Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у звязку з чим просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вказала, що відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина з жовтня 2015 року коли вони припинили спільне проживання. Відповідач позовні вимоги не визнав і пояснив, що він також ніс певні фінансові витрати на утримання сина. Зазначив, що у нього взагалі викликає сумнів той факт, що він являється батьком дитини, при цьому вказав, що своє батьківство у відділі актів реєстрації цивільного стану визнав добровільно. На даний час доказів, які спростовують його батьківство не має. Одночасно повідомив, що отримує пенсію, розмір якої становить 2900 гривень, іншого доходу та підсобного господарства не має, тому неспроможний сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання сина суду не подано. Дані щодо наявності у відповідача інших утриманців в справі відсутні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Положеннями ст.141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на\~\~обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 Сімейного кодексу України, \~ суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~\~ Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наведеного, а також, що у батьків виникають відносно дитини однакові обов'язки по її утриманню та матеріальному забезпеченню, матеріальне становище обох сторін, суд вважає, що відповідач зобов"язаний та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно . На підставі викладеного,

Outcome: partial