Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

08.05.2015 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ КБ «Надра» про стягнення з відповідача компенсацію за роботу в неробочі та вихідні дні 17.01.2009 року, 18.01.2009 року, 24.01.2009 року, 25.01.2009 року в розмірі 1025,78 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою в розмірі 660,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 201046,50 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що до її звільнення з роботи 13.02.2009 року вона працювала у відповідача, однак, при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок в повному обсязі, а саме, не нарахував та не виплатив компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в січні 2009 року, до виконання якої позивачка спеціально була залучена відповідно до письмового розпорядження Віце-президента ПАТ КБ «Надра» №3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» від 06.01.2009 року, яким в регіональних підрозділах банку передбачалось впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» в період з 12 по 28 січня 2009р. В зв'язку з цим позивачка виконувала за межами м.Києва роботу у в період з 12 по 28 січня 2009 року, в тому числі у вихідні дні - 17, 18, 24 та 25 січня 2009 року. Однак відповідачем не проводився облік та оплата роботи позивача в такі дні. Ні під час роботи, ні при звільненні, відповідач не компенсував позивачці роботу в зазначені вихідні дні, до виконання якої позивачка була спеціально залучена. Крім того, 09.07.2015 року судом було прийнято до розгляду заяву з уточненнями позовних вимог позивачки, в якій [PERSON] просила стягнути з відповідача 1251,06 грн. компенсації за роботу у вихідні дні 17,18,24,25 січня 2009 року; 995,84 грн. втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати за період з березня 2009 року по травень 2015 року включно; 246924,02 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення позивача 13.02.2009 року до дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача 04.06.2015 року. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі з урахуванням уточненого розрахунку стягуваних сум. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, зазначила, що позивачем не було надано доказів роботи на вихідні дні. Вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що до 13.02.2009 року позивачка, яка до реєстрації шлюбу 18.09.2010 року мала прізвище «[PERSON]» працювала у ПАТ КБ «Надра» та була звільнена відповідачем 13.02.2009 року з посади менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистрибуції, що підтверджується копією наказу №88-п (а.с.13-17). Як вбачається з матеріалів справи, письмовим розпорядженням №3 від 06.01.2009 року «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року. В зв'язку з цим п.1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку №1, а п.2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу (а.с.18-19). Додатком № 1 до Розпорядження №3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. В зазначеному додатку позивачка вказана в якості особи, яка в період з 12.01.2009 року по 28.01.2009 року проводить семінари в Кримському Регіональному управлінні ПАТ КБ «Надра». Неробочими днями в цей період були 17.01.2009 року (субота ), 18.01.2009 року ( неділя ), 24.01.2009 року ( субота ), 25.01.2009 року ( неділя ). Згідно п.1.3.1, п.4.1., 4.3. «Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження в системі ПАТ КБ «Надра», працівники Банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку. Відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі (при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження (а.с.40-46). Зі змісту Поточного звіту за операціями по рахунку позивача у ПАТ КБ «Надра» за період з 01.12.2008 року по 01.02.2009 року вбачається, що 09.01.2009 року, тобто після видання розпорядження №3 та напередодні виконання передбачених ним заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивачки 7010 грн. з призначенням «зарахування коштів на відрядження». Зі змісту цього ж Поточного звіту встановлюється факт перебування позивачки у визначений в розпорядженні №3 період (з 12 по 28 січня 2009р.) в м.Сімферополі, тобто за визначеним для позивачки місцем виконання розпорядження №3, оскільки 12,15,16, 23 та 26 січня 2009 року позивачка знімала грошові кошти з банкоматів у м.Сімферополі. ( а.с. 24-25). Суд приходить до висновку, що зарахування відповідачем позивачці грошових коштів на відрядження відповідає змісту Розпорядження №3. Та обставина, що напередодні заходів, передбачених розпорядженнями, відповідач зарахував на рахунок позивачки грошові кошти на відрядження, вказує на те, що позивачка направлялася та перебувала у відрядженні згідно Розпорядження №3 та на його підставі, а також виконувала передбачені розпорядженням заходи в період, який в ньому був визначений. З урахуванням змісту та вимог Правил оформлення службових відряджень, суд приходить до висновку, що без направлення позивачці у відрядження зарахуванням відповідачем позивачці коштів на відрядження було неможливе. З цих підстав суд вважає, що позивачка приймала участь у проведенні семінарів в Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Надра» згідно розпорядження №3 від 06.01.2009 року в період з 12 по 28 січня 2009 року, що підтверджується змістом розпорядження та додатків до нього. Позивач спеціально вказаний серед прізвищ співробітників банку, які залучаються до виконання робіт, в т.ч. за межами міста Києва в період з 12. по 28 січня 2009 року (а.с.20-23). Викладені обставини суд оцінює як такі, що доводять факт перебування позивача в місті, яке було визначене в розпорядженні №3 та в період, який був в ньому визначений, а також з метою, яка була встановлена розпорядженням. При цьому суд виходить з того, що з боку відповідача на надано доказів того, що в період, визначений в Розпорядженні № 3, позивачка перебувала в м.Сімферополі з іншою метою або з інших підстав, ніж визначені згаданим розпорядженням. Так само відповідачем не надано доказів того, що кошти на відрядження в сумі 7010 грн., були відповідачем перераховані позивачці 09.01.2009 року з іншою метою, ніж визначено в розпорядженні. Суд також приходить до висновку, що зміст Розпорядження №3, додатків до нього, Поточного звіту за операціями по картковому рахунку, Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження в системі ПАТ КБ «Надра», вказують на те, що позивачка направлялася для проведення семінарів, які проводились в період з 12 по 28 січня 2009 року в м.Сімферополі, в тому числі у вихідні дні, а також на те, що позивач була спеціально залучена до виконання таких робіт в період, визначений в розпорядженні. В тому числі 17, 18, 24, 25 січня 2009 року, які були неробочими днями. Враховуючи обставини справи, а також зміст Розпорядження №3, суд приходить до висновку, що з боку відповідача мало місце залучення позивачки до виконання робіт у вихідні дні 17,18,24,25 січня 2009 року та виконання позивачем таких робіт. За відсутності інших доказів з урахуванням змісту розпорядження №3 доводи позивачки про те, що вона працювала у неробочі дні, суд вважає доведеними. Таким чином, судом встановлено, що в період з 12 по 28 січня 2009 року, неробочими днями були 17, 18, 24, 25 січня 2009 року та що саме у вказані дні позивачка виконувала трудові обов'язки по участі у проведенні семінарів в Кримському регіональному управлінні відповідача. Доказів, які б спростовували обставини щодо направлення позивачки у відрядження, відповідно до Розпорядження №3, з боку відповідача суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи судом. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд враховує, що рішеннями судів в інших цивільних справах відносно ПАТ КБ «Надра» встановлено обставини, які вказують на залучення відповідачем працівників банку до виконання робіт у вихідні дні в січні 2009 року на підставі Розпорядження №3 від 06.01.2009 pоку «Про впровадження нового продукту на площадках продажу». Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.03.2014 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», встановлено, що Розпорядження №3 є документом, який вказує на залучення банком працівників до роботи у вихідні дні в період з 12 по 28 січня 2009 року, а також направлення відповідачем працівників у відрядження на підставі вказаного розпорядження з метою його виконання. Також зазначеним рішеннями встановлено, що відповідач не здійснював обліки робіт, які виконувались на підставі розпорядження №3. Вказане рішення набрали законної сили Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч вимогам ч.2 ст. 30 Закону України " Про оплату праці ", відповідач не виконав обов'язку по забезпеченню достовірного обліку виконуваної працівником роботи. Для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (п.3.1. Колективний договір ПАТ КБ «Надра» від 31.07.2007 року). Пунктом 4.7. Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та неробочі дні у подвійному розмір, що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. Колективного договору визначено, що при відрядженні працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. При виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі ( п.5.1.10. Колективного договору ) Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.2 ст.2 ЗУ «Про оплату праці», додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу, згідно якої робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73) оплачується у подвійному розмірі. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати. Вказані суми є видом додаткового заробітку, підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ч.2. ст.233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці», в якому Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч.2. ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. З боку відповідача суду не надано доказів і судом не встановлено, що відповідач здійснив облік виконання позивачем робіт у вихідні дні та їх оплату під час роботи позивача у ПАТ КБ «Надра». З наказу №88-п від 13.02.2009 року, яким позивачку було звільнено з роботи, встановлюється, що при звільненні позивачці не було виплачено оплату праці за роботу у вихідні дні. Не виплачено її і до цього часу. Таким чином, судом встановлено, що плата за роботу у вихідні дні позивачці не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивачки на оплату праці. Тому з урахуванням встановлених судом обставин справи, на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплаті оплати праці за роботу в вихідні дні. Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки компенсацію за роботу у вихідні дні - 17,18,24,25 січня 2009 року у подвійному розмірі - 1251,06 грн., де 2 х 625,53 грн. оплата праці за роботу за 4 вихідних днів, які помножено на 156,38 грн. - середньоденного заробітку. Вказані розрахунки проведено у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року із розрахунку розміру заробітної плати позивачки за повних два місяці перед звільненням (грудень 2008 року, січень 2009 року) та кількості відпрацьованих в ці місяці робочих днів, із вираховуванням середньоденної заробітної плати в розмірі - 156,38 грн. У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що на день звільнення позивачці не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки такої виплати. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у розрахунку за період з дня звільнення позивача 13.02.2009 року по 04.06.2015 року, оскільки відповідно постанови Правління НБУ від 04.06.2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «НАДРА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», в зв'язку з чим розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «НАДРА». Згідно п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Суму середнього заробітку за період з 13.02.2009 року по 04.06.2015 року суд визначає в розмірі 246924,02 грн. виходячи з того, що середньоденний заробіток позивачки становить 156,23 грн., а кількість робочих днів за вказаний період - 1579 днів (2009 - 221; 2010 - 251;2011 - 250; 2012 - 251; 2013 - 251; 2014 - 251; 2015 (з 01.01.2015 по 04.06.2015) - 104), 1579 х 156,23 = 246 924,02 грн. Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що постановою Правління НБУ від 05.02.2015 року ПАТ КБ «Надра» було віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато з 06.02.2015 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, яка тривала в ПАТ КБ «Надра» 06.02.2015 року по 05.06.2015 року, а тому діями обмеження, встановлені ч.5 ст.36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які унеможливлювали стягнення з відповідача грошових коштів в цей період. Грошові кошти, стягнення яких вимагає позивачка, пов'язані з оплатою праці, належать до заробітної плати, витікають з трудових відносин, а тому, відповідно п.3 ч.6 ст.36 того ж Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. При цьому суд враховує правовий висновок Верховний Суд України в Постанові від 21.05.2014 року у справі у справі № 6-43цс14, згідно якої цивільна відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Оскільки між сторонами спір виник з приводу порушення законодавства про оплату праці з підстав, передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України, суд приходить до висновку, що дія обмежень, передбачених п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюється на спірні правовідносини та на вимоги про виплату оплати праці за роботу в вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилання відповідача на п.2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд вважає необгрунтованим, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, зокрема, нормативно-правових актів, що регулюють трудові відносини. А тому його норми не можуть бути мотивом для відмови в позові. Вони можуть бути лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами та посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, заходів, спрямованих на примусове стягнення - виконання рішення суду стосовно окремої категорії боржників, які підпадають під дію його положень. Саме до такого розуміння законодавчих норм, пов'язаних із застосуванням мораторію або інших обмежень, пов'язаних зі стягненням, дійшов Верховний Суду України в Постанові від 28.05.2015 року у справі № 6-57цс15. Введення у ПАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації та неможливість, в зв'язку з цим, здійснення примусового стягнення з банку, стосується стадії виконання рішення суду, однак не обмежує суд в можливості вирішувати трудовий спір, застосовувати норми права, які регулюють трудові правовідносини, приймати по справі рішення, яке підлягатиме виконанню після усунення обставини, що зумовлюють неможливість примусового виконання рішення суду, яким вирішено спір. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивачки на отримання оплати праці за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за роботу вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 років з урахуванням втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати за період з березня 2009 року по травень 2015 року. Суму втрати частини заробітку (індекс інфляції) суд визначає в розмірі 995,84 грн. (1251,06 грн. х 79,6% - сукупний індекс інфляції). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про стягнення не нарахованої та не виплаченої додаткової заробітної плати підлягає задоволенню. Всього разом на користь позивачки з відповідача підлягає до стягнення 249190,92 грн. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 2491,90 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 116, 117, 233 КЗпП України та

Outcome: approved