Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 27.01.2012 року по 05.02.2015 року перебував у трудових правовідносинах із відповідачем. 05 лютого 2015 року позивача було звільнено з ПАТ "Азовзагальмаш". Також зазначив, що роботодавець не сплачував йому заробітну плату з липня 2014 року та після звільнення позивач не отримав усі належні йому виплати. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати було порушено нормальний уклад його життя, що призвело до душевних страждань та, як наслідок, потребування додаткових зусиль для організації свого життя. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільнення по день фактичного розрахунку, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, а також всі понесені позивачем витрати повязані із поданням позову, також просив допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 554,27 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку станом на 10.09.2015 року у розмірі 13484,80 гривень, а також 5823,63 з урахуванням індексу інфляції. Просив також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення основної суми заробітної плати. В подальшому надав заяву про уточнення позовних вимог та в остаточній редакції просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку станом на 10.09. 2015 року в розмірі 13484,80 гривень, а також 5823,63 гривень з урахуванням індексу інфляції, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення основної суми заробітної плати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник надали заяви, якими підтримали позовні вимоги та просили розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача ПАТ "Азовзагальмаш" [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання надав заперечення проти позову, в яких посилався на те, що сума заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем у розмірі 12554,27 гривень виплачена 14.07.2015 року, також була виплачена компенсація за затримку заробітної плати у розмірі 4249,59 гривень. Також зазначив, що позивач не звертався до відповідача із вимогою про здійснення остаточного розрахунку, тобто строки розрахунку не порушені, а тому і не підлягає стягненню середній заробіток. Крім того зазначив, що в останній робочий день, тобто 05.02.2015 року, позивач був відсутній на роботі, що підтверджено графіком обліку робочого часу. Крім того позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди взагалі не доведені позивачем. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. Враховуючи відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення ним про причини неявки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 27 січня 2012 року по 05 лютого 2015 року працював в ПАТ "Азовзагальмаш". 05.02.2015 року позивача звільнено з підприємства, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. (а.с.7) Згідно довідки № 238/882 від 25.08.2015 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 12554,27 гривень, а також компенсація за затримку заробітної плати у розмірі 4249,59 гривень виплачена 14.07. 2015 року.(а.с.23) Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та визнано представником відповідача в своїх запереченнях, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 12554,27 гривень, а була виплачена лише 14.07.2015 року.(а.с.21,34,49) Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне. Так, з наданої відповідачем довідки № 238/ро-882 від 25.08.2015 року, видно, що сума середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 125,44 гривень та розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02. 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Суд погоджується із цим розміром, оскільи він є обгрунтованим та відповідає вимогам закону. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належним працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року за № 6-15цс13. Стосовно визначення дати, з якої повинно бути обраховано середній заробіток, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо відсутності позивача в день звільнення на роботі, а саме 05 лютого 2015 року, та, як наслідок цього, не предявлення відповідної вимоги про розрахунок до роботодавця, оскільки виплата середнього заробітку настає за умови невиплати з вини підприємства належних сум при звільненні, а такий факт був визнаний відповідачем та підтверджено відповідними довідками. Перевіряючи правильність обчисленого представником позивача розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме період, за який підлягає стягненню середній заробіток - з 06 лютого 2015 року по 13 липня 2015 року включно, у розмірі 13484,80 гривень, суд вважає його помилковим та з ним не погоджується, оскільки розрахунок проведений з порушенням положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Отже визначаючи кількість днів, за яких необхідно провести нарахування середнього заробітку, суд виходить з положень п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02. 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", за яким нарахування\~\~ виплат,\~\~ що\~\~ обчислюються\~\~ із\~\~ середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,\~ провадяться шляхом множення\~ середньоденного\~ (годинного)\~ заробітку на число робочих днів/годин,\~ а у\~ випадках,\~ передбачених\~ чинним\~ законодавством, календарних днів,\~ які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна\~ (годинна)\~ заробітна\~ плата\~ визначається\~ діленням заробітної\~ плати\~ за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі\~ (календарні)\~ дні\~ на\~ число\~ відпрацьованих\~ робочих днів (годин),\~ а\~ у\~ випадках, передбачених чинним законодавством, - на число\~ календарних\~ днів за цей період. У\~ разі\~\~ коли\~ середня\~ місячна\~ заробітна\~ плата\~ визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування\~ виплат\~ і допомоги,\~\~ вона\~\~ обчислюється\~\~ шляхом\~ множення\~ середньоденної заробітної плати,\~ розрахованої\~ згідно\~ з\~ абзацом\~ першим\~ цього пункту,\~ на\~ середньомісячне\~ число\~ робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного\~ числа\~ робочих\~ днів за останні два календарні місяці згідно з\~ графіком\~ роботи\~ підприємства,\~ установи,\~ організації, встановленим\~\~ з\~\~ дотриманням\~ вимог\~ законодавства.\~ З табелю обліку робочого часу [PERSON] вбачається, що кількість робочих днів за січень 2015 року 20 днів, лютий 2015 року 20 днів, що в сукупності становить 40 днів, а середньомісячне число робочих днів становить 20. ((20+20):2=20 днів) Визначаючи кількість днів за час затримки в розрахунку, суд виходить з наступного: з 06 лютого 2015 року по 13 липня 2015 року включено, час затримки становить 5 повних місяців. Тобто, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 12544,00 гривні, які обраховані наступним чином: 5 місяців х 20 днів (середньомісячне число робочих днів), що дорівнює 100 робочим дням за час затримки розрахунку. Та 100 днів х 125,44 гривень (середньоденна заробітна плата), що і дорівнює 12544,00 гривень. Тому суд в частини цих позовних вимог задовольняє їх частково та стягує з відповідача на користь позивача у відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку 12544 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, критично оцінює посилання представника позивача, як на правову підставу щодо вимоги в частині стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції, на положення ст. 625 ЦК України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", оскільки компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Встановлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання не застосовується до трудових відносин, які виникли у звязку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року за № 6-43цс14. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в\~статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. До структури заробітної плати, визначеної у\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити виплату компенсації, передбаченої Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159. Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Отже, перевіряючи розрахунок представника позивача щодо обрахування суми боргу з урахуванням індексу інфляцій, суд з ним не погоджується та наводить власний розрахунок. Обраховуючи розмір компенсації за період з липня 2014 року по лютий 2015 року включно, суд враховує положення і визначає розмір компенсації за липень 2014 року: 1,574 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=157,4; індекс інфляції 57,4; сума компенсації (973,10х57,4):100=558,55 гривень; серпень 2014 року: 1,568 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=156,8; індекс інфляції 56,8; сума компенсації (1298,37х56,8):100=737,47 гривень; вересень 2014 року: 1,556 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=155,6; індекс інфляції 55,6; сума компенсації (1337,72х55,6):100=743,77 гривень; жовтень 2014 року: 1,512 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=151,2; індекс інфляції 51,2; сума компенсації (1506,03х51,2):100=771,08 гривень; листопад 2014 року: 1,476 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=147,6; індекс інфляції 47,6; сума компенсації (1398,37х47,6):100=665,62 гривень; грудень 2014 року: 1,449 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=144,9; індекс інфляції 44,9; сума компенсації (1494,90х44,9):100=671,21 гривень; січень 2015 року: 1,407 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=140,7; індекс інфляції 40,7; сума компенсації (322,31х40,7):100=131,18 гривень; лютий 2015 року: 1,364 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=136,4; індекс інфляції 36,4; сума компенсації (4223,47х36,4):100=1537,34 гривень, що в сукупності складає 5816,22 гривень. Разом із тим, з довідки № 238/882 від 25.08. 2015 року, наданої відповідачем, вбачається, що частково ПАТ "Азовзагальмаш" виплатило суму компенсації за затримку заробітної плати в сумі\~ 4249,59 гривень (а.с.23), що дає підстави суду для зменшення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати саме на цю суму, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок компенсації з урахуванням індексу інфляції сума 1566,63 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного, що протягом часу після звільнення позивач не отримував повний та остаточний розрахунок по заробітній платі, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. За положенням ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань на які посилається позивач, засади розумності і справедливості, суд вважає, що\~відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди, а тому позовні вимоги задовольняє частково. Стосовно заявленої вимоги про негайне виконання рішення суду суд зазначає, що положенням ст. 376 ЦПК України закріплено вичерпний перелік справ, за якими можливо допустити негайне виконання рішення, а тому оскільки судом не вирішувалась позовна вимога про стягнення заробітної плати, тому підстав для негайного виконання судового рішення не має. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в частині вимог майнового характеру - відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 243,60 гривень, а також в частині вимог немайнового характеру - 243,60 гривень, а всього 487,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial