Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У грудні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25.03.2010 р. в розмірі 27864,31 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В обгрутування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 25.03.2010 р. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано кредитну картку. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 28.10.2020 року має заборгованість у розмірі 27864,31 грн, з яких: - 22373,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 5491,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 02.12.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 72-73). 26.01.2021 року відповідачкою було надано суду відзив на позовну заяву у якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що їй невідома вищезгадана Анкета-Заява, жодних кредитів та кредитних карток вона ніколи не отримувала та не зверталась до банку за кредитними коштами та підняттям кредитного ліміту. Крім того відповідачка, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду у справі № 342/180/17 від 03.09.2019 року зазначає, що Анкета-Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору», а тому вимоги щодо сплати відсотків, пені та штрафних санкцій є безпідставними. Також відповідачка звертає увагу на пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, вона, нібито, востаннє отримував кошти від позивача 26.08.2014 року, а позивач звернувся до суду 01.12.2020 року, тобто поза межами строку загального строку позовної давності (а.с. 78-82). 10.02.2021 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якій проти доводів відповідачки заперечує, посилаючись на те, що доказів про наявність позову про визнання договору недійсним відповідачкою не надано, а отже його дійсність не була оспорена жодною із сторін правочину у встановленому законом порядку, шляхом подачі відповідного позову, чи клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, а тому твердження відповідачки про те, що вона не підписувала Анкету-заяву є безпідставними. Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, а саме виписки про рух коштів на рахунку, відповідачка систематично користувалась кредитними коштами, у тому числі здійснювала погашення заборгованості по рахунку, з моменту укладення договору, не оспорюючи, а отже, погоджуючись із його умовами. Факт отримання відповідачкою карток протягом 2010-2017 років підтверджується відповідною довідкою, що наявна в матеріалах справи. Стосовно спливу строку позовної давності представник позивача зазначає, що перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов`язання, тобто зі спливом останнього дня місяця дії кредитної картки (05/21), а тому позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом не було пропущено строк позовної давності. 22.02.2021 року відповідачкою було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вона зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт укладення договору з позивачем, ознайомлення з Умовами надання банківських послуг та факт видачі їй кредитної картки. 24.03.2021 року представник позивача повторно подав до суду відповідь на відзив у якому посилався на ті самі обставини, що і у первісній відповіді на відзив. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 25.03.2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої підписанням цієї анкети-заяви відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування (а.с. 18). Як вбачається зі змісту даної заяви її підписантами є [PERSON] та уповноважений представник банку Іванова І.А. , а підписанням цієї анкети-заяви відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування та отримала кредитну картку про що свідчить також відповідний фотознімок, зроблений працівником банку (а.с. 111, звор.). Таким чином, суд констатує факт укладення договору між позивачем та відповідачкою, шляхом підписання Анкети-заяви а тому доводи останньої стосовно необізнаності щодо факту укладення договору та факту отримання кредитної карти є безпідставними. Крім того, того ж дня відповідачкою підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, згідно якої відповідачка погодилась на умови кредитування щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, сплати пені, штрафу та комісій (а.с. 19). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано довідку, відповідно до якої [PERSON] протягом 2010-2017 р.р. отримувала картки (остання дата відкриття - 27.06.2017 року, термін дії - 05/21). (а.с. 16). З виписки за договором № б/н від 25.03.2010 р. станом на 30.10.2020р. вбачається, що [PERSON] користувалась кредитними коштами, наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 53-66). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28.10.2020 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 27 864,31 грн., з яких: 22 372,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5491,39 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 5-15). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсотках. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. 25 березня 2010 року [PERSON] було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору (а.с. 19). Посилання відповідачки на те, що між нею та позивачем не було укладено кредитного договору спростовується підписаними нею Анкетою-заявою, довідкою про умови кредитування, а також випискою за договором № б/н від 25.03.2010 р., які у встановленому порядку недійсними не визнавались, а тому в силу ст. 204 ЦК України є правомірними. Враховуючи порушення відповідачкою умов договору щодо повернення кредитних коштів, а також вимоги частини 2 статі 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача і стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за договором б/н від 25.03.2010 року у розмірі 27 684,31 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 372,92 та заборгованості за відсотками в розмірі 5491,39 коп. З приводу застосування до вимог позивача позовної давності слід зазначити наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Оскільки картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п. 3.1.1. Розділу ІІ «Правила користування платіжної кртою» Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказаний на її лицьовій стороні (місяця та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Як зазначено вище, строк дії останньої кредитної картки відповідачки, виданої 27.06.2017р. встановлений до 05/21, тобто до 31.05.2021року, а тому позивач, звернувшись до суду в грудні 2020р., не пропустив трирічного строку позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідачки про пропущення позивачем строку позовної давності. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved