Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в загальній сумі 15241,08 грн.. Свій позов мотивує тим, що з жовтня 2006 року по грудень 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюб мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 року у справі № 2-2441/2010 з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Виданий на підставі рішення суду виконавчий лист № 2-2441/2010 перебуває на примусовому виконанні у Фастівському міськрайонного відділі ДВС ГТУЮ у Київській області. Відповідач аліменти належним чином не сплачує, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01 серпня 2018 року складає 47904,48 грн.. Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов'язку зі сплати аліментів, вона набула право на стягнення неустойки (пені) станом на 01.08.2018 року, яка складає 15241,08 грн.. Відтак, за захистом свого порушеного права звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст.187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому. Відповідач, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково, зазначив, що у визначеному законом порядку, він як військовослужбовець звільняється від сплати пені. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], яка у подальшому змінила прізвище на «Казнадій» є батьками [PERSON], який народився 14 березня 2008 року, вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] виданим 19 жовтня 2010 року та Свідоцтвом про [PERSON] [NUMBER] виданим 03 березня 2016 року. 20 грудня 2010 року Фастівським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 року видано Виконавчий лист у справі № 2-2441/2010, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як вбачається з наявної в матеріалах справи Довідки-розрахунку заборгованості від 02 серпня 2018 року ВП № 24713074, виданої Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заборгованість [PERSON] по аліментах згідно виконавчого листа № 2-2441 виданого 20.12.2010 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про за період з 01 січня 2011 року по 31 липень 2018 рік становить 36909,75 грн.. З вказаної Довідки-розрахункузаборгованості також вбачається, що аліменти відповідачем сплачувались нерегулярно та не в повній мірі, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені,але не більше 100% заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, то у позивачки, як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з відповідача пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів. Позивачем надано розрахунок пені, за несвоєчасну сплату аліментів, що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 01.08.2018 рік становить 15241,08 грн. Позивач просить стягнути неустойку (пеню) за період з 01.01.2011 року по 31.07.2018 рік включно, даний період включено в розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем. Факт неповного виконання платником аліментів [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в судовому засіданні не заперечувався відповідачем. Проте, в судовому засіданні відповідач посилався на те, що йому як військовослужбовцю відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду пеня за невиконання зобов'язань не нараховується. З урахуванням цього слід зазначити наступне. Як вбачається з свідоцтва про хворобу № 147, відомості в яку внесені зі слів хворого, [PERSON] приймав безпосередню участь в АТО з 12.01.2017 по 04.06.2017 (довідка про безпосередню участь в АТО від 14.12.2017 №3/456, посвідчення [NUMBER] від 23.12.2016) (а.с. 37-38). Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відтак, за час перебування відповідача в зоні проведення антитерористичної операції в період з 12.01.2017 по 04.06.2017 пеня за невиконання зобов'язання по сплаті аліментів не нараховується. Між тим, відповідачем в супереч вимог ст. 83, 178, 278 ЦПК України, вчасно та в передбаченому Законом порядку не надано доказів на підтвердження своїх заперечень щодо нарахування пені та не надано власного розрахунку пені, який відповідач вважає вірним. Окрім того, відповідач не навів та не надав доказів поважності причин несплати ним аліментів. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України. Розрахунок здійснений позивачем відповідачем в передбаченому законом порядку не оспорювався, доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, стороною відповідача суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов"язків щодо утримання неповнолітнього сина, покладених на нього судовим рішенням. При цьому, як вбачається з наданого розрахунку, позивач при здійсненні розрахунку посилалась на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року № 6-1554цс16, за змістом якої статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Згідно вказаної правової позиції, розрахунок неустойки (пені) за один місяць позивачем здійснено так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Між тим, суд, перевіривши наведений в позовній заяві розрахунок, вважає його помилковим та здійсненим в бік значного зменшення з наступних підстав. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, у відповідності до вимог постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, останній відступив від попередніх правових позицій щодо розрахунку пені та вказав, що пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p= (A1*1%*Q1) + (A2*1%*Q2) + (An*1%*Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Обрахувавши суму пені за увесь період заборгованості суд прийшов до висновку про її обрахунок позивачем у меншому, ніж це проведено судом на даний час. Між тим, у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Оскільки позивач визначила суму пені за несвоєчасну сплату аліментів на дитину в розмірі - 15241,08 грн., то суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня за прострочення сплати аліментів на дитину в розмірі визначеному позивачем, тобто в межах заявлених вимог. Відтак, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Суд, при вирішені питання щодо стягнення судового збору, враховує, що відповідач по справі є інвалідом 2 групи, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням Серія [NUMBER] виданим 14.03.2018 року, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved