Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У червні 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 66 591 грн. 02 коп., відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 22 лютого 2011 року вказаної вище заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просив скасувати зазначене рішення суду, впосилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процессуального права. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що висновок суду про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можуть бути визнані невід`ємною частиною кредитного договору, не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить нормам цивільного законодавства. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір (який складається з анкети позичальника, заяви позичальника № 1400120800069173159, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифів, затверджених банком. За умовами вказаного кредитного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 7245 грн. 61 коп. на строк 18 місяців, з 17.09.2008 року по 17.03.2010 року, зі сплатою 0,12% річних на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості відповідачкою за вищевказаним договором мало здійснюватись в сумі 410 грн. 17 коп. щомісячно в період з 15 по 20 число місяця. (а.с. 6 зворот). Згідно із заявою позичальника, підписаною [PERSON], п. 3.2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник зобов`язаний погашати кредит у порядку і у строки, що передбачені в Заяві, при цьому при порушенні зобов"язань з погашення кредиту, передбачається нарахування позичальнику пені у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки, відповідно до п. 5.1 Умов. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено також сплату позичальником штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань більш ніж на 30 днів. З матеріалів справи встановлено, що при здійсненні розрахунків за взятими зобов»язаннями, відповідач порушила зазначені вище умови кредитного договору, сплативши черговий платіж у квітні 2009 року у меншому розмірі, ніж передбачено договором (311 грн замість 410,17 грн), у травні 2009 року черговий місячний платіж у повернення суми кредиту сплачено не було, між тим, 411 грн було сплачено на погашення пені за кредитним договором (а.с.44), у червні 2009 року черговий платіж відповідачем також сплачено не було. Зазначені порушення умов договору призвели до того, що станом на 24.10.2014 року за відповідачем утворилась заборгованість в загальній сумі 66 591 грн. 02 коп. Вказана сума заборгованості складається з 3 566 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом, 1 грн. 00 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом , 29 грн. 00 коп.- заборгованості по комісії за користування кредитом, 62 994 грн. 49 коп. заборгованості по пені, 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксованої частини) та 2 236 грн. 98 коп. штрафу (процентної складової). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не підписувала Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, вони не можуть вважатися невід`ємною частиною кредитного договору та відповідно бути підставою для стягнення з відповідачки нарахованих позивачем сум заборгованості. Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, оскільки він суперечить положеннями цивільного законодавства, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору [PERSON] в заяві особистим підписом засвідчила, що вона згодна, що її заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами, складає між нею та банком кредитно-заставний договір. (а.с. 6 зворот). Висновок суду про те, що непідписання відповідачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, як окремого документу, має своїм наслідком те, що їх положення не можна вважати умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Фактично [PERSON] уклала кредитний договір з банком у письмовій формі, який складається з анкети позичальника, заяви позичальника за універсальною формою з розділом для відміток банку, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів, затверджених банком. Наведене укладення кредитного договору в повній мірі відповідає приписам ч. 1, 2 ст.207, ст.634, 638, 639, 1054 ЦК України, та мало місце за погодженням сторін, внаслідок чого, на виконання умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» було надано [PERSON] кредитні кошти в обумовленому договором розмірі для придбання товару. Відповідач, в свою чергу, як зазначено вище, в належному порядку умови договору не виконала, що призвело до нарахування банком заборгованості в загальній сумі 66 591 грн. 02 коп. На підставі положень ст. 526, 527, 599 ЦК України зобов"язання припиняється лише його виконанням, проведеним належним чином, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повністю сплатила суму кредиту, всупереч положенням ст. 212, 213 ЦПК України, ґрунтується лише на поясненнях відповідача, та є таким, що суперечить доказам, наявним в матеріалах справи, через що, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним. Стягненню з відповідача на користь банка підлягає заборгованість за кредитом в сумі 3 566 грн. 53 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 грн. 00 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 29 грн. 00 коп. Позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості по пені в сумі 62 994 грн. 49 коп. та заборгованості за штрафними санкціями в сумах 500 грн. 00 коп. та 2 236 грн. 98 коп., на думку апеляційного суду, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, що ґрунтуються на принципах справедливості, добросовісності та розумності, прописаних у ст. 3 ЦК України, положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, якими передбачено право суду на зменшення неустойки у випадку значного перевищення зазначених нарахувань розміру збитків, підлягають частковому задоволенню, відповідно в сумах: 1000 грн пені та 100 грн штрафу. В іншій частині позовні вимоги банку про стягнення неустойки задоволенню не підлягають. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають пропорційному стягненню судові витрати, понесені банком на сплату судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій та на оплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Outcome: partial