Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення матеріальних збитків. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.12.2016 року, о 21 годині 08 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], в місті Києві, на перехресті вулиці Братської та вулиці Борисоглібської, рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимогу дорожніх знаків «Дати дорогу» та «Рух праворуч або ліворуч», продовжив рух прямо не надавши дорогу автомобілю «Заз»,\~д.н.з.\~[NUMBER], який рухався по головній дорозі, в наслідок чого сталося зіткнення, від якого автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], відкинуло, що призвело до зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобілем «Ваз», [NUMBER], автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження шести транспортних засобів, в тому числі позивача. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 130 КУпАП. Відповідно Звіту про оцінку вартості майнової шкоди завданої власнику КТЗ №1057 від 07.06.2017 року, складеного ПП [PERSON], вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 28.12.2016 року, становить 302899,54 грн. Тому, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 210665,43 грн. відшкодування матеріальних збитків. Ухвалою судді від 18.09.2017 року було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 27.02.2018 року призначено у справі підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 06.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2016 року, о 21 годині 08 хвилин, [PERSON]., керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], в місті Києві, на перехресті вулиці Братської та вулиці Борисоглібської, рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимогу дорожніх знаків «Дати дорогу» та «Рух праворуч або ліворуч», продовжив рух прямо не надавши дорогу автомобілю «Заз», д.н.з. [NUMBER], який рухався по головній дорозі, в наслідок чого сталося зіткнення, від якого автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], відкинуло, що призвело до зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] автомобілем «Ваз», [NUMBER], автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження шести транспортних засобів, в тому числі позивача. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 130 КУпАП, закрито провадження по справі у зв'язку із закінченням строків (а.с. 4). Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 28.12.2016 року, відбулася з вини [PERSON]. Автомобіль марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 20). Відповідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки №1057 від 07.06.2017 року, складеного ПП [PERSON], вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 28.12.2016 року, становить 276783,01 грн. (а.с. 5-20). В заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначає, що страховою компанією відповідача було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 92224,11 грн., на підтвердження чого надає копію роздруківки з рахунку позивача (а.с. 61-62). Позивач зазначає, що різниця між вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням страховика підлягає сплаті відповідачем у розмірі 210665,43 грн. (302899,54 грн. - 92224,11 грн.). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Як вбачається з рішення Апеляційного суду м. Києва №753/21537/15-ц від 22.06.2016 року: «Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок». Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на статтю 1194 ЦК України, в якій зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Перевіривши наданий позивачем розрахунок, з урахуванням Звіту про визначення вартості матеріального збитку №1057 від 07.06.2017 року, складеного ПП [PERSON], суд прийшов до висновку, що позивачем невірно розраховано різницю між вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням страховика, виходячи з того, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 28.12.2016 року, становить 276783,01 грн., а страховою компанією сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 92224,11 грн., тому різниця яка підлягає сплаті відповідачем становить 184558,90 грн. (276783,01 грн. - 92224,11 грн.), тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заподіяної майнової шкоди в розмірі 184558,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу завдано матеріальну шкоду з вини відповідача, що також підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року, беручи до уваги Звіт про визначення вартості матеріального збитку №1057 від 07.06.2017 року, крім того, позивачу страховою компанією відповідача було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 92224,11 грн., проте, позивачем невірно розраховано різницю між вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням страховика, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1845, 58 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial