Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Другої Київської державної нотаріальної контори, в якій посилались на те, що їх батько [PERSON] помер [INFO], за життя йому належала земельна ділянка, яка була успадкована матір'ю [PERSON], яка також померла [INFO], їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину відносно цієї ділянки по причині відсутності правовстановлюючого документа, тому просили: -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/4 земельної ділянки, загальною площею 0,0603 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області; -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/4 земельної ділянки, загальною площею 0,0603 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області. Під час судового розгляду за ініціативою суду було залучено Першотравенську сільську раду Обухівського району Київської області в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, при цьому представник позивачів заперечив проти залучення сільради до участі в справі в якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на те, що спірну земельну ділянку успадкувала [PERSON] як дружина власника, а її спадщину успадкували позивачі як її діти, власником ? частини спірної ділянки є [PERSON], нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на іншу половину ділянки, чим порушив право власності позивачів. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, причини неявки не повідомив, подав клопотання про розгляд справи 24.06.2015 року за його відсутності, подібного клопотання відносно дати винесення рішення не подавав, тому зі згоди представника позивача було проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засіданні не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, причини неявки не повідомив, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи повторну неявку відповідача, суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] є дітьми подружжя [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про шлюб, наявними у матеріалах спадкової справи. 14 грудня 1996 року на ім'я [PERSON] Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області було видано державний акт на право приватної власності на землю серії КВ відносно земельної ділянки площею 0,060 га для ведення садівництва на території Першотравенської сільської ради, що підтверджується копією акту, витягом з Державного земельного кадастру. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявним у матеріалах спадкової справи. 14 травня 2003 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно земельної ділянки площею 0,060 га для ведення садівництва на території Першотравенської сільської ради, що підтверджується свідоцтвом, матеріалами спадкової справи. 01 грудня 2012 року [PERSON] заповідала [PERSON] частину квартири в м.Києві, що підтверджується заповітом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявним у матеріалах спадкової справи. 28.03.2013 року лише позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини матері [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. 06 квітня 2013 року постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 15.05.2013 року [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджуються постановою, матеріалами спадкової справи. Власником ? частини земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] для ведення садівництва в садовому товаристві «Лісник» на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області є позивач [PERSON], відомості про власника іншої половини у державних реєстрах відсутні, тобто право власності за спадкодавцями на спадкове майно не пройшло державну реєстрацію, що підтверджується інформаційною довідкою з державних і єдиного реєстрів, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При наданні правової оцінки позовним вимогам суд приймає до уваги наступне. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що у позасудовому порядку позивачі вчинили всі необхідні дії для прийняття спадщини своєї матері, подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги стосовно спадкового майна матері. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Під час розгляду справи суду не подано будь-які докази виготовлення, видачі спадкодавцеві [PERSON] як власникові документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Крім того, суд враховує розбіжності у площі земельної ділянки, відсутність відомостей про точне місцезнаходження, що унеможливлює достатню ідентифікацію предмету спору. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду не доведено належними і допустимими доказами правомірне виникнення у спадкодавця права власності на земельну ділянку як об'єкт нерухомого майна. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Суд вважає, що під час судового розгляду не доведено те, що спадкодавець за життя у встановленому законом порядку набув і зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, отримав у належній передбаченій законодавством формі правовстановлюючий документ на землю, тому належних і допустимих доказів віднесення спірної земельної ділянки до спадкового майна позивач не надав. Відповідно до ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передбачені ст.392 ЦК України умови пред'явлення позову про визнання права власності в спірних правовідносинах відсутні, оскільки відповідач не оспорював прав позивачів, правовстановлюючий документ на спірну ділянку не втрачений, більш того, він навіть не виготовлявся і не видавався спадкодавцеві. Виходячи зі змісту частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, потреба в такому способі захисту права власності, який обрано позовом, виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суду не подано доказів наявності подібних обставин у правовідносинах між позивачем та визначеним позовом відповідачем, які б слугували підставою для судового захисту порушених прав позивача у обраний позовом спосіб захисту. Спадкодавець [PERSON] за життя не отримувала правовстановлюючий документ на земельну ділянку, не зверталась до уповноважених органів державної влади з питань виготовлення та видачі такого правовстановлюючого документа, не реєструвала своє право власності, тому за положеннями ст. 125 ЗК України не набула права власності на земельну ділянку. При цьому розмір земельної ділянки за позовними вимогами (0,0603 га) більше ніж розмір ділянки за державним актом та свідоцтвом про право на спадщину за законом (0,060 га), наявність правових і фактичних підстав для виникнення права власності на додаткову площу земельної ділянки під час розгляду справи позивачем не доведено. Визначений позовом відповідач - Друга Київська державна нотаріальна контора в силу свого правового статусу, функціональних повноважень та відповідно до закону не має теоретичної чи, тим більш, практичної можливості стати власником спірної земельної ділянки або претендувати на спадкування спірної земельної ділянки, тобто визначений позовом відповідач не є суб'єктом правовідносин щодо власності, отже не є належним відповідачем за пред'явленими позовними вимогами. Належним відповідачем у спірних правовідносинах можуть бути спадкоємці або ж відповідні територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування, до яких в силу дії ст. 1277 ЦК України можуть набути у власність відумерлого спадкового майна. Представник позивача за наслідками відповідних роз'яснень суду категорично відмовився залучати Першотравенську сільську раду співвідповідачем по цій справ, посилаючись на те, що будь-яких претензій чи вимог до цього органу позивач не має, із ним спору немає, а інші спадкоємці відсутні. При цьому слід прийняти до уваги, що у визначеному законом порядку позивач не оспорював постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії або ж дії чи рішення відповідного нотаріуса як спеціального суб'єкта, а нотаріальна контора як юридична особа взагалі у спірних правовідносинах не приймає ніякої участі, спір із цієї юридичною особою за матеріалами справи відсутній. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд відмічає, що представник позивача ухилився від виконання обов'язків, передбачених ст.60 ЦПК України, не доводив будь-якими доказами суттєві обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог, зокрема в частині наявності родинних відносин між спадкодавцями та спадкоємцями, смерті спадкодавців як підстави відкриття спадщини, наявності цивільного спору між сторонами, який би підлягав вирішенню судом, порушення цивільних прав позивачем визначеним позовом відповідачем тощо. Належних і допустимих доказів вказаних вище обставин, які мають суттєве значення для вирішення справи позивачем не надавалось, клопотань про витребування доказів не подавалось, представник позивача в судовому засіданні вважав витребування таких доказів недоцільним, внаслідок чого судом за власної ініціативою направлялись судові запити для забезпечення повноти, всебічності та об'єктивності розгляду справи. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, суд вважає недоведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивачів саме відповідачем, правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивачів у обраний позовом спосіб. За таких обставин, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed