Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

01 квітня 2016 року позивачі звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є сином головного квартиронаймача квартири, [PERSON], який зареєстрований та мешкає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. 12 травня 2000 р. Самарський районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Вказаним судовим рішенням шлюб між сторонами було розірвано й [PERSON] повернуто дошлюбне прізвище [PERSON]. В належній позивачам квартирі зареєстрований відповідач. З травня 2000 р. і до цього часу позивачам невідомо, де перебуває і мешкає відповідач, зв'язок з ним відсутній. Відповідач з травня 2000р. фактично не проживає за вказаною адресою. У квартирі не з'являється, особистих речей не зберігає, витрат по утриманню квартири не несе та взагалі втратив інтерес до вказаної житлової площі. У добровільному порядку відповідач від зняття з реєстраційного обліку ухиляється. Таким чином, позивачі змушені сплачувати кошти за житлово - комунальні послуги за зареєстрованого і фактично не проживаючого у квартирі відповідача, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного позивачі просять суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-3). Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили суд задовольнити. Пояснили, що відповідач за місцем реєстрації не проживає 17 років, теперішнє його місце проживання їм невідомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 36 (1735) від 19.05.2016р. (а.с.18), причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Заслухавши позивачів, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі ордера на жиле приміщення від 10.06.1994 року, виданого на підставі рішення Самарського РВК № 231 від 03.06.1994 р. (а.с. 4). Реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою директора КП ЖГ "Самарського району" ДМР від 04.03.2016р. № 621, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 08.04.2016 року (а.с.5, 13). [PERSON], не проживає в квартирі з травня 2000 року, що підтверджується актом про встановлення факту не проживання відповідача за адресою 49112, [ADDRESS], від 31 березня 20016 р., що підписаний комісією у складі: [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]); [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]); [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]) (а.с.6). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо. Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є користувачами квартири, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживає в квартирі без поважних причин. Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація відповідача в спірній квартирі носить формальний характер, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в заявлений ними спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved