Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

у серпні 2017 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що він є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.11.1993 р. До 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2010 р. шлюб між ними розірвано. Зазначає, що з дати укладення шлюбу відповідач до листопада 2009 року фактично проживала за адресою: [ADDRESS]. Після листопада 2009 року сторони у справі спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, а відповідач, хоча і зареєстрована, проте у вказаній квартирі не проживає. Такими діями відповідач порушує права позивача, як співвласника вказаної квартири, оскільки він не має можливості повною мірою користуватися та розпорядатися своєю власністю, а також додатково несе витрати на сплату комунальних послуг. За таких підстав, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] серпня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2010 року шлю б між сторонами у справі розірвано. (а.с. 6) Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], яка померла, та її дітям - [PERSON], 1978 року народження, [PERSON], 1980 року народження, та [PERSON], 1980 року народження, що підтверджується даними свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 листопада 1993 року Сектором приватизації Московської районної в м. Києві державної адміністрації. (а.с. 12) Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 2005 р., вказана квартира роташована на 1-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 5-ти кімнат, жилою площею 68,2 кв.метрів, у тому числі 1-а кімната - 19,0 кв.метрів, 2-а кімната- 14,8 кв.метрів, 3-я кімната - 9,9 кв.метрів, 4-а кімната -16,9 кв.метрів, та 5-а кімната - 7,6 кв.метрів, кухні, площею 7,3 кв.метри, ванної кімнати, площею 2,6 кв.метрів, вбиральні, площею 1 кв.метр, коридору, площею 11,7 кв.метрів, вбудової шафи, площею 1,1 кв.метрів. Квартира бладнана балконом, площею 1,95 кв.метрів, та лоджією, площею 3,5 кв.метрів. Загальна площа квартири 97,35 кв.метрів. (а.с. 13) Згідно з довідкою форми № 3 від 19 серпня 2017 року № 3361, виданою Комунальним концерном "Центр комунального сервісу № 36", позивач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] з 19 листопада 1996 року. (а.с. 19) Відповідач зареєстрована на цій житловій площі з 06 лютого 2007 року. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встанолено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року позивач посилається на письмові докази. На підтвердження своїх доводів, [PERSON] надав суду рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2010 року, яким встановлено, що сторони не підтримують шлюбні стосунки з листопада 2009 року, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. (а.с. 6) З наданих суду актів про непроживання, складених комісією у складі працівників ЖЕД-103 19 квітня 2017 року, 16 червня 2017 року та 18 липня 2017 року, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS]. (а.с. 11 - 13) З наведеного вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. З позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням [PERSON] звернувся в суд 19 серпня 2017 року, тобто після спливу річного строку. Про час та місце розгляду справи [PERSON] була повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з'явилася та не надавала суду доказів на спростування позовних вимог [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки право користування спірною квартирою у відповідача є похідним від прав колишнього власника житла. За таких обставин, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved