Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно - право на земельну частку (пай) розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах з земель, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області та право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах із зазначених земель, яке [PERSON] фактично успадкувала після смерті своєї матері - [PERSON]. Зазначає, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], належну їй спадщину, в тому числі право на земельну частку (пай) у землі розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, фактично прийняла її дочка - [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказує, що позивачка [PERSON] є внучкою спадкодавця [PERSON] по матері, зокрема її (позивачки) матір [PERSON] була дочкою [PERSON], однак факт родинних відносин між ними не може бути належно підтверджено відповідними документами, оскільки [PERSON] народилася в 1944р. на території Польщі, а саме: в селі Акманичі Перемишлянського повіту та в цьому ж 1944 році [PERSON] та [PERSON] були переселені на територію України в Тернопільську область. Також стверджує, що позивачка [PERSON] з поважних причин пропустила строк подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки їй не відомо було про місцезнаходження оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, належне спадкодавцю [PERSON] Покликається на те, що з огляду на наведені обставини, позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, а тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт фактичного вступу [PERSON] в управління або володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], зокрема факт вступу в управління правом на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.04.1997 року, зареєстрованого 05.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №272; встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO], була дочкою [PERSON], яка померла [INFO]; визначити позивачу [PERSON], [INFO], додатковий строк для подання нею в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті баби - [PERSON], котра померла [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представлятиме представник - адвокат [PERSON]. Також в матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON], в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача - Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явилася, проте подала письмову заяву, в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, просить розглядати дану цивільну справу у їх відсутності. Представник третьої особи - завідувач Четвертої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення №63/01-16 від 09.01.2019р., в якій просить розглядати дану справу за їх відсутності. Також скерував на адресу суду копію спадкової справи №370/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON]; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.08.2012р. №31238469 та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.08.2012 року № 31238472, з яких вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO], станом на 01.08.2012р. в нотаріальній конторі не заводилися, а 01.08.2012р. була зареєстрована спадкова справа №370/2012 за заявою [PERSON]; спадкодавець [PERSON] заповітів та спадкових договорів за життя не складала; свідоцтва про право на спадщину спадкодавця [PERSON] нотаріусом не видавались. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву-повідомлення №01-16/17 від 16.01.2019р., в якій просить розглядати дану справу за їх відсутності. Також скерував на адресу суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.01.2019р. №54731250, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO], в нотаріальній конторі не заводилися. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р.«Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту вступу в управління або володіння спадковим майном, встановлення факту родинних відносин та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини [PERSON] входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.04.1997 року, зареєстрованого 05.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №272. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ;Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO], то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Саме дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом, у відповідності до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Як убачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, за № 237 від 31.08.2012 року після смерті [PERSON] в управління її спадковим майном вступила саме [PERSON], яка проживала із померлою на час смерті та обробляла земельну ділянку. Тобто в силу ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавцеві. Встановлення факту вступу [PERSON] в управління та володіння спадковим майном її матері - [PERSON] має юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації позивачкою права на оформлення спадщини. З огляду на наведене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині, встановивши наступний факт, а саме те, що [PERSON] фактично вступила в управління або володіння спадковим майном своєї матері - спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], зокрема факт фактичного вступу [PERSON] в управління правом на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.04.1997 року, зареєстрованого 05.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №272. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.04.1997 року, зареєстрованого 05.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №271, а також право на земельну частку (пай) у землі розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 14.04.1997 року, зареєстрованого 05.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №272, яке [PERSON] фактично успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується копіями відповідних сертифікатів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є внучкою [PERSON]. Так, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу позивачки [PERSON], її дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача [PERSON] її батьками зазначено: батько - [PERSON], [INFO], матір - [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла [INFO]. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] мала дошлюбне прізвище - [PERSON], у відомостях про [PERSON] зазначено рік її народження - «1944», місце народження «с.Акманичі Перемишльського повіту Польща». Також матеріалами справи підтверджено, що матір'ю [PERSON] була [PERSON]. Зокрема, факт споріднення між [PERSON] та [PERSON] підтверджується архівною довідкою Державного архіву Львівської області від 13.05.1999р. про склад родини, з якої вбачається, що головою родини була [PERSON], 1897р.н., а членами родини [PERSON], 1926р.н., [PERSON], 1944р.н.; родина у 1944р. була переселена у Тернопільську область з села Акманичі Перемишльського повіту Люблінського воєводства Польщі. Таким чином, судом достовірно встановлено факт того, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), 1944р.н., уродженка села Акманичі Перемишлянського повіту Республіки Польщі, котра померла [INFO], була дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Оскільки встановлення зазначеного юридичного факту родинних відносин, про який просить позивач [PERSON], має значення для належного оформлення її спадкових прав та враховуючи, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога також підлягає задоволенню. Окрім того, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом майна спадкодавця [PERSON] На час смерті [PERSON] позивач [PERSON] проживала окремо від неї, а після її смерті у встановлений законом строк не звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON], котра померла [INFO], спадкова справа в нотаріальній конторі станом на 01.08.2012р. не заводилась. 01.08.2012р. у зв'язку зі зверненням позивача [PERSON], четвертою Львівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №370/2012 щодо майна померлої [INFO] [PERSON]. У відповідності до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою та другою ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як встановлено судом, причиною пропуску позивачем [PERSON] шестимісячного строку прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], є її необізнаність про місцезнаходження оригіналів правовстановлюючих документів на майно, належне спадкодавцю. Зазначені обставини, як вважає суд, зумовили істотні труднощі для позивача щодо вчинення нею дій по оформленню своїх спадкових прав, а тому суд визнає поважними причини пропуску позивачем [PERSON] строку для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачкою [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved