Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

У квітні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в обґрунтування якого вказав, що 28.04.2007 року між ним та АКІБ УкрСиббанк, правонаступником якого є відповідач по даній справі, був підписаний кредитний договір № 11149360000, згідно якого відповідач зобов'язувався надати йому кредит у розмірі 200 000 доларів США. Перед укладенням вказаного договору позивач надав представнику відповідача усі необхідні документи та підписав договір про відкриття поточного рахунку, однак визначені у кредитному договорі кредитні кошти банк йому не надав. Цього ж дня, 28.04.2007 року між позивачем та АКІБ УкрСиббанк був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно якого позивач у забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку банку належні йому нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий 273-а. У подальшому, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2010 року, співвласником вищевказаного нерухомого майна стала [PERSON], набувши право власності на 1/2 частину цього майна. Посилаючись на те, що вказаний кредитний договір та іпотечний договір суперечать законодавству України, і не були спрямовані на реальне настання визначених у них правових наслідків, так як він не отримував кредитних коштів, позивач просив визнати недійсними: ●кредитний договір № 11149360000 від 28.04.2007 року, який був укладений між ним та АКІБ УкрСиббанк; ●іпотечний договір від 28.04.2007 року, який був укладений між ним та АКІБ УкрСиббанк та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] У судовому засіданні позивач збільшив свої позовні вимоги, та окрім тих, що викладені вище, просив також виключити з Реєстру обтяжень та заборон відчуження нерухомого майна запис про іпотеку нерухомого майна - нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий 273-а, на підставі договору іпотеки від 28.04.2007 року. Крім цього, позивач просив поновити позовну давність мотивуючи це тим, що про порушення своїх прав він дізнався лише у 2009 році, під час судового розгляду цивільної справи № 2-175/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до нього, про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення по якій було винесено лише у травні 2015 року. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову через його безпідставність та просила застосувати позовну давність. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Однак якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається, зокрема, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників (ч. 2 ст. 264 ЦК України), і після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 статті 264 ЦК України). Судом встановлено, і це визнається сторонами по справі, що протягом 2009-2015 років між сторонами тривав судовий розгляд цивільної справи № 2-175/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий 273-а. За таких обставин, суд знаходить такими, що заслуговують увагу доводи позивача щодо позовної давності, та вважає її такою, що не спливла. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 28.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11149360000 від 28.04.2007 року, на суму 200 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту за курсом НБУ на день укладення договору 1 010 000 грн. (п. 1.1. кредитного договору). Згідно п. 1.1. кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання, і така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику. Сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. Із п. 1.5 вищевказаного кредитного договору вбачається, що кредит надається банком шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26203119371200. Судовим розглядом встановлено, і це було визнано позивачем - [PERSON] у судовому засіданні по справі, що підпис на кредитному договорі був виконаний ним особисто. В силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, в забезпечення виконання відповідачем своїх кредитних зобов"язань, 28.04.2007 року між сторонами був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2494, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку належне йому нежитлове приміщення, яке складається із: кондитерського цеху літ. Б, кафе літ. Г, складу літ. Д, та розташоване за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий 273 а. В судовому засіданні позивач також визнав свій підпис на іпотечному договорі. Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 5 статті 203 ЦК визначає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Аналізуючи наведені норми закону суд приходить до висновку, що законодавець повязує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо недійсності якого вирішується у даній справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] уклали кредитний договір у письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Виходячи із такого, суд робить висновок, що оспорюваний позивачем кредитний договір за своєю правовою природою, є укладеним з моменту досягнення сторонами цього договору у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Тому посилання позивача на те, що грошей з відкритого на його імя поточного рахунку він не знімав не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунку стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні. Така правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-63цс12. Частиною третьою ст. 640 ЦК України визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Виходячи із такого, суд робить висновок, що законодавець не повязує визнання недійсним іпотечного договору із отриманням чи неотриманням позичальником коштів за кредитним договором. Тому суд знаходить безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсними кредитного та іпотечних договорів, які були укладені 28.04.2007 року між позивачем та АКІБ УкрСиббанк. Також суд знаходить такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про виключення з Реєстру обтяжень та заборон відчуження нерухомого майна запису про іпотеку нерухомого майна - нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий 273-а, оскільки вони є похідними від позовних вимог, у задоволенні яких суд відмовив позивачеві. На підставі ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачеві понесені ним судові витрати через те, що йому відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed