Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

ДП «[PERSON] Полонини ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця звернулося в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], Солочинської сільської ради про визнання недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року, визнання недійсним державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що 19.08.1999 року позивачем було отримано спеціальний дозвіл на користування надрами\~ліцензію №1970, а саме дозвіл на видобування (експлуатацію) підземних мінеральних питних вод, обєкт ліцензування ділянка Голубинського родовища, де розташована свердловина №4-р (4-е). В межах охоронної зони свердловини № 4 Голубинського родовища мінеральних вод та в межах залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища на праві власності володіє земельною ділянкою відповідач [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,37 га серії ЗК № 006442 від 08.09.2006 року. Підставою для видачі спірного державного акту [PERSON] є договір купівлі продажу земельної ділянки від 03.08.2006 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], оскільки попереднім власником спірної земельної ділянки був відповідач [PERSON] згідно державного акту серії ЗК № 059634 від 03.08.2006 року, виданого на підставі рішення Солочинської сільської ради від 25.01.2006 року Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки. Вимоги позивач мотивує тим, що спірна земельна ділянка не могла бути обєктом купівлі-продажу, оскільки діяв мораторій на відчуження земельних ділянок з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, а також державні акти на право власності вищевказаної земельної ділянки порушують права ДП [PERSON] Полонини, оскільки позивач експлуатує родовища вуглекислих мінеральних вод Голубинського родовища, а неконтрольована забудова площ залягання корисних копалин псує Голубинське родовище та робить його непридатним для експлуатації. Позивач вважає рішення Солочинської сільської ради від 25.01.2006 року незаконним та таким, що не відповідає вимогам закону, а тому у звязку з цим, просить суд: ?визнати недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25.01.2006 року Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки, яким було затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON], площею 0,37 га, розташованої за адресою: с. Солочин, урочище Біласовиця, Свалявського району, Закарпатської області; ?визнати недійсним державний акт серії ЗК № 059634 від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на імя [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на землю за № 0106070700049; ?визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу [PERSON]; ?визнати недійсним державний акт серії ЗК № 006442 від 08.09.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на імя [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на землю за № 0106070700059; ?стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні представник [PERSON], який діє в інтересах позивача (на підставі довіреності № 57 від 15.10.2015 року) позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року, визнати недійсними державні акти серії ЗК № 059634 від 03.08.2006 року та серії ЗК №006442 від 08.09.2006 року на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу [PERSON] Також просить поновити строк для звернення до суду, якщо суд буде вважати такий пропущеним. Представник відповідача [PERSON], який діє в інтересах відповідача [PERSON]Д.(на підставі довіреності від 22.05.2017 року серія НМА 380556) в судовому засіданні у задоволенні позову просить відмовити повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях до позовної заяви, просить застосувати строк позовної давності (том. 3 а.с. 3-6). Відповідач [PERSON], [PERSON], представник Солочинської сільської ради в судове засідання не зявилися. Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи позову, заперечення відповідача [PERSON] на позов та клопотання про застосування строків позовної давності, суд доходить слідуючого висновку. Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. - 06.10.2017 року - подано клопотання представником відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності. - 06.10.2017 року - подано заяву представником позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2017 року витребувано від Солочинської сільської ради, [PERSON], [PERSON] належним чином (відповідно до п. 5.27. Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів"/ДСТУ 4163-2003/) завірену копію проекту зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,37 га, розташованої за адресою: с. Солочин, урочище "Біласовиця", Свалявського району, який було затверджено рішенням 5 сесії 3 скликання Солочинської сільської ради "Про затвердження проекту цільового призначення земельної ділянки від 25.07.2006 року"); - 03.11.2017 року - подано клопотання представником позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 03.11.2017 року витребувано від архівного відділу Свалявської районної державної адміністрації належним чином (відповідно до п. 5.27. Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів"/ДСТУ 4163-2003/) завірену копію проекту зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,37 га, розташованої за адресою: с.Солочин, урочище "Біласовиця", Свалявського району, який було затверджено рішенням 5 сесії 3 скликання Солочинської сільської ради "Про затвердження проекту цільового призначення земельної ділянки від 25.07.2006 року"; - 28.11.2017 року - подано клопотання представника позивача [PERSON] про ознайомлення з доказами, витребуваними з архівного відділу Свалявської районної державної адміністрації. Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом ПЕРЕВІРЕНО в судовому засіданні докази надані суду позивачем на підтвердження заявлених вимог, нормативно правові акти, якими встановлено зони санітарної охорони водних обєктів Голубинського родовища мінеральних вод, встановлення відповідних обмежень щодо використання земельної ділянки площею 0,37 га в урочищі Біласовиця с. Солочин, Свалявського району, Закарпатської області (том.1 а.с. 9-32); підстави набуття права власності на земельну ділянку в с. Солочин, Свалявського району, Закарпатської області [PERSON] (докази оглянуті в судовому засіданні, надані Солочинською сільською радою, архівним відділом Свалявської РДА на виконання ухвал Свалявського районного суду від 06.10.2017 року та 03.11.2017 року про витребування належним чином (відповідно до п. 5.27. Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів"/ДСТУ 4163-2003/) завіреної копії проекту зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,37 га, розташованої за адресою: с. Солочин, урочище "Біласовиця", Свалявського району, який було затверджено рішенням 5 сесії 3 скликання Солочинської сільської ради "Про затвердження проекту цільового призначення земельної ділянки від 25.07.2006 року" (том.3 а.с.16-20, а.с.34-38, а.с. 52). В частині вимоги про визнання рішення, державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що \~25 липня 2006 року 5 сесією III скликання Солочинської сільської ради прийнято рішення «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», згідно якого затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0,37 га, яка розташована в с.Солочин, урочище «Біласовиця», Свалявського району, Закарпатської області із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови. Дана земельна ділянка знаходиться у другій санітарній зоні свердловин Голубинського родовища мінеральних вод. Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 22 січня 1972 року № 27 встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони ДП «[PERSON] Полонини ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця. Відповідно до додатку 1 до зазначеного рішення встановлено межі першої зони гірничо-санітарної охорони, зокрема, санаторій «Квітка Полонини» для охорони свердловини мінеральних вод №4-р прямокутник обмежений з північного сходу р. Піня, площею 1,02 га. Крім того, додатком 1 встановлено межі другої та третьої зон гірничо-санітарної охорони. Дане рішення було затверджено [PERSON] Міністрів Української РСР від 20.06.1973 року № 282, яке було чинним на час існування спірних правовідносин та норми якої на сьогоднішній день не скасовано. Неконтрольована забудова площ залягання корисних копалин у межах зон гірничо-санітарної охорони та в межах гірничого відводу Голубинського родовища завдає непоправної шкоди унікальному родовищу мінеральних вод загальнодержавного значення, що підтверджується висновком Українського державного геологорозвідувального інституту від 09.04.2008 року № 436. Відповідно до ст. 93 Водного кодексу України - з метою охорони водних обєктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму (частина перша). Межі зон санітарної охорони водних обєктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з державними органами санітарного нагляду, охорони навколишнього середовища, водного господарства та геології (частина друга). Режим зон санітарної охорони водних обєктів встановлюється Кабінетом Міністрів України. З гідно до ч.1, ч.2 ст. 58 Кодексу України «Про надра» (введеного в дію Постановою ВР № 133/94-ВР від 27.07.1994 року та чинного на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється проектування та будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів без попередньо геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням корисних копалин, допускаються тільки у виняткових випадках, лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду. При цьому повинні здійснюватися заходи, які б забезпечували можливість видобування з надр корисних копалин. Відповідно до вимог п. 1, п.2, п.6 Положення встановлено єдиний порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення і є обовязковим для всіх підприємств, установ, організацій та громадян, які здійснюють проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів на території України. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням корисних копалин, допускається тільки у виняткових випадках лише за погодженнями з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду на основі спеціальних дозволів, що видаються відповідними радами народних депутатів, на території яких знаходяться ці корисні копалини. Погоджені матеріали та заява про надання спеціального дозволу на забудову розглядають у місячний термін відповідні ради народних депутатів та повідомляють заявника, інші зацікавлені підприємства, установи та організації про своє рішення. Наявність спеціального дозволу посвідчується на копії топографічного плану відміткою у вигляді дозвільного напису за формою згідно з додатком. Дозвіл на забудову реєструється відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 20 ЗК (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) - зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Механізм щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи, на час існування спірних правовідносин врегульований був Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502. Згідно п.3 ПОРЯДКУ визначено - сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення, складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні підлягає її частина і перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка. Згідно п. 6 ПОРЯДКУ - проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органами земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічними органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення. [PERSON] Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року за № 677 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, яким передбачено, що у разі відведення земельної ділянки для розроблення корисних копалин або забудови територій на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду. Таким чином, законодавством передбачено обовязковість погодження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства до земель житлової та громадської забудови, що розміщена в межах залягання Голубинського родовища мінеральних вод з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду. Рішення Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 року про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки (площа 0,37 га за адресою с.Солочин, ур.«Біласовиця») із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови прийнято без жодного погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду і суперечить вимогам ч.1 та ч.2 ст.58 Кодексу України «Про надра», п.1, п.2, п.6 Положення про порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, п.3, п.6 ПОРЯДКУ зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб та абз.2 п.9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Зокрема, із дослідженого Висновку державної експертизи від 30 травня 2006 року № 2043, наданого суду архівним відділом Свалявської районної державної адміністрації встановлено, що здійснено екпертне дослідження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) [PERSON] за адресою: с. Солочин, ур. "Біласовиця", Свалявського району, Закарпатської області. Для проведення експертизи надано проект зміни цільового призначення земельної ділянки, який пройшов погодження : - висновок Свалявського районного відділу земельних ресурсів від 01.11.2005 року № 69, - висновок відділу містобудування та архітектури від 01.11.2005 року № 502, - висновок Свалявської районної екологічної інспекції від 05.07.2005 року № 168/05, - висновок Свалявської районної санепідемстанції, - висновок управління культури, - рішення 36 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради від 03.06.2005 року. До проекту зазначені наступні зауваження : - дооформити договір, план земельної ділянки, договір сервітуту, зареєструвати проект в санепідемстанції та управлінні культури, здійснити процедуру реєстрації. Таким чином, судом встановлено, що проект зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] затверджено із зауваженнями. Крім того, вказаний проект не містив погоджень з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, про що зазначено у висновку державної експертизи від 30 травня 2006 року № 2043. Відповідно до повідомлення архівного відділу Свалявської районної державної адміністрації від 13.12.2017 року № 869/07-04: - "... в документах Солочинської сільської ради у рішенні 5 сесії 3 скликання "Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки від 25.07.2006 року та документах до нього - самого Проекту зміни цільового призначення земельної ділянки [PERSON] площею 0.37 га, розташованого за адресою с.Солочин, ур. "Біласовиця" немає." Отже, сам проект суду не надано і дослідити такий, суд не має можливості. Однак, вважає, що висновок державної експертизи містить достатні дані щодо складання такого проекту та його погоджень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення Солочинської сільської ради 25.07.2006 року є незаконним, а тому й державний акт серії ЗК № 059634 від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на землю за № 0106070700049 також є незаконним, оскільки виданий на підставі незаконного рішення сільської ради. Суд бере до уваги встановлені докази в судовому засіданні та вважає, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку [PERSON], яким є рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року та документ, який підтверджував на момент відчуження земельної ділянки [PERSON] право власності [PERSON] підлягають визнанню недійсними. Всі решта оспорюваних документів є похідними і не можуть вважатися законними. Договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] слід вважати таким, що суперечить вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та ч. ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а тому такий договір є також недійсним. Недійсним є і державний акт на земельну ділянку, виданий на підставі недійсного правочину. В частині вимоги про застосування строків позовної давності суд доходить наступного висновку: Згідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений. Посилання відповідача [PERSON] та його представника на те, що останнім днем звернення до суду позивача є 2009 рік, не може бути прийнятою судом до уваги, поскільки під час дослідження письмових доказів у судовому засіданні встановлено, що підприємству про порушене право стало відомо у червні 2014 року при розгляді іншої справи. Під час дослідження письмових доказів у судовому засіданні встановлено, що за захистом своїх прав ДП [PERSON] Полонини ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця звернулося 13.10.2015 року. Таким чином, позов подано в межах строків позовної давності (з моменту коли особа дізналася про порушене право), тому позов розглянуто по суті. В частині вимоги про стягнення з відповідача судового збору, суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 4872 грн. (платіжне доручення № 908 від 06.10.2015 з призначенням платежу судовий збір за подання позову, т. 1, а.с.1), а тому суд, врахувавши, що судові витрати повязані з розглядом справи, доходить висновку, що в цій частині вимогу слід задовольнити. Разом з тим, відповідно до п. 35 п.п.5, п.п.6 [PERSON] ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (із змінами і доповненнями згідно [PERSON] від 25.09.2015 року № 10) - при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, судові витрати необхідно стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2436 грн. з кожного. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, суд вважає що позов ДП [PERSON] Полонини ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця слід задовольнити. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved