Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

03 серпня 2017 року [PERSON] пред'явила вказаний позов, посилаючись на наступні обстави- ни. 12.11.2011 р. вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований Кодимським районним ві- дділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 84. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року шлюбні стосунки та ве- дення спільного господарства між ними фактично припинилися, між ними втрачено почуття взає- мної любові, поваги, дружби, вони не можуть проживати як сім'я. Відповідач мав численні поза- шлюбні стосунки та пішов з родини до іншої жінки, залишивши її з донькою, якій виповнилося лише кілька місяців. За таких обставин, збереження сім'ї не можливе, тому просила розірвати шлюб між ними. З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків відповідач матеріально їй та їх спільним дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає. Утримання дітей є природним обов'язком батьків, однак відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання своїх дітей. У зв'я- зку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, а відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу, просила стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.08.2017 р., до досяг- нення донькою [PERSON] трирічного віку, та на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. Крім того, оскільки між ними не досягнуто згоди щодо місця проживання дітей, а син [PERSON] без згоди матері був відібраний у неї і починаючи з червня 2017 ро- ку та по теперішній час всупереч її волі перебуває у відповідача, хоча зареєстрований за місцем її проживання та з 08 липня 2016 року відвідував ясла-садок «Колосок, студію раннього творчого розвитку «Долоньки» Татарбунарського районного будинку дитячої та юнацької творчості з берез- ня по травень 2017 року, просила визначити місцем проживання дітей з матір'ю. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не запе- речував проти їх задоволення. Представник третьої особи - Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської облас- ті в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача та третьої осо- би, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11,52) вбачається, що 12.11.2011 р. Кодимсь- ким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] р. народ- ження, та [PERSON], [INFO], актовий запис № 84. Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постанов- лено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набра- ння чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рі- шення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розпався, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим суд вва- жає, що шлюб має бути розірваний. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (копії на а.с.12 -13), сторони по справі є батьками: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Довідкою виконкому Татарбунарської міської ради від 21.07.2017 р. (копія на а.с.20) підтверд- жується, що позивач зареєстрована та проживає [ADDRESS], до складу її сім'ї входять діти: [PERSON], 2012 р. народження та [PERSON], 2015 р. народження. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою роз- витку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихо- вання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навча- ння, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 27 Конвенції «про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР Ук- раїни № 789-ХІІ від 27.02.1991 р.) передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здіб- ностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для за- безпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч.2,3 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визна- чає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою ди- тиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка до- сягла повноліття. Пленум Верховного Суду України у п.17 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3 роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявні- сть в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повноліт- ніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чо- ловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні ма- тері, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Крім того, судом встановлено, що позивач є непрацездатною, здійснює догляд за малолітньою донькою [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку потребує ма- теріальної допомоги, а відповідач є працездатним та працевлаштований, може надавати матеріаль- ну допомогу на утримання дружини. Тому суд вважає за можливе та необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення повноліття сина [PERSON], та стягнути аліменти на утримання позивача у розмірі 1/5 частини всіх ви- дів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. За змістом ст.ст.79, 191 СК України, аліменти на утримання дружини та дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку з 03.08.2017 р. Матеріалами справи, а саме довідками: міської ради про реєстрацію місця проживання особи, КЗ «Дошкільний начальний заклад (ясла-садок) «Колосок», КЗ «Татарбунарська центральна рай- онна лікарня», КЗ «Татарбунарський районний будинок дитячої та юнацької творчості» (копії на а.с.14-21), підтверджується, що неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за місцем реєстрації їх матері [PERSON] - по [ADDRESS], стоять на обліку в дитячій консультації Та- тарбунарської ЦРЛ, протягом періоду спостереження регулярно з'являлися на прийом до лікаря педіатра та суміжних фахівців. [PERSON] з липня 2016 р. регулярно відвідував дитячий садок «Колосок», завжди доглянутий в гарному настрої, його батько жодного разу не приводив та не забирав сина, не був присутній на батьківських зборах, не приймав участі у вихованні сина. Також неповнолітній [PERSON] з березня по травень 2017 року відвідував студію раннього творчого розвитку «Долоньки». Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визн- ачається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої ди- тини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про зас- тосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю» роз'яснено, що суди, вирішуючи спо- ри між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], від 27.07.2017 р. (а.с.38) вбачається, що за вказаною адресою у будинку проживають [PERSON] (позивач), [PERSON] (син позивача), [PERSON] (донька позивача), [PERSON] (матір позивача) та [PERSON] (батько позивача). Умови проживання в будинку добрі, в кімнатах чисто, є необхідні меблі та побутова техніка, ведеться домашнє господарство, створені всі належні умови для вихо- вання та розвитку дітей. Відповідно до висновку Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 15.08.2017 р. (а.с.6), даний орган, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначення міс- ця проживання малолітніх дітей [PERSON], 2012 р. народження, та [PERSON], 2015 р. народ- ження, з матір'ю [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти - [PERSON], 2012 р. народження та [PERSON], 2015 р. народження, зареєстровані та проживають за місцем проживання матері по [ADDRESS] Одеської області, остання займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їм необхідний розвиток, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 22,23), матеріально і житлом забезпечена, відповідально ставиться до виконання своїх батьківсь- ких обов'язків. Батько дітей - відповідач у справі проживає окремо від дітей, крім того він не запе- речує проти проживання дітей разом з матір'ю. Зважаючи на дані обставини, та враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд вважає за можливе та необхідне визначити місцем проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] р. на- родження, та [PERSON], [INFO], місце проживання їх матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК Украї- ни. На підставі викладеного,

Outcome: approved