Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача на користь дитини аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що її сестра [PERSON] проживає в смт Калинівка Броварського району Київської області, має сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по утриманню малолітньої дитини, зловживанням нею алкоголем, веденням аморального способу життя та жорстоким поводженням із малолітнім сином, починаючи з червня 2020 року за відповідним дозволом Органу опіки та піклування Калинівської селищної ради Броварського району Київської області малолітню дитину [PERSON] тимчасово було влаштовано в сім`ю позивача. Фактично дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ніде не працює, оскільки зловживає спиртними напоями. Під час проживання зі своєю матір`ю [PERSON] малолітній [PERSON] часто залишався голодним, іноді харчувався зі смітника. Відповідач залишала дитину саму вдома, замикаючи у будинку, позичені в людей гроші витрачала на алкогольні напої, при цьому дитина залишалася голодною. Сама відповідач в присутності дитини неодноразово піддавалася насильству з боку сторонніх чоловіків. 19 лютого 2021 року Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області жодного разу не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату і час засідань. На даний час дитина [PERSON] проживає у позивача та знаходиться на повному її утриманні, відвідує дитячий садочок у місті Бровари, відповідно до укладеної позивачем медичної декларації перебуває під наглядом лікаря. Для розвитку дитини вона, [PERSON] , прикладає всі свої зусилля та можливості, нею створені належні умови для розвитку дитини. Позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] згідно із ч. 2 ст. 166 СК України не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини, тому вона повинна сплачувати аліменти на сина відповідно до закону. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала повністю, надала суду пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав визнає в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності. Треті особи: Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області, Орган опіки та піклування Калинівської селищної ради Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких зазначали, що позов підтримують, проти задоволення позову вони не заперечують, просила суд розглянути справу за відсутності їхніх представників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині вимог про позбавлення її батьківських прав закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько якого записаний згідно із вимогами ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Із письмових пояснень жителів смт Калинівка Броварського району Київської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що під час проживання зі своєю матір`ю [PERSON] малолітня дитина [PERSON] часто залишався голодним, іноді він харчувалася зі смітника. Відповідач залишала дитину саму вдома, замикаючи при цьому будинок, позичені в людей гроші витрачала на алкогольні напої, при цьому дитина залишалася голодною, відповідач на подвір`ї влаштовувала п`яні зібрання, сама в присутності дитини неодноразово піддавалася насильству з боку сторонніх чоловіків. Дитина дуже часто була або зовсім роздягнена, або одягнена не відповідно до погодних умов. У письмових поясненнях сусідки відповідача [PERSON] зазначено, що [PERSON] дозволяла собі неприпустиму поведінку відносно дитини, а саме: залишала вночі дитину саму, дитина дуже часто несамовито плакала, відповідач зверталася до дитини зі словами: "щоб ти здох", "дебіл"; "придурок"; "коли ти вже здохнеш", "закрий пельку", тощо. Відповідно до характеристики, наданої Калинівським селищною головою [PERSON] , відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, до селищної ради надходили скарги щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , який часто залишався один без нагляду дорослих. Відповідач [PERSON] не задовольняє потреб свого сина у проживанні, вихованні, розвитку, достатньої уваги проблемам здоров`я дитини матір не приділяє. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області від 07 вересня 2020 року № 100/01-14 малолітнього [PERSON] тимчасово було влаштовано в сім`ю позивача [PERSON] , сестри відповідача. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області від 08 жовтня 2020 № 1439/02-091 позивач [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна над дитиною - своїм племінником [PERSON] , [INFO] , та поставлена на облік потенційних опікунів у Службі. Згідно із актом обстеження умов проживання від 04 вересня 2020 року, проживаючи в сім`ї позивача у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] забезпечений належними умовами проживання. Відповідно до укладеної [PERSON] медичної декларації, з 22 вересня 2020 року [PERSON] перебуває під наглядом лікаря Амбулаторії № 2 Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги Фесенко А.В. Із психолого-педагогічної характеристики дитини дошкільного віку № 3 від 28 січня 2021 року видно, що за час перебування [PERSON] в садочку "Джерельце" міста Бровари ним опікується його тітка, [PERSON] , вона бере активну участь в житті групи, відвідує батьківські збори, тісно співпрацює з вихователями групи. Хлопчик завжди має доглянутий вигляд, одяг чистий, охайний. У поданій до суду 02 липня 2021 року заяві відповідач [PERSON] вказувала, що позовні вимоги в частині позбавлення її батьківських прав вона визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 19 лютого 2021 року Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки матір дитини не бере участі у вихованні малолітнього сина, не забезпечує його матеріально, про стан здоров`я дитини не піклується, не створює належних умов для його розвитку, що свідчить про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ухиляється, проти позбавлення її батьківських прав щодо цієї дитини вона не заперечує, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивачем [PERSON] заявлена також вимога про стягнення з відповідачі [PERSON] аліментів на сина [PERSON] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене вище, вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню і в частині стягнення з відповідача [PERSON] на особистий рахунок дитини аліментів на сина у визначеному законом мінімальному розмірі. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. При подачі до суду позову за вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 32966 від 02 березня 2021 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання позову відповідачем [PERSON] у частині вимог про позбавлення батьківських прав до початку розгляду судом справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 454 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У ч. 6 ст. 141 СК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, з відповідача [PERSON] відповідно до вимог ст. 141 СК України на користь держави (за вимогу про стягнення аліментів на дитину) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved