Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивачі звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третіх осіб: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Айсберг» про усунення перешкод у користуванні подвірям загального користування, заїздом та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідачі вчиняють самоправні дії щодо блокування вїзду у спільне подвіря шляхом встановлення своїх замків, не надаючи ключа іншим мешканцям від металевого пристрою, яким блокується вїзд у дане подвіря. Враховуючи наведене просить позов задовольнити та зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні спільним подвірям, відновити звукову сигналізацію, стягнути моральну шкоду тв изнати дії відповідача неправомірними. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, та позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги в першій частині позовних вимог, а саме надати ключ від обмежувача вїзду в подвіря будинку №5 по вул. С.Стрільців у м.Львові та давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та їх представник проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні. Просили у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ГРА ЛМР проти задоволення позовних вимог не заперечив. Заслухавши думку сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності та давши їм оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], є користувачем приміщення 1-го і 2-го поверху по вул. Січових Стрільців, 5 у м. Львові, що підтверджується відповідним договором оренди та [PERSON], являюсь власником квартири № 13 по вул. Січ. Стрільців, 5 у м. Львові, що підтверджусться реєстраційним посвідченням №214 від 16.02.1998 року та рядом інших документів. Позивачі користуються нежитловими приміщеннями, розміщеними в одному будинку, також користуванні інших мешканців будинку № 5 по вул. Січ. Стрільців у м. Львові, знаходиться подвіря та заїзд на дане подвіря. Протягом тривалого часу між позивачами, іншими мешканцями будинку по місцю проживання, та відповідачами по справі, виникають непоодинокі конфлікти. З доводів позивачів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вчиняють самоправні дії щодо блокування вїзду у спільне подвіря шляхом встановлення своїх замків, не надаючи ключа іншим мешканцям від металевого пристрою, яким блокується вїзд у дане подвіря. Своїми діями відповідачі по справі шкодять жителям будинку, що мають подвіря у спільному користуванні, яким одноосібно заволоділа [PERSON], не дають можливості заїхати на подвіря машиною та належним чином володіти та користуватись своєю власністю та винайманим помешканням. Відповідно до доводів відповідачів, то в їхньому будинку створений будинковий комітет, і на загальних зборах було вирішено встановити обмежувач в»їзду на подвір»я будинку і ключі надати тільки мешканцям будинку. Особам які не проживають в даному будинку ключі не надавати бо від їхньої діяльності страждають мешканці будинку, оскільки винаймачі нежитлових приміщень завдають їм незручності, що полягає у тому що на подвір»я вказаного будинку в»їжджають сторонні автомобілі. У відповідності зі ст. 41. Конституції України, кожний має право володіти. користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 66 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутись до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 317 ПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ет. 319 ІІК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ІІК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.42 ЗК України та роз'яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленума Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленого за ним прибудинковою територією згідно з п.5 ст.10 Закону від 19 червня 1992 року " Про приватизацію державного житлового фонду здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст.42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Частиною четвертою цієї ж статті моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Проаналізувавши вище наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, а саме в частині усунення перешкоди в користуванні подвірям будинку №5 по вул. С.Стрільців у м.Львові. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, а саме усунути перешкоди в користуванні подвірям будинку №5 по вул. С.Стрільців у м.Львові та зобовязати [PERSON] та [PERSON] надати ключ від обмежувача вїзду в подвіря будинку №5 по вул. С.Стрільців у м.Львові позивачам по справі. Щодо інших позовних вимог, а саме зобов»язати [PERSON] відновити звукову сигналізацію в подвір»ї будинку № 5 по вулиці Січових Стрільців у м. Львові, то в цій частині в позову слід відмовити, оскільки стороною позивача не надано доказів, що саме відповідач пошкодила дану звукову сигналізацію. Крім цього, щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, тов. цій частині також слід відмовити, оскільки позивачами не надано належних доказів отримання такої шкоди.

Outcome: dismissed