Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29.04.2011 в сумі 16905 грн. 34 коп. та судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач 29.04.2011 підписав заяву № б/н від 29.04.2011. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачеві було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 000 грн.. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SМS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4 договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2. договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.2. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує і тому заборгованість по кредиту станом на 28.10.2020 становить вищевказану суму. Відзиву на позов відповідач до суду не надав. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав клопотання, в якому просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач про причини неявки не повідомив, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до положень ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 29.04.2011 [PERSON] , тобто відповідач, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 43). На підтвердження позовних вимог позивачем надано, крім анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, який не містить підпису відповідача (а. с. 44-67). Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку відповідач зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п.2.1.1.12.2 Умов за користування кредитом, наданим держателю, при наявності пільгового періоду, держатель сплачує відсотки за пільговою процентною ставкою (0,01% річних) в рамках встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов за користування за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. При цьому, суд звертає увагу, що обґрунтовуючи право вимоги в частині погашення кредиту, у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, також складових його повної вартості, зокрема заборгованості за простроченими відсотками, банк не надав будь-яких підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. За наведених обставин, відсутні також підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на самостійне списання грошових коштів та зміну відсоткової ставки. Довідка «ПриватБанк» (а. с.42) свідчить, що на виконання умов кредитного договору №б/н [PERSON] було видано кредитні картки за наступними номерами, а саме: 29.04.2011 № [NUMBER] з терміном дії до 10.2014, 19.05.2011 № [NUMBER] з терміном дії до 02.2015, 07.03.2013 № [NUMBER] з терміном дії до 04.2016, 20.05.2014 № [NUMBER] з терміном дії до 11.2017, 14.06.2016 № [NUMBER] з терміном дії до 04.2018, 07.07.2016 № [NUMBER] з терміном дії до 06.2018, 11.09.2014 № [NUMBER] з терміном дії до 09.2018 (двічі), 22.10.2015 № [NUMBER] з терміном дії до 10.2018 та 17.05.2018 № [NUMBER] з терміном дії до 04.2022. Довідка «ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , підтверджує факт збільшення відповідачу кредитного ліміту до 12 000 грн. 17.07.2019. Водночас не містить будь-яких даних щодо збільшення ліміту на суму більше 12 000 грн.. Станом на 24.03.2020 кредитний ліміт склав 0 грн.. (а.с. 41). Відповідач погашав кредит і загальна сума погашення за наданим кредитом склала за період з 01.09.2015 по 30.06.2019 53184 грн. 50 коп. і за період з 01.07.2019 по 28.10.2020 38078 грн. 67 коп., тобто 91263 грн. 17 коп.. Банком станом на 28.10.2020 було нараховано заборгованість по кредитному договору в сумі 16905 грн. 34 коп., із них: 13079 грн. 26 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 3826 грн. 08 коп. заборгованості за простроченими відсотками. При цьому, суд відмічає, що витрати кредитних коштів склали згідно розрахунку (гр.3) за період з 01.09.2015 по 30.06.2019 49272 грн. 20 коп. та за період з 01.07.2019 по 28.10.2020 48413 грн. 21 коп., що в загальній сумі становить 97685 грн. 41 коп.. Відповідно, відповідачем не повернуто банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 6422 грн. 24 коп.. Вказані обставини підтверджуються копіями розрахунків по вказаному кредитному договору (а.с.12-24). Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися; норми права, що їх регулюють; всі докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті в повному обсязі, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6422 грн. 24 коп.. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн.00 коп., який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі (2102х37,99%)=798 грн. 55 коп..

Outcome: partial