Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обгрунтував наступним. Згідно з рішенням Яготинської міської ради про взяття в комунальну власність міста житлового фонду та зовнішніх мереж і комунікацій для обслуговування вказаного житлового фонду банкрута ДППЗ «Яготинський» та відшкодування затрат БМУ-10 по будівництву котельні ДП «Яготинський цукрозавод» від 28 вересня 2001р. №361-18-ХХІІІ, до комунальної власності територіальної громади міста Яготин належить гуртожиток, що розташований по [ADDRESS] . В кімнаті № 12 даного гуртожитку значаться зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, 28 листопада 2019 року під час обстеження житлового фонду депутатом Яготинської міської ради Білицею В.Л. було виявлено, що в кімнаті за № 12 [PERSON] з 2005 року не проживає, її особистих речей в кімнаті немає та місцезнаходження відповідачки невідоме. Кімната не приватизована, не службова, належить до комунальної власності територіальної громади міста Яготин. Отже, відповідачка відсутня за місцем своєї реєстрації без поважної причини близько чотирнадцяти років. Відповідачка виїхала зі спірної кімнати близько чотирнадцяти років тому, після чого на протязі шести місяців за нею зберігалось право на житло. Із заявою про продовження строку збереження за нею жилого приміщення до Яготинської міської ради Раченко О.С. не зверталася. Відповідно з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 за № 2, наймач або член його сім`ї втрачає право користування жилим приміщенням, якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою Яготинського районного суду від 12 березня 2020 р. відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. За правилами статті 61 ЖК Української РСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ЖК Української РСР не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім`ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому. Згідно із ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління обєктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст. 71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування житловою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування житловим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на житлове приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася житлова площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення). В судовому засіданні установлено, що згідно з рішенням Яготинської міської ради про взяття в комунальну власність міста житлового фонду та зовнішніх мереж і комунікацій для обслуговування вказаного житлового фонду банкрута ДППЗ «Яготинський» та відшкодування затрат БМУ-10 по будівництву котельні ДП «Яготинський цукрозавод» від 28 вересня 2001р. №361-18-ХХІІІ, до комунальної власності територіальної громади міста Яготин належить гуртожиток, що розташований по [ADDRESS] , (а.с. 6-9). В кімнаті № 12 даного гуртожитку значиться зареєстрованою [PERSON] , яка з 2005 року, тобто понад шість місяців у вищевказаній кімнаті не проживає без поважних причин, її особистих речей у кімнаті немає, місцезнаходження відповідачки невідоме, у зв"язку з чим суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved