Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

ТМО «Психіатрія» у м. Києві звернулося до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] , 1983 року народження, в примусовому порядку до психіатричного закладу. Заява обґрунтована тим, що 17.11.2019 року о 15 год. 20 хв. до п`ятого відділення Територіального медичного об`єднання „ПСИХІАТРІЯ" у місті Києві була доставлена громадянка [PERSON] , 1983 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Госпіталізація проводилась в супроводі матері, за направленням ШПД , в порядку невідкладної допомоги. При госпіталізації пацієнтка надала згоду на огляд, госпіталізацію та лікування. Однак, 19.11.2019 року під час обходу остання стала відмовлятись від лікування, наполягала на виписці. Підставами для госпіталізації гр. [PERSON] є наявність (з лютого 2019 року) і загострення симптомів психічного захворювання, прояви неадекватної поведінки, небезпечна для життя пацієнтки поведінка (за маячними мотивами протягом тижня замкнулась в квартирі, не впускала в квартиру рідних, вимкнула телефон, нічого не їла (в квартирі не було їжі), сильно схудла (на 10 кг. за півроку), не ночувала вдома, двічі поміняла в квартирі замки, писала численні скарги на бувшого начальника, матір в правоохоронні та контролюючі органи, не могла задовольнити свої основні життєві потреби. 19.11.2019 р. о 12:00 год. [PERSON] була оглянута лікарсько-консультативною комісією (надалі за текстом - ЛКК). Згідно із висновком ЛКК: гр. [PERSON] через свій психічний стан несе безпосередню небезпеку для себе, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби. Крім цього, згідно висновку ЛКК. гр. [PERSON] напружена, підозріла, негативістична, сповнена масивних маячних ідей переслідування, негативного ставлення, «двійників» та інших, емоційно спустошена, має стійкі порушення мислення, абсолютно не критична до свого стану. У судовому засіданні спеціаліст в галузі психіатрії - лікар-психіатр підтримала заяву з підстав, зазначених у ній, пояснила, що [PERSON] страждає манією переслідування, має постійні конфлікти з керівництвом з мотивів своєї некерованої поведінки. Зацікавлена особа - [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, просила заяву задовольнити. Пояснила суду, що донька голодує, оскільки боїться, що її отруять, останнім часом схудла, відмовляється від їжі. Особа, відносно якої розглядається питання про примусову госпіталізацію - [PERSON] , у судовому засіданні заперечувала проти своєї госпіталізації для лікування в умовах стаціонару. Пояснила, що небезпеки для себе та для оточуючих не являє, має вищу юридичну освіту. З приводу відсутності в холодильнику їжі пояснила, що це не свідчить про її голодування, що направлене на заподіяння собі небезпеки. Додала, що почуває себе добре, та не потребує примусової госпіталізації. Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти примусової госпіталізації, зазначила, що стан [PERSON] , дійсно не є небезпечним для неї самої та оточуючих. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши докази, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії лікарів від 19.11.2019 року [PERSON] страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Параноїдний синдром. Пацієнтка через свій психічний стан несе безпосередню небезпеку для себе, а саме: замикається в квартирі, не їсть, не пускає в квартиру рідних, має місце страх знищення, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби. За висновком комісії лікарів вбачається необхідність лікування особи в умовах стаціонару в примусовому порядку. При цьому [PERSON] відмовляється від лікування в примусовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Разом з тим, за висновком комісії лікарів, не вбачається, що хвороба [PERSON] віднесена до тяжкого психічного розладу, встановлення якого є необхідною умовою для примусового лікування відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу". При цьому, у судовому засіданні також не було встановлено, що [PERSON] вчиняє відповідні дії, які є небезпечними для неї особисто чи оточуючих, які для об`єктивного спостерігача давали б підстави стверджувати, що непроведення примусового лікування призведе до невідворотних наслідків у поведінці [PERSON] , а саме, призведе до її небезпечного стану для оточуючих чи неї самої. Доводи матері [PERSON] не свідчать про наявність те, що її донька являє собою безпосередню небезпеку для [PERSON] чи оточуючих, або ж про те, що донька неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи у висновку комісії лікарів зазначено, що госпіталізація первинна, зміна психічного стану з лютого 2019 р. А відтак, докази, які б об`єктивно свідчили про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] , суду не представлені. Відсутність допустимих доказів про те, що [PERSON] страждає на хронічну психічну хворобу виключає можливість її госпіталізації в примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed