Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2008. Вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які в даний час є неповнолітніми, проживають з позивачкою та перебувають на її вихованні та утриманні. Відповідач всупереч вимог закону кошти на утримання дітей надає нерегулярно та в незначних сумах. Оскільки кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, у них почастішали сварки, що в кінцевому результаті призвело до суттєвого погіршення сімейних відносин та припинення спільного проживання у 2013 році. Рішенням Городенківського районного суду від 04.03.2016 їхній шлюб розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з позивачкою. Після припинення спільного проживання добровільно утримувати дітей відповідач не бажав, а тому рішенням Городенківського районного суду від 09.07.2013 йому визначено сплату аліментів в користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно. У зв`язку із стрімким здорожанням продуктів харчування. одягу та взуття, визначених у судовому рішенні аліментів,явно недостатньо для утримання дітей та забезпечення їм нормального рівня життя. На даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має. Він періодично їздить на заробітки за кордон, а також надає населенню платні послуги з монтажу та ремонту сантехніки. Відповідач отримує регулярний дохід, розмір якого приховує з метою уникнення сплати аліментів на дітей у більшому розмірі. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочкам у більшій сумі, однак добровільно цього не робить. Саме це змусило позивачку звернутися до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів на утримання їхніх дітей. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого згідно повідомлення відділу ведення реєстру територіальної громади м.Чернівці від 09.11.2020, - [ADDRESS] , в судові засідання призначені по справі на 10.02.2021 та 04.03.2021 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Однак, до суду повернувся поштовий конверт без вручення із відміткою укрпошти «за закінченням терміну зберігання", «відсутній». Крім того, про розгляд справи відповідач повідомлявся через оголошення на офіційній сторінці веб-порталу Городенківського районного суду Івано-Франківської області, про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Також, відповідачем не подано відзив на позовну заяву. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.05.2009 Серафинецькою сільською радою Городенківського району доводиться, що [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 5 від 06.05.2009, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.05.2011 Серафинецькою сільською радою Городенківського району слідує, що [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 11 від 06.05.2011, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2016 року по справі № 342/1265/15-ц (провадження 2/342/52/2016) шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12 вересня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1525; дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище " [PERSON] ". Рішення набрало законної сили 23.03.2016. Довідкою № 409, виданою 28.10.2020 виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області підтверджується, що позивача [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] і сім`я її складається: донька [PERSON] , [INFO]., та донька [PERSON] , [INFO] Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2013 по справі № 342/810/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину на утримання: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, що відповідає вимогам частини 3 статті 181 СК України. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.182 СК України, суд вважає, що позов про зміну способу стягнення аліментів слід задовольнити. Що стосується позовної вимоги про відкликання з першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчого листа за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2013 у цивільній справі № 342/810/13-ц, то в задоволенні даної вимоги слід відмовити у зв`язку з тим, що на час прийняття рішення позивачкою не надано суду підтверджуючих документів того, що по виконавчому листу виданому за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2013 по справі № 342/810/13-ц відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Виконавчий лист, виданий за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2013 по справі № 342/810/13-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей після набрання законної сили даним судовим рішенням слід визнати таким, що не підлягає виконанню, якщо відсутня заборгованість зі сплати аліментів за цим виконавчим листом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial