Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У вересні 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 13189 грн 60 коп та понесені ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 03.03.2015року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, згідно умов якої позивач надав відповідачу кредит у сумі 13390 грн. 53 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит, починаючи з "1" по "25" число кожного місяця надаючи банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості та сплатити за його користування відсотки у розмірі 18,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав умови вказаної угоди та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов угоди від 03.03.2015 року, а саме: у зв'язку із порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В якості обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача надав суду копію Генеральної угоди б/н від 03.03.2015 року про реструктуризацію кредиту від 11.05.2010 року, виправивши помилково вказану дату договору "01.06.2010 року", зазначив, що відповідач [PERSON] зверталась до банку з проханням проведення реструктуризації за кредитним договором від 01.06.2010 року та зменшенням суми заборгованості. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Підписавши Генеральну угоду Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - кредитному договорі в цілому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Пояснила суду, що відповідачу [PERSON] не було відомо про існування вищевказаної Генеральної угоди, окрім того, вона дійсно отримала кредит в ПАТ КБ "ПриватБанк", але 01.06.2010 року на суму 6600,00грн по якому виникла заборгованість, тому банком було подано позов та стягнуто за рішенням суду від 19.02.2015 року по справі № 401/5468/14-ц, грошові кошти у сумі 12826,88 грн. Вказує, що позивачем було надіслано виписку по невідомому рахунку, який не ідентифікує особу відповідача та не відображає, до якого кредиту відносить виписка, надана представником позивача, по вищевказаному кредитному договору. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 03.03.2015 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, згідно умов якої позивач надав відповідачу кредит у сумі 13390 грн. 53 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит, починаючи з "1" по "25" число кожного місяця надаючи банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості та сплатити за його користування відсотки у розмірі 18,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.5,6) Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого договору та надав відповідачу у кредит грошові кошти. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 15.09.2016 року кошти у сумі 13189,60 грн., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 7833,33грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 905,06грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 1566,65грн., а також штрафу, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:2884,56 грн. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved