Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

05.10.2020 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольського міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 07.07.2018 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.08.2019 р. шлюб розірвано. Під час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 822. Дитина мешкає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується актом про фактичне проживання. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.06.2019 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини та аліменти у розмірі 1/6 частина на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина [PERSON] усунувся, матеріальну або іншу допомогу не надає. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з березня 2019 року по вересень 2020 року сукупний розмір заборгованості [PERSON] складає 71745,90 грн., у зв`язку з чим в провадженні Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 12019050770003191 від 06 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України щодо злісного ухилення від сплати аліментів [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду у розмірі 840,80 грн. Відповідач своїм правом не скористався та відзив на позовну заяву до суду не подав. Представник третьої особи надав до суду висновок Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 05.03.2020 року за № 01.1-01-2364, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 06.11.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 01.12.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених в позові, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток рекомендованими листами та через оприлюднення оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 липня 2018 року по 08 серпня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 листопада 2018 року. Відповідно до акту від 07 березня 2019 року № 28, складеного КСН «Дружба» убачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року (справа № 265/1558/19) позовні вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліменти на дружину до досягнення дитиною трирічного віку задоволені частково, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини із усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 березня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Рішення набрало чинності 04 липня 2019 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 січня 2020 року (справа № 265/8162/20) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Прізвище після розірвання шлюби [PERSON] залишено без змін. Рішення набрало чинності 02 березня 2020 року. Згідно з довідкою від 29 вересня 2020 року В-12, виданою Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] не отримувала аліменти, які стягнуті на її користь з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості [PERSON] за період з березня 2019 року по вересень 2020 року складає 71745,90 грн. Згідно з довідкою від 24 вересня 2020 року № 2085/101/2020, виданої Центральним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у секторі дізнання Центрального ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 12019050770003191 від 06 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України щодо злісного ухилення від сплати аліментів [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За змістом висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 05.03.2020 року за № 01.1-01-2364, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Проводячи оцінку досліджених доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачений перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, а саме: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного суду України у п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи висновок Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , суд вважає, що в судовому проваджені достовірно встановлено, що відповідач не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не забезпечує медичного догляду та турботи про здоров`я сина, а й свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не проявляє батьківської турботи, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved