Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 02.08.2016 року звернулись до Київського районного суду міста [PERSON] з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб: Київського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області, Третьої Одеської державної нотаріальної контори, про звільнення майна з-під арешту, в якому позивачі просять суд звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], накладений згідно з постановою б/н державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22 жовтня 2004 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 05.11.2004 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою за №1441843 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис від 05.11.2004 року за №1441843 про арешт квартири [ADDRESS]. Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що у 2004 році у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №2-6645/04 (яка під час розгляду справи була перереєстрована № 2-367/05) за позовом [PERSON] до Київської райадміністрації м. Одеси про визнання права на житлове приміщення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення, під час розгляду якої 30.09.2004 року судом було постановлено ухвалу про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], заборонивши її заселення будь-ким до розгляду справи в суді. Вказана ухвала суду від 30.09.2004 року оскаржена не була та підлягала негайному виконанню, тому на квартиру [ADDRESS] 05.11.2004 р. Третьою одеською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на вказане майно на підставі постанови Першого відділу ДВС РУТО Київського району м. Одеси б/н від 22.10.2004 р. У 2005 році [PERSON] зверталася до Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника «Вузівське» Київського району Одеської міської ради із заявою про видачу ордеру на помешкання, розташоване за адресою: [ADDRESS], проте на заяву позивачем було отримано відповідь, що видати ордер на квартиру, яку позивач займає не є можливим, оскільки у Київському районному суді розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] та на квартиру накладено арешт. У зв'язку з чим [PERSON] було прийнято рішення провести приватизацію вказаної квартири спільно із чоловіком та дітьми у спільну часткову власність. 06.04.2015 року позивачами було отримано Розпорядження органу приватизації № 220878 на підставі якого передано вказану квартиру в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних частках, а також визнано [PERSON] уповноваженим власником. На підставі вищевказаного розпорядження позивачам було видано свідоцтво про право власності на житло квартиру [ADDRESS]. Надалі позивачі звернулися до Державної реєстраційної служби в Одеській області з метою зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку, що передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однак державним реєстратором було повідомлено, що провести державну реєстрацію неможливо, оскільки на вказане майно накладено арешт ще у 2004 році. У звязку з чим позивачі звернулись до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача в судове засідання, розгляд справи провести в заочному порядку. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, під час розгляду справи надали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити, розгляд справи просили провести за їх відсутності, проти слухання справи в заочному порядку та ухвалення рішення не заперечують (а.с.54-56). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Третьої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, під час розгляду справи енадав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести за його відсутності, що вирішення справи покладається на розсуд суду (а.с.69,88, 103). Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню. Судом встановлено. що в провадженні Київського районного суду міста [PERSON] перебувала цивільна справа №2-367/2005 за позовом [PERSON] до Київської райадміністрації м. Одеси про визнання права на житлове приміщення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення. Під час розгляду вказаної справи 30.09.2004 року Київським районним судом міста [PERSON] було постановлено ухвалу №б/н про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], заборонивши її заселення будь-ким до розгляду справи в суді. У вказаній ухвалі суду зазначено, що вона підлягає негайному виконанню. На підставі ухвали Київського районного суду міста [PERSON] №б/н від 30 вересня 2004 року державним виконавцем Першого відділу ДВС РУЮ Київського району міста Одеси 22 жовтня 2004 року було винесено постанову №б/н про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (а.с.101). 05.11.2004 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS], на підставі постанови Першого відділу ДВС РУЮ Київського району міста Одеси №б/н від 22.10.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1441843 (а.с.27). Ухвалою Київського районного суду міста [PERSON] від 29.06.2005 року по справі №2-367/2005 позов [PERSON] до Київської райадміністрації м. Одеси про визнання права на житлове приміщення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 15.07.2005 року. Судом також встановлено, що 06 квітня 2015 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження від 06.04.2015 року за №220878 було видане свідоцтво про право власності на житло, зареєстровано і записано в реєстрову книгу за №19-26520, відповідно до якого квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (яка надалі змінила прізвище на [PERSON]) (а.с.24-25). Надалі позивачі звернулися до Державної реєстраційної служби в Одеській області з метою зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку, що передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однак державним реєстратором було повідомлено, що провести державну реєстрацію неможливо, оскільки на вказане майно накладено арешт. У звязку з чим позивачі звернулись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно\~зі ст. 1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд зазначає, що частиною 3\~статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.\~ Згідно з ч. 3 ст.154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Частиною 6 статті 154 ЦПК України встановлено, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що 05.11.2004 року Третьою Одеської державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження - арешт на квартиру [ADDRESS] на підставі постанови Першого Київського відділу ДВС РУЮ Київського району міста Одеси №б/н від 22.10.2004 року, яка була винесена на підставі та при примусовому виконанні ухвали Київського районного суду міста [PERSON] №б/н від 30.09.2004 року постановленої під час розгляду судом цивільної справи №2-267/2005, яка надалі ухвалою Київського районного суду міста [PERSON] від 29.06.2005 року була залишена без розгляду, у звязку з чим суд дійшов висновку, що підстави для обтяження вищевказаної квартири відсутні, крім того на цей час вищевказана квартира належить на праві власності позивачам, порушує їх права, як власників щодо права розпорядження та користування нерухомим майном, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що позивачі обґрунтовано звернулася до суду з вказаним позовом та позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved