Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

12.01.2021 року позивач звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна. 18.02.2021 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна направлено за підсудністю до Гуляйпільського районного суду Запорізької області. 16.03.2021 року цивільна справа надійшла в провадження Гуляйпільського районного суду Запорізької області. 22.03.2021 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.01.2021 року (а.с.22-24) позивач посилався на те, що він є власником земельних ділянок: 1) реєстраційний номер 1110975123221, кадастровий номер 2322155300:02:005:3537 у смт. Балабіне Запорізького району Запорізької області, яка належить на підставі наказу про надання земельної ділянки у власність серія та номер 8-305/15-16-СГ, виданого 25.03.2016 року; 2) реєстраційний номер 1941588423218, кадастровий номер 2321884200:05:026:0041, яка належить на підставі рішення Гуляйпільської міської ради Запорізької області, серія та номер 55 від 25.09.2019 року. Однак, при зверненні до нотаріуса з приводу розпорядження належним майном йому стало відомо, що Олександрівським (Жовтневим) відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжя при примусовому виконанні судового наказу № 2н-227 від 20.03.2009 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 7252,04 грн. постановою від 12.06.2009 року був накладений арешт та оголошена заборона здійснювати відчуження на все належне йому нерухоме майно. Далі зазначив, що він борг сплатив, 25.12.2009 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, але арешт знятий не був. На теперішній час будь-яка заборгованість перед банком відсутня, що підтверджується довідкою від 16.10.2020 року. Відповідно до листа Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя від 22.10.2020 року №32586\\2 строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, вищезазначений виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває, у зв`язку з чим у знятті накладеного арешту йому відмовлено та для вирішення питання про зняття арешту з майна рекомендовано звернутися до суду. Зазначені обставини обмежують його права власника. Зазначені ним обставини підтверджуються документально: інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, довідкою про відсутність заборгованості АТ КБ «Приватбанк», листом Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя від 22.10.2020 року. Посилаючись на ст. ст. 321, 391 ЦК України, прохав зняти арешт та заборону здійснювати відчуження з належного йому майна, накладений постановою Жовтневого (Олександрівського) відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № 511/6 від 12 червня 2009 року, вилучити з Державного реєстру записи щодо арешту та заборони здійснювати відчуження з належного йому майна, які були внесені до реєстру на підставі вказаної вище постанови. 17.02.2021 року до суду звернувся представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» з відзивом на позов, в якому посилався на те, що у позивача станом на 16.02.2021 року відсутня заборгованість перед банком, тому не заперечували проти задоволення позову, прохали справу розглянути у відсутність представника відповідача (а.с.34). 18.02.2021 року до суду звернувся представник третьої особи Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з відзивом на позов, в якому посилався на те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 20.03.2009 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 7252,04 грн.. 25.12.2009 року виконавчий документ повернуто стягувачу, при поверненні виконавчого документу арешт з майна боржника не знімався відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець самостійно без рішення суду не має повноважень на зняття арешту. Станом на 17.02.2021 року відкриті виконавчі провадження стосовно позивача на виконанні у відділі не перебувають, повторно стягувач виконавчий документ на виконання не подавав. Прохали справу розглянути на розсуд суду у відсутність представника (а.с.38-39). Позивач та його представник: адвокат Луньова Л.В. в підготовче засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, 20.04.2021 року позивач подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.60), 22.04.2021 року представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.63), позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, 17.02.2021 року подали відзив на позов, в якому позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову, прохали справу розглянути у відсутність представника відповідача (а.с.34). Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, 18.02.2021 року подали відзив на позов, в якому не заперечували проти задоволення позову, прохали справу розглянути у відсутність представника (а.с.38-39). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.12.1997 року Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Балки Василівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 06.07.2015 року Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних сил України (а.с.15). Позивач є власником двох земельних ділянок: 1) реєстраційний номер 1110975123221, кадастровий номер 2322155300:02:005:3537, площею 0,1 га, яка розташована у смт. Балабіне Запорізького району Запорізької області, та належить на підставі наказу про надання земельної ділянки у власність серія та номер 8-305/15-16-СГ, виданого 25.03.2016 року; 2) реєстраційний номер 1941588423218, кадастровий номер 2321884200:05:026:0041, площею 2 га, яка розташована Гуляйпільський район Запорізької області, та належить на підставі рішення Гуляйпільської міської ради Запорізької області, серія та номер 55 від 25.09.2019 року (а.с.5-6, 9-12). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухового майна [PERSON] , реєстраційний номер 8800760, зареєстрований 15.06.2009 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №511/6 від 12.06.2009 року Головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Копил Ю.В. (а.с.7). Відповідно до інформації Олександрівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.10.2020 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-227, виданого 20.03.2009 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 7252,04 грн.. 18.05.2009 року відкрито виконавче провадження. 12.06.2009 року винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. 25.12.2009 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, при поверненні виконавчого документу арешт з майна боржника не знімався відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», повторно стягувач виконавчий документ на виконання не подавав (а.с.13-14). Відповідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.10.2020 року [PERSON] станом на 16.10.2020 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с.4). Відсутність заборгованості також підтверджена ПАТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на позов станом на 17.02.2021 року. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Як передбачає ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.3 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, що порушує право. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності згідно ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 59 Закону України Про виконавче провадження передбачає підстави зняття арешту з майна. Так відповідно до ч.1 ст.59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Так відповідно до ч.2 ст.59 Закону України Про виконавче провадження у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до\~ч.4\~ст.59\~Закону України\~Про виконавче\~провадження підставами\~для зняття\~виконавцем арешту\~з усього\~майна (коштів)\~боржника або\~його частини\~є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті\~61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України Про виконавче провадження у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. Судом не встановлено підстав для зняття арешту державним виконавцем в порядку, передбаченому ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Однак суд доходить висновку, що накладений державним виконавцем арешт на нерухоме майно позивача постановою від 12.06.2009 року при примусовому виконанні судового наказу №2н-227, виданого 20.03.2009 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 7252,04 грн., порушує право позивача на користування та розпорядження нерухомим майном: земельними ділянками, оскільки 25.12.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, при поверненні виконавчого документу арешт з майна боржника не знімався, повторно стягувач виконавчий документ на виконання не подавав, а заборгованість позивача перед АТ КБ «Приватбанк» на час розгляду справи судом взагалі відсутня. А тому суд з огляду на те, що відповідач фактично визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову, вважає, що в даному випадку, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положень ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як суд доходить висновку, що право позивача на користування та розпорядження нерухомим майном, а саме земельними ділянками порушується наявністю постанови державного виконавця про арешт майна, а спосіб захисту передбачений законом, а саме ч.5 ст.59 Закону України Про виконавче провадження, тому вважає за можливе задовольнити позов та зняти арешт з нерухомого майна позивача. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на суму 908 грн. на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір». А тому судовий збір у сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved