Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

04.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 03 серпня 1996 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. Через відсутність порозуміння між ними вони фактично разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільний сімейний бюджет відсутній. На сьогоднішній день фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, а тому за наведених обставин шлюб з відповідачем носить формальний характер, будь-яке примирення та налагодження сімейних стосунків між ними неможливе, а тому подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з [PERSON], в зв'язку чим виникла необхідність в юридичному оформленні нашого розлучення. В судове засідання не з'явилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Просила не надавати строк для примирення, оскільки її рішення є остаточним. Фактично подружні відносини припинені. Вони проживають окремо. Відповідач повідомлений про дати розгляду справи відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України в судові засідання 18.02.2016 року, 03.03.2016 року,15.03.2016 року та 22.03.2016 року не з'явився, тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачкою та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя спільно не проживає та не веде спільного господарства, сім'я розпалася, неповнолітніх дітей немає, шлюб носить формальний характер. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved