Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У липні 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом в Заводський районний суд м. Миколаєва до [PERSON] про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Заводського районного суд м. Миколаєва від 07.10.2013 року вказану позовну заяву передано до Миколаївського районного суду Миколаївської області на підставі ст. 116 ЦПК України. В позовній заяві позивачі посилалися на те, що вони є батьками дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] є рідною бабусею дітей, яка на протязі 2012-2013 років поширює недостовірну інформацію для того, щоби позбавити їх батьківських прав. Вана стверджує, що вони мешкають у будинку без належних зручностей, в антисанітарій них умовах, що він - [PERSON] не має постійної роботи та заробітку, що єдиним доходом родини є державна допомога, надана при народженні третьої дитини та пенсія по інвалідності. Діти позбавлені можливості адекватного розвідку, що негативно впливає на розвиток та адаптацію дітей до школи, що вони не приділяють уваги утриманню, вихованню та здоров`ю дітей, що виражається в невчасному харчуванні та невідвідуванні лікарів, залишенню дітей без догляду. Цю інформацію відповідачка неодноразово поширювала в селі і між знайомими. Рішенням суду від 13.05.2013 року в задоволенні позову про позбавленні їх батьківських прав було відмовлено. Позивачі вважають, що поширена відповідачкою інформація не відповідає дійсності і ганьбить їх гідність та честь. Неправомірними діями відповідачки їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють по 5 тис. грн. Посилаючись на зазначені обставини позивачі просили суд стягнути з відповідачки моральну шкоду по 5 тис. грн.. на користь кожного. Під час розгляду справи в якості третьої особи залучено орган опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що недостовірна інформація відповідачкою проти позивачів була поширена у телепередачі на усю країну в грудні 2013 року та просив визнати недостовірними, та такими що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь позивачів відомості про те, що позивачі мешкають у будинку без належних зручностей, в антисанітарійних умовах, що позивач [PERSON] не має постійної роботи та заробітку, що єдиним доходом родини є державна допомога, надана при народженні третьої дитини та пенсія по інвалідності. Діти позбавлені можливості адекватного розвідку, що негативно впливає на розвиток та адаптацію дітей до школи, що вони не приділяють уваги утриманню, вихованню та здоров`ю дітей, що виражається в невчасному харчуванні та невідвідуванні лікарів, залишенню дітей без догляду, яка була поширена відповідачкою у телепередачі на усю країну в грудні 2013 року. Визнати наклепом дії відповідачки, що поширені нею у телепередачі на усю країну в грудні 2013 року. Зобов`язати відповідачку спростувати вказані відомості шляхом вибачення у судовому засіданні. Стягнути з відповідачки на користь позивачів 10 тис. грн.. моральної шкоди, по 5 тис. грн.. на користь кожного позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, підтвердивши викладені в позові обставини та просив задовольнити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, однак направила в суд заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, подала до суду заперечення на позов в якому зазначила, що вона є бабусею малолітніх дітей позивачів та відповідно до вимог ст. 258 СК України має право на самозахист внуків. Вважає, що вона не поширювала недостовірну інформацію, а діяла в межах наданих не ю законом повноважень на самозахист своїх внуків. Дійсно вона разом із своїм сином [PERSON] приймала участь у передачі «Стосується кожного». Однак і вона і позивач давали згоду на розповсюдження особистої інформації. Звернулась вона на передачу з метою отримати відповідну допомогу з боку спеціалістів та допомогти дітям, а не розповсюдити інформацію, яка стосується її родини. Посилаючись на вимоги Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, ст. 471 Закону України «Про інформацію», ст. 277 ЦК України просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнала, посилалась на те, що вказана інформація є оціночним судженням відповідачки та просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Пленум Верховного суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чітко зазначив, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оціночними судженнями відповідно до статті 47-1 Закону України «Про інформацію», за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Крім того, припущення характеризується, зокрема, наявністю модальних слів. Згідно з роз'ясненнями, наданими у абзаці другому пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування їх у пресі, передання по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших телекомунікаційних засобів зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що в липні 2013 року орган опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до позивачів про відібрання дітей без позбавлення їх батьківських прав. В позові позивач посилався на те, що до служби звернулась [PERSON], яка є матір`ю [PERSON] та бабусею малолітніх дітей, із заявою про застосування заходів реагування щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON], які ухиляються від виконання своїх батьківські обов`язків по вихованню дітей та жорстоко поводяться з ними. Позивач також посилався на те, що відповідачі проживають у власному будинку без зручностей, в антисанітарій них умовах, усюди бруд, меблі розкидані, постільна білизна та одяг дітей давно не пралися. На кухні брудний посуд, залишки їжі. Відповідач [PERSON] не працює. Єдиним доходом сім`ї є державна допомога при народженні третьої дитини та пенсія по інвалідності, що оформлена на малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], які мають серйозні вади зору та потребують негайного оперативного втручання. Відповідно до рекомендацій Миколаївської міської психолого-медико-педагогічної консультації вони потребують постійного нагляду дитячого психолога, офтальмолога, кардіолога, невролога. Дітям також рекомендовано відвідування спеціального дитячого дошкільного закладу та подальше навчання в школі в класі інтенсивної педагогічної корекції. За висновком практичного психолога, без вказаних занять, діти будуть позбавлені можливості адекватного розвитку, що негативно вплине на розвиток та адаптацію дітей до школи та в подальшому, до суспільства в цілому. З вересня 2011 року по квітень 2012 року діти проживали разом із бабусею - та відвідували відповідних лікарів та досягли значних успіхів у розвідку, підготовці до школи та виправленні здоров`я. В квітні 2012 року дітей забрал батько, перервавши таким чином курс лікування та навчання дітей. Ухвалою суду від 16.12.2013 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.02.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09.04.2014 року, в задоволенні позову було відмовлено з підстав того, що відповідачі дбають про виховання дітей з урахуванням їх матеріального забезпечення. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] були учасниками телепередачі «Стосується кожного», на якій йшлося про умови проживання позивачів та їхніх дітей. Суд не вважає, що ці відомості підлягають спростуванню як такі, що порочать честь та гідність позивачів, оскільки це висловлювання відповідачки є її оціночним судженням щодо позивачів, яке відповідно до вимог ст.47-1 Закону України "Про інформацію" та норм міжнародного права не підлягає спростуванню. Крім того, інформація щодо умов проживання позивачів, про стан здоров`я малолітніх дітей та необхідність їх лікування та надання відповідних умов для отримання освіти, на які посилалась відповідачка під час вказаної вище передачі відповідає дійсності та підтверджується належними доказами, які досліджені судом та протилежних доказів позивачами суду не надано. Звернення ж відповідачки до служби у справах дітей за захистом прав малолітніх дітей та інформація, викладена під час розгляду даної справи в суді не підлягає спростуванню відповідно до цивільного процесуального законодавства. За таких обставин, на підставі статей 277, 280 ЦК України, ст.47-1 Закону України "Про інформацію" , 60 ЦПК України коли позивачи не довели заявлених ними позовних вимог, у спосіб та в порядку визначеному законом, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed