Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ», [PERSON] акціонерного товариства «Міжнародної інвестиційної компанії «Інтерінвестсервіс» та [PERSON] про визнання правочинів недійсними. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» в судовому засіданні надав пояснення, не заперечував проти задоволення позову. Представники відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» в судове засідання не з'явилися, подали через канцелярію суду письмові пояснення, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2004 р. між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», що діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» на підставі договору від 30.01.2004 р. уклало з ВАТ "Нафтогазбуд України" інвестиційний договір (про інвестування у житлове будівництво) №1. Відповідно до умов п. 2.1 - 2.2 вказаного інвестиційного договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 09.09.2005 р.), у ВАТ "Нафтогазбуд України" після сплати 100% інвестиційних внесків, передбачених умовами вищезазначеного договору, виникають майнові права на Новозбудоване майно: трикімнатну квартиру за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Г, будівельний номер квартири 45, на 16 поверсі, загальною площею 128,83 кв.м., загальною вартістю 358 147 грн. 40 коп.,\~\~- трикімнатну квартиру за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Г, будівельний номер квартири 17, на 9 поверсі, загальною площею 128,83 кв.м., загальною вартістю 358 147 грн. 40 коп. та\~\~двокімнатну квартиру за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Е, будівельний номер квартири 74, на 21 поверсі, загальною площею 92,62 кв.м., загальною вартістю 257 483 грн. 60 коп., а після введення будинку в експлуатацію, Забудовник зобовязався передати визначені зазначеними договором квартири, у власність ВАТ "Нафтогазбуд України". 15.04.2005 р. ВАТ "Нафтогазбуд України" свої зобов'язання, щодо оплати інвестиційних внесків за названим вище Інвестиційним договором виконало повністю на загальну суму 981 990,00 грн. Вказана обставина підтверджується випискою з поточного рахунку №2600631233032 у Жовтневій філії ПАТ "ПІБ" в м. Києві, що належить ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» на підставі договору від 30.01.2004 р. та Актом звірки взаєморозрахунків від 12.12.2005 р. 20.10.2006 р. ВАТ "Нафтогазбуд України" та [PERSON] уклали Договір про відступлення права вимоги відповідно, до якого ВАТ "Нафтогазбуд України" відступає, а [PERSON] набуває право вимоги, що належить ВАТ "Нафтогазбуд України" згідно інвестиційного договору (про інвестування у житлове будівництво) №1 від 25.02.2004 р., а саме право на отримання у власність названих вище об'єктів новозбудованого майна. 21.09.2007 р. між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» була складена довідка №1 від 21.09.2007 р. про набуття у власність вказаних вище об'єктів інвестування відповідно до інвестиційного договору (про інвестування у житлове будівництво) №1 від 25.02.2004 р. Додатковою угодою №2 від 14.03.2013 р. до інвестиційного договору (про інвестування у житлове будівництво) №1 від 25.02.2004 р. сторони виклали характеристики об'єктів інвестування в новій редакції та підтвердили, що [PERSON] набув у власність об'єкти інвестування: трикімнатну квартиру за поштовою адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Г, будівельний номер квартири 45, поштовий номер квартири 293, на 16 поверсі, загальною площею 129,4 кв.м. загальною вартістю 359 732 грн. 00 коп.,\~\~- трикімнатну квартиру за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Г, будівельний номер квартири 17, поштовий номер квартири 265, на 9 поверсі, загальною площею 129,4 кв.м., загальною вартістю 359 732 грн. 00 коп. та\~\~двокімнатну квартиру за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Е, будівельний номер квартири 74, поштовий номер квартири 481 на 21 поверсі, загальною площею 92,6 кв.м., загальною вартістю 257 428 грн. 00 коп. (довідка про набуття у власність об'єкту інвестування №1 від 14.03.2013 р.) Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у п. 5 Постанови від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до положень ст. 190, 328, 346, 396 ЦК України на праві власності позивачу [PERSON] належать: трикімнатна квартира за поштовою адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Г, будівельний номер квартири 45, поштовий номер квартири 293, на 16 поверсі, загальною площею 129,4 кв.м. загальною вартістю 359 732 грн. 00 коп.;\~\~ трикімнатна квартира за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Г, будівельний номер квартири 17, поштовий номер квартири 265, на 9 поверсі, загальною площею 129,4 кв.м., загальною вартістю 359 732 грн. 00 коп.; двокімнатна квартира за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А секція Е, будівельний номер квартири 74, поштовий номер квартири 481 на 21 поверсі, загальною площею 92,6 кв.м., загальною вартістю 257 428 грн. 00 коп. З приводу укладання оскаржуваних договорів із [PERSON] суд зазначає наступне. 28 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мітех» було укладено договори про участь у Фонді фінансування будівництва № 241, № 242 та № 243. Обєктами інвестування за цими договорами були визначені відповідно: квартира, розташована за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна -15-А, секція Г, будівельний номер квартири 45, на 16 поверсі, 3 кімнати, загальна площа 128,83 кв.м.; квартира, розташована за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна -15-А, секція Е, будівельний номер квартири 74, на 21 поверсі, 2 кімнати, загальна площа 92,62 кв.м.; квартира, розташована за будівельною адресою м. Київ, вул. Туманяна -15-А, секція Г, будівельний номер квартири 17, на 9 поверсі, 3 кімнати, загальна площа 128,83 кв.м. У відповідності до зазначених договорів [PERSON] взяв на себе зобовязання передати ТОВ «Фінансова компанія «Мітех» кошти у довірче управління з метою отримання у власність обєкта інвестування, а ТОВ «Фінансова компанія «Мітех» зобовязалася прийняти кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірче управління з подальшим використанням коштів у порядку визначеному Правилами ФФБ. Представником відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «МІТЕХ» під час судового засідання надані пояснення та зауважено, що оплати по Договору про участь у Фонді фінансування будівництва №241 на суму 437 377,85 (чотириста тридцять сім тисяч триста сімдесят сім) грн. 85 коп., по Договору №242 на суму 437 377,85 (чотириста тридцять сім тисяч триста сімдесят сім) грн 85 коп та Договору №243 на суму 314 444, 90 (триста чотирнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 90 коп. здійснено не було. Грошові кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва, що був відкритий у ПАТ «Банк Форум» ніколи не надходили, що підтверджується банківськими виписками за весь період діяльності Фонду фінансування будівництва. Крім того, [PERSON] є громадянином [PERSON] Федерації, а відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року №280 "Про врегулювання питань іноземного інвестування в Україну", п.1.1 - операція, яка передбачає придбання об'єктів нерухомого та рухомого майна та пов'язаних з ним майнових прав є прямою інвестицією. Для здійснення такого прямого інвестування, даною постановою, зокрема п. 2.1, не передбачається право вносити за обєкт інвестування готівкові кошти. Згідно п. 2.3. Постанови №280 - розрахунки за об'єкти інвестування здійснюються виключно через рахунки, відкриті в уповноважених банках. Як зазначалось вище такі розрахунки [PERSON] не проводились, що спростовано не було. Таким чином, суд вважає, що укладання оскаржуваних договорів носило фіктивних характер без наміру створення будь-яких правових наслідків, зокрема передання майна та грошових коштів. Також судом встановлено, що 07.09.2006 р. в забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 188/06/00-KLMV від 28.07.2006 р. ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», яке діє як Оператор від імені Спільної діяльності без створення юридичної особи між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» від 30.01.2004 р. (далі - Іпотекодавець) на підставі договору іпотеки від 07.09.2006 р. передало в іпотеку АКБ «Форум» (далі - Іпотекодержатель) майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме адміністративно-житловий комплекс з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, площа забудови 4311,2 кв.м., поверховість 20-26, площа житлового будинку 74742,00 кв.м., площа квартир 54294,00 кв.м., житлова площа квартир 2598,00 кв.м., кількість квартир 572, в тому числі однокімнатних 286, двокімнатних 56, нежитлові приміщення 9720,00 кв.м., кубатура 33795,00 куб.м., який будується в м. Київ, по вул. Туманяна, 15-А (далі Предмет іпотеки). Характеристики предмета іпотеки визначені сторонами у п. 1.2.1 договору іпотеки від 07.09.2006 р. Таким чином, іпотека поширюються на всі житлові, в тому числі квартири та нежитлові приміщення, що розташовані у Предметі іпотеки. 07.09.2006 р. приватним нотаріусом [PERSON] було накладено заборону за №1525/6 на нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво, площа забудови 4311,2 кв.м., поверховість 20-26, площа житлового будинку 74742,00 кв.м., площа квартир 54294,00 кв.м., житлова площа квартир 2598,00 кв.м., нежитлові приміщення 9720,00 кв.м., кубатура 33795,00 куб.м., в м. Київ, по вул. Туманяна, 15-А (п. 1.2. Договору іпотеки). Відповідно до статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема: відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Пункт 3.1.6 Договору іпотеки від 07.09.2006 р. також встановлює, що іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в найм, оренду) в користування іншим особам, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди від Іпотекодержателя. Іпотекодержатель АКБ «Форум» згоди на відчуження переданого в іпотеку майна ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» не давав. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочини щодо відчуження іпотекодавцем передано в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. За наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанцій одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах Верховним Судом України сформульовано обов'язкові для усіх судів України правові позиції. Так, статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути предявлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у звязку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. На підставі частини третьої статті 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 березня 2016 р. у справі №6-308цс16). Як встановлено матеріалам справи, на час укладення оскаржуваних договорів із [PERSON], квартири, що були предметом оскаржуваних договорів на дату їх укладання належали [PERSON] та перебували під забороною відчуження на підставі договору іпотеки від 07.09.2006 р., укладеного між АКБ «Форум» та Спільною діяльністю між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм». Враховуючи вищезазначене, права власності на об'єкти інвестування [PERSON] також не набув в силу нікчемності оскаржуваних договорів, яка встановлена статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, що укладені між відповідачами договори про участь у фонді фінансування будівництва та договори уступки є такими, що порушують права позивача, укладені із порушенням вимог чинного законодавства, а отже мають бути визнані недійсними. Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами. Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Об'єкт будівництва набуває статусу новоствореного нерухомого майна лише після прийняття об'єкту в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього. До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-70цс13 від 25.09.2013, в якій зазначено, що аналіз положень ЦК України свідчить про те, що майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою, право очікування), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є обєктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що обєктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки обєкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», дає можливість дійти до висновку, що майнове право, що є предметом договору підряду, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.\~\~\~\~\~\~\~\~ Такі висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 30 січня 2012р. у справі № 6-168цс12. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. За приписами ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Застосування цієї правової норми до оскаржуваних договорів, пояснюється тим, що останні поєднують в себе елементи, різних договорів, в тому числі, елементи договору купівлі-продажу, та спрямовані на відчуження належних позивачеві об'єктів інвестування. Отже, на час укладення оскаржуваних договорів [PERSON], ТОВ «Фінансова компанія «Мітех» та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», яке діяло як оператор Спільної діяльності між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» на підставі договору від 30.01.2004 р. діяли в порушення вимог ст.658 ЦК України, ст. 190 ЦК України, оскільки на момент укладення цих договорів власником спірної квартири та майнових прав на неї ТОВ «Фінансова компанія «Мітех» та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» не були, що, у свою чергу, є підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсним в порядку, передбаченому ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Наслідком недійсності оскаржуваних договорів є їхня юридична незначущість та неспроможність, тобто недійсність з моменту їхнього підписання та відсутність жодних правових наслідків, що в свою чергу повертає відновлює становище, що існувало до укладання оскаржуваних договорів, оскільки їх підписання не має своїм наслідком виникнення майнових прав на нерухоме майно, визначене в цих договорах, у відповідача - [PERSON] особи, що придбала майнові права на об'єкти інвестування пізніше позивача. Згідно з вимогами статей\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідачами не надано належних та допустимих доказів, що спростовують позовні вимоги. На підставі наведеного та

Outcome: approved