Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

13.04.2020 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І., позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про справо на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №337 від 16.05.2019 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.12.208 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 19.02.2008 року, [PERSON] , склала заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] . Заповіт було посвідчено секретарем Новонекрасівської сільської рада Ізмаїльського району Одеської області 19.02.2008 року за № 129. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №57822435 від 07.10.2019 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 19.02.2008 року, зареєстрований за № 129 не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не прийняла. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00025375656 від 28.01.2020 року; - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.11.1973 року Новонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.07.1992 року, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що згідно довідки Новонекрасіської сільської ради №337 від 16.05.2019 року, на час своє смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , а разом з ним була зареєстрована та проживала дружина - [PERSON] , тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Крім того, встановлено, що [PERSON] спадщину не прийняла. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.12.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 19.02.2008 року, [PERSON] , склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт було посвідчено секретарем Новонекрасівської сільської рада Ізмаїльського району Одеської області 19.02.2008 року за № 128. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №57822485 від 07.10.2019 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 19.02.2008 року, зареєстрований за № 128 не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. заяву про прийняття спадщини, і таким чином прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. за № 946/02-14 від 24.10.2019 року, позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про справо на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved