Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки, в якому зазначила, що в період з 28.01.1989 року по 19.07.2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час сумісного проживання, ними, за спільні кошти, 10.06.2008 року, був придбаний легковий автомобіль "HYUNDAI", державний номерний знак [NUMBER]. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2016 року в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку автомобіля "HYUNDAI Accent 1.5 D ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], vin код [NUMBER] та злишено вказаний транспортний засіб у спільній частковій власності сторін. Оскільки, після припинення шлюбних відносин транспортний засіб перебуває у користуванні відповідача, позивач не має змоги користуватися та володіти спільним автомобілем, тому вважає, що має право на отримання грошової компенсації за належну їй частку в розмірі 3594 гривні та визнання за відповідачем права власності на весь автомобіль. Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи по суті. Надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті. Подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позов визнає повністю . Погоджується сплатити позивачеві за належну їй частку в спірному автомобілі кошти в сумі 3594 гривні. Також погоджується сплатити понесені [PERSON] судові витрати. Згідно ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2016 року по справі № 387/1061/16-ц, в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя : визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ( одну/другу ) частку автомобіля " HYUNDAI Accent 1.5 D ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], vin код [NUMBER] ; визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ( одну/другу ) частку автомобіля " HYUNDAI Accent 1.5 D ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], vin код [NUMBER] та злишено вказаний транспортний засіб у спільній частковій власності сторін (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Згідно п. 1 постанови Пленуму ВСС України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК України, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника за наявності будь-якого з передбачених п.п.1-4 ч.1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. При цьому рішення про припинення права особи на частку в спільному майні суд постановляє за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача грошової компенсації за належну їй частку, визначила вартість останньої, яка становить 3594 гривні . Крім того, остання фактично погодилася на ухвалення рішення по суті спору без попереднього внесення відповідачем на депозитний рахунок суду вартості належної позивачеві частки. Відповідач погоджується із вартістю належної позивачеві частки, яка нею визначена. Відповідно дост.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що після одержання позивачем від відповідача грошової компенсації право власності на 1/2 частку вищезазначеного автомобіля має перейти до відповідача, адже за приписами абзацу 3 частини 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні є правомірними, відповідають способу захисту права та інтересів позивача, не порушують права та свободи відповідача, тому позов слід задовольнити у повному обсязі . На підставі положень ст. ст. 321, 328, 356, 358, 361, 364, 365, 368 ЦК України, ст.ст.60, 63, 65 СК України, ст.ст. 12,13,81,141,142,263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved