Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ « 10007/0215 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] про виселення з житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку. Позов мотивований тим, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі Михайлівського відділення №3006 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 1452, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 175000 грн. 20 грудня 2007 року між банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу [PERSON] № 4131. Рішенням Михайлівського районного суду від 21 березня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області. 9 серпня 2013 року позивач направив відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, яке отримане ними 14 серпня 2013 року. На письмову вимогу звільнити приміщення відповідачі у встановлений законом місячний строк житловий будинок не звільнили. Тому, з посиланням на ст.ст. 33, 40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.109 ЖК України позивач просить виселити всіх мешканців: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області зі зняттям з реєстраційного обліку за цією адресою. У судовому засіданні представник позивача Радєва Т.В. підтримала позовні вимоги на підставах, викладених в позовні заяві. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки за можливості погашає кредит та має намір і в подальшому виплачувати заборгованість по кредиту. Додатково пояснила, що не має іншого житла, тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та додатково пояснив, що на його думку, позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до боржників з вимогою про звільнення приміщення в порядку передбаченому ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», тому у позивача не виникло право звернення до суду з вимогою про виселення відповідачів. Відповідач [PERSON] більш як три роки проживає за кордоном, а отже ніяким чином не порушує права позивача та не міг отримати ні письмову вимогу позивача, ні судові виклики. У разі задоволення судом позову будуть порушені права малолітньої дитини [PERSON], яка на теперішній час проживає разом з матір?ю. На думку представника відповідача [PERSON] відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] на даний час є власниками житлового будинку [ADDRESS], а тому мають право проживати там, при цьому ніяким чином не порушують права позивача, а у випадку реалізації предмета іпотеки (вказаного житлового будинку), вони виселяться з нього, оскільки вже не будуть власниками житла. На підтвердження своїх доводів, ні представник відповідача [PERSON], ні відповідач [PERSON] жодних доказів суду не надали, клопотань щодо витребування додаткових доказів або відкладення розгляду справи для надання доказів в судовому засіданні не заявляли. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з?явилися, про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Ради опіки та піклування виконкому Михайлівської селищної ради Дремлюга І.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що в будинку зареєстрована і проживає неповнолітня дитина [PERSON], тому просила суд прийняти рішення в інтересах дитини. Також Дремлюга І.В. пояснила, що рішенням ради опіки та піклування був наданий дозвіл на укладення договору іпотеки [PERSON] та [PERSON], оскільки правочин відповідав інтересам дитини, при цьому батьки попереджалися про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов?язків, на підтвердження чого надала суду копію вказаного рішення № 3 від 27 листопада 2007 року. Представник третьої особи - Михайлівського районного сектору управління Державної міграційної служби в Запорізькій області в судове засідання не з?явився, але надав суду заяву з клопотанням розгляд справи при його відсутності, просить вирішити спір на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В ході судового розгляду було встановлено, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі Михайлівського відділення №3006 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 1452, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 175000 грн. 20 грудня 2007 року між банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу [PERSON] № 4131 (а.с. 10-13). Відповідно до умов вищевказаного іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов?язання позичальником, іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов??язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв?язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, позивач був змушений звернутися з позовом до суду та рішенням Михайлівського районного суду від 21 березня 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області (а.с. 28-29). Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частині 2 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом з'ясовано, що у спірному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідками з Михайлівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (а.с. 22-24). Вказані особи не тільки зареєстровані, а й фактично проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповіддю на запит суду Михайлівської селищної ради від 5 грудня 2013 року № 2070 (а.с. 43). Доводи представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] не проживає у спірному будинку, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не були підтверджені жодними доказами. 9 серпня 2013 року позивач направив відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, які були отримані ними 14 серпня 2013 року. Вказана обставина підтверджена копіями відповідних письмових вимог (а.с. 7-9) та копіями поштових повідомлень на ім?я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-5), що визнаються судом належними та допустимими доказами дотримання позивачем порядку позасудового врегулювання спору, передбаченого ст. 40 ЗУ «Про іпотеку». Твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено факт направлення відповідачам саме вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення є неспроможним, оскільки не підтверджене будь-якими доказами. Всі мешканці зобов?язані на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений законом строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як було встановлено судом, на письмову вимогу звільнити приміщення відповідачі у встановлений законом місячний строк житловий будинок не звільнили. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на вказану адресу надсилається поштова кореспонденція, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються комунальні послуги тощо. Наявність зареєстрованих осіб у будинку, на яку звертається стягнення, може негативно відобразиться на ціні продажу, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов?язання. Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов?язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім?ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти. В іпотечному договорі від 20 грудня 2007 року, укладеному між ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON], зазначено, що відповідно до вимог рішення № 334 виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 28 листопада 2007 року житловий будинок передається в іпотеку за попередньою згодою органів опіки та піклування (а.с. 12). Рішенням ради опіки та піклування при виконкомі Михайлівської селищної ради № 3 від 27 листопада 2007 року була надана згода [PERSON] та [PERSON] передати в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] Михайлівського району Запорізької області, в якому проживає малолітня [PERSON], такий правочин відповідає інтересам сім?ї. Батькам роз?яснено, що відповідно до ст. 177 СК України неналежне виконання батьками своїх батьківських обов?язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов?язку відшкодувати завдану матеріальну шкоду (а.с. 55). Відповідно до положень статей 141 та 160 Сімейного кодексу України місце проживання неповнолітньої дитини реєструється за місцем проживання одного з батьків, за згодою обох батьків, які мають рівні права та обов?язки щодо дитини. За змістом ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. У разі коли неповнолітня дитина має права користування чи власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину (п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Як видно з матеріалів справи, при посвідченні іпотечного договору нотаріусом була перевірена наявність згоди органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору. Враховуючи викладене, для вирішення позовних вимог про виселення відповідачів дозвіл органу опіки та піклування за приписами 17 Закону України „Про охорону дитинства" не вимагається. Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами дотримання встановленої законом процедури виселення відповідачів з житлового будинку, на який звернено стягнення як на предмет іпотеки. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачі зареєстровані в будинку, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки за рішенням суду, та діюче в Україні законодавство не містить обмежень щодо малолітніх та неповнолітніх осіб при вирішенні питання про виселення із житлових приміщень, що є предметом іпотеки, з підстав невиконання позичальником зобов?язань за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ « 10007/0215 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], про виселення з житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач, як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідачів понесених документально підтверджених витрат, зокрема витрат на сплату судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. Стягненню, виходячи з кількості відповідачів, з кожного окремо відповідача підлягають судові витрати в розмірі 76 грн. 47 коп. ( 229,4 : 3 = 76,47).

Outcome: approved