Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

31.01.2020 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», Акціонерного товариства «Оксі Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни, в якій просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.11.2019 року, укладений між АТ «Райффайзен банк Аваль» і АТ «Оксі банк» та договір про відступлення прав за договором іпотеки, від 26.11.2019 року, укладеним між АТ «Райффайзен банк Аваль» і АТ «Оксі банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованому в реєстрі під № 2409; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.11.2019 року, укладений між АТ «ОКСІ БАНК» і ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та договір про відступлення прав за договором іпотеки від 26.11.2019 року, укладений між АТ «Оксі банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованому в реєстрі під № 2410, а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №014/0054/74/72694, укладеним 04.04.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , вимоги банку задоволені і на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з відповідачів в солідарному порядку стягнуто 925809,99 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн. в рівних частках. Рішення суду набрало законної сили. Позивач вказує, що на примусове виконання судового рішення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 29.08.2012 року отримав виконавчі листи, а 17 вересня 2014 року Київський районний суд м. Одеси задовольнив заяву АТ «Райффайзен банк Аваль» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання. Як зазначає позивач, 28 листопада 2019 року до Київського районного суду м. Одеси від ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з укладенням 26.11.2019 року договору відступлення прав вимоги між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк», за умовами якого первісний кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/0054/74/72694, укладеним 04.04.2007 року і за договорами забезпечення від 04.04.2007 року та договір про відступлення прав вимоги, укладений 26.11.2019 року між АТ «Оксі Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп». Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну стягувача на його правонаступника задоволено та замінено стягувача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчих листах №1512/2-1142/11 про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за договором кредиту №014\\0054\\74\\72694 від 04.04.2007 року в сумі 925 809,99 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн. в рівних частках на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп». При цьому, позивач вказує, що 27 грудня 2019 року позивачем було отримано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» вимогу про усунення порушень основного зобов`язання на суму 17 857 501,69 грн., що в понад 17 разів перевищує суму заборгованості, стягнуту вказаним вище судовим рішенням. Так, позивач зазначає, що згідно договору відступлення прав вимоги, укладеного 26.11.2019 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк», за умовами якого первісний кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/0054/74/72694, укладеним 04.04.2007 року, за договором поруки № 014/0054/74/72694/1 від 04.04.2007 року та за договором іпотеки б/н від 12.04.2007 року, - заборгованість склала 17 857 501,69 грн., що в багато разів перевищує суму, стягнуту судовим рішенням від 23 листопада 2011 року. Ціна відступлення права вимоги становить 333 000,00 (триста тридцять три) тисячі гривень (п. 3.1 договору). Того ж дня, як стверджує позивач, 26.11.2019 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, згідно якого новим іпотекодержателем предмета іпотеки - нерухомого майна, квартири [ADDRESS] став АТ «Оксі банк», казаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано у реєстрі під № 2409. Позивач зазначає, що рішенням суду від 23 листопада 2011 року стягнуто з відповідачів грошову суму у розмирі 925 809,99 грн., та судові витрати в сумі 1820 грн. в рівних частках, виконавчі листи від 29 серпня 2012 року та їх дублікати від 17 вересня 2014 року також видані на суму 925809,99 грн., при цьому, за договорами про відступлення права вимоги Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» передано грошову вимогу у розмірі 17 857 501,69 грн., що в понад 17 разів перевищує суму заборгованості, стягнуту вказаним вище судовим рішенням. Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у оглядовому листі від 01.07.2019 року «Огляд застосування господарськими судами Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, позивач вказує, що за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 925809,99 грн., а акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» здійснило відступлення права грошової вимоги до боржника за кредитним договором на суму, яка не відповідає фактичній сумі заборгованості позивача. Крім того, на думку позивача, укладений між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк» оспорюваний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. З укладенням договору про відступлення права вимоги від 26.11.2019 року між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк» відбулася заміна первісного кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на юридичну особу, яка не включена до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу у зв`язку з чим оскаржуваний договір підлягає визнанню недійсним. Позивач, виходячи з положень частини другої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.11.2019 року, укладений між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк» та договір про відступлення прав за договором іпотеки від 26.11.2019 року, укладений між АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «Оксі банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черлешох Л.В. та зареєстрованому в реєстрі №2409, оскільки спірний правочин є похідним від договору про відступлення права вимоги, тому також підлягає визнанню недійсним на підставі статті 548 ЦК України. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.02.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , Акціонерного товариства «Оксі Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Крім того, 20.01.2020 року представник [PERSON] - адвокат Зудова Вікторія Володимирівна звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила суд накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , та належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2007 року; заборонити будь-яким особам вчиняти реєстраційні дії відносно квартири [ADDRESS] , та належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2007 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2020 року представника [PERSON] - адвоката Зудової Вікторії Володимирівни про забезпечення позову було задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., та належить на праві приватної власності [PERSON] . Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., та належить на праві приватної власності [PERSON] . В решті вимог заяви було відмовлено. 13.02.2020 року від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, які позивач просить визнати недійсними, є оплатними договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, оскільки за укладеними договорами жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а також спірні договори не є договорами про надання фінансової послуги в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Представник відповідача зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» є фінансовою установою та має право здійснювати види фінансових послуг, у тому числі, факторинг. Крім того, представник відповідача вказує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги зобов`язання позичальника за кредитним договором не припинилися, рішення суду щодо стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором виконано не було, кредитний договір та договір іпотеки дійсні, вони не оскаржувалися у судовому порядку та не були визнані судом недійсними, а тому не має підстав стверджувати, що відступлення прав вимоги за вказаними договорами здійснювалося неправомірно. На думку представника відповідача, посилання позивача на суми боргу за рішенням суду та за повідомленням-вимогою як на підставу недійсності договорів по відступленню прав вимог є безпідставними, так як положеннями Цивільного кодексу України взагалі не передбачено таких підстави для визнання недійсним правочину. Також представник відповідача стверджує, що при відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов`язання, а лише змінюється кредитор у відповідному зобов`язанні, тому сам факт повідомлення чи неповідомлення боржника щодо відступлення прав вимоги жодним чином не порушує її прав тому що не змінює її прав та обов`язків, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними задоволенню не підлягають. 28.02.2020 року до канцелярії суду від представника Акціонерного товариства «Оксі Банк» надійшли письмові пояснення, в яких представник Акціонерного товариства «Оксі Банк» просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки у повному обсязі. У підготовчому засіданні 04.03.2020 року, за клопотанням представника позивача, Акціонерне товариство «Оксі Банк» було виключено з кола третіх осіб та залучено Акціонерне товариство «Оксі Банк» в якості співвідповідача. 04.05.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 9 500,00 грн. У підготовчому засіданні 21.05.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 22.06.2020 року від відповідача - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позову [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Оксі Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватного нотаріусу Черленюх Людмили Василівни про визнання правочинів недійсними у повному обсязі, з підстав того, що спірні договори про відступлення права вимогимістять умову, що вони діють до повного виконання саме сторонами спірних правочннів своїх зобов`язань за спірними договорами.Наведене свідчить, що сторони спірних договорів заключили саме договори про відступлення права вимог, а не договори факторингу, як про це безпідставно стверджує позивач. Окрім того, АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» надали суду докази того, що вони є саме фінансовими установами, що спростовує доводи позивача, про те, що АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» не є фінансовими установами. 07.09.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про стягнення з відповідачів додаткових витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. У судовому засіданні 09.09.2020 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні 09.09.2020 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представники відповідачів - Акціонерного товариства «Оксі Банк» та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 09.09.2020 року не з`явились, однак 09.04.2020 року надіслали на електронну адресу суду заяви, в яких просили розглянути справу за відсутності представників Акціонерного товариства «Оксі Банк» та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», у задволенні позову просили відмовити у понвому обсязі. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 09.09.2020 року не з`явилась, 13.07.2020 року надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Третя особа - [PERSON] про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялася належним чином, у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, письмові пояснення на позовну заяву не надала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається зі матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 04.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0054/74/72694, за умовами якого, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 72 518 доларів США і зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту згідно умов договору та Тарифів Банку. Кредит надавався на строк 240 місяців - до 04 квітня 2027 року. Сторони домовились, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі 13,25% річних. Умовами договору передбачено погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів у розмірі 863 доларів США, за рахунок яких здійснюється погашення щомісячних відсотків за користування кредитом та погашення частини кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року, 12.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (як іпотекодержатель) та [PERSON] (як іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №1366. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 3.1.4. договорів іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником зобов`язань та/або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору щодо своєчасного погашення кредиту, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] , як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2011 у справі №1512/2-1142/11 позов Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль" було задоволено.Стягнуто з [PERSON] і [PERSON] , солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Райфайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль" 925 809 грн. 99 коп., де борг за тілом кредиту - 552 055,98 грн., заборгованість за відсотками -136 518,77 грн., пеня - 222 699,24 грн.Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Райфайзен Банк "Аваль"в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати 1820 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили та на його примусове виконання були видані відповідні виконавчі листи. 26 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року. Відповідно до пункту 2.1 договору про відступлення прав вимоги від 26 листопада 2019 року, в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, договорами забезпечення, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, договорі забезпечення та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором та договорами забезпечення. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (викупу). П. 3.1. договору передбачено, що вартість прав вимоги за договором становить 333 000,00 гривень, без ПДВ. Відповідно до п. 4.2. договору, новий кредитор ознайомлений з інформацією про відомі первісному кредитору судові справи, пов`язані з кредитним договором та договорами забезпечення, та про ухвалені по них судові рішення. Новий кредитор ознайомлений з інформацією про відоме первісному кредитору виконавче провадження, пов`язане зі стягненням заборгованості за кредитним договором та договорами забезпечення. Відповідно до п. 8.4. договору, права та обов`язки за договором виконуються сторонами виключно особисто і сторони не вправі доручати/передавати виконання своїх обов`язків за договором або відступати права за ним третім особам без письмової згоди другої сторони. Згідно з Розрахунком заборгованості за кредитним договором, який є Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 26 листопада 2019 року, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором, право вимоги якої АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк», становить 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 48 721,30 доларів США, що еквівалентно 1 171 932,45грн.; заборгованість по процентах - 278,37 доларів США, що еквівалентно 6 695,86грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 20 989,78 доларів США, що еквівалентно 504 883,99грн.; прострочена заборгованість по процентах - 102 393,92 доларів США, що еквівалентно 2 462 962,98 грн.; заборгованість за пенею - 13 711 026,41 грн. Також, 26.11.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки б/н від 12 квітня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем. Того ж дня, 26 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року. Відповідно до пункту 2.1 договору про відступлення прав вимоги від 26 листопада 2019 року, в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, договорами забезпечення, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, договорі забезпечення та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором та договорами забезпечення. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення (викупу). П. 3.1. договору передбачено, що вартість прав вимоги за договором становить 333 000,00 гривень, без ПДВ. Відповідно до п. 4.2. договору, новий кредитор ознайомлений з інформацією про відомі первісному кредитору судові справи, пов`язані з кредитним договором та договорами забезпечення, та про ухвалені по них судові рішення. Новий кредитор ознайомлений з інформацією про відоме первісному кредитору виконавче провадження, пов`язане зі стягненням заборгованості за кредитним договором та договорами забезпечення. Відповідно до п. 8.4. договору, права та обов`язки за договором виконуються сторонами виключно особисто і сторони не вправі доручати/передавати виконання своїх обов`язків за договором або відступати права за ним третім особам без письмової згоди другої сторони. Згідно з Розрахунком заборгованості за кредитним договором, який є Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 26 листопада 2019 року, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором, право вимоги якої АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», становить 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 48 721,30 доларів США, що еквівалентно 1 171 932,45грн.; заборгованість по процентах - 278,37 доларів США, що еквівалентно 6 695,86грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 20 989,78 доларів США, що еквівалентно 504 883,99грн.; прострочена заборгованість по процентах - 102 393,92 доларів США, що еквівалентно 2 462 962,98 грн.; заборгованість за пенею - 13 711 026,41 грн. Також, 26.11.2019 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки б/н від 12 квітня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем. У зв`язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги від 26.11.2019 та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 26.11.2019 державний реєстратор прав - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. прийняла рішення №49870924 від 26.11.2019 про реєстрацію прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 12.04.2007 за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». 26.11.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернулось на адресу [PERSON] з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання в порядку установленому Законом України «Про іпотеку». 27.11.2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось на адресу [PERSON] з повідомленням про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки АТ «Оксі Банк». Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2019 року було замінено стягувача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчих листах №1512/2-1142/11 про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за договором кредиту №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року в сумі 925809,99 грн., та судові витрати в сумі 1820 грн. в рівних частках на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (ЄДРПОУ 40326297). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року було скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження задоволено.Замінено Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (ідентифікаційний код 40326297) у виконавчому провадженні з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 925 809,99 грн., яка складається з боргу за тілом кредиту у розмірі 552 055,98 грн., заборгованості за відсотками - 136 518,77 грн. та пені - 222 699,24 грн. та про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 1 820 грн. Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2020 року було відмовлено увідкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Зудова Вікторія Володимирівна на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року про заміну сторони у виконавчому провадженні та постанову Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно усталеної практики Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, а також у постановах Верховного Суду від 09.01.2019 у справі №183/179/16, від 06.03.2019 у справі №216/750/16-ц, від 12.11.2018 у справі №404/162/17, від 03.10.2018 у справі №635/7285/14-ц, від 25.09.2018 у справі №915/765/17, від 07.08.2018 у справі №924/16/17. У постанові від 17.10.2019 у справі №500/4786/14-ц Верховний Суд зазначив, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор в особі АТ «Райффайзен Банк Аваль» звертався до [PERSON] та [PERSON] з позовами про стягнення заборгованості (який розглянуто у межах справи №1512/2-1142/11). Таким чином, звернувшись із позовом про дострокове стягнення суми позики (шляхом стягнення грошових коштів) кредитор/іпотекодержатель в особі АТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. З огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №500/4786/14-ц, після звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення суми позики право кредитора нараховувати проценти за кредитним договором припинилося. За результатами розгляду позовних вимог у справі №1512/2-1142/11 судовим рішенням була встановлена сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року. Дослідивши розрахунки заборгованості за кредитним договором, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, суд встановив, що загальна сума заборгованості право вимоги якої АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», становить 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн.. Ця сума складається з: заборгованість за кредитом - 48 721,30 доларів США, що еквівалентно 1 171 932,45грн.; заборгованість по процентах - 278,37 доларів США, що еквівалентно 6 695,86грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 20 989,78 доларів США, що еквівалентно 504 883,99грн.; прострочена заборгованість по процентах - 102 393,92 доларів США, що еквівалентно 2 462 962,98 грн.; заборгованість за пенею - 13 711 026,41 грн. Зазначені суми нараховані станом на 26.11.2019 року всупереч вимогам ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Отже, суд погоджується з доводами позивача, що розмір заборгованості, право вимоги якої було відступлено АТ «Оксі Банк», а потім ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», за договорами від 26.11.2019 року, суттєво перевищує розмір заборгованості, який був встановлений судовим рішенням та таке перевищення зумовлене безпідставним нарахуванням процентів та неустойки після звернення кредитора до суду з позовом про дострокове стягнення суми позики всупереч приписам статті 1048 ЦК України. Водночас аргументи представників відповідачів наведеного не спростовують. Додатки до оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги конкретизують умови про предмет цих договорів, оскільки дозволяють конкретно встановити зміст прав вимоги, що відступаються. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №905/146/18, від 24.04.2019 у справі №559/73/14-ц та від 14.05.2019 у справі №914/787/18 і має бути врахований судом під час ухвалення рішення. Згідно принципу приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet» ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. На застосування цього принципу Верховний Суд посилався у постанові від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100). Оскільки після звернення до боржника з вимогою про дострокове повернення суми позики (шляхом звернення до суду) АТ «Райффайзен Банк Аваль» не мало права нараховувати [PERSON] відсотки за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року, то враховуючи вимоги статті 514 ЦК України у АТ «Райффайзен Банк Аваль» не було підстав передавати АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» передавати ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право вимоги, якого у нього не існує. За таких обставин предметом договорів про відступлення прав вимоги від 26.11.2019 року стала заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року, яку АТ «Райффайзен Банк Аваль» не мало права нараховувати. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Як роз`яснено в пункті 8 зазначеної Постанови, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. При цьому, положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. З урахуванням викладеного, судом встановлено недійсність договорів про відступлення прав вимоги від 26.11.2019 року в частині відступлення від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року в сумі, що перевищує визначену судовим рішенням суму заборгованості, тобто суму 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року, який укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк», в частині визначення загальної суми заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за кредитним договором № 014/0054/74/72694 від 04 квітня 2007 року станом на 26 листопада 2019 року у розмірі 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., яка визначена в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року, та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року, який укладений між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» в частині визначення загальної суми заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за кредитним договором № 014/0054/74/72694 від 04 квітня 2007 року станом на 26 листопада 2019 року у розмірі 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., яка визначена в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року. Щодо вимог [PERSON] про визнання повністю недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та договорів про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, суд зазначає наступне. На думку позивача умови укладених договорів про відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року мають ознаки договору факторингу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені норми права передбачають, що лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З позовної заяви вбачається, що позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права, зазначаючи при цьому, що відповідач під час укладення оспорюваних договорів, порушив існуючі обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи. На думку позивача умови укладених договорів про відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року мають ознаки договору факторингу. З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», а потім між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» 26.11.2019 року укладалися договори відступлення прав вимоги (цесія). Договори факторингу між сторонами не укладалися. Відповідно до норм діючого законодавства відступлення прав вимоги (цесія) - це один із засобів заміни кредитора у зобов`язані. Можливість такої заміни передбачена статтею 512 ЦК України. Її суть полягає в тому, що первісний кредитор передає (відступає) свої права в зобов`язанні іншій особі - новому кредитору (цесіонарію). Цесія - це сам факт зміни особи у зобов`язані, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі - продажу, міни, чи дарування прав, що випливають із зобов`язань. Відповідно норм ЦК України відступлення права вимоги виступає способом зміни кредитора у зобов`язанні (загальне), а факторинг, - цілісний самостійний вид договору (спеціальне). Цесія відрізняється від факторингу, зокрема своїм складом. Фактором може бути банк чи фінансова установа. Цесіоаром може бути будь яка особа. Факторинг передбачає відступлення грошової вимоги, при цесії може бути відступлено, як право грошові вимоги, так і не грошової. Договір факторингу має більш складну правову природу в порівнянні з цесією, оскільки співвідноситься з відносинами позики по кредиту. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема, положення щодо сторін у зобов`язанні. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Дана позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 06.07.2015 року по справі №6-301цс15 . З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договорів між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», а потім між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем сторони договору керувалися положеннями статей 512, 513,514 ЦК України. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачами під час укладення оспорюваних договорів та угод до нього було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваних правочинів повністю недійсними не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Разом з тим, оскільки судовим розглядом було встановлено недійсність договорів про відступлення прав вимоги від 26.11.2019 року в частині визначення суми заборгованості при відступленні від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року на суму 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року, укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк», в частині визначення загальної суми заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за кредитним договором № 014/0054/74/72694 від 04 квітня 2007 року станом на 26 листопада 2019 року у розмірі 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., яка визначена в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року, та визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року, укладений між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» в частині визначення загальної суми заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за кредитним договором № 014/0054/74/72694 від 04 квітня 2007 року станом на 26 листопада 2019 року у розмірі 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., яка визначена в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 26 листопада 2019 року. Позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договору про відступлення прав за договором іпотеки, від 26.11.2019 року, укладеним між АТ «Райффайзен банк Аваль» і АТ «Оксі банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованому в реєстрі під № 2409, та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 26.11.2019 року, укладений між АТ «Оксі банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованому в реєстрі під № 2410, також задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Тобто, договір іпотеки укладено в забезпечення виконання зобов`язань за основним кредитним договором, який на момент розгляду справи є дійсним, заборгованість за кредитним договором визначена рішенням суду та до цього часу не погашена. Підстав для визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, від 26.11.2019 року, укладеним між АТ «Райффайзен банк Аваль» і АТ «Оксі банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованому в реєстрі під № 2409, та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 26.11.2019 року, укладений між АТ «Оксі банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованому в реєстрі під № 2410, судом не встановлено. При цьому, суд зазначає, що недійсність договорів про відступлення прав вимоги від 26.11.2019 року в частині визначення суми заборгованості при відступленні від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04.04.2007 року на суму 172 383,37 доларів США та 13 711 026,41 грн., не спричиняє недійсність договорів про відступлення прав за договором іпотеки. Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу Зокрема, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляла адвокат - Зудова Вікторія Володимирівна , яка діяла на підставі укладеного договору №3/20 про надання правничої допомоги від 03.01.2020 року, що підтверджується копією відповідного договору. Відповідно до п.3.1. договору №3/20 про надання правничої допомоги від 03.01.2020 року, гонорар адвоката складає 500,00 грн., за одну робочу годину. Згідно розрахунків витраченого робочого часу та його вартості, всього було витрачено часу 29 годин, загалом вартість витраченого часу складає 14 500,00грн. Зазначені грошові кошти у розмірі 14 500,00 грн. були сплачені позивачем 09.04.2020 року, що підтверджується копією меморіального ордеру №@2PL978697, та 03.09.2020 року, що підтверджується копією меморіального ордеру №@2PL624763. З урахуванням викладеного, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 250,00 грн.

Outcome: partial