Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

11 лютого 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Позивач просив зняти арешт з нерухомого майна розташованого за адресою [ADDRESS] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АВ № 972970 від 19 жовтня 2009 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Карасьовою О.В. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Позовна заява обґрунтована тим, що арешт на нерухоме майно розташоване за адресою [ADDRESS] не дозволяє позивачці отримати свідоцтво про право на спадщину за своїм сином [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4418/02-31 від 23 грудня 2020 року. Позивач також зазначає, що зверненню до суду передувало звернення до відповідача із адвокатським запитом і відповіддю № 329 від 08 січня 2021 року зазначено, що Перше Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) не може надати відповідь про те у рамках якого саме виконавчого провадження винесено постанову про арешт квартири та наведено гіпотетичні припущення щодо того у якому саме виконавчому провадженні могло бути накладено арешт з питання якого звертався адвокат. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху. Суд залишаючи позовну заяву без руху вказав на обов`язкову участь особи, в інтересах якої накладено арешт та надав час на усунення даного недоліку. 15 березня 2021 року представник позивача адвокат Ростомов Г. А. надав заяву на виконання ухвали про залишення без руху, якою вказав, що відповіддю Першого суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 8862 від 05 березня 2021 року також не надано вичерпної відповіді. Звернув увагу на те, що обома відділами виконавчої служби не надано відповіді у чиїх саме інтересах накладено оскаржуваний арешт. 16 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та встановлено спрощений порядок розгляду справи. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались, сповіщені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до наступного. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 44/8/02-31 від 23 грудня 2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під номером [ADDRESS] , що належала [PERSON] , померлому [INFO] . Згідно інформаційної довідки номер 227863494 від 12 жовтня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт нерухомого майна [PERSON] , обтяжувач та заявник: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції , зареєстровано обтяження 19 жовтня 2009 року реєстратором Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за № 9161182, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 972970 від 19 жовтня 2009 року; власником майна за адресою [ADDRESS] є [PERSON] ; Як вбачається з рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 лютого 2018 року залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області у справі № 522/10225/17 поруку за договором поруки №014/0077/74/69810/01 від 02.02.2007р., укладеним між [PERSON] і ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», визнано припиненою по факту смерті боржника [PERSON] , кредитний договір № 014/0077/74/69810, додаткову угоду № 014/0077/74/69810/01 до кредитного договору, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Чепелевою Т. В. і зареєстрований в реєстрі за № У-23, укладені 02.02.2007р. між [PERSON] і ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль», визнано припиненими внаслідок пропуску банком строку для пред`явлення вимог до спадкоємців боржника [PERSON] , померлого [INFO] , щодо виконання зобов`язань спадкодавця, зняти заборону відчуження квартири [ADDRESS] , накладену в порядку забезпечення кредитного договору та зареєстровану 02.02.2007р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №12; Листом Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 329 від 08 січня 2021 року на адвокатський запит Ростомова Г. А. надано відповідь, що можливість ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження у межах якого було винесено постанову АВ № 972970 від 19 жовтня 2009 року відсутня. Окрім наведеного зазначено, що у відділі перебувало виконавче провадження № 22538733 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-958/09 виданого Арцизським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , провадження закінчено 29 жовтня 2009 року. ДВС висуває версію, що арешт міг бути накладений в межах даного виконавчого провадження. Зазначає, що виконавчий документ було направлено до Першого Суворовського ДВС Одеського МУЮ. Інформує, що по відношенню до [PERSON] відкрито виконавче провадження № 59092499 по примусовому виконанню наказу № 2н-6172 від 07 листопада 2008 року про стягнення на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» грошової суми у розмірі 87 846,70 гривень. Листом Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 8862 від 05 березня 2021 року зазначено, що на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження розпочаті 2011, 2012 років і одне 2009 року зі стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , згадане у листі № 329 від 08 січня 2021 року. Вказує на те, що встановити при примусовому виконанні якого виконавчого провадження винесено постанову АВ № 972970 від 19 жовтня 2009 року неможливо у зв`язку із знищенням матеріалів перелічених виконавчих проваджень. Згаданим листом № 329 від 08 січня 2021 року було відмовлено [PERSON] у знятті арешту і роз`яснено право на знаття арешту за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п 4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Отже, наявність оспорюваного позивачем арешту є перепоною у здійсненні реєстрації за собою успадкованого майна. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день матеріали виконавчого провадження знищені, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий лише за рішенням суду. На підставі ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, матеріали виконавчого провадження в межах якого винесено постанову АВ № 972970 від 19 жовтня 2009 року знищено, відомості щодо зняття арешту відсутні, що унеможливлює захист права позивача у позасудовому порядку. Отже, в даному випадку, не було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження. В зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт та обтяження на майно померлого [PERSON] , суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна. Суду не надано доказів, що на теперішній час пред`явлені до виконання виконавчі документи. З огляду на це, суд вважає, що відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. Суд, враховуючи те, що при знищенні матеріалів виконавчого провадження не було вирішено питання про скасування арешту майна, вважає за можливим позов задовольнити. У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна позивача, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved