Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

05.10.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу і про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 20.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особою 21.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 26.11.2020 року. 26.11.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою позивача у судове засідання. Справа призначена до розгляду на 18.01.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В підготовчому судовому засіданні 18.01.2021 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 11 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 46. Стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 11 травня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 46 В період шлюбу у них народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] і донька - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними протягом останнього часу поступово погіршувались. На даний час кожен з них проживає власним життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства вони припинили з січня 2020 року Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між ними, наявність діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім`ю. На час пред`явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дітей. Її матеріальне становище не дозволяє самостійно утримувати трьох дітей , що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, за доводами, викладеними в позовній заяві. На розірванні шлюбу настоювала. Строк для примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище, обране при реєстрації шлюбу. Також пояснила, що спільне проживання та шлюбні відносини вони припинили з квітня 2020 року із-за подружньої зради чоловіка. За період, що пройшов дня подання позову чоловік частково надавав матеріальне утримання на дітей у вигляді грошових коштів, купував фрукти, цукерки Відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, пояснивши, що він бажає зберегти сім`ю, але позивачка не бажає спілкуватись з ним та вирішувати проблеми, що виникли в їх сім`ї. Проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечує. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов`язані із розірванням шлюбу та надання матеріального утримання на дітей. Судом встановлено, що 11 травня 2002 року сторони уклали шлюбу, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровської області, актовий запис № 46, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] і донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких сторони записані батьками дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили з квітня місяця 2020 року, що підтверджене сторонами в судовому засіданні. Тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті протилежних поглядів на сімейне життя, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків, а також подружня зрада. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, сторони не підтримують шлюбні відносини вже протягом тривалого часу. Позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач хоч і заперечує проти розірвання шлюбу, але клопотання про надання строку для примирення не заявив. Крім того розгляд даної справи відкладався і у відповідача був строк для налагодження відносин з позивачкою, але відповідач цим не скористався. З чого суд робить висновок, що у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення про продовження перебування в шлюбі. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд відповідно до прохання позивачки вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - [PERSON] Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, в сумі 840 грн. 80 коп., покласти на позивача, враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача, враховуючи , що з позивачкою залишаються проживати троє малолітніх дітей. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Судом встановлено, що на даний час, сторони спільно не проживають та судом приймається рішення про розірвання шлюбу між ними. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку надає. Але позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей відповідно до способу захисту, обраному позивачкою та який передбачений нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Відповідач в згідно поданої позовної заяви позовні вимоги про стягнення аліментів визнав та не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі, визначеному позивачем. За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як позивач просить стягнути аліменти саме в такий спосіб Стягнення аліментів в даному розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дітей на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 05.10.2020 року. Тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів з даної дати. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908.00 грн., за позовними вимогами про стягнення аліментів. На основі ст. 110, 112, 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved