Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ 11.03.2021 року до суду звернулися позивачі, [PERSON] , і [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування до відповідача Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області 12.03.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 13.05.2021 року 13.05.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 09.08.2021 року. 09.08.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 20.10.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 20.10.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно поданого позову позивачі просять визнати за ними право на земельну частку (пай) в рівних частинах кожному, розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «ім. Шевченко» на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно Державного акту про право колективної власності на землю КСП ім. Шевченко від 03 квітня 1995 року та зареєстрованого за № ВД 0008, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступне: [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] , є його дружина, [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] .. Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «ім. Шевченко» Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Проте при оформленні спадщини позивачі дізнались, що на ім`я [PERSON] , сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. Згідно листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.20-63/103-20 від 10.03.2020 року [PERSON] , значиться у списку до Державного акту на право колективної власності КСП ім.. Шевченко від 03.04.1995 року під номером 66. Але не значиться у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП. Проте на час передачі земель у колективну власність КСП «ім. Шевченко» та одержання останнім Державного акта на право колективної власності на землю від 03 квітня 1994 року [PERSON] , перебував у членах підприємства і мав право на земельну частку (пай), що підтверджується копією трудової книжки колгоспника. Таким чином [PERSON] , мав право на земельну частку (пай) із земель КСП «ім. Шевченко», але за життя сертифікат на земельну частку (пай) ним не був отриманий. Проте дане право існувало на час смерті [PERSON] , та відноситься до спадкової маси в силу ст. 1216, 1217,1218,1225, 1226 ЦК України, що й стало підставою звернення до суду. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади , в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав. В підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділ у Верхньодніпровському районі в судове засідання не з`явився,подавши заяви про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою відділу з питань інфраструктури старостинського округу міської ради міста Кропивницький. Спадкоємцями [PERSON] , є його дружина, [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу з питань інфраструктури старостинського округу міської ради міста Кропивницький. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) у колективній власності КСП «ім. Шевченко» Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. При оформленні спадщини позивачі дізнались, що на ім`я [PERSON] , сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. Так, згідно листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.20-63/103-20 від 10.03.2020 року [PERSON] , значиться у списку до Державного акту на право колективної власності КСП ім. Шевченко від 03.04.1995 року під номером 66. Але не значиться у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП. Відповідно до п. 2\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу). Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). \~\~\~Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Відповідно до ч. 1, 2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Згідно наданої суду копії трудової книжки колгоспника на ім`я [PERSON] ,. [INFO] , вбачається, що останній з 1979 року по 15.02.1996 був членом КСП «ім.. Шевченко» та 15.02.1996 року був звільнений із членів КСП «ім. Шевченко», тобто на час розпаювання земель даного господарства спадкоємець [PERSON] ,. працював та був членом КСП «ім. Шевченко» . Оскільки Державний акт на право колективної власності на землю серії ДП № 0008 був виданий КСП ім.. Шевченко» 03 квітня 1995 рокуу [PERSON] , виникло право на земельну частку (пай). Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у [PERSON] , за життя виникло право на земельну частку (пай) так як [PERSON] , працював у КСП «ім. Шевченко», був членом даного сільськогосподарського підприємства, та був включений у список осіб на отримання земельної частки (паю). При цьому саме факт членства позивача у КСП «ім. . Шевченко» є правовою підставою для визначення права на земельну частку (пай) у [PERSON] , оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Таким чином судом встановлено, що право на земельну частку (пай) із земель КСП «ім.. Шевченко » виникло та існувало на час смерті [PERSON] \~ \~ Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивачі мають право на отримання земельної частки (паю), так як є спадкоємцями за законом першої черги після смерті чоловіка і батька, [PERSON] , у якого за життя виникло право на отримання земельної частки (паю). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~ \~\~\~ Судом встановлено наявність права у позивачів на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, яка є правонаступником Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки останні проживали разом зі спадкодавцем на час прийняття спадщини та фактично прийняли спадщину, а також звернулись до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області із заявами про прийняття спадщини. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину останнім було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджується постановою нотаріуса. Виходячи з вищевикладеного, суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання такого права за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті батька. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте суд вважає за можливе понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., покласти на позивачів , оскільки судом не встановлено вини відповідача у порушенні прав позивачів. Крім того відповідно до ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» - У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Оскільки позивачі сплатили судовий збір в сумі 908.00 грн., тобто в розмірі, передбаченому статтею 4 ЗУ «Про судовий збір», і дана сума підлягає сплаті одним позивачем. Таким чином сторони сплатили судовий збір в сумі по 454.00 грн. кожен, тобто в меншому розмірі ніж передбачено законом. Так як кожен із позивачів при поданні позовної заяви повинен був сплатити судовий збір в сумі по 908.00 грн. На підставі чого з позивачів на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі по 454.00 грн., з кожного. \~ \~\~\~

Outcome: approved