Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

02.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №291 по пр. Незалежності, 26 в м. Южноукраїнську Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2016 року вона є власницею зазначеної квартири. Однак у квартирі залишилась зареєстрованою колишня власниця [PERSON]. Просить суд усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою.\~ Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] направила до суду письмову заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], причину неявки суду не повідомила, про день місце та час розгляду справи сповіщена вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у звязку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у заяві За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу укладеного 16.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], остання купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-9). Згідно копії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 10). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], виданий на імя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). З довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 26.11.2015 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [PERSON] помер 13.06.2015 року (а.с. 14). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386,391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження\~ своїм майном. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою власницею квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі не проживає з 16.02.2016 року. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], не проживає з 2016 року, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved