Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2006 року [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджється свідоцтвом про смерть від 07.04.2009 року. Згідно ст. 1218 ЦК України - До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК - Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК: "Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги." На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 17.07.2014 року була направлена претензія кредитора до Полтавської районної державної нотаріальної контори. 06.08.2014 року позивачем було отримано відповідь Полтавської районної державної нотаріальної контори за вих. № 02-14/2120 від 30.07.2014 року, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] та [PERSON]. 06.08.2014 року до спадкоємців, [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що: "Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК - Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК - У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 05.07.2006 року становить - 5327,18 грн., яка складається з наступного: - 5327, 18 грн. - заборгованість за кредитом; · 215, 61 грн. - заборгованість за відсотками. В судове засідання представник позивача не з'явився надавши суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у їх відсутність, заперечили проти позову та прохали відмовити у позові, та надали суду заперечення в яких в позові прохали відмовити у зв»язку зі спливом позовної давності, а також вказали на те, що у позовній заяві зазначається, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір від 05.07.2006 року за умовами якого вона отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак до позовної заяви було додано копію заяви [PERSON] від 05.07.2006 року щодо отримання кредитної картки з кредитним лімітом у 2500 грн., строком дії картки до липня 2008 року та з базовою відсотковою ставкою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Таким чином невідомо з яких відстав позивач зазначає у позовній заяві про 36% на рік на суму залишку за кредитом, оскільки у заяві, яка заповнювалася працівником банку, було вказано лише 3%. Таким чином, розрахунок, наданий позивачем до позовної заяви не відповідає дійсним обставинам справи та умовам договору. Більш того, підписуючи заяву щодо отримання кредитної картки [PERSON] зазначала про наявність в неї іншої картки відкритої в установі позивача із вказанням її номера [NUMBER]. Вказана картка була зарплатною та відкривалася в той же день, що й кредитка. Крім того, у заяві щодо отримання кредитної картки від 05.07.2006 року, було зазначено, що банк має право погашати заборгованість по кредиту, шляхом списання банком коштів з дебетної карти № [NUMBER]. [INFO] померла [PERSON], про що в Книзі смертей 07.04.2009 року було зроблено відповідний актовий запис за №33, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], яке видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 07.04.2009 року. Копія вказаного свідоцтва про смерть була одразу надана банку у зв'язку з необхідністю закриття карткових рахунків померлої. У матеріалах справи мається копія зазначеного свідоцтва про смерть на якій міститься вхідний штамп банку та ідентифікаційний номер документа в архіві банку, то свідчить про отримання позивачем копії відповідного свідоцтва про смерть [PERSON]. У відповіді державного нотаріуса від 30.07.2014 року в якості додатка копія свідоцтва про смерть не надавалася. Більш того, зарплата картка [PERSON] за [NUMBER] в ЗАТ КБ «Приватбанк» була закрита у зв'язку з її смертю, а тому позивачу не могло бути не відомо про смерть позичальника. Тому стає очевидним той факт, що позивачу про смерть позичальника позивачеві було відомо ще до того, як надійшла відповідь з нотаріальної контори. Крім того, позивачем не було надано до суду доказів щодо наявності заборгованості спадкодавця, а саме оригіналу виписки по рахунку, з якого можна було б з'ясувати час виникнення заборгованості та її розмір. Також слід звернути увагу суду на те. що у заяві від 05.07.2006 року щодо отримання кредитної картки, було вказано кредитний ліміт в розмірі 2500 грн., а в розрахунку заборгованості позивач вказує суми, які перевищують п'ять тисяч гривень, не надаючи підтвердження збільшення кредитного ліміту та часу його збільшення. Після смерті їхньої матері [PERSON], вони прийняли спадщину та 25.06.2010 року отримали свідоцтва про право на спадщину. За положенням ст. ст. 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч 3 ст. 1223 ЦК України з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому зобов'язання правонаступників спадкодавця-боржника перед кредитором виникають з моменту його смерті. Відповідно дост.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня. коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняяли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Позивач не надає до суду документів, які б свідчили про дату виникнення заборгованості та не надає відомостей щодо строку в який повинна була бути погашена зазначена заборгованість. Дату настання строку вимоги у зобов'язальних правовідносинах сторін з урахуванням положень ст.ст.11,509, 530 ЦК України, які визначають підстави виникнення зобов'язань та регулюють питання строків їх виконання, а також того, чи знали спадкоємці про борги спадкодавця, чи повідомили кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, коли кредитор спадкодавця дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а також чи він знав і чи міг знати про відкриття спадщини, оскільки від встановлення вказаних обставин залежить визначення моменту пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, а відтак і застосування до правовідносин ч. ч. 2, 3 або ч. 4 ст. 1281 ЦК України, тобто обчислення шестимісячного чи річного строку протягом якого кредитор має право пред'явити вимоги до спадкоємців з урахуванням або незалежно від настання строку вимоги, чи то положень ч. 3. 4 ст. 267 ЦПК України. Таким чином позивачем було пропущено строк позовної давності. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2006 року [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджється свідоцтвом про смерть від 07.04.2009 року. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 05.07.2006 року становить - 5327,18 грн., яка складається з наступного: - 5327, 18 грн. - заборгованість за кредитом; - 215, 61 грн. - заборгованість за відсотками. 17.07.2014 року була направлена претензія кредитора до Полтавської районної державної нотаріальної контори. 06.08.2014 року позивачем було отримано відповідь Полтавської районної державної нотаріальної контори за вих. № 02-14/2120 від 30.07.2014 року, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] та [PERSON]. 06.08.2014 року до спадкоємців, [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. До позовної заяви було додано копію заяви [PERSON] від 05.07.2006 року щодо отримання кредитної картки з кредитним лімітом у 2500 грн., строком дії картки до липня 2008 року та з базовою відсотковою ставкою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Таким чином невідомо з яких відстав позивач зазначає у позовній заяві про 36% на рік на суму залишку за кредитом, оскільки у заяві, яка заповнювалася працівником банку, було вказано лише 3%. Таким чином, розрахунок, наданий позивачем до позовної заяви не відповідає дійсним обставинам справи та умовам договору. Підписуючи заяву щодо отримання кредитної картки [PERSON] зазначала про наявність в неї іншої картки відкритої в установі позивача із вказанням її номера [NUMBER]. Вказана картка була зарплатною та відкривалася в той же день, що й кредитка. У заяві щодо отримання кредитної картки від 05.07.2006 року, було зазначено, що банк має право погашати заборгованість по кредиту, шляхом списання банком коштів з дебетної карти № [NUMBER]. [INFO] померла [PERSON], про що в Книзі смертей 07.04.2009 року було зроблено відповідний актовий запис за №33, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], яке видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 07.04.2009 року. Копія вказаного свідоцтва про смерть була одразу надана банку у зв'язку з необхідністю закриття карткових рахунків померлої. У матеріалах справи мається копія зазначеного свідоцтва про смерть на якій міститься вхідний штамп банку та ідентифікаційний номер документа в архіві банку, то свідчить про отримання позивачем копії відповідного свідоцтва про смерть [PERSON]. У відповіді державного нотаріуса від 30.07.2014 року в якості додатка копія свідоцтва про смерть не надавалася. Зарплата картка [PERSON] за [NUMBER] в ЗАТ КБ «Приватбанк» була закрита у зв'язку з її смертю, а тому позивачу не могло бути не відомо про смерть позичальника. Є очевидним той факт, що позивачу про смерть позичальника позивачеві було відомо ще до того, як надійшла відповідь з нотаріальної контори. Крім того, позивачем не було надано до суду доказів щодо наявності заборгованості спадкодавця, а саме оригіналу виписки по рахунку, з якого можна було б з'ясувати час виникнення заборгованості та її розмір. Після смерті [PERSON], відповідачі прийняли спадщину та 25.06.2010 року отримали свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до умови договору. Частиною 4 статті 631 ЦК України встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу. Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонено кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагали повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі викладеного суд вважає, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку з пропущенням строку позовної давності позивачем. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed