Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування позову вказано, що 11.12.2006 р. між [PERSON] - відповідачем № 1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № CL 001/860/2006. Як вказано у позові, у порядку забезпечення виконання за кредитним договором 11.12.2006 р. між відповідачем № 1 та банком був укладений договір застави № PCL-001/860/2006, а предметом застави згідно п. 3.1 договору застави є автомобіль «Audi-Q7» д/н [NUMBER], 2006 р.в., кузов № [NUMBER]. 05.11.2010 р. між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір купівлі - продажу кредитного портфелю, згідно якого та у відповідності до ст. 512. 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором, і таким чином (зі слів представника позивача) відступило право вимоги до відповідача № 1 [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] не виконував свої зобов'язання, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Дніпровського р/с м. Києва із позовом про стягнення з нього суми заборгованості. Рішенням Дніпровського р/с м. Києва від 05.10.2011 р. позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено та видано виконавчий лист № 2-4713/2011 про стягнення з відповідача № 1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 3526985,02 грн. Як вказує позивач, станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідачем № 1 не погашено зазначену заборгованість, а в примусовому порядку виконавчою службою жодних стягнень також не здійснювалось. У відповідності до розрахунку заборгованості станом на 04.10.2016 р. у відповідача № 1 за кредитним договором № CL 001/860/2006 від 11.12.2006 р. існує заборгованість в сумі 930122,67 грн. та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2595042,32 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 646450,94 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 283671,73 грн.; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2595042,32 грн. При цьому представник позивача вказує, що у відповідності п. 1 ст. 6 Договору застави транспортного засобу № PCL-001/860/2006 від 11.12.2006 р., заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, а окрім того - також до настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, у разі настання однієї з обставин: (1) несплата заставодавцем заставодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті і строки, як встановлено в Кредитному договорі; (2) порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених статтею 5 договору; (3) в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Як вказано у позові, 18.05.2016 р. представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ознайомився з матеріалами виконавчого провадження в якому знаходилась відповідь УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, що станом на 15.10.2015 р. за [PERSON] автомобілі не зареєстровано. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві від 03.08.2016 р. встановлено, що 28.06.2015 р. було проведено перереєстрацію автомобіля «Audi-Q7» д/н [NUMBER], р.в. 2006, кузов № [NUMBER] на нового власника, а саме на відповідача № 2 - [PERSON] Таким чином (на думку представника позивача), до відповідача-2 перейшло право власності на предмет застави, статус застоводавця та всі права та обов'язки за Договором застави, і відповідач-2 набув статусу майнового поручителя за Кредитним договором. Тому представник позивача просить суд звернути стягнення на підставі Договору застави № PCL - 001/860/2006 від 11.12.2006р. на автомобіль «Audi-Q7» д/н [NUMBER], рік випуску - 2006, кузов № [NUMBER], шляхом проведення електронних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № CL-001/860/2006 від 11.12.2006 р., яка станом на 04.10.2016 р. складає 930122,67 грн., пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2595042,32 грн. на свою користь. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав свою заяву щодо підтримки позову у повному об'ємі. Відповідач № 1 у судове засідання не з'явився, належним чином були повідомлений. Відповідач № 2 у судове засідання також не з'явився, надіслав на адресу суду своє клопотання щодо зняття арешту із його майна та письмові заперечення щодо даного позову, так як є неналежним відповідачем. Згідно ст. 224 ЦПК України суд у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про судовий розгляд, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2006 р. між [PERSON] - відповідачем № 1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № CL 001/860/2006. У порядку забезпечення виконання за кредитним договором 11.12.2006 р. між відповідачем № 1 та банком був укладений договір застави № PCL-001/860/2006, а предметом застави згідно п. 3.1 договору застави є автомобіль «Audi-Q7» д/н [NUMBER], 2006 р.в., кузов № [NUMBER]. Як з'ясував суд, 05.11.2010 р. між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір купівлі - продажу кредитного портфелю, згідно якого та у відповідності до ст. 512. 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором, і таким чином (зі слів представника позивача) відступило право вимоги до відповідача № 1 [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] не виконував свої зобов'язання, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Дніпровського р/с м. Києва із позовом про стягнення з нього суми заборгованості. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дніпровського р/с м. Києва від 05.10.2011 р. (а.с. 58-59) позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено та видано виконавчий лист № 2-4713/2011 про стягнення з відповідача № 1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 3526985,02 грн., і дане рішення станом на 01.11.2011 р. зазначене рішення набрало законної сили. У відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить позивачеві. Зі змісту п. 9 Постанови вбачається, що звернення стягнення на предмет застави це один з способів стягнення заборгованості. Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Як з'ясовано судом, у серпні 2015 р. відповідачем № 2 - [PERSON] було придбано у відповідача № 1 [PERSON] через його представника - [PERSON] автомобіль «Audi-Q7», 2006 р.в., кузов [NUMBER]. При цьому BPEP ДАІ № 1 в м. Києва на підставі довідки - рахунку серії ААЕ № 365231 від 25.08.2015 р. було проведено перереєстрацію зазначеного автомобіля на нового власника - відповідача № 2 (даний факт сторонами не оспорюється). Як з'ясував суд з письмових заперечень відповідача № 2, під час перереєстрації автотранспортного засобу на себе, останній перевірив вищевказаний автомобіль на предмет обтяження, що підтверджується також листом АТ «ОТП БАНК» від 18.08.2015 р. № 7-232-14, підписаний начальником управління верифікації та збору кредитів Жанталай Р.В. про погашення кредиту, витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.08.2015 р. про відсутність обтяжень. У відповідності до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. № 1255-ІV зі змінами, у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Як вказує ч. 2 ст. 586 ЦК України, законом можуть передбачатися винятки з правила про необхідність згоди заставодержателя на відчуження майна заставодавцем. У ній йдеться тільки про винятки, встановлені договором. Проте Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює такі винятки щодо відчуження заставодавцем рухомого майна, а тому цей Закон, що має однакову юридичну силу з ЦК, має право на застосування як спеціальний за своїм регулятивним характером стосовно норми ч. 2 ст. 586 ЦК. Виходячи з зазначених вище норм матеріального права, обставин придбання та переоформлення відповідачем № 2 на себе в органах ДАІ спірного автотранспортного засобу, суд приходить до висновку, що відповідач № 2 є добросовісним набувачем згідно з вимогами ст. 388 ЦК України та набув право власності на автомобіль «Audi-Q7» д/н [NUMBER], 2006 р.в., кузов № [NUMBER], а тому визнає його неналежним відповідачем. Таким чином суд приходить до висновку щодо відмови у даному позові ТОВ „ОТП Факторинг Україна", так як у даному випадку у разі вилучення відповідача № 2 [PERSON] у якості застоводавця та майнового поручителя за Кредитним договором № CL 001/860/2006 від 11.12.2006 р., що не можливо задовольнити даний позов, не провівши подвійне стягнення тієї самої суми, яка вже встановлена рішенням Дніпровського р/с м. Києва від 05.10.2011 р., що є підставою застосування п. 1. ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Тому

Outcome: dismissed