Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

04 жовтня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що з 22 червня 2017 року вона перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований Мелітопольский відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 425. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, а також безвідповідальним ставленням відповідача до сімейних обовязків та ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинення з часу переїзду відповідача до іншого місця проживання, а саме з січня 2018 року. Спільне господарство не ведеться. Позивачка зазначає, що фактично сім?я на теперішній час розпалася, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 22.06.2017 року Мелітопольский міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 425. Після розірвання шлюбу її прізвище просить змінити на дошлюбне «Бондарь» та стягнути з відповідача [PERSON] на її корись судовий збір в сумі 704,80 грн. Ухвалою Василівського районного суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Василівського районного суду від 01 листопада 2018 року закінчено підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте в матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON] з проханням розглянути справу без її участі. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.16, 17). В судові\~засідання відповідач\~[PERSON] повторно не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки (а.с.15), а також через органи місцевого самоврядування Василівської міської ради Запорізької області в порядку ч.3 ст.130 ЦПК України, та якими складено Акт від 21.11.2018 року про відсутність відповідача за місцем проживання (перебування) (а.с.28-29), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.26-27), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку на позов, заперечень проти позовних вимог суду не представлено, тому відповідно до положень ст.281 ЦПК України, зі згоди позивачки [PERSON], суд постановив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини по справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 22 червня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Мелітопольский міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 425, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4). Від подружнього життя сторони дітей не мають. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу безпосередньо в органах РАЦСу заперечує, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, з урахуванням заяви позивачки [PERSON], суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінити на її дошлюбне прізвище «Бондарь» Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування [PERSON] заявлених нею позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору за предявлення позову до суду в сумі 704,80 грн., які були понесені позивачкою та документально підтверджені відповідним платіжним документом у вигляді квитанції, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved