Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

05 жовтня 2021 року позивачі в особі свого представника [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом, в якому просять усунути перешкоду з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним позивачам [PERSON] та [PERSON] житловим будинком, позбавивши відповідачів права користування вказаним житлом шляхом зняття їх з реєстраційного обліку в буд. [ADDRESS] . 11 жовтня 2021 року до відкриття провадження у справі представник позивачів [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій прохав визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі зазначили, що є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку крім них, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у вказаному будинку з 20 травня 2015 року не проживають, особисті речі за місцем реєстрації не зберігають. Утриманням будинку та сплатою житлово-комунальних послуг займаються позивачі. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі відмовляються. Реєстрація відповідачів в житловому будинку створює позивачу перешкоди у реалізації своїх прав як власника, зокрема перешкоджає отриманню субсидії на оплату комунальних послуг. Позовні вимоги заявлені на підставі ст.ст. 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150, 156 ЖК УРСР. Ухвалою від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10 листопада 2021 року. Відповідачі не скористались правом на подання суду письмового відзиву на позов, яке їй було роз`яснено ухвалою від 11 жовтня 2021 року. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 10 листопада 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. В судове засідання позивачі не з`явились, про час і місце повідомлені належним чином. Представник позивачів [PERSON] подав клопотання про розгляд справи без його та позивачів участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 7100101002004 та № 7100101003728, причини неявки суду не повідомили. Отже, враховуючи положення ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими , що повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про час і місце повідомлений, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивачів та їх представника на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ст.\~280\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, і ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши позицію позивачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1997 року, виданого комісією по приватизації житла при виконкомі Шевченківської сільської ради, договору дарування квартири від 15 вересня 2006 року, [PERSON] та [PERSON] , є власниками квартири [ADDRESS] . Згідно довідки виконкому Комиш-Зорянської селищної ради № 335/07-14 від 05.11.2020, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані : [PERSON] та [PERSON] , але за вказаною адресою не проживають. В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання № 76/02-124, складеного комісією у складі старости сіл Шевченківське, Труженка,Тернове, Руденка [PERSON] , детутата ради [PERSON] , спеціаліста ЦНАП Шумейко І.О. 05.11.2020 , у будинку за адресою: [ADDRESS] , крім позивачів зареєстровані: донька [PERSON] , зять [PERSON] , проте фактично не проживають . Згідно довідки виконкому Комиш-Зорянської селищної ради Пологівського району № 13-10/04-219 від 07.12.2021, [PERSON] та [PERSON] , що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою не проживають з 2015 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачі зазначаючи, що відповідачі більше року не проживають у належному їм житловому будинку, звернулася до суду з позовом. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Оскільки позивачі є власниками житлового будинку по [ADDRESS] , а [PERSON] ( донька позивачів) та [PERSON] ( зять позивачів), у вказаному житловому будинку не проживали більше року, то останні втратили право користування житловим приміщенням, оскільки були відсутні без поважних причин за місцем реєстрації понад один рік. Частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідачі зареєстровані в житловому будинку, власником якого є позивачі та більше року в ньому не проживають, враховуючи, що доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини непроживання у житловому будинку понад один рік відповідачі суду не надали, то останні є такими, що втратили право користування житловим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved