Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що 28 липня 2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1101. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через різні характери, різне ставлення до подружніх, сімейних стосунків між ними постійно виникали різного роду суперечки, непорозуміння. Починаючи з травня 2014 року вони остаточно розійшлись, перестали вести спільне домашнє господарство, перестали підтримувати між собою подружні стосунки, мають різний грошовий бюджет, різні інтереси, та шлюб носить формальний характер. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач в судове засідання належним чином повідомлений про дату, час, день розгляду справи не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи надання строку на примирення через загальну канцелярію до суду не надійшло, а тому на підставі заяви позивача і у відповідності до вимог ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивачки , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1101 ( а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). Починаючи з травня 2014 року позивач та відповідач остаточно розійшлись, перестали вести спільне домашнє господарство, перестали підтримувати між собою подружні стосунки, мають різний грошовий бюджет, різні інтереси, та шлюб носить формальний характер. Від призначеного судом строку на примирення, позитивних наслідків не наступило. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивачка довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної та фізіологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Майнового спору у сторін не виникає. Щодо виховання та утримання неповнолітнього сина, позивачка буде звертатися у примусовому порядку про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та,

Outcome: approved