Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме - житловим будинком [ADDRESS] Відповідач був зареєстрований у вказаному будинку на правах її онука. Починаючи з 2013 року відповідач покинув зазначене місце проживання та поїхав у невідомому напрямку. З того часу відповідач у будинку не мешкає, його особисті речі у будинку відсутні. Протягом тривалого часу відповідач з нею не спілкується, його місцеперебування та засоби зв'язку позивачу невідомі. Реєстрація відповідача у будинку створює певні незручності: унеможливлює отримання субсидії на комунальні послуги, вільно розпоряджатися своїм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, тому позивач вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахування клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2019. Відповідно до повідомлення Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 11.12.2018 № 891, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. /а.с.22/. Однак, відповідач за вказаною вище адресою не мешкає з 2013 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Новенського сільського голови Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 29.10.2018 № 649./а.с.7/. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Отже, виходячи з зазначених положень закону, колишній член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає колишній член сім"ї власника права користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Установлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстрований та проживав відповідач [PERSON], який доводиться позивачу онуком, отже належить до членів сім"ї власника будинку [PERSON] Оскільки житловий будинок перебуває у приватній власності, тому у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім'ї таким, що втратив право на житло. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, але з 2013 року в ньому не проживає, тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved