Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обгрунтував наступними обставинами. Позивачу на праві приватної власності належать наступні транспортні засоби: пасажирський мікроавтобус "MERCEDES-BENZ-209", 1997 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]; вантажний автомобіль "RENAULT-KANGOO", 1999 року випуску, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]; легковий автомобіль "ВАЗ-21061", 1991 року випуску, д/н [NUMBER] кузов [NUMBER]; легковий автомобіль "ВАЗ-21063", 1990 року випуску, д/н [NUMBER] кузов [NUMBER]. Арешт на зазначені транспортні засоби було накладено 12.11.2012 року постановою слідчого під час розслідування кримінальної справи відносно [PERSON], за ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач просить суд звільнити зазначене майно з-під арешту, оскільки рішенням Добропільського міськрайонного суду по цивільній справі № 227/5088/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], та [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відносно [PERSON] було відмовлено. Представник позивача, який діє на підставі довіреності - [PERSON], у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву, згідно якої позов підтримав та просив розглянути справу в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак доказів на підтвердження поважності своєї неявки до суду не надали. Отже, суд, на підставі ст.ст. 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив розглянути справу у відсутність сторін, ухваливши рішення в заочному порядку. Судом встановлено, що транспортні засоби: "MERCEDES-BENZ-209", д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]; "RENAULT-KANGOO", д/н [NUMBER], кузов [NUMBER]; "ВАЗ-21061", д/н [NUMBER] кузов [NUMBER]; "ВАЗ-21063", д/н [NUMBER] кузов [NUMBER] зареєстровані за [PERSON], [INFO], про що свідчить долучена до матеріалів справи копія довідки від 13.08.2014 року Управління Державної Автонспекції Центр ДАІ 1418 (ЦНППВАЗ м. Добропілля), а також копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]; [NUMBER]. Із долученої до матеріалів справи копії постанови старшого слідчого СВ ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області Пономаренко А.В. від 12.11.2012 року судом вбачається, що в межах розслідування кримінальної справи відносно [PERSON], на вищезазначені транспортні засоби, які належать [PERSON], якого було визнано цивільним відповідачем, було накладено арешт. Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.04.2013 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06.08.2014 року, [PERSON], [INFO] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] було скасовано, й у цій частині справу повернуто на новий судовий розгляд. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2013 року, яке набуло чинності 16.06.2014 року, додатковим рішенням від 20.01.2014 року, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.06.2014 року у задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП з [PERSON] - було відмовлено. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає поняття права власності, а саме: правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час ухвалення рішення по справі, суд виходить з того, що зазначене позивачем майно дійсно належить йому на праві приватної власності, при цьому інтереси відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо відшкодування заподіяної їм внаслідок ДТП шкоди, на забезпечення яких, постановою слідчого Пономаренко А.В. було накладено арешт на зазначені транспортні засоби, були дотримані, про що свідчить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2013 року, яке набуло чинності 16.06.2014 року, додаткове рішення від 20.01.2014 року, ухвала Апеляційного суду Донецької області від 16.06.2014 року, відповідно до яких з засудженого [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] були стягнуті грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованими, оскільки будь-який спір між ними відсутній, права та свободи останнього [PERSON] під час звільнення рухомого майна з-під арешту ніяким чином не порушуються, а й отже [PERSON] не є належним співвідповідачем по справі, і й отже в частині заявлених вимог до нього суд відмовляє. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial