Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

13 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягнення щомісячно на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини від усіх видів доходів / заробітку / відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування поданого позову, позивач [PERSON] послалася на те, що відповідач [PERSON], починаючи з 2013 року самоусунувся від догляду за сином [PERSON], що, на думку позивача, порушує норми сімейного кодексу України та положення Конвенції ООН про права дитини. Будучи допитаною в судовому засіданні, позивач [PERSON] суду пояснила, що з 29 грудня 2010 року по листопад 2013 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу, відповідач, місце перебування / знаходження / якого їй наразі невідоме, умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не бере участі ані в вихованні своєї дитини, ані в її утриманні, а від так просила позбавити його батьківських прав та стягнути аліменти на утримання сина. Представник позивача - адвокат Василенко А.П. наполягала на позбавленні відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] з огляду на його самоусунення від догляду за дитиною. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання двічі поспіль не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив, а від так суд з урахуванням думки учасників судового розгляду, вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку за правилами глави 8 ЦПК України. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- начальник служби у справах дітей Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області Дерій Т.П. вказувала на наявність об'єктивних підстав для задоволення позову [PERSON] та позбавлення [PERSON] батьківський прав відносно малолітнього сина [PERSON], про що подала до суду висновок органу опіки та піклування Шишацького району щодо розв'язання спору. Не заперечувала проти задоволення позову й старший прокурор прокуратури Шишацького району Політун І.Г. Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наявні докази по справі в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в ході розгляду справи встановлено, що сторони 29 грудня 2010 року в Ризькому Пардаугавському відділі РАЦСу Латвійська республіка, уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану цього ж дня зроблено актовий запис за № 743 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] / а. с. 6 /. Від цього шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 вересня 2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області / а. с. 7 /. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 11 грудня 2013 року, позов [PERSON] задоволено та, як наслідок, шлюб між останньою та [PERSON] розірвано / а. с. 6 /. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Шишацького селищної ради Шишацького району Полтавської області, позивач проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] / а. с. 8 /. Як убачається із висновку органу опіки та піклування Шишацького району, з часу розлучення з [PERSON], [PERSON] з сином [PERSON] не спілкується, його життям не цікавиться, не допомагає матеріально та не підтримує жодних стосунків з дитиною і членами родини. Сім'я [PERSON] не володіє інформацією щодо місця перебування батька дитини, а від так, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Шишацького району не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання дитини / а. с. 32 - 33 /. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст. 150 СК України, батьки мають обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки він свідомо, впродовж тривалого часу нехтує своїми обов'язками щодо фізичного і духовного розвитку дитини. Також при прийнятті такого рішення суд бере й до уваги той факт, що відповідачу достовірно було відомо про вирішення даного питання в судовому порядку, однак той до суду не з'явився та не відстояв свій інтерес стосовно сина, що свідчить про його байдужість до його подальшої долі. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.166 цього ж Кодексу, особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судоми окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно положень ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку / доходу / матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом, виходячи з стану здоров'я та матеріального становища як дитини, так і платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців, тощо. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] з 07 червня 2004 року працює в Шишацькій філії ПАТ « Полтаваобленерго », середньомісячний заробіток якої за період часу з лютого по липень 2015 року становить 3 909 грн. 58 коп. / а. с. 13 - 14 /. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню малолітнього сина [PERSON], добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча той її і потребує, суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача [PERSON] на утримання сина щомісячно аліменти в розмірі ? частини усіх видів його доходів / заробітку / від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не подав суду доказів своєї неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved