Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 10 вересня 2008 року, укладений між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» Писаренко Лариси Федорівни та [PERSON] на суму 200 000,00 доларів США - недійсним та стягнення з відповідачів судового збору. В обґрунтування позову зазначає, 10 вересня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» [PERSON], яка діяла на підставі наказу № 4 від 03.01.2008 року та [PERSON] укладено Договір №51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає на депозитний рахунок № [NUMBER] на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США. Відповідно до п. 1.1. Договору № 51095 від 10.09.2008 року днем звернення депозиту є 10 жовтня 2008 року. 10 жовтня 2008 року відповідач [PERSON] звернувся до ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про закриття рахунку та повернення йому 60000,00 (шістдесяти тисяч) доларів США з нарахованими процентами. ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, № 4 на підставі заяви відповідача [PERSON] повернуло йому кошти, внесені на депозит за Договором № 51095 від 10.09.2008 року у розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США та сплатило проценти у розмірі 237,00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів у розмірі 60 000,00 доларів США та 237,00 доларів США відповідач [PERSON] особисто підписав заяву на видачу готівки № 1 та № 2 від 10.10.2008 року. 16.03.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про повернення йому 250 000,00 тисяч доларів США, які нібито передані ним Банку за Договором №51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 10.09.2008 року і надав Банку копію Договору № 51095 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якого він вніс, а Банк прийняв 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США. Окрім договору №510095 від 10.09.2008 року про передачу банку 200 000,00 доларів США, відповідач надав копію квитанції № 1 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якої банк отримав 200 000,00 доларів США з призначенням платежу - відкриття рахунку та копію меморіального ордеру від 21 січня 2009 року, відповідно до якого банк зарахував кошти [PERSON] в розмірі 250 000 доларів США з призначенням платежу - рах. 2906 - поточне зарахування компенсації, зарахування коштів; депоз. ОБ 1м-3м дол. США рах. № [NUMBER] . Філією - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» було проведено службове розслідування по зверненню відповідача [PERSON] , яким було встановлено, що реальним депозитним договором за № 51095 є договір на суму 60 000 доларів США, які відповідач отримав 10.10.2008 року у день повернення внесених коштів відповідно до умов договору. Депозитний договір за № 51095 від 10.09.2008 року на суму 200 0000,00 доларів США є недійним відповідно до ст. 232 ЦК України. Цей договір є безгрошовим. Кошти у розмірі 200 000,00 доларів США банку відповідач не передав, а банк їх не отримував, що підтверджується виписками з програмно - технічного комплексу АСВО «Вклади» по операціям за вкладами фізичних осіб ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» за банківські дні 10.09.2008 року та 21.01.2009 року. 10.09.2008 року банком прийнято від відповідача [PERSON] 60 000 доларів США, які ним і були отримані 10.10.2008 року, що підтверджується заявою [PERSON] на видачу готівки № 2 від 10.10.2008 року. Відносно відповідачки [PERSON] розглядається кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Підписання договору № 51095 від 10.09.2008 року на суму 200 000 доларів США є зловмисною домовленістю представника Філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» Писаренко Л.Ф. та [PERSON] на привласнення коштів державного банку. Відповідно до типової форми депозитного договору в системі АТ „Ощадбанк", який застосовується при укладанні їх з клієнтами банку, поповнення банківських депозитних рахунків додатковими грошовими коштами в період їх дії є неможливим, оскільки умовами типової форми депозитного договору не передбачено додаткових зарахувань грошових коштів на вже діючий рахунок. Продовження (пролонгація) дії договору також не передбачена. Типова форма депозитного договору затверджується Центральним апаратом АТ «Ощадбанк» і є обов`язковою для використання для всіх структурних підрозділів, в тому числі філій - регіональних обласних управлінь та їх відділень. Внесення будь - яких змін до умов депозитного договору - заборонено. Тому, меморіальний ордер на суму 250 000 доларів США, виданий на ім`я [PERSON] вважають фіктивним. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 вищенаведені судові рішення скасовані, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи попередні судові рішення суд касаційної інстанції зазначив, що суди не врахували, що матеріали справи не містять на підтвердження договірних правовідносин оригіналів документів, визначених ст. 1059 ЦК України та Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні. Також матеріали справи не містили доказів щодо погодження між сторонами зміни розміру вкладу. Крім того, суди не перевірили обставини щодо неможливості існування двох однакових договорів банківського вкладу з різним розміром вкладу, не врахували специфіку і нестандартність ситуації щодо наявності двох договорів банківського вкладу під одним номером на різні суми вкладу. Також, не була надана належна правова оцінка, тому що не відображення у програмному забезпеченні банку фінансової операції про внесення [PERSON] 200 тис. доларів США за депозитним договором могло бути як наслідком зловмисної домовленості представника банку - [PERSON] , з іншою особою - [PERSON] ,, так і наслідком несумлінної поведінки представника банку - [PERSON] . У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки у судове засідання не зазначила.Раніше у судовому засіданні зазначила, що відсутні підстави вважати оскаржуваний договір недійсним. Враховуючи вищенаведене та завдання цивільного судочинства щодо своєчасного розгляду і вирішення справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задовольнити. В обґрунтування заперечень зазначили, що на виконання п.1.1 оскаржуваного договору, позивач вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] кошти у сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США строком на 1 місяць, тобто до 10 жовтня 2008 року. Факт внесення позивачем вказаної суми на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 1 від 10 вересня 2008 року. 10 жовтня 2008 року позивач вказані кошти не забрав і за домовленістю з банком отримував відсотки за депозит до 10 січня 2009 року. 21 січня 2009 року позивач вніс додатково 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США на вказаний депозитний рахунок, про що отримав меморіальний ордер на 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США по депозитному договору № 51095 із врахуванням попередньо внесеної суми. [PERSON] уклала з [PERSON] договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» отримала грошові кошти, видала квитанцію та меморіальний ордер підписавши їх і скріпивши мокрою печаткою банку. [PERSON] в свою чергу отримавши видані банком документи не зобов`язувався перевіряти чи потрапили кошти на його депозитний рахунок. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 10 вересня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» [PERSON], яка діяла на підставі наказу № 4 від 03.01.2008 року та [PERSON] укладено Договір №51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає на депозитний рахунок № [NUMBER] на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США. Відповідно до п. 1.1. Договору № 51095 від 10.09.2008 року днем повернення депозиту є 10 жовтня 2008 року. 10 жовтня 2008 року [PERSON] звернувся до Харківської обласної філії ВАТ «Державний ощадний банк України» із заявою про закриття рахунку та повернення йому 60 тис. доларів США з нарахованими процентами, які відповідно до заяви на видачу готівки від 10 жовтня 2008 року № 1 та № 2 йому повернуто разом із процентами у розмірі 237 доларів США. Факт отримання грошових коштів у сумі 60 000 доларів США та 237 доларів США відсотків підтверджується підписом [PERSON] у заяві на видачу готівки № 1 та № 2 від 10 жовтня 2008 року. Відповідно до квитанції № 1 від 10.09.2008 року, яка має відповідні реквізити та печатку банку, [PERSON] вніс до каси «Ощадбанку» 200000 дол. США, та відкрито відповідний рахунок. Вказані кошти у розмірі 200000 дол. США [PERSON] вніс внаслідок укладеного 10 вересня 2008 року Договору №51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» [PERSON], яка діяла на підставі наказу № 4 від 03.01.2008 року та ним, [PERSON] , відповідно до якого вкладник вніс, а Банк прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США. Відповідно до п. 1.1. Договору № 51095 від 10.09.2008 року днем повернення депозиту є 10 жовтня 2008 року. Сторонами по справі визнається той факт, що від імені «Ощадбанку» на той час діяла відповідач [PERSON] , як керуючий ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк». Так, 04 серпня 2000 року відповідно наказу начальника Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» № 290 [PERSON] була переведена з посади старшого контролера-оператора філії ТВБВ № 100020/0326 ТВБВ Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» на посаду завідуючої філії ТВБВ № 100020/0326 Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», розташованого за адресою: м. Харків вул. Слов`янська №4, з повною матеріальною відповідальністю, де працювала до 28 лютого 2009 року. Відповідно до посадової інструкції і посадових обов`язків [PERSON] здійснювала керівництво усією діяльністю відділення в межах наданих їй прав, забезпечення та виконання своєчасного і якісного проведення визначених банківських та інших операцій на в уставі наданого правлінням ВАТ «Ощадбанк» дозволу на право проведення окремих операцій в національній та іноземній валюті, обов`язками по відкриттю і веденню поточних рахунків клієнтів, в тому числі за переказом грошових коштів з цих рахунків і нарахуванню коштів на них. Крім того, [PERSON] , як завідуючій філії ТВБВ №100020/0326 Харківського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк України», 19 серпня 2003 року Харківським обласним управлінням ВАТ «Державний Ощадний банк України» була видана довіреність на прийняття вкладів (депозитів) від юридичних (крім банків) і фізичних осіб, також на відкриття і ведення поточних рахунків клієнтів в грошовій одиниці України, проведення операцій з валютними цінностями. 16 березня 2009 року [PERSON] звернувся до філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» із заявою про повернення йому 250 000 доларів США, які передані ним Банку за Договором № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи від 10 вересня 2008 року. На підтвердження своєї вимоги надав Банку копію Договору № 51095 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якого він вніс, а Банк прийняв 200 000 доларів США. Окрім договору № 510095 від 10 вересня 2008 року про передачу банку 200 000 доларів США, відповідач надав копію квитанції № 1 від 10 вересня 2008 року, відповідно до якої банк отримав 200 000 доларів США з призначенням платежу - відкриття рахунку та копію меморіального ордеру від 21 січня 2009 року, відповідно до якого банк зарахував кошти [PERSON] в розмірі 250 000 доларів США з призначенням платежу - рах. 2906 - поточне зарахування компенсації, зарахування коштів; депоз. ОБ 1м- Зм дол. США рах. № [NUMBER] . Судом також встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Позивач зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства за договором банківського вкладу на 200000 дол. США, його форма не дотримана, не відкривався депозитний рахунок, і кошти до каси банку не вносилися, а наявні квитанції на 200000 дол. США від 10.09.2008 та меморіальний ордер на суму 250000 дол. США віл 21.01.2009 не відповідають вимогам нормативно-правових актів. Проте , суд не погоджується з такими доводами Банку, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Такі висновки, відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90 цс 19; від 13 жовтня 2020 року справа № 369/10789/14-ц, провадження № 14-703цс19. Таким чином, суд дійшов висновку, що зміст договору банківського вкладу на 200000 дол. США, квитанція про прийняття готівки до цього договору, мають усі необхідні реквізити та підтверджують те, що між банком і вкладником виникли договірні відносини. При цьому суд зазначає, що описка чи помилка в номері договору або рахунку за встановлених обставин та з урахуванням вищенаведених правових висновків ВП ВС не впливають на дійсність правочину. Крім того, суд зазначає, що 29 листопада 2017 року Верховний Суд України розглянув справу № 6-109цс17 за позовом фізичної особи-вкладника (потерпілої у кримінальній справі № 463/3982/14-к [PERSON] ) до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та за зустрічним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до фізичної особи-вкладника про визнання договору банківського вкладу нікчемним. Верховний Суд України, як і у справах № 6-17цс12 та № 6-118цс14, теж зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У справі № 6-109цс17 Верховний Суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява на внесення готівки не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки, а судам нижчих інстанцій необхідно у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків, внесення сум і наводити відповідні висновки у судовому рішенні. При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року справа № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90 цс 19 конкретизувала вищезазначений висновок Верховного Суду України, згідно якого: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Отже, беручи до уваги зазначений висновок й обставини, встановлені судами у справі № 463/5896/14-ц, Велика Палата Верховного Суду вважала, що, укладаючи договір банківського вкладу, сторони дотримали його письмової форми. Отже, наведений висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17 не суперечить його висновкам у справах № 6-17цс12 і № 6-118цс14, які Верховний Суд України у справі № 6-352цс16 врахував, формуючи підхід до застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникли у вкладника з банком внаслідок викрадення/привласнення працівниками останнього коштів під час виконання ними їх службових обов`язків. Щодо відсутності в матеріалах справи оригіналів договору № 51095 від 10.09.2008 на 200000 дол. США , квитанції № 1 від 10 вересня 2008 року на цю ж суму та меморіального ордеру від 21 січня 2009 року про зарахування банком грошових коштів у розмірі 250 тис. доларів США. Як вже було встановлено судом, в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Згідно протоколу виїмки від 12.05.2009 року, окрім іншого, догові р № 51095 від 10.09.2008 на 200000 дол. США , квитанція № 1 від 10 вересня 2008 року на цю ж суму та меморіальний ордер від 21 січня 2009 року про зарахування банком грошових коштів у розмірі 250 тис. доларів США були вилучені в рамках розслідування вищенаведеної кримінальної справи. Згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 15.10.2020, підстав для зупинення провадження по справі, що розглядається, до розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, не має. Чинним законодавством України не передбачено можливості витребування кримінальної справи або окремих письмових документів/доказів, які знаходяться в цій справі, і, яка не завершена розглядом, для їх огляду в рамках розгляду іншої справи. Таким чином, відсутність оригіналів вищезазначених документів, за наявності в матеріалах справи завірених прокуратурою Ленінського району м. Харкова, їх копій, надає суду можливість розгляду цієї цивільної справи. Щодо доводів Банку про наявність для застосування до спірних правовідносин ст. 232 ЦК України або ст. 228 ЦК України. Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Так, основною умовою застосування цієї статті є наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв`язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» до таких правочинів слід відносити правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові зазначив, що всі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. Для кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка полягає в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Представниками позивача не надано належних доказів, які б свідчили про наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони [PERSON] з другою стороною [PERSON] або докази наміру порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Як на доказ таких обставин Банк посилається на кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] . Однак, судове рішення, яке б набрало законної сили та в розумінні ст. 129 Конституції України є обов`язковими до виконання, на момент розгляду цієї справи відсутнє. Крім того, відсутнє будь-яке судове рішення, відносно [PERSON] , яке б пов`язувало його особу з обставинами, які доводяться в рамках кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] . Таким чином, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин ст.ст. 232, 228 ЦК України. Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, у з`язку з їх необґрунтованістю. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed