Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Мотивуючи вимоги позивач вказала, що перебувала разом з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1999р. по 18.04.2014р. Під час шлюбу на спільні кошти вони придбали наступне майно на загальну суму 53700грн.: шафу для прихожої 2013 року виготовлення вартістю 2000грн., кухонний гарнітур 2010 року виготовлення вартістю 6000грн., куток на кухню (стіл, кутовий диван, 2 стільці) 2008 року виготовлення вартістю 2000грн., холодильник LG, 2010 року виготовлення, вартістю 8000грн., пральну машину LG 2009 року виготовлення вартістю 8000грн., мікрохвильову піч 2010 року виготовлення вартістю 1000грн, "крапля" 2006 року виготовлення, вартістю 2700грн., диван "книжка" 2006 року виготовлення вартістю 2000грн., стінку у вітальню (3 шафи) 2006 року виготовлення вартістю 5000грн., диван 2013 року виготовлення вартістю 8000грн., шафу-купе 2013 року виготовлення вартістю 5350грн., пилосос 2006 року виготовлення вартістю 450грн., праску 2006 року виготовлення, вартістю 450грн., телевізор ТСL, 2005 року виготовлення, вартістю 1500грн., телевізор "Samsung" 2010 року виготовлення, вартістю 1500грн., всього майна на загальну суму 25850 грн. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу майна в добровільному порядку, отже вона звернулась з вказаним позовом до суду та просила виділити їй шафу для прихожої 2013 року виготовлення вартістю 2000грн., холодильник LG, 2010 року виготовлення, вартістю 8000грн., диван "книжка" 2006 року виготовлення вартістю 2000грн., диван 2013 року виготовлення вартістю 8000грн., шафу-купе 2013 року виготовлення вартістю 5350грн., телевізор "Samsung" 2010 року виготовлення, вартістю 1500грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] змінили позовні вимоги та просила виділити їй у власність пральну машину LG 2009 року виготовлення вартістю 8000грн., мікрохвильову піч 2010 року виготовлення вартістю 1000грн, диван "книжка" 2006 року виготовлення вартістю 2000грн., диван 2013 року виготовлення вартістю 8000грн., шафу-купе 2013 року виготовлення вартістю 5350грн., телевізор "Samsung" 2010 року виготовлення, вартістю 1500грн. Інше майно залишити у власності відповідача. При цьому вона просила стягнути з відповідача половину її витрат по сплаті судового збору. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні визнали змінені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечували проти варіанту розподілу майна, запропонованого позивачем, та стягнення з нього половини судових витрат позивача. Вислухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1999р., який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2014р. був розірваний. Під час шлюбу на спільні кошти позивач та відповідач придбали наступне майно на загальну суму 53700грн.: шафу для прихожої 2013 року виготовлення вартістю 2000грн., кухонний гарнітур 2010 року виготовлення вартістю 6000грн., куток на кухню (стіл, кутовий диван, 2 стільці) 2008 року виготовлення вартістю 2000грн., холодильник LG, 2010 року виготовлення, вартістю 8000грн., пральну машину LG 2009 року виготовлення вартістю 8000грн., мікрохвильову піч 2010 року виготовлення вартістю 1000грн, "крапля" 2006 року виготовлення, вартістю 2700грн., диван "книжка" 2006 року виготовлення вартістю 2000грн., стінку у вітальню (3 шафи) 2006 року виготовлення вартістю 5000грн., диван 2013 року виготовлення вартістю 8000грн., шафу-купе 2013 року виготовлення вартістю 5350грн., пилосос 2006 року виготовлення вартістю 450грн., праску 2006 року виготовлення, вартістю 450грн., телевізор ТСL, 2005 року виготовлення, вартістю 1500грн., телевізор "Samsung" 2010 року виготовлення, вартістю 1500грн., всього майна на загальну суму 25850 грн. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійно заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідач проти варіанту розподілу спільного майна, запропонованого позивачем, не заперечував. На підставі вище викладеного, враховуючи, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved