Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

20.05.2019 ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення пені та 3% річних і інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державна ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3772, за умовами якого, AT «Ощадбанк» надало [PERSON] кредит на споживчі цілі у розмірі 235 000,00 гривень строком на 10 років з терміном остаточного погашення не пізніше 20.08.2018 під 20.5% річних. 31.03.2011 між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до Кредитного договору, яким було зокрема змінено термін остаточного погашення кредиту - не пізніше 20.08.2023. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Кредитний договором між AT «Ощадбанк», та [PERSON] 20.08.2008 було укладено Іпотечний договір № 12963, відповідно до якого, предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Крім того, між AT «Ощадбанк», Позичальником та [PERSON] укладено Догові поруки від 31.03.2011 року №13615. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав позичальнику [PERSON] кредит розмірі 235 000,00 гривнь. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, несплатою чергових платежів по кредиту та процентам, АТ «Ощадбанк» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 211 629,15 гривень. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року по справі №381/4232/14-ц позов Банку задоволено в повному обсязі. Дане рішення набрало законної сили 06 жовтня 2014 року. Ухвалою від 17 грудня 2014 року розстрочене виконання рішення суду про стягнення заборгованості в сумі 211 629,15 гривень строком на три роки по 5 878,60 гривень. Умови наданої судом розстрочки постійно порушувались [PERSON] , тому станом на даний час, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі №381/4232/14-ц фактично не виконано, заборгованість за кредитним договором, в тому числі і в розмірі визначеному судом не погашено. Також, 17 листопада 2014 року між Банком та Позичальником було укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору, яким було внесені зміни до умов кредитування, а саме п.5.2 Кредитного договору викладено в наступній редакції: «За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту з 17 листопада 2014 року Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05616 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення». Сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 26.02.2019 за період з 26.02.2016 по 12.12.2018 становить 94 613,43 гривень. Станом на 26.02.2019 три відсотки річних та інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості складають суму 73 893,27 грн. та включають в себе: 59 143,04 гривень - загальна сума інфляційних втрат від прострочених су заборгованості по основному боргу з лютого 2016 року по лютий 2019 року; 14 750,23 гривень - загальна сума 3% річних від прострочених сум г кредиту з лютого 2016 року по лютий 2019 року. Враховуючи, що на даний час термін наданої розстрочки закінчився, а рішення суду до цього часу не виконано, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 73 893,27 гривень; стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 26.02.2019 за період з 26.02.2016 по 12.12.2018 в розмірі 94 613,43 гривень, а також звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20.08.2008 №12963, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Чернишовою О.А., та зареєстрованим в реєстрі за № 2977, що укладено між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , а саме - двокімнатну квартиру [ADDRESS] та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки, здійснити погашення заборгованості 20.08.2008 №3772 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на загальну суму 226 689,96 грн., що включає в себе:152 796,69 грн. - загальна сума заборгованості за кредитом (по основному боргу);59 143,04 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу з лютого 2016 року по лютий 2019 року; 14 750,23 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по кредиту з лютого 2016 року по лютий 2019 року. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 04 червня 2019 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 19.07.2019 Відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення пені та 3% річних і інфляційних витрат, в якому просив в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних втрат в сумі 59 143,04 грн., 3% річних у розмірі 14 750,23 грн. та пені в сумі 94613,43 гривень - відмовити в повному обсязі. Винести ухвалу про закриття провадження по справі стосовно позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру. Суду зазначив, що в спірній квартирі разом з ним зареєстрований його неповнолітній син, тому позивач не вірно визначив склад всіх учасників справи. Також, 19.07.2019 відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Ухвалою суду від 24.07.2019 в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву - відмовлено. Поданий відповідачем відзив на позовну заяву з додатками - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13.08.2019 через канцелярію суду АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» подало до суду письмові пояснення по справі. В судовому засіданні представник позивача Щербак Н.В. вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Поета Ю.В. в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Васильєв В.М. в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, враховуючи наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3772, згідно якого останньому надано кредит на споживчі цілі у розмірі 235 000,00 грн. строком на 10 років з терміном остаточного погашення не пізніше 20.08.2018 під 20,5 % річних (а.с.18-19). В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитний договором, між AT «Ощадбанк» та [PERSON] 20.08.2008 було укладено Іпотечний договір № 12963, відповідно до якого, предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором дарування частини квартири від 04.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Фастівської міського нотаріального округу Вінічук Н.В., та зареєстрованого Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.10.2002 за реєстровим №7987 в книзі 76, свідоцтвом про право власності на житло від 17.04.2001, виданого згідно розпорядження Фастівської міської ради від 17.04.2001 з №3018 (а.с.26-28). 31 березня 2011 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № 3772 від 20 серпня 2008 р. яким зокрема змінено термін остаточного погашення кредиту - не пізніше 20.08.2023 (а.с.20-22). Так, 31 березня 2011 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до іпотечного договору № 12963 від 20.08.2008 (а.с.29-30). Також, 31 березня 2011 року між ВАТ «Державним ощадним банком України» та [PERSON] укладено договір поруки №13615 (а.с.24-25). У відповідності до п. 1.1. Договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі, за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорам до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Отже, за кредитним договором, договором поруки та договором іпотеки виникли зобов`язання: у Банку - надати [PERSON] , кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором; у [PERSON] , - повернути отримані ним кредитні кошти у встановлена Кредитним договором строк, починаючи з місяця наступного за звітним частково погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки, повернути одержані кошти в строк визначений договором, а також та сплатити пеню та штрафні санкції (разі їх наявності). у [PERSON] , - нести фінансову відповідальність у разі невиконання Боржником умов Кредитного договору. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надати позичальнику кредит розмірі 235 000,00 гривень. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Однак, всупереч вищенаведеному, відповідачем [PERSON] систематично порушувались умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом) протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості. 13 червня 2014 року на адресу боржника [PERSON] засобами поштового зв`язку направлено лист - вимогу №53/08/143, а фінансовому поручителю [PERSON] лист-повідомлення №53/08/144, якими Банк повідомляв про невиконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та про наявність і розмір простроченої заборгованості, а також про відкликання всієї суми кредиту вразі не погашення наявної простроченої заборгованості не пізніше 30 днів з дати направлення даних листів (а.с.36-39). Жодного реагування на листи повідомлення з боку відповідачів до банку не надійшло. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] (прож.: [ADDRESS] ) та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] (прож.: [ADDRESS] солідарно на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27, р/р 35194016 в ОПЕРУ філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, код ЄДРПОУ 09322277) заборгованість за кредитним договором №3772 від 20.08.2008 року у сумі 211 629,15 гривень (двісті одинадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять грн. 15 коп.) та судові витрати в сумі 2116,29 гривень (а.с.40). Ухвалою суду від 17.12.2014 заяву [PERSON] , [PERSON] про розстрочку виконання рішення - задоволено. Розстрочено Пьорушкіну [PERSON] , [PERSON] виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року за позовом ПАТ Державний ощадний Банк України до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором у розмірі 211 629,15 гривень строком на три роки по 5 878,60 гривень щомісячно (а.с.41). Проте, як зазначив і сам відповідач [PERSON] , ухвалу суду щодо наданої розстрочки він не виконував, оскільки фактично не мав фінансової можливості сплачувати шомісячно таку грошову суму, плати по 500 або по 1000 гривень. Представник позивача зауважила, що навіть часткові платежі по розстрочці, відповідачем сплачувались періодично та не вносились щомісячно. Станом на 26.02.2019 три відсотка річних та інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості складають суму 73 893,27 грн. та включають в себе: 59143,04 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених су заборгованості по основному боргуз лютого 2016 року по лютий 2019 року; 14 750,23 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених суми кредиту з лютого 2016 року по лютий 2019 року. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимог кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України) Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедур» виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Частина 1 статті 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодуванні збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утриманні заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 589 ЦК України). В той же час, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 2 зазначеної статті Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинні задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставин може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до автоматичного припинення основного зобов`язання чи заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 09.04.2014, який відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. При цьому, у відповідності абз. 2 до п. 42. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Крім цього, суд звертає увагу на наявність судових рішень з приводу спору між сторонами, а саме: Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київької області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області до [PERSON] про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку відмовлено (а.с.42-43). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено (а.с.44-46). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до цього суду(а.с.46-47). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2015 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін (а.с.48-50). Представник відповідача-1 в ході судового розгляду справи стверджував, що оскільки рішенням суду вже було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором, тому відсутні підстави для подачі такого позову повторно та для нарахування пені та відсотків. Проте, суд з такою позицією не погоджується враховуючи наступне. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другої статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України, що зазначено в постанові ВСУ у справі № 6-2311цс16 від 22 березня 2017 року. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, що випливає із змісту норми ст. 593 ЦК України, ст.ст. 7 і 33 Закону України «Про іпотеку». Велика Палата звернула увагу на те, що позивач набув право вимоги до боржників за укладеними з ними кредитними договорами та реалізував це право вимоги, звернувшись до суду, рішення якого про стягнення на його користь заборгованості не виконані. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, в даному випадку позивач і звернувся до суду в цій справі не з вимогою про стягнення з відповідачів цієї ж суми заборгованості, а саме для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання, для чого є необхідним судове рішення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення 3% річних і інфляційних витрат в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимогу про стягнення пені, то суд враховує наступне. Так, 17 листопада 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору №3772 від 20.08.2008, яким пункт 5.2 Кредитного договору викладено в наступній редакції: «За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту з 17 листопада 2014 року Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05616% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення (а.с.23). Згідно статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позови давність в один рік. Стаття 259 ЦК України передбачає право сторін змінити тривалість позовної давності, шляхом укладення письмового договору. Пункт 7.7 Кредитного договору вказує на те, що сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору. Сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 26 лютого 2019 року за період з 26.02.2016 по 12.12.2018 становить 94 613,43 грн. Також, судом встановлено, що нарахування пені було зупинено Банком станом на 12.12.2018 на підставі рішення Кредитного комітету філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» №198 від 13.12.2018 (а.с.51). Проте, встановлення відповідальності за невиконання умов кредитного договору у вигляді надмірно високої пені для позичальника суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного, суд дійшов категоричного висновку про те, що пункт 5.2 кредитного договору викладеного в наступній редакції: «За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту з 17 листопада 2014 року Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05616% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення, що в даному випадку становить 94 613,43 гривень, та є фактично більшим чим половина суми боргу, є несправедливим, суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків відповідача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків суми боргу -168 506,70 гривень) у разі невиконання ним зобов?язань за договором. При цьому суд звертає увагу, що згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а відповідно до п. 5 ч. 3 цієї же статті Закону умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків розміру боргу) у разі невиконання ним зобов?язань за договором. Тому, на думку суду, є наявними підстави для зменшення розміру нарахованої пені, що підлягає стягненню з відповідача-1 в сумі -4 613,43 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2448,60 гривень.

Outcome: partial