Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 10.01.2014 року відділом ДРАЦС по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №4. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, більше року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Малолітня дочка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.Позивач наполягає на тому, що дитина повинна і надалі проживати разом з нею, оскільки за місцем їх проживання створені всі умови для проживання та розвитку дитини. Позивач працює директором дитячого закладу №20, має постійний дохід. При цьому, відповідач постійного доходу не має, офіційно не працевлаштований, мешкає в будинку, в якому відсутні умови для проживання дитини. Разом з тим, позивач зазначає, що має на своєму утримані також неповнолітнього сина від шлюбу з іншим чоловіком, а тому не в змозі самостійно забезпечувати належний та необхідний рівень життя дочці [PERSON] . Відповідач є працездатним, працює неофіційно та приховує свої доходи, а тому може сплачувати аліменти в розмірі, який зазначено в позовній заяві. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка до розгляду справи по суті вимог подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при цьому, уточнила позовні вимоги в частині розміру аліментів зазначивши, що просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини 1/4 частини його заробітку (доходу). Крім того, позивачка в заяві зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 10.01.2014 року відділом ДРАЦС по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №4( свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серія [NUMBER] . Відносини між подружжям не склалися, шлюбні відносини припинили, спільне господарство не ведуть. проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки переконана в тому, що немає сенсу підтримувати подальші сімейні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Примирення між ними не досягнуто, строк на примирення не потрібен. Спору з приводу визначення місця проживання дитини та поділу майна між сторонами немає. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами ст. 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачка також просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки ОСББ «Наш Дім 143/1» від 31.07.2020 року, [PERSON] разом з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя стаття 181 СК України). Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Домовленості між сторонами про форму та розмір участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитини, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Суд враховує встановлені обставини та виходить з того, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має. Отже, враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 18.08.2020 року. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом за позовною вимогою про розірвання шлюбу сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., що підтверджено квитанцією №102010052 від 17.08.2020 року, позовні вимоги в цій частині судом задоволено, а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1ст.5Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання заяви про стягнення аліментів, відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставіст.ст.110,112, 180 184, 191 СК України та

Outcome: approved