Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Міловської районної державної адміністрації Луганської області (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, та стягнення на користь опікуна аліменти на їх утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначено, що Відповідач [PERSON], [INFO], має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний момент має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати [PERSON], померла [INFO]. Батько дитини, [PERSON], тримався під вартою на час здійснення кримінального провадження. Згідно інформації, яка надана Управлінням державної пенітенціарної служби України 10.03.2016 року визначити місце знаходження засудженого [PERSON] не представилось можливим. Тобто на думку Позивача, дитина з січня 2014 року залишилася сама, батько дитини [PERSON] не займається дитиною, її вихованням, не забезпечує його повноцінний фізичний та духовний розвиток, не турбується про стан її здоров'я. Бабусю призначено опікуном. 17.09.2018 року орган опіки та піклування своїм висновком визначив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник Позивача [PERSON] позовні вимоги підтвердила, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Викликався до суду через сайт «Судова влада», а тому на підставі ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Суд приходить до висновку, що розгляд справи може проводитися в порядку ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини, і застосування таких засобів можливе у виняткових випадках у разі наявності обґрунтованих доказів існування таких підстав. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивногоз'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні було встановлено, що 03 січня 2014 року до Відповідача по справі [PERSON] згідно ухвали Амвросіївського районного суду Донецької області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (а.с. 11-12). Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що Відповідач по справі обвинувачувався (на момент січня 2014 року) у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, що відносяться за своєю класифікацією, згідно ст. 12 КК України, до особливо тяжких злочинів за які покарання, згідно КК України передбачена кримінальна відповідальність від 7 до 12 років позбавлення волі. Тобто, можливість того, що Відповідач по справі відбуває покарання в місцях позбавлення волі дуже ймовірна. Даний факт фактично унеможливлює спілкування Відповідача зі своїм сином, піклуватися про його духовний та фізичний стан. Однак, на даний факт, орган опіки та піклування при складанні висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] жодним чином не прийняв до уваги. У судовому засіданні фактично було встановлено, що орган опіки та піклування при прийнятті рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача не встановив місцезнаходження Відповідача, не прийнято було до уваги той факт, що Відповідач залишився на території України, яка на даний час окупована, на якій відбуваються воєнні дії, невідомо навіть чи живий Відповідач. (тобто даний факт ніхто не встановлював, фактично висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ґрунтується на припущеннях та не може бути прийняте судом як доказ ухилення батька від виконання своїх обов'язків). Так мається переписка Міловської РДА з Амвросіївським районним судом Донецької області від 25.03.2014 року (а.с. 13), Управлінням державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 10.03.2016 року (а.с. 14), Управлінням державної пенітенціарної служби України в Луганській області від 11.04.2018 року (а.с. 16), Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиціївід 02.05.2018 року (а.с. 17), з Міловським ВП ГУНП в Луганскьій області від 29.08.2018 року (а.с. 19) однак, даний факт не доводить те, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 12.06.2015 року, від 19.09.2016 року, від 23.03.2018 року (а.с. 20-22), взагалі не з'ясовувалося місцезнаходження батька дитини. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 17 вересня 2018 року, який є недостатньо обґрунтованим, та суперечить інтересам дітей, оскільки позбавлення батьківських прав Відповідача потягне собою низку негативних для дитини юридичних наслідків, але не змінить ситуації, щоб склалася, на краще. Таким чином обставини, викладені у позові органу опіки та піклування Міловської РДА до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, тому суд вважає позов в цій частині необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Однак, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з Відповідача на користь опікуна [PERSON], згідно ч. 2 ст. 247 Сімейного кодексу України, оскільки з наданих матеріалів, (розпорядження голови Міловської РДА від 05 лютого 2014 року про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та його майном) саме вона відповідає за духовний та фізичний стан неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі визначеному діючим законодавством, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не так, як просить Позивач не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial