Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 20.08.2011 р. Позов обгрунтовувався тим, що 20.08.2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на сімейне життя та постійні непорозуміння, сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає примирення неможливе, просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що у сімї постійно виникали скандали та суперечки, у зв'язку з чим погіршилося її самопочуття, вона перебуває постійно у стані стресу, відповідач ображає її, принижує її честь та гідність, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив надати строк на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 20.08.2011 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №082949, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1405 (а.с.5). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №190997, виданого 17.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.6). Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що зазначені позивачем обставини мають місце, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, взаєморозуміння між ними відсутнє, відносини у сторін загострені, шлюб існує формально, намагання відповідача до примирення в позасудовому порядку успіху не мали; позивач категорично наполягає на розлученні, вказує на неможливість збереження сім"ї. Водночас, відповідач просив надати строк для примирення подружжя. Суд вважає за необхідне зазначити, що надання подружжю строку для примирення повинно мати реальну основу, яка з урахуванням обставин справи в даному конкретному випадку видається відсутньою. З огляду на викладене, з урахуванням установлених обставин суд дійшов висновку, що не принесло б не тільки користі, але й завдало б шкоди відкладення справи для примирення, оскільки як встановлено судом у судовому засіданні з пояснень сторін та матеріалів справи, збереження сім"ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки в порушення ч. 1 ст. 24 СК України не відповідає її волі, а існування сім"ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн.

Outcome: approved