Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду й просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в грошовій формі в розмірі 1200 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб було зареєстровано Базарською сільською радою Народицького району Житомирської області 20 квітня 1969 року, однак, відносини в сім'ї не склались, збереження сім'ї вважає неможливим. Крім того, зазначає, що вона є інвалідом ІI групи загального захворювання й потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги на утримання. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала; відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, а проти задоволення позову в частині стягнення аліментів заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач з 20 квітня 1969 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії IІ-АГ №067657 (а.с. 2). Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, позов в цій частині підлягає задоволенню. Перевіряючи законність вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання, суд зважає на наступне. Абзацом другим частини 1 статті 306-7 ЦПК України визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. В постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15 Верховним Судом України була висловлена така правова позиція. За положеннями частини 2 статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами 3, 4 статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно довідки УПФУ в Народицькому районі №380 від 06 вересня 2017 року (а.с.74 ) розмір пенсії позивача, як інваліда ІІI групи загального захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, з травня 2017 року становить 1614 гривні 02 копійки. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Отже, позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України „Про судовий збір", а тому, в порядку статті 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial