьми позицій на суму 40600грн., а всього на загальну суму 77300грн. Частина меблів реалізована і за них проведено розрахунок. Але, факт належності [PERSON] описаних меблів одинадцяти позицій, а саме меблі, зокрема: диван "Галич" вартістю 3400грн., софа 2 - 2400грн., софа 1 -2100 грн., комплект "Грецький" - 7400 грн., куток "Шпек" - 3100грн., комплект "Надія" - 4100грн., комплект шкіряний 2 шт. по 9200грн. - 18400грн., кут шкіряний "Ромео" - 7600грн., диван шкіряний - 5240грн., м"ягка частина "Ромео" - 5400грн., м"ягкий куток "Ромео" - 3800грн., а всього на суму 62940грн. стверджується договором поставки від 24.01.2013р. та накладними на відпустку товару від 25.01.2013р. та 12.02.2013р. Таким способом, відповідно до договору консигнації №11 від 10.01.2013р. укладеним між [PERSON] та [PERSON] для реалізації та зберігання меблів було передано йому два коплекти меблів, а саме: шкіряний м"ягкий куток "Візаві" вартістю 14368грн., м"ягку частину "Шератон", що складається з дивана та двох крісел вартістю 15288грн., а всього на суму 29656грн. Також, відповідно до договору реалізації мебельної продукції від 28.01.2013р. та 05.02.2013р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідачу було надано на реалізацію меблі, а саме: стіл "Хрестинна" вартістю 7600грн., кутова вітрина "Хрестин" - 4800грн., крісло "Рояль" 4шт. по ціні 1200 за кожне на суму 4800грн., спальний набір "Клара" - 14100грн., спальня "Анна" - 15035грн., спальня "Рафаель" без шафи - 9200грн., кухонний куток "Вероніка" - 2100грн., буфет з дзеркалом "Регал" - 7600грн., мебельний комплект "Плазма" - 8300грн., буфет трьох дверний - 5100грн., буфет двох дверний -3200грн., прихожа "Трієр4" - 4200 , прихожа "Трієр 2" - 3200 , крісло "Фараон" 8 шт. по 130грн. на суму 1040 грн., стіл круглий "Фараон"- 650 гр , крісло "Фараон" шість штук по 120грн. кожне на суму 720грн., стіл кухонний "Вероніка" - 900грн., комплект шкіряний (диван та два крісла) - 9200 грн., а всього на суму 101745грн. Просить позов задоволити, визнати за ними право власності на це майно, виключити його із акту опису та повернути їм. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вище вказані меблі не являються позивачів, оскільки вони разом із відповідачем проводили реалізацію вказаних меблів, попередньо проводили за них оплату і це є їхній спільний бізнес. Крім цього зазначила, що [PERSON] вона взагалі не знає і не бачила щоб вона поставляла їм меблі так як із Закарпатської області поставляв меблі зовсім інший підприємець. Також доповнила, що вказані догвори які представили позивачі не є дійсним, оскільки вони складені самим відповідачем для уникнення розподілу даного майна між ними в рівних частинах. Вважає що позов закладений безпідставно та просить відмовити. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що він тривалий час займається підприємницькою діляьністю, а саме реалізацією меблів, його дружина до даного бізнесу не мала жодного відношення, оскільки працювала вчителем у школі, тому їй невідомо про порядок реалізації меблів у мебельному магазині. Із позивачами він укладав договора поставки на реалізацію меблів де було прямо передбачено, що всі меблі поставляються безоплатно під реалізацію. Вказані мебельні гарнітури поставлялись по накладних від постачальника, де вказувавлась ціна товару та кількість, деякі меблі являлись взірцем для замовлення клієнтів. При проведенні опису та арешту вказаних меблів, позивачі не мають можливості забрати свій товар для подальшої реалізації, тому не заперечує щодо визнання права за позивачами на даний товар. Суд, вислухавши учасників справи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем, що стверджується долученою до матеріалів справи копією виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно долученої до матеріалів справи копіями накладних вбачається, що [PERSON] відпущено [PERSON] для реалізації меблі, а саме: диван "Галич" вартістю 3400грн., софа 2 - 2400грн., софа 1 -2100 грн., комплект "Грецький" - 7400 грн., куток "Шпек" - 3100грн., комплект "Надія" - 4100грн., комплект шкіряний 2 шт. по 9200грн. - 18400грн., кут шкіряний "Ромео" - 7600грн., диван шкіряний - 5240грн., м"ягка частина "Ромео" - 5400грн., м"ягкий куток "Ромео" - 3800грн., а всього на суму 62940грн. Долученою копією договору поставки від 24.01.2014р. стверджується, що між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на підставі якого вищевказані підприємці здійснювали торгівлю меблями. Свідоцтвом про державну реєстрацію піприємницької діляьності зазначено що [PERSON] здійснює діляьність по торгівлі меблями і являється платником податку. Як стверджується долученими до матеріалів справи копіями актів прийому-передачі меблів від 10.01.2013р. приватний підприємець [PERSON] відповідно до договору №11від 10.01.2013р. передав, а приватний підприємець [PERSON] прийняв для зберігання і реалізації слідуючі меблі: мебельний куток шкіряний "Візаві", що складається з дивану та двох м"яких крісел загальною вартістю 14268 грн., та мебельний набір шкіряний "Шератон", що складається з двох м"яких крісел загальною вартістю 15188грн., а всього на суму 29656грн. Відповідно до долученого до матеріалів справи договору реалізації №1 від 28.01.2013р. та договру реалізації №2 від 05.02.2013р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] надає товар під реалізацію [PERSON] наступний асортимент товару: стіл "Хрестинна" вартістю 7600грн., кутова вітрина "Хрестин" - 4800грн., крісло "Рояль" 4шт. по ціні 1200 за кожне на суму 4800грн., спальний набір "Клара" - 14100грн., спальня "Анна" - 15035грн., спальня "Рафаель" без шафи - 9200грн., кухонний куток "Вероніка" - 2100грн., буфет з дзеркалом "Регал" - 7600грн., мебельний комплект "Плазма" - 8300грн., буфет трьох дверний - 5100грн., буфет двох дверний -3200грн., крісло "Фараон" - 650грн., крісло "Фараон" шість штук по 120грн. кожне на суму 720грн., стіл кухонний "Вероніка" - 900грн., комплект шкіряний (диван та два крісла) - 9200 грн., а всього на суму 101745грн. Про поставку вказаних меблів позивачі укладали догвори поставки, які знаходяться в матеріалах справи та відпускні накладні. Із представлених свідоцтв про державну реєжстацію піприємницької діляьності та платника податку вбачається, що вид їхньої господасрької діяльності - вирбництво та реалізація меблів. Твердження відповідачки [PERSON] про те, що вказані мебельні гарнітури були ними попередньо оплачені в судвому засіданні не доведено та спростовується дослідженими даказами по справі, зокрема саме договарами поставки передбачено, що вказані меблі передаються для реалізації без попередньої оплати, що передбачено вимогами ст.694 ЦК України, якою встановлено, де за догвором купівлі продажу товару може бути передбачений порядок продажу товару в кредит з відстроченням платежу. Також ст.697 ЦК України встановлено що договором може бути передбачено право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару, правила поставки визначаються ст.712 ЦК України щодо порядку укладення догворів поставки та порядок регулювання оплати товару. Як встановлено в судовому засіданні, що вказані меблі позивачів описані та арештовані відділом ДВС Косівського управління юстиції на підставі ухвали суду відповідно до акту арешту майна від 03.04.2013р. складеним державним виконавцем відділу ДВС Косівського районного управління юстиції. Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Суд вважає даний акт опису й арешту майна в цій частині є незаконним та таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства. Так відповідно до ст.52 ЗУ « Про виконавче провадження« передбачено, що звернення стягнення на майно боржника поводиться відділом ДВС на майно яке належить боржнику, що полягає в його арешті та подальшій реалізації. Вимогами ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження« встановлено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника що перебуває в інших осіб, проте вказані дії проводяться тільки після наявності такої інформації, яка належним чином підтверджена. Проте, як вбачається із матеріалів справи державний виконавець порушив вимоги даного закону та описав і арештував майно яке не належить боржнику, а являється власністю іншої особи. Судом встановлено, що для забезпечення позову вирішено провести опис наявного майна у магазині "Євро меблі" який належить [PERSON], проте при виконанні ухвали суду відділом ДВС не перевірено хто являється власником товарів чи існують договори поставки товару, правила поставки та оплату товару тобто не перевірявся факт належності описаного майна іншим особам, що може бути передбачено догвором. Крім цього при проведенні опису та арешту майна відділ ДВС згідно наведеного закону зобов"язаний був перевірити документи які підтверджують поставку товару та правила реалізації, а також перевірити про навяність власників чи постачальників. Згідно ст 60 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено що особа, яка вважає що майно на яке накладено арешт належить їй а не боржникові може звернутись до суду з позовом про визнання власності на це майно та виключення його із арешту. А тому враховуючи досліджені судом докази суд вважає, що за позивачами слід визнати право власності на майно, а саме на вищезазначені меблі, які ними були відповідно до договорів надані для реалізації без попередньої оплати і не належать відповідачам на праві власності. При дослідженні судом вказаних обставин відповідачами не представлено суду жодних доказів що описані та арештовані судом меблі належать їм на праві власності і є їхньою спільною сумісною власність як подружжя. Також не заслуговує на увагу і той факт, що відповідачка стверджує про попередню оплату ними за товар який знаходиться в магазині, оскільки нею не представлено жодних квитанцій про купівлю даного товару. Більше того, займаючись піприємницькою діяльністю, а саме реалізацією меблів, згідно наведеного закону сторони мають представити суду банківські документи які б підтверджували оплату даного товару зі сплатою відповідного податку, так як судом досліджено по накладних значну вартість товару. Таким чином враховуючи наведені осбтавини суд вважає, що за позивачами слід визнати право власності на вищезазначене майно, а саме меблі, які безпідставно включені в акт опису та арешту майна, виключити їх із даного акту та зобов"язати відповідачів повернути вказане майно позивачам. На підставі наведеного ст. 316, 328, 694, 712, 695, 697 ЦК України, ст. 60 ЗУ "Про виконаче провадження" та

Outcome: approved