Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

07.07.2021 року позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій, окрім неї, також зареєстроване місце проживання її сина - відповідача [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] з 2010 року по даний час за адресою своєї реєстрації не проживає та взагалі не з`являється, не оплачує комунальних послуг, не бере участі в утриманні квартири та будь-яких його речей в житлі немає. Кількість зареєстрованих в квартирі осіб впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, а тому вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що істотно впливає на реалізацію її права власності на вищевказану квартиру. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засіданні від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER]. Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі [ADDRESS] серії [NUMBER], у даному житловому приміщенні також зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] , [INFO] .. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивачки [PERSON] . Як вбачається із листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 25442/50/04-21 від 15.06.2021 року, в ході проведення перевірки та опитування сусідів було підтверджено, що відповідач [PERSON] з 2010 року та по даний час не проживає за адресою: [ADDRESS] . Вищевказану обставину також підтвердили у своїх поясненнях сусіди за місцем реєстрації відповідача - [PERSON] та [PERSON] . Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] будучи членом сім`ї позивача (сином) без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад 1 рік (з 2010 року по даний час). Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація [PERSON] в належній позивачці квартирі, впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, у зв`язку з чим остання змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що обмежує реалізацію її права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ"Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпідлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908 грн. понесені останньою при сплаті судового збору. На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved