Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до АТ «Українська залізниця про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона до 17 липня 2017 року працювала сигналістом 4 розряду станції Байрак у виробничому підрозділі «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно із Наказом від 10.07.2017 року №4540/ДН-ос, [PERSON] , було звільнено на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату. Вказала, що до теперішнього часу їй не була виплачена заробітна плата за період з березня по липень 2017 року у розмірі 12 333,41 грн. Просить суд, стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 12 333,41 грн. за вирахуванням податків та інших платежів до виплати належить 9\~537,09 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 17.02.2020 року представником відповідача Пинзіною Ю.О., яка діє на підставі довіреності від 25.07.2019 року, надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, та зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» не погоджується з позовними вимогами [PERSON] з наступних підстав. За період з 01.03.2017 по 15.03.2017 - позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 243,00 грн., яка отримана 04.09.2017 року у касі Донецької дирекції залізничних перевезень м. Лиман. З 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областях шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» №996-ХІУ від 16.07.1999 року, передбачено, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. П.п. 2.1, 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88 (надалі Інструкції № 88), передбачено, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи роз\-порядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалте\-рського обліку господарських операцій є первинні документи. Бухгалтерський облік підприємства повністю залежить від первинних документів, які оформлюються відповідно до Інструкції № 88. \~ \~ \~ \~ Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року №489 затверджені та введені в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, а саме: 1.N П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу". 2.N П-3 "Наказ (розпорядження) про надання відпустки". 3.N П-4 "Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)". 4.N П-5 "Табель обліку використання робочого часу". 5.N П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника". 6.N П-7 "Розрахунково-платіжна відомість (зведена)". Для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, відповідно до Закону України "Про оплату праці" здійснюється нарахування кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, за фактично відпрацьований час. На виконання законних вимог, зокрема глав IV - VII КЗпП, на підприємствах, в установах, організаціях роботодавець зобов`язаний вести облік робочого часу. Такий облік дозволяє визначити кількість годин, відпрацьованих кожним найманим працівником. Підрахунок кількості відпрацьованого часу ведуть у Табелі обліку робочого часу (далі - Табель). Табель є підставою для нарахування працівникам заробітної плати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, сум за період щорічних відпусток, інших виплат. Складений і підписаний відповідальною за ведення табеля особою та погоджений керівником організації табель подається до бухгалтерії. Табель обліку робочого часу це поіменний список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або установи в цілому з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду. Отже, Табель є: документом, який дозволяє врахувати фактично відпрацьований співробітником час; первинним документом щодо обліку розрахунків з персоналом; базою для статистичних розрахунків. На підставі вищевикладеного, у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо. З 16 березня 2017р. до Дирекції не надходили первинні документи від підприємства, на якому працював позивач, для нарахування заробітної плати. Тобто на підконтрольній Україні території інформація відсутня, а не втрачена, первинна документація (табеля обліку робочого часу або графіки роботи за період, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше за період з березня по липень 2017 року) для нарахування заробітної плати. Зазначили, що для підтвердження суми заборгованості заробітної плати позивачем надані лише щомісячні розрахунки заробітної плати, розрахунок оплати середньої зарплати та оплати відпустки які не підписані, не є документами бухгалтерського обліку. Надані позивачем розрахунки є довільної форми та не містять посилань на бухгалтерські документи, не підписані уповноваженою особою, тому не є належним доказом. Відповідно до ст. 14' Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», акти тероризму, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які є надзвичайними, непередбаченими та невідворотними, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Донецька дирекція залізничних перевезень за дорученням АТ «Укрзалізниця» самостійно виконувала функції роботодавця, тому кадрові накази, особисті справи, трудові книжки та інші документи знаходилися відповідно в їх будівлях в місті Донецьк. Перебування виробничих потужностей структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Доненька залізниця» АТ «Укрзалізниця», що знаходиться на територіях міста Донецьк і Донецькій області, під контролем незаконних збройних формувань, потребує такого вимушеного, об`єктивного, необхідного та упереджуючого заходу як проведення змін в організації виробництва і праці та, як наслідок, зумовлює припинення трудових відносин з працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях відповідно до п.1ст.40 КЗпП України. АТ «Укрзалізниця» при вивільненні працівників повинно провести з ними розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обов`язків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатний розписом; розцінками та нормами праці; наказами та розпорядженнями; табелем обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжною відомістю. 2) провадження підприємством господарської діяльності. Отже, унеможливлення виконання заявником обов`язків, передбачених ст.ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України, перед працівниками, що вивільнені за скороченням штату, згідно з п.іст.40 КЗпП України, а саме: в день звільнення кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс- мажорних обставин, а саме: актами тероризму на території міста Донецьк та Донецькій області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності. Провідні науковці у галузі трудового права стверджують, що підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове правопорушення, що полягає у протиправному, винному невиконанні або неналежному виконанні роботодавцем обов`язку з управління працею, в результаті чого заподіяна майнова і/або немайнова шкода працівникові. Виходячи із наведеного АТ «Укрзалізниця» у відношенні позивача трудового правопорушення не скоїв. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством питань щодо унеможливлення виконання зобов`язань внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) роботодавцем, а ці питання регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства, то підлягають застосуванню відповідні положення цивільного законодавства. За період з 01.03.2017 по 15.03.2017 - позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 243,00 грн., яка отримана 04.09.2017 року у касі Донецької дирекції залізничних перевезень м. Лиман. На підставі дії форс-мажорних обставин АТ «Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати (за період з 16.03.2017 по 17.07.2017 року) та господарської діяльності, а тому у відношенні позивача трудового правопорушення не скоєно. Для підтвердження суми заборгованості заробітної плати позивачем надані лише що-місячні розрахунки заробітної плати, які не підписані, не є документами бухгалтерського обліку. Надані позивачем розрахунки є довільної форми та не містять посилань на бухгалтерські документи, тому не є належним доказом. Крім того, кожна із дирекцій за дорученням А Т Укрзалізниця самостійно виконувала функції роботодавця, тому кадрові накази, особові справи, трудові книжки та інші документи знаходилися відповідно в будівлі міста Донецьк. Виходячи із наведеного вище, відсутність одних в індивідуальних відомостях за-страхованих осіб і відомостях центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Для підтвердження суми заборгованості заробітної плати позивачем надані лише щомісячні розрахунки заробітної плати. розрахунок оплати середньої зарплати та оплати відпустки які не підписані, не с документами бухгалтерського обліку. Надані позивачем розрахунки є довільної форми та не містять посилань на бухгалтерські документи, не підписані уповноваженою особою, тому не є належним доказом. Податково звертаємо увагу суду, що у зв`язку відсутністю нарахування заробітної плати колишнім працівникам Дирекцій, відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати, що подається щомісячно в розділі II статистичної звітності форми 1 ПВ. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України\~закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2\~ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Також, у відповідності до положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала у виробничому підрозділі «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». 17 липня 2017 року [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п.1\~статті 40 КЗпП України, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією трудової книжки. ( а.с.5-6). У відповідності до ч.1\~ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої\~ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7\~ст.43 Конституції України, ч.1ст.115\~КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У частині першій\~статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України,\~статті 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Згідно ст. ст.\~115,\~116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. [PERSON] звернулася з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Згідно Наказу від 10 липня 2017 № 4540/ДН-ос [PERSON] звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1\~ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с.7). Також в судовому засіданні встановлено та не спростовано у належний спосіб відповідачем у справі, що при звільненні, з [PERSON] , не було проведено повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені. Згідно розрахунків заробітної плати Микитівської СП «ДДЗП» філії Дон. зал. ПАТ УЗ [PERSON] нараховано заробітну плату: -за березень 2017 року 632,27 грн., сума до виплати 502,77 грн.; -за квітень 2017 року - 2 403,48 грн., сума до виплати 1 911,21 грн.; -за травень 2017 року 1 155,53 грн.; сума до виплати 918,85 грн.; -за червень 2017 року 215,70 грн., сума до виплати 171,51 грн.; -за липень 2017 року 7\~926,43 грн., сума до виплати 6 032,75 (з урахуванням компенсації за невикористані 15 дні відпустки у сумі 2 670,90 грн. та вих. Допомога при звільненні 5\~034,91 грн.). Крім того, вказані розрахунки заробітної плати містять відомості про розмір оплати за час простою (а.с.8-12). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] №67/2 вбачається, що за період січень - липень 2017 року останній нарахована заробітна плата за січень у розмірі 5 044 грн. 15 коп., до виплати -4 011 грн. 02 коп., за лютий у розмірі 10 644 грн. 48 коп., до виплати -8 464 грн. 32 коп., за березень у розмірі 305 грн. 59 коп., до виплати 243 грн. 00 коп. Відповідно до видаткового касового ордеру № 1101 від 05 вересня 2017 року, 04 вересня 2017 року [PERSON] отримала у касі Дирекції м. Лиман заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 243,00 грн. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що відповідач не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період роботи у березні 2017 року, оскільки [PERSON] отримала заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 243,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1101 від 05 вересня 2017 року. Таким чином вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період роботи за березень 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки за цей період відповідач не має заборгованості перед позивачем. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до положень п. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатом України від 13 січня 2004 року № 5, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання компенсації за 15 дні невикористаної щорічної відпустки 2 670,90 грн. - є безспірним, підтверджено наданим позивачем розрахунковим листком за липень 2017 року, Наказом про звільнення з роботи, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив, що за відсутності будь-якої первинної документації щодо наявності заборгованості із заробітної плати та іншим виплатам такі нарахування та виплати здійснити неможливо і послався на наявність форс-мажорних обставин, що, на його думку, підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової України від січня 2018 року №126/2/21-10.2. Згідно зі ст. 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих документів, вбачається, що відповідачем визнається той факт, що позивач знаходився з ПАТ «Укрзалізниця» в трудових відносинах. Доводи відповідача з посиланням на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати відхиляються судом, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих\~Конституцією України\~і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього. Згідно ст.83 КЗпП України\~та\~Закону України «Про відпустки», визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу про припинення трудового договору з [PERSON] №4540/ДН-ос від 10.07.2017 року позивач має право на пільги, визначені ст.44 КЗпП України. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення заробітної плати за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року, компенсації за 15 днів щорічної відпустки 2670,90 грн., вихідної допомоги при звільненні у розмірі 5\~034,91 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача на\~користь [PERSON] \~підлягає стягненню\~заробітна плата\~у розмірі\~ 12\~090,41\~грн. без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (12\~333,41 грн.-243,00 грн.(отриманих [PERSON] відповідно до видаткового касового ордеру №1101) з яких компенсація за 15 дні щорічної відпустки у розмірі 2 670,90 грн., вихідна допомога при звільненні у розмірі 5\~034,91 грн. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 06.04.2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до частини 1 статті 141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, на суму 12 090,41 грн. З огляду на викладене, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768,40 грн. (на день звернення до суду). При зверненні до суду позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову. З огляду на викладене, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 753,26 грн. (98,03% від 768,40 грн.). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial