Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

11 листопада 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 22 липня 1994 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 35. Дітей від шлюбу не мають. Подружнє життя в них не склалося. Шлюбні стосунки припинені з вересня 2019 року. Вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ". Позивачка в судове засідання надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності . Позовні вимоги підтримала. (а.с.17). Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. (а.с.18). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач уклали шлюб 22 липня 1994 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 35, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий повторно 24 грудня 2002 року. (а.с.3). Подружнє життя в сторін не склалося, вони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть з вересня 2019 року. Дітей від шлюбу не мають. Позивачка вважає, що їхню сім`ю зберегти не можливо, оскільки це суперечить її інтересам. Розірвати шлюб органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей, у відповідності до ч.1 ст.106 СК України, вони не можуть, оскільки відповідач відмовляється подати таку заяву. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачці судового збору в розмірі 908 грн .

Outcome: approved