Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

13.08.2020 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 02.11.2005 року, виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5122086300:02:002:0071. Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Черненко С.М. №479/02-14 від 07.05.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що встановлено невідповідність у написанні прізвища власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та в свідоцтві про смерть [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , свідоцтва про право власності на нерухоме майно (житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ) №807 від 02.11.2005 року, виданого на ім`я [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 02.11.2005 року, згідно якого ім`я власника зазначено « [PERSON] » та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №293572, виданим 12.09.2006 року, згідно якого, власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] . Таким чином, при видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 02.11.2005 року, допущено помилку, у написанні прізвища власника майна. Отже, судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 02.11.2005 року. Крім того, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5122086300:02:002:0071, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №293572, виданого 12.09.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.521.00065. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.08.2012 року (а.с. 8), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5122086300:02:002:0071. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 61450474 від 27.08.2020 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт складений [PERSON] , відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за правом представлення відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с. 10); - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.9); - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 47) та свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем і таким чином прийняла спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідними заявами відмовилась від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] . Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Черненко С.М. №479/02-14 від 07.05.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що встановлено невідповідність у написанні прізвища власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та в свідоцтві про смерть [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, та те, що позивачем доведено факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 02.11.2005 року, виданого на ім`я [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved