Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

13.09.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Добрянської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що знаходиться в с. Милятин, вул. Водяна, 9 Городоцького району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 14.09.1991р. помер його батько [PERSON], а 30.11.2001 р. померла його мати [PERSON], які до дня смерті проживали та були зареєстровані в [INFO] і мали на праві фактичної власності вказаний житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами. Звернувшись до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері йому було відмовлено, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2017 року (а.с.17). Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в с. Милятин, вул. Водяна, 9 Городоцького району Львівської області унеможливлює для нього реалізацію своїх спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку. У зв»язку з цим позивач змушений звернутись до суду і просить визнати за ним право власності на житловий будинок в с. Милятин, вул. Водяна, 9 Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 30.11.2001р. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Крім того, пояснила, що вказаний будинок будували батьки позивача, через свою необізнаність не виготовили правовстановлюючого документа. Сам позивач часто хворіє, хоча інвалідності немає. Просила визнати за позивачем право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами (сарай, вбиральня, криниця, огорожа), розташованого у с. Милятин, вул. Водяна, 9 Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла 30.11.2001 року. Представник відповідача Добрянської сільської ради Городоцького району Львівської області у судове засідання не з»явився, 20.12.2017р. подали заяву, що з даним позовом згідні, просять розглядати справу у відсутності представника сільської ради у зв»язку з виробничою необхідністю (а.с. 46). Треті особи у справі - [PERSON] та [PERSON] 22.12.2017р. подали заяви про розгляд справи у їх відсутності у зв»язку з похилим віком та поганим самопочуттям, про наявність заповіту їм відомо, не претендують на частку у спадковому майні після смерті матері, а тому не заперечують щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те,\~ що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові\~ платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійне прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковий майном. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. [PERSON] та [PERSON] батько і матір позивача померли відповідно 14.09.1991р. та 30.11.2001р., про що свідчать свідоцтва про смерть серії ІІІ-СГ №354721 та серії І-СГ №199325 (а.с.9-10). [PERSON] є їх сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯИ №680909 від 28.11.1953р. (а.с.20). На момент смерті [PERSON] у спадковому будинку без реєстрації постійно проживав та проживає і утримує його [PERSON], користується земельною ділянкою 0,25 га для ОЖБ, яка закріплена за будинком, що підтверджується довідками Добрянської сільської ради від 12.09.2017р. №733,734 (а.с.18-19) та вступив в управління та володіння спадковим майном, а отже згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, він прийняв спадщину. Згідно акта про фактичне місце проживання №426 від 21.12.2017р., виданого Добрянською сільською радою Городоцького району Львівської області за [PERSON], [INFO], числиться житловий будинок по вул. Водяна, 9 в с. Милятин, який залишився йому після смерті матері, де він на даний час проживає разом з дружиною [PERSON], [INFO], без реєстрації. Їх фактичне місце проживання в даному домогосподарстві підтвердили сусіди [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.58). Той факт, що спадкодавиця вважалась фактичним власником житлового будинку по вул. Водяна, 9 в с. Милятин Городоцького району Львівської обл, має підтвердження на підставі записів погосподарських книг за 2001-2005рр., а згідно записів погосподарських книг за 2011-2015, 2016-2017рр., головою домогосподарства вважається позивач [PERSON] (а.с.11-16). За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном і зокрема склала заповіт, що посвідчений 21 грудня 1994 року секретарем виконкому Добрянської сільської ради Городоцького району Львівської обл. і зареєстрованого в реєстрі за №7, та згідно якого все своє майно, в т.ч. спірний будинок, заповіла своєму сину [PERSON] (а.с.8). Інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно після смерті матері [PERSON], що померла 30.11.2001р. не претендують, про що подали відповідні заяви (а.с.47-52). Згідно оригіналу Інвентаризаційної справи №53, виданої КП «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.45), даних вказаних у технічному паспорті житловий будинок в с. Милятин, вул. Водяна, 9 Городоцького району Львівської області зведений у 1946 році, що складається з трьох кімнат, однієї кухні, коридору, веранди, комори, житлова площа - 33,3 кв.м, загальна площа 66,7 кв.м. (а.с.5-7). Згідно ст.328 ЦК України в ред. 2004р. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України в ред. 2004р., власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстр будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені Міністерством комунального господарства У PCP 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, зокрема за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі N 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обовязковою для судів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2004 р., якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за заповітом. Оскільки [PERSON] померла 30.11.2001 року, до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Статею 549 ЦК УРСР, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом розд. УІІ вказаного Кодексу прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчать про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. За життя ні батько ні мати позивача, які були зареєстровані і до дня смерті постійно проживали в [INFO] не зареєстрували право власності на вказаний житловий будинок, що також підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інше від 15.09.2017р. №97389414 (а.с.30). З матеріалів справи видно, що спадкових справ після смерті [PERSON] і [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою не заводились (а.с.39-41). Таким чином, суд приходить переконання про успадкування позивачем житлового будинку, оскільки такий прийняв спадщину. На підставі викладеного суд знаходить за належне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами (сарай, вбиральня, криниця, огорожа), що знаходяться в с. Милятин, вул. Водяна, 9 Городоцького району Львівської області, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом належного майна [PERSON], яка за життя не оформила права власності на житловий будинок. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved