Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що між нею та відповідачем 20 лютого 2015 року було укладено договір позики в формі розписки, яка посвідчує отримання [PERSON] від [PERSON] 2350 гривень. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов'язувалася повернути суму позики 01 березня 2015 року. Відповідач до цього часу свої зобов'язання не виконала, в добровільному порядку повернула лише 800 грн., мотивуючи відсутністю коштів. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь борг по договору в сумі 1550 грн., кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 гр., та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву відповідно до якої просила суд позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнанні неповажними суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положення ст.509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Згідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом було встановлено, що 20 лютого 2015 року позивачем на користь відповідача по справі [PERSON] передано у борг суму грошових коштів у розмірі 2350 (дві тисячі триста п'ятдесят) гривень, про що відповідачем видано відповідну розписку(а.с.3). Відповідно до зазначеної розписки від 20 лютого 2015 року сторони домовились про строк виконання зобов'язання - до 01 березня 2015 року. Встановлено, що відповідач [PERSON] зобов'язання по поверненню [PERSON] усіх коштів у встановлений у розписці строк виконала частково, повернувши позивачу борг в сумі 800 грн., таким чином вимоги позивача в частині стягнення боргу в сумі 1550 грн. є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику відшкодування моральної(немайнової) шкоди" встановлено, що розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках..." З урахуванням того, що суду не було надано доказів, що позивачу неправомірними діями відповідача заподіяно моральну шкоду, суд, не знаходить підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 1000 грн. Судові витрати по справі підлягають стягненню у порядку положень ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.15, 16, 509, 525-527, 625, 1046-1047, 1049, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial