Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку № 31, розташованого по вул. Горіховій (бувша Комсомольська) в смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], знайомий сім"ї. Відповідач не являється членом сім"ї, ніколи не проживав в будинку, на даний час перебуває на території іншої держави та відмовляється знятися з реєстрації за вказаною адресою. У судовому засідання позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що відповідач на даний виїхав до Росії. Відповідач у судове засідання двічі не зявився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 185 від 03.03.1999 року (а.с.5), перебуває житловий будинок № 31, розташований по вул. Комсомольській, 31 смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача по дачі, живе там фактично 14 років, відповідач не проживає в будинку позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача по дачі, користується 7 років городом, за цей час, окрім сім"ї позивача, нікого там не бачила. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не перебувають у родинних відносинах. Відповідач за вказаною адресою не проживає понад 1 рік. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідач не проживає у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Outcome: approved