Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~12 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві посилається на те, що 06 жовтня 2016 року між ним та відповідачкою [PERSON], [INFO], було укладено письмову боргову розписку відповідно до тексту якої, він передав відповідачці у борг грошові кошти у розмірі 1100 (одна тисяча сто) доларів США. В свою чергу відповідачка зобов'язалася повернути зазначену грошову суму в строк до 31 грудня 2016 року. У разі прострочення повернення боргу відповідач зобовязана сплатити на його користь 3 (три) долари США за кожен день прострочки платежу. Факт отримання відповідачем грошових коштів у борг та складання боргової розписки від 06 жовтня 2016 року здійснено у присутності [PERSON]. Однак, відповідачка в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобовязання за договором позики, кошти не повертає. Враховуючи що відповідачка після спливу терміну, визначеного у борговій розписці, свої зобовязання в добровільному порядку не виконала, борг не повернула 30 квітня 2018 року на відому йому адресу її проживання було надіслано письмову вимогу про повернення грошових коштів в строк не пізніше 10 травня 2018 року. Однак його вимога залишилась без відповіді та задоволення. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленої Національним банком України станом на 05 січня 2017 року, 100 доларів США дорівнювали 2 669,2366 грн. Таким чином, враховуючи що відповідач отримала від позивача за борговою розпискою від 06 жовтня 2016 року 1100 доларів США, сума боргу на дату сплати становить 29 361,64 грн. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача на його користь зазначену вище заборгованість а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], [INFO], було укладено письмову боргову розписку відповідно до тексту якої, позивач передав відповідачці у борг грошові кошти у розмірі 1100 (одна тисяча сто) доларів США. В свою чергу відповідачка зобов'язалася повернути зазначену грошову суму в строк до 31 грудня 2016 року. У разі прострочення повернення боргу відповідачка зобовязана сплатити на користь позивача 3 (три) долари США за кожен день прострочки платежу (а.с.6). Зі змісту даної розписки вбачається факт отримання відповідачко грошових коштів у борг та складання боргової розписки від 06 жовтня 2016 року у присутності [PERSON]. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Ч. 2 ст. 524 ЦК України дозволяє сторонам зобовязання визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України; Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. \~ \~ \~ \~На час розгляду справи, спір між сторонами добровільно не врегульовано. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи 30квітня 2018 року позивачем надіслано відповідачці письмову вимогу про повернення грошових коштів в строк не пізніше 10 травня 2018 року. Однак вимога позивача залишилась без відповіді та задоволення (а.с.7). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з нормами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За нормами ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до тексту боргової розписки, відповідач зобовязувалася повернути борг позивачу не пізніше 31 грудня 2016 року, тому розрахунок стягнення належить здійснювати з 01 січня 2017 року. Однак, оскільки 01 січня 2017 року вважався вихідним днем, тому Національним банком України курс гривні до іноземної валюти було встановлено 05 січня 2017 року. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленої Національним банком України станом на 05 січня 2017 року, 100 доларів США дорівнювали 2 669,2366 грн. З огляду на встановлене, враховуючи що відповідач отримала від позивача за борговою розпискою від 06 жовтня 2016 року 1100 доларів США, сума боргу на дату сплати становить 29 361,64 грн. суд вважає, що є законні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6 142,95 (шість тисяч сто сорок дві гривні 95 копійок), що підтверджується, договором про представництво інтересів та надання правової допомоги від 24.05.2018 р., актом приймання-передачі наданих послуг від 24.05.2018 року та квитанцією від 24.05.2018 року (а.с.12-15). \~\~ \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу надану позивачу, суд враховує, чи була надана позивачу правова допомога в необхідному для такої оплати обсязі, чи не перевищує ця плата граничні розміри компенсації таких витрат. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року\~розміркомпенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 141 ч. 1\~ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з врахуванням наведених обставин справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6 142,95 грн. витрат на правову допомогу та 1841,00 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією №155 від 06.07.20148 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved