Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, про визнання батьківства та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 26 жовтня 2014 року познайомилась із [PERSON] із яким у неї склались близькі стосунки. В січні 2015 року вона завагітніла та повідомила про це відповідача, однак останній почав її ігнорувати. [INFO] позивач народила сина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 20.10.2015 року. Відповідач не визнає факту свого батьківства, стосунків із нею не підтримує та не спілкується. Відтак , просить визнати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], внести зміни до актового запису про народження, вказавши відповідача батьком та стягнути із нього аліменти на утримання сина у розмірі 3000, 00 грн. щомісячно починаючи з дня подання позову до суду та досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 1ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи -Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, самостійних вимог на предмет спору не заявляє. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] народився - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 20.10.2015 року, батьками якого значаться -[PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.135 СК, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки , відповідач в судове засідання не прибував, своїх заперечень та доказів проти позовних вимог не надав, що унеможливило призначення судом судово - генетичної експертизи, суд виходячи із доказів поданих позивачем, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання батьківства [PERSON], щодо дитини [PERSON], підлягають задоволенню. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька дитини з актового запису про народження дитини. Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відтак, задоволенню підлягають позовні вимоги позивача про внесення змін до актового запису про народження дитини в графі " батько". Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], то такі підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, проти стягнення аліментів на утримання дитини заперечень не подав. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріали справи, а саме, що відповідач працездатний, згідно матеріалів справи нікому іншому аліменти не виплачує. Однак, визначити матеріальний статус відповідача не виявляється можливим через відсутність, будь - яких, даних про його офіційний дохід. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. З наведених підстав аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 21 березня 2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 56, 105,110,112,120 СК України,

Outcome: approved