Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] та сина [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем протягом тривалого часу однією сім'єю не проживають, оскільки втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. Крім того, відповідач на даний час не надає їй матеріальну допомогу на утримання дітей, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1000, 00 грн. та утримання сина [PERSON] у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 листопада 1993 року у Відділі ЗАГС Старокиївського району м. Києва, актовий запис № 367. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час неповнолітні діти знаходяться на утриманні матері, яка офіційно не працює, доходу не має. Як встановлено судом, відповідач також офіційно не працює, доходу не має. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] на даний час знаходяться на утриманні своєї матері, в добровільному порядку батько дитини відмовляється надавати матеріальну допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан матері, на утриманні якої перебувають діти, а також батька, матеріальний стан якого дозволяє надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. Що стосується визначення розміру аліментів, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не працює, також при розгляді справи були враховані інші обставини, досліджені в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що аліменти повинні бути стягнуті в частковому відношенні до заробітку відповідача, а саме в розмірі 1\\3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial