Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

11.10.2021 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідачів, в якому просить позбавити їх батьківських прав по відношенню до їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Ухвалою судді від 22.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.11.2021. 08.11.2021 підготовче засідання відкладено на 23.11.2021. У підготовче засідання учасники справи не з`явилися; представник позивача, відповідач [PERSON] та представник третьої особи у поданих письмових заявах просили справу розглядати без їхньої участі; представник позивача позов підтримала, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, представник третьої особи вважає позов таким, що підлягає задоволенню; відповідач [PERSON] подав письмове клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за його позовом про оспорювання батьківства. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини третьої статті 259 ЦПК України, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити часткове рішення щодо вимог про позбавлення її батьківських прав та продовжити провадження в частині вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.10.1995 (а.с. 6), який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 830 від 31.08.2006 (а.с. 7). Згідно копії дубліката свідоцтва про народження, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 4). Як убачається зі змісту акта обстеження умов проживання № 14 від 18.08.2021, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] , який належить його знайомому; умови проживання незадовільні, в дачному будинку, що складається з однієї кімнати, сиро і брудно, шпалер на стінах немає, з меблів лише ліжко та стіл; з харчуванням допомагають сусіди, іноді має тимчасовий заробіток; матір не має постійного місця проживання, зловживає алкогольними напоями (а.с. 8). З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , затвердженого виконкомом рішенням Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 15.09.2021 № 179, убачається, що виконком вважає за доцільне позбавити батьків батьківських прав по відношенню до їхнього неповнолітнього сина (а.с. 11, 12-13, 14). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи обставини справи та визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved