Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

05 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яким земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться в с. Раківчик, Коломийського району, заповіла [PERSON] .. Пороте останній спадщину після смерті бабці не прийняв та подав до державної нотконтори заяву в якій не заперечив щодо визнання права власності на зазначену земельну ділянку в цілому за [PERSON] . З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до Першої Коломийської РДНК, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте у прийнятті заяви про прийняття спадщини, було відмовлено, так як в шестимісячний строк позивачка не написала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та не проживала на час відкриття спадщини разом із померлою бабцею, тому було рекомендовано звернутися до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вважає, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживала разом із нею в даному житловому будинку та доглядала за нею. В судове засідання від заявниці надійшла письмова заява про слухання справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] подали в судове засідання заяви, в яких просять слухання справи проводити у їх відсутності та не заперечили проти задоволення заяви. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, беручи до уваги думку заявника та заінтересованих осіб, та письмові клопотання сторін, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 16 грудня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 23, яка була зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Раківчицької сільської ради Коломийського району від 02 вересня 2020 року за № 380 (а.с. 9). За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 26 листопада 2008 року Раківчицькою сільською радою та зареєстрований в реєстрі за № 180, яким вона земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться в с. Раківчик, Коломийського району, заповіла - [PERSON] (а.с. 7). Зацікавлена особа [PERSON] , спадщину після смерті бабці [PERSON] не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін не подавав. Таким чином, після смерті бабці відкрилась спадщина за законом, яка складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в с. Раківчик, Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,7900 га. та 0,2400 га., що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 08.08.2002 року серії ІІ-ІФ № 015320. З метою оформлення спадщини заявниця звернулася до Першої Коломийської РДНК, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте у прийнятті даної заяви їй було відмовлено, Оскільки в шестимісячний строк вона не написала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та не була зареєстрована на час відкриття спадщини разом із померлою в [ADDRESS] , хоч і проживала разом із нею. Відповідно заявниці було рекомендовано звернутися до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 21). Той факт, що заявниця прийняла спадщину після смерті бабці [PERSON] , оскільки проживала разом із нею в житловому будинку [ADDRESS] та доглядала за нею підтвердиди свідки [PERSON] і [PERSON] . Так в своїх письмових заявах, поданих до суду, свідки [PERSON] та [PERSON] вказали,що [PERSON] проживала разом з [PERSON] на час відкриття спадщини та постійно за нею доглядала.. Окрім заявниці спадкоємцем згідно закону є дочка померлої, її мати - [PERSON] , яка спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживала, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін не подавала і за продовженням цього терміну звертатися до суду не буде та не заперечує щодо визнання права власності на спадкове майно в цілому за заявницею про що підтвердила в поданій до суду письмовій заяві. Інших спадкоємців які б претендували на спадщину немає. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказує, що якщо виникнення права спадкування залежить від ведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору , розглядається за правилами окремого провадження. З наведених доказів вбачається, що заявниця [PERSON] спільно проживала з померлою на час відкриття спадщини [PERSON] , а тому заяву слід задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 1220, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved