Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

06 травня 2021 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у її вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком. Така поведінка відповідача суперечить інтересам дитини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 14.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.06.2021. 01.06.2021 підготовче засідання відкладено на 17.06.2021, у зв`язку з клопотанням представника позивача. 17.06.2021 підготовче засідання відкладено на 06.07.2021, у зв`язку з клопотанням представника позивача. 06.07.2021 підготовче засідання відкладено на 02.09.2021, у зв`язку з ненаданням Управлінням (службою) у справах дітей Чернігівської міської ради висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. У підготовче засідання 02.09.2021 учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представник позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку позову. Відповідач подав письмову заяву, в якій позов визнав та просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи у письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, в якій зазначила про підтримку позову. Позивач причин неявки суду не повідомила. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 1999 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року було розірвано (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 11). Судовим наказом від 09 січня 2019 року у справі № 750/14018/18 (провадження № 2-н/750/72/19), стягнуто із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.12.2018 та до досягнення дитиною повноліття. З довідки № 58311977 від 12.04.2021, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), вбачається, що позивач дійсно отримувала аліменти у період з 09.01.2019 по 31.03.2021 згідно судового наказу № 2-н/750/72/19 від 09.01.2019 (а.с. 13). Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у її вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком. Як убачається з довідки № 01-22/49 від 7.04.2021, виданої Чернігівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 24 Чернігівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 7-А класі Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24. За час навчання (2018, 2019, 2020, 2021 роки) батько дитини до школи не з`являвся, не цікавився шкільним життям сина. На батьківські збори не приходив. На даний момент мати дитини - [PERSON] , виховує сина одноособово (а.с. 27). З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , убачається, що виконком Деснянської районної у м. Чернігові ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи обставини справи та визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № П1487879 від 06.05.2021 убачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 454 грн 00 коп., а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь 454,00 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved