Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи : [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів посилаючись на те, що за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2013 p., присуджено стягнення з неї аліментів на утримання матері - [PERSON], в розмірі - 600,00 гривень зі сплатою щомісячно і довічно. Розмір аліментів, які утримуються з неї необхідно зменшити, так як вона на даний час не працює, має тяжкий матеріальний стан, приватним підприємцем не являється , гроші на аліменти метері бере у сина , крім того здійснює догляд за тіткою [PERSON] та свекрухою [PERSON] Також вказала, що відповідач проживає у її квартирі за яку вона , [PERSON], оплачує комунальні платежі, отримує пенсію в розмірі 1419,21 грн., має грошові кошти в сумі 249 624,10 грн. на картці в ПАТ КБ « ПриватБанк» . Просить суд суд зменшити розмір аліментів, які з неї утримуються за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2013 p. на користь матері [PERSON] з 600 грн. на 150 грн. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд позов задоволити, стягнувши з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не з"явилася, надіслала телефонограму про можливість розгляду справи в її відсутність, позов не визнає посилаючись на обставини викладені в запереченні на позов. Треті особи в суд не з"явилися, надали заяви про можливість розгляду справи в їх відсутність, позовні вимоги не визнають та заперечують в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Рішенням Канівського міськрайсуду від 20.05.2013р. з [PERSON] на утримання відповідача стягуються аліменти в розмірі 600грн. щомісячно і довічно. Судом встановлено, що дійсно, відповідач має другу дочку [PERSON], яка проживає в м.Каневі Черкаської області, та постійно в добровільному порядку здійснює догляд за відповідачем, надає матеріальну допомогу, оскільки остання являєся інвалідом другої групи (Ікатегорії ЧАЕС) з діагнозом- ревматоїдний поліартрит з деформацією кісток, в силу чого сама не може сходить до магазину за продуктами, попрати білизну, прибрати в квартирі, всі ці обов'язки виконує менша дочка -[PERSON]., що і було враховано судом при винесенні рішення від 20.05.2013р.,з урахуванням вимог ч.2 ст.205СК України, яким було взято до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Крім того - [PERSON], сплачує комунальні платежі за 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS], де мешкає [PERSON]- пенсіонер, з яким відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак разом не проживає, та не веде спільного господарства, не має спільного бюджету у зв'язку з тим, що останній зловживає спиртовими напоями, повна деградація особистості, про що, зі слів відповідача, добре відомо [PERSON] Таким чином, відповідно до ч.З cm. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Твердження представника позивача про наявність коштів, отриманих відповідачем за період з 01.01.2011р. по 01.01.2012р., що забезпечує її гідне існування суд оцінює критично, оскільки кошти в сумі-173160,68грн., відповідно до довідки наданої позивачем (а.с.15), відповідач отримала 06.01.2011р. одноразово, та в подальшому отримувала щомісячну пенсію, окрім якої іншого доходу не мала, та ці кошти були використані на придбання позивачем квартири в м.Біла Церква, що на думку суду повністю підтверджує пояснення відповідача(а.с.50), про те, що грошові кошти, які були нею отримані за рішенням суду у зв"язку з проведеним перерахунком пенсії постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона віддала [PERSON],звичайно як і люба мати без розписки, яка за ці кошти умовила її переїхати на проживання до позивача в м.Біла Церква купивши за її, відповідача, кошти однокімнатну квартиру, яку оформила на своє ім'я, провела там ремонт, придбала речі домашнього вжитку, що також підтверджується копією паспорта відповідача про реєстрацію місця проживання в [ADDRESS] 05.07.2011р., саме в той період коли були отримані кошти відповідачем. (а.с.51) Твердження позивача та її представника, про те, що статки, як непрацюючої, перебуваючої у скрутному матеріальному становищі на думку суду не відповідають дійсності, та не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання, оскільки остання одружена, працездатна, статусу безробітної не має, на утриманні неповнолітніх дітей, або непрацездатних не має (про те, що вона здійснює догляд за тіткою та свекрухою нічим не підтверджено), має власний садовий будинок в с. Чепиліївка Білоцерківського району Київської області, 26/100 частини кВ.[ADDRESS], квартиру [ADDRESS], та успішно користується пільгою відповідача по сплаті комунальних платежів в розмірі 50 відсотків, що підтверджується Рішенням Канівського міськрайсуду від 20.05.2013р.(а.с.14). Відповідно до ч.3 ст.61ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Більше того, представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що за період прийняття рішення Канівським міськрайсудом від 20.05.2013р. матеріальне положення позивача, що було встановлено судом, не змінилося, а тому відповідно до змісту ст.192 СК Українине має підстав для зменшення розміру аліментів. Твердження представника позивача про те, що відповідач має відповідні державні компенсації та пільги передбачені ст..20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд вважає неспроможними, враховуючи інфляційні процеси в Україні, оскільки про фактичну наявність надання пільг відповідачу, позивачем ненадано будь-яких доказів. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Таким чином, передбачені ст.192 СК України підстави для зменшення розміру аліментів у даному випадку відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed