Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач обґрунтувала наступним: 25.09.2009 року позивач та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу автомобіля марки "NISSAN Primera", 2000 р. в., реєстраційний номер [NUMBER], який належав останньому на праві приватної власності. На виконання вищевказаного договору, [PERSON] передав позивачу автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а [PERSON] - грошові кошти у розмірі 5.000,00 доларів США, що підтверджується розпискою. В подальшому автомобіль за позивачем зареєстрований не був. 15.11.2012 року на підставі постанови Другого Приморського ВДВС ОМУЮ від 19.09.2011 року про накладення арешту на майно [PERSON], працівниками ДАІ було затримано спірний автомобіль, який знаходився під керуванням Позивача, та доставлено на майданчик тимчасового утримання №7 УДАІ ГУМВС України в Одеській області. У зв'язку з цим, позивачу стало відомо, що автомобіль марки "NISSAN Primera", 2000 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] оголошений у розшук на підставі постанови Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області від 10.06.2011 року, а також було накладено арешт ВПВР ГУЮ в Одеській області від 08.08.2013 року. 28.01.2014 року Приморський районний суд м. Одеси було винесено рішення, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки "NISSAN Primera", 2000 р. в., реєстраційний номер [NUMBER], укладеного між позивачем та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль. Таким чином, на даний час позивач не має змоги скористатися своїми правами, закріпленими у ст. 41 Конституції України, а саме: правом володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд звільнити автомобіль марки "NISSAN Primera", 2000 р. в., реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту скасувати його розшук та зобов'язати Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області видати йому автомобіль без внесення ним плати за його зберігання на спеціальному майданчику. До судового засідання сторони не з'явилися, від позивача надійшла зава про розгляд справи в його відсутність заочно, позов підтримує та просить його задовольнити, відповідачі про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. 25.09.2009 року позивач та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу автомобіля марки "NISSAN Primera", 2000 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], який належав останньому на праві приватної власності (свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER]). На виконання вищевказаного договору, [PERSON] передав позивачу автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а [PERSON] - грошові кошти у розмірі 5.000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 25.09.2009 року. В подальшому автомобіль за позивачем зареєстрований не був. В своєму позові, [PERSON] зазначив наступне, що 15.11.2012 року, згідно Акту № 30-7 від 15.11.2012 року, працівниками ДАІ було затримано спірний автомобіль, який знаходився під його керуванням та був доставлений на майданчик тимчасового утримання автомототранспортних засобів №7 УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 25.04.2014 року № 7/1745, на автомобіль марки "NISSAN Primera", 2000 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] накладені наступні обтяження: арешт на підставі постанови ВПВР ГУЮ в Одеській області № 14499 від 08.08.2013 року; розшук, на підставі постанови Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області №45726 від 19.09.2011 року; розшук, на підставі постанови Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області №26416 від 10.06.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. 28.01.2014 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яке набрало чинності 10.02.2014 року, по цивільній справі №522/19741/13-ц, яким визнав дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки "NISSAN Primera", 2000 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], укладений між позивачем та [PERSON] та визнав за позивачем право власності на вказаний вище автомобіль. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та за рішенням суду. Частиною 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, у разі наявності вищевказаних обтяжень, у [PERSON] є перешкоди у здійсненні ним на свій розсуд права володіння, користування та розпорядження належним йому автомобілем. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 57-60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved