Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

06.08.2019 року заходами електронного зв`язку, діючи в інтересах [PERSON] , адвокат Спину Олег Іванович звернувся до суд з позовом про скасування арешту з майна, в якому просить скасувати арешт, що накладений 12.04.2017 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Пислар В.П. на автомобіль марки ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску власником якого є [PERSON] , мотивуючи позов тим, що в провадженні слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Пислар В.П. перебували матеріали досудового розслідування за №12017160000000299 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, в рамках якого постановою від 12.04.2017 року накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску власником якого є [PERSON] .. Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області майора поліції Омельченка З.В. від 22.02.2018 року закрито кримінальне провадження №12017160000000299 у відношенні [PERSON] за ознаками ст. 286 ч.2 КК України з причин відсутності в діях [PERSON] порушень Правил дорожнього руху, однак питання що скасування арешту не було вирішено. На даний час відпала в ар шуті автомобілю, що є власністю позивача, а наявність арешту створює перешкоди позивачу як власнику у його повноцінному користуванні та реалізації права власності як то передбачено чинним законодавством та Конституцією України, що й стало причиною для звернення до суду з дійсним позовом. До судового засідання представник позивача [PERSON] , адвокат О.І. Спину, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій просить позов задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився. повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 12.04.2017 року слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області Діденкул Д.Ю. звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Одеської області Трофимовим В.С. про накладення арешту на майно [PERSON] , а саме автомобіль марки ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Пислар В.П. від 12.04.2017 року накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску, власником якого є [PERSON] із забороною його використання та розпорядження, із правом вилучення його у власника для подальшого зберігання на території спец майданчика тимчасового затримання транспортних засобів №1 МПФ ДП «Інформ-Ресурси» МВС України, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. ак. Вільямса, 89/А ( а.с. 2). Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області майора поліції Омельченко З.В. від 22.02.2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017160000000299 від 11.04.2017 року закрито на підставі п.2.ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] , [INFO] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ( а.с. 14-18). Однак як вбачається з листа Регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України від 26.06.2019 року за №31/15-193 аз станом на 24.06.2019 року має місце арешт накладений на автомобіль ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12.04.2017 року ( а.с. 19). [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ( а.с.12). Згідно вимог ст. ст. 317, 321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом. Наявність зазначеного арешту порушує права позивача як власника, у зв`язку з чим вони потребують захисту шляхом зняття арешту з автомобіля марки ВАЗ 2107, р/н [NUMBER] , 2004 року випуску, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12.04.2017 року по справі № 522/7011/17. Доводи представника відповідача ГУНП в Одеській області, що вони не є належним відповідачем у справі не є обґрунтованими оскільки саме слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області Діденкул Д.Ю. звернувся до суду із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від З червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав судам низку роз`яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна. Право власності - це закріплена за власником можливість, у межах що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист права власності - це реакція на правопорушення вчинена самим власником або уповноваженим на це державним органом, що привела до реституції, тобто, відновлення попереднього юридичного і фактичного стану речі. Як зазначено у частині 1 статті 15 ЦК, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Такими є передумови захисту і права власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно розбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ст. 386 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Право на самозахист свого права проголошено у статті 55 Конституції України. Як зазначено у частині 2 статті 19 ЦК, способи самозахисту мають відповідати змісту порушеного права, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги доведені та обґрунтовані належним чином, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved