Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

07 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,4000 г, що розташована за адресою: с. Лимани, вул. Центральна (колишня Франка), 119 (колишній 115), в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 08 листопада 2013 року. В обґрунтування вимог вказав, що 08 листопада 2013 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина в тому числі у виді земельної ділянки площею 0,4000 га, що розташована за вищевказаною адресою. Зазначена земельна ділянка належала його батькові [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 21, що виданий останньому Лиманівською сільською радою народних депутатів 28.04.21993 року. Батько помер 24 липня 1993 року. Оскільки мати позивача на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із ним, то є такою, що фактично прийняла спадщину після його смерті. Позивач вказав, що є єдиним спадкоємцем після смерті матері, однак вступити у спадкові права він позбавлений можливості через виправлення, що містяться в державному акті, а саме державний акт виданий на імя [PERSON], але прізвище, імя та по батькові власника земельної ділянки виправлено на [PERSON]. Вказує, що нині захист його прав можливий лише шляхом визнання за ним позивачем права власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом роз'яснень законодавства державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Зокрема, підставою відмови зазначено виправлення прізвища, імя та по батькові власника земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю (а.с.18). Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 22 липня 1993 року помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії ІІ-ФП № 308020, видане 24.07.1993 року Лиманівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області (а.с. 10). На день його смерті, відповідно до відомостей виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 1925 від 27.11.2017 року (а.с. 12) разом із ним була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] (Фрунзе), 119 (115) Вітовського району Миколаївської області його дружина (а.с. 11) [PERSON], а тому відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (18.07.1963 року, який був чинний на час смерті спадкодавця), остання вважається такою що фактично прийняла спадщину після його смерті. [PERSON] 01.04.1999 року було отримано свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка на спадкове майно у виді: житлового будинку розташованого за адресою: с. Лимани, вул. Центральна (колишня вул. Фрунзе), 119 (колишній № 115) Вітовського району Миколаївської області та мотоциклу марки М-63/Урал-2 (а.с. 13). Окрім того, після смерті [PERSON], крім зазначеного майна залишилась у спадок земельна ділянка площею 0,4000 га, що розташована за адресою: с. Лимани, вул. Центральна (колишня вул. Фрунзе), 119 (колишній № 115) Вітовського району Миколаївської області, яка була виділена останньому на підставі рішення Лиманівської сільської Ради народних депутатів № 150 від 15.05.1993 року для присадибної ділянки (а.с. 14-15, 19, 61-62). На підставі рішення Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 3 від 03.05.2000 року проведена зміна нумерації житлового будинку з 115 , що розташований по вул. Фрунзе в с. Лимани Вітовського району Миколаївської області на № 119 (а.с. 21). Крім цього, на підставі рішення Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області№ 7 від 05.10.2015 року проведено перейменування в с. Лимани вулиці Фрунзе на вул. Центральну (а.с. 20). 07 листопада 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 190473, виданим Лиманівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області, актовий запис № 50 (а.с. 6) так і не встигнувши оформити спадщину на вказану земельну ділянку. Після її смерті відкрилась спадщина в тому числі у виді зазначеної земельної ділянки. На день смерті [PERSON], відповідно до довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 1805 від 10.11.2017 року з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с. 16). Підстави закликання позивача до спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємця першої черги підтверджуються даними копії свідоцтва про його народження ЯГ № 384896 (а.с. 8). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.18 цього ж Порядку - Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. В той же час, як вбачається з постанови державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], через виправлення, що містяться в державному акті, а саме державний акт виданий на імя [PERSON], але прізвище, імя та по батькові власника земельної ділянки виправлено на [PERSON] (а.с. 18). Згідно з п. 2.4 Наказу Державного комітету України по земельним ресурсам № 28 від 15.04.1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», при заповненні бланків державних актів на право власності на землю, постійного користування землею і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) всі записи мають бути зроблені чітко і акуратно, помарки і виправлення не допускаються. Відповідно до Глави 8 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Мінюстом України 22.02.2012 року № 296/5, - нотаріусами не приймаються для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення. В той же час, як передбачено ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За даними копії спадкової справи № 45/2014 року після смерті [PERSON], померлої 07.11.2013 року (а.с. 33- 57) слідує, що за життя [PERSON] 16.03.2007 року залишила заповіт, яким все майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, в тому числі те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїм синам: позивачу [PERSON] та [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі № 98 (а.с. 37). Із заявою про прийняття спадщини до нотаріусу звернувся лише позивач, в свою чергу [PERSON] дружина померлого 05.12.2013 року [PERSON] (а.с. 40) (сина спадкодавця) звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], а діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] спадщину у передбачений законом строк не прийняли та на неї не претендують, про що також подали відповідні заяви до нотаріуса (а.с. 33 зворотній бік, 34, 44 зворотній бік, 45). Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємці першої черги після смерті [PERSON], а саме: його дружина та діти, відмовились від часки його спадщини, що залишилась після смерті [PERSON]. Виходячи з викладеного, спадкоємцем, що звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщину є лише позивач. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку спадкового майна відсутні. Враховуючи наведене та встановивши, що вказане вище спадкове майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1234, 1261 Цивільного кодексу, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті матері [PERSON], та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України його право на спадщину гарантовано державою, однак можливість нотаріального оформлення його прав вичерпана, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved