Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики-застави, за яким позивач передав грошові кошти, з кінцевою датою повернення 27.08. 2009 року. Однак всупереч умовам цього договору грошові кошти повернуті не були. При цьому, відповідачкою [PERSON] був переданий у якості забезпечення виконання зобов'язань автомобіль "Субару" та видана позивачу генеральну довіреність. Крім того, за умовами договору позики-застави була встановлена заборона на відчуження цього автомобілю. Також посилався на те, що всупереч умов договору відповідачкою була укладена та нотаріально посвідчена довіреність від 15.05. 2009 року, якою вона передала автомобіль у розпорядження відповідача [PERSON] В подальшому відповідач [PERSON] передав даний автомобіль в порядку передоручення за довіреністю від 03.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] Також зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.10.2012 року довіреність від 15.05.2009 року визнана недійсною. Просив визнати недійсною довіреність від 03 червня 2009 року, реєстраційний номер № 2799, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, також просив суд поновити строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення, зазначивши, що оскаржувана довіреність була видана строком дії до 15.05. 2012 року, а тому оскільки строк довіреності сплив, то і підстав для визнання її недійсною додатково у судовому порядку не має. Також наполягав на застосуванні строку позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали та про причини неявки суд не повідомили. Тому, визнавши причину їх неявки неповажною, суд розглянув справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 22.10. 2012 року встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики-застави від 27.02. 2009 року, за яким [PERSON] передано заставне майно у вигляді автомобілю "Субару" та була встановлена заборона на відчуження цього транспортного засобу. Окрім того, [PERSON] видана довіреність від 26.02. 2009 року на ім'я [PERSON] на розпорядження вищезазначеним автомобілем. Також, цим же рішенням визнано недійсною довіреність від 15.05. 2009 року, видану від імені [PERSON] на право користування та розпорядженням автомобілем "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний знак 7570 на ім'я [PERSON] та [PERSON]. (а.с.10) Судом встановлено, що довіреністю від 03.06. 2009 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись належним [PERSON] автомобілем марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, транзитний знак 05 АХ 7570, строком до 15.05.2012 року без права передовіри, з правом виїзду за межі України. (а.с. 4) Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Під час розгляду справи судом позивачем заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та обґрунтовано причину пропуску, оскільки про наявність оскаржуваної довіреності стало відомо лише у 2014 році, а тому фактично ним строк пропущений не був. Крім того, відповідно до п. 28 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 06.11. 2009 року ""Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"" до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність ( ч. 3, 4 ст. 258 ЦК України). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчиненні правочину, а відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України - від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, оскільки позивач дізнався про порушення свого права в 2014 році внаслідок звернення до суду із захистом свого порушеного права, то суд вважає можливим поновити строк звернення до суду позивачу відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підстава, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). З роз'яснень, які викладені в пункті 19 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження свої вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскільки довіреність від 15.05. 2006 року, видана від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], була визнана рішенням суду від 22.10.2012 року недійсною, то довіреність в порядку передоручення від імені [PERSON] видану на ім'я [PERSON] та [PERSON] також слід визнати недійсною, оскільки вона вчинена внаслідок порушених зобов'язань, які виникли між позивачем та відповідачкою [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved