Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

03 липня 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з дійсним позовом до відповідача яка діє від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей про виселення, посилаючись, на те, що відповідно до укладеного між позивачем та третьою особою [PERSON] кредитного договору № DOSWG0000012 від 28.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7350,00 доларів США строком до 27.08.2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ ПриватБанк і третя особа [PERSON] 28.08.2007 року, уклали договір іпотеки, відповідно до якого третя особа надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Краснопілля, вул. Ворошилова, №11, належний їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку. Зобовязання за кредитним договором [PERSON] систематично не виконував, у звязку з чим, заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2011р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOSWG0000012 від 28.08.2007 року звернено стягнення на будинок загальною площею 79,9 кв. м., який розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Краснопілля, вул. Ворошилова, №11. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2013р. [PERSON] з будинку №11 розташованого по вул. Ворошилова, с. Краснопілля, Словянського району Донецької області виселено. Позивач звертався до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення спірного житлового приміщення, але у встановлений строк відповідачі цього не зробили. Посилаючись на положення ст. 40 ЗУ Про іпотеку та ст. 109 ЖК України, відповідно до яких звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, просить суд виселити [PERSON], її неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], з житлового будинку, що є предметом іпотеки та розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Краснопілля, вул. Ворошилова, №11, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 2516-О, від 16.08.2013 року (а.с.34), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні, в обґрунтування заявлених вимог надав пояснення аналогічні викладеним в позові, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], яка про дату та час розгляду справи, повідомлялась належним чином, до судового засідання не зявилась, відомостей про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Третя особа [PERSON], який про дату та час розгляду справи, повідомлявся належним чином, до судового засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Представник Служби у справах дітей Словянської райдержадміністрації [PERSON], яка діє на підставі довіреності №209/01-17 від 20.07.2015 року (а.с. 50), будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, відомостей про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 28.08.2007 року, між позивачем та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № DOSWG0000012, відповідно до якого він отримав кредит у сумі 7350,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 27.08.2032 року (а.с. 5-8). Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено договором іпотеки, згідно якого третя особа надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими і побутовими будовами і спорудами, що відносяться до нього, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Краснопілля, вул. Ворошилова, №11, загальною площею 79,9 кв.м, (а.с.9-11). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України окремим видом застави визначено іпотеку заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання\~ іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.\~ Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, у звязку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOSWG0000012 від 28.08.2007 року звернено стягнення на будинок загальною площею 79,9 кв.м., який розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Краснопілля, вул. Ворошилова, №11, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.12,13). Зазначене рішення суду не оскаржувалось, та набуло законної сили 13.12.2011 року. Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2013р. [PERSON] з будинку №11 розташованого по вул. Ворошилова, с. Краснопілля, Словянського району Донецької області виселено (а.с. 14-15). Вказане рішення не оскаржувалось, та набуло законної сили 16.09.2013 року. Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ч.ч.1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. ПАТ КБ ПриватБанк було прийнято рішення звернути стягнення на вищевказаний будинок. Таке рішення кредитора ґрунтується на судовому рішенні від 02.12.2011 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, ПАТ КБ ПриватБанк було виконано вимоги Закону щодо позасудового врегулювання питання добровільного виселення [PERSON] та її дітей. Так, як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2015 року за вихідним номером 70828DOSWL580 на адресу, за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] та її дітей, позивачем було направлено повідомлення, яким відповідачу та іншим мешканцям було запропоновано добровільно звільнити житлове приміщення за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Краснолпілля, вул. Ворошилова, буд. №11, у тридцяти денний строк з дня отримання повідомлення (а.с.16,17). Як вбачається з копії домової книги, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими у спірному житловому будинку №11 по вул. Ворошилова, с. Краснопілля Словянського району Донецької області (а.с. 18, 18 з.б.). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Таким чином, реєстрація [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за вищезазначеною адресою вказує на їхнє проживання у спірному будинку, що перешкоджає позивачу в реалізації свого права звернути стягнення на даний будинок. З огляду на вищезазначене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення позивача до суду, складала 1218 грн.00 коп. У звязку з цим суд визначає, що розмір судового збору за подання даного позову складає 243 грн. 60 коп. При зверненні до суду з дійсним позовом Банком було сплачено судовий збір на суму 121 грн. 80 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 121 грн. 80 коп., а також 121 грн. 80 коп. в дохід держави. На підставі викладеного й

Outcome: approved