Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

04 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті свого батька [PERSON], [INFO], який помер\~ 20 червня 2017 року у м. Донецьку Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що факт смерті свого батька їй необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. В органі державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у звязку з тим, що предявлена копія свідоцтва про смерть не відповідає вимогам ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та рекомендовано звернутись до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, заяву підтримує, просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Представник заінтересованої особи, Добропільського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд заяви без участі представника в судовому засіданні, просив винести рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу без участі заінтересованих осіб, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], який помер\~ 20 червня 2017 року у м. Донецьку Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] перемістилась з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою Донецька область смт Новодонецьке, вул. Соборна, 1/3, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 02.08.2016 року № [NUMBER]. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (померлого), що підтверджується свідоцтвом про народження IV-УР № 962025 від 24.04.1962 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 138 від 20.06.2017 року, яке видане Республіканським онкологічним центром ім. професора [PERSON], [PERSON], [INFO], помер 20 червня 2017 року в м. Донецьку, причина смерті рак головки підшлункової залози. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04.07.2017 року №15.31-24/1134, вбачається, що заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 20 червня 2017 року у м. Донецьку, так як заявницею предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». На підтвердження факту смерті до матеріалів справи долучені такі копії: свідоцтво про смерть ДНР № 065654 від 21.06.2017 року, довідка № 1831 від 20.06.2017 року Республіканського онкологічного центру ім. професора [PERSON], договір-заказ на організацію та проведення поховання № 180/40 від 20.06.2017 року, фотознімки з місця поховання. Згідно відповіді Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Донецькій області від 05.07.2017 року, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON], [INFO] органами ДРАЦС не складався. Вказана копія лікарського свідоцтва про смерть - видана цивільними закладами м. Донецька Донецької області, який розташований на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, лікарському свідоцтву про смрть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності\~ підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер\~ 20 червня 2017 року у м. Донецьку Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть свого батька встановленого зразка, оскільки воно створює правові насліди. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved