Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг України» - Захаркевич О.М. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про зняття арешту із майна. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 06.09.2006 року між АКБ «Райффайзен Банк Україна » правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-800/124/2006 згідно якого Позивач надав [PERSON] кредит к розмірі 62 400,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.09.2006 р. АКБ «Райффайзен Банк Україна » та [PERSON] уклали договір іпотеки [NUMBER], що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2048. За вказаним Договором іпотеки - іпотекодавцем [PERSON] передано Банку в іпотеку належну йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. [PERSON] не маючи змоги в подальшому належним чаном виконувати свої зобов'язання по вказаному кредитному договору, надав Банку згоду на добровільну реалізацію предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по вищевказаному кредитному договору, на що позивач дав свою згоду. Станом на 22.10.2014 року заборгованість [PERSON] за невиконаним зобов'язанням по вищевказаному кредитному договору складає 894 215,33 грн. Однак, було виявлено, що постановами державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ : від 16.11.2011 р. в межах виконавчого провадження № 29483374; від 25.11.2013 р. в межах виконавчого провадження №40405207 накладено арешти на вказане вище нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, що не дає змоги позивачу отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна та порушує право позивача як іпотекодержателя, що і стало підставою для звернення до суду. Крім того позивач зазначає, що 09.10.2006 року АКБ «Райффайзен Банк Україна » змінив назву на ЗАТ "ОТП Банк", а 30.06.2009 року ЗАТ "ОТП Банк" змінив свою назву на ПАТ "ОТП Банк". 26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу майна, кредитного портфелю №б/н та відбулося відступлення права вимоги №б/н. Згідно з вищевказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-800/124/2006 від 06.09.2006 р. та договором іпотеки № РМL-800/124/2006 від 06.09.2006 р. З посиланням на норми ст. ст. 3, 38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 19,24,52,55,60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 16 ЦК України, представник позивача просить суд зняти арешти з майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка згідно договору іпотеки від 06.09.2006 р. зареєстрованого в реєстрі за №2048 - є предметом забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №МL-800/124/2006 від 06.09.2006 року та належить на праві власності [PERSON] і знаходиться в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно договору іпотеки [NUMBER] від 06.09.2006 р. та договору відступлення права вимоги №б/н від 26.11.2010 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема наголосив суду, що 09.10.2006 року АКБ «Райффайзен Банк Україна » змінив назву на ЗАТ "ОТП Банк", а 30.06.2009 року ЗАТ "ОТП Банк" змінив свою назву на ПАТ "ОТП Банк". 26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу майна, кредитного портфелю №б/н та відбулося відступлення права вимоги №б/н, зокрема по даному кредитному договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справу повідомлявся своєчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача МВ ДВС Ужгородського МРУЮ у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справу повідомлявся своєчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без його участі за наявними у справі документами. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено по справі, 06.09.2006 року між АКБ «Райффайзен Банк Україна» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-800/124/2006 згідно якого Позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 62 400,00 доларів США , із сплатою 5,99 % річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів і сплати процентів 06.09.2031 року, що стверджується кредитним договором, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.4-8/ В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.09.2006 р. АКБ «Райффайзен Банк Україна» та [PERSON] уклали договір іпотеки [NUMBER] що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2048, предметом якого є квартира [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 06.09.2006р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 2047 , що стверджується договором, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.9-12/ Судом встановлено, що 26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу майна, кредитного портфелю №б/н. 26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладений договір про відступлення права вимоги №б/н, зокрема Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-800/124/2006 від 06.09.2006 р. та договором іпотеки № РМL-800/124/2006 від 06.09.2006 р./а.с.17-19/ Відповідно до висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки квартири [ADDRESS], ринкова вартість вказаного майна станом на 10.02.2014 р. без ПДВ, складає 322 033,00 грн./а.с.16/ Cудом встановлено, що 16.11.2011 року постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №29483374 та 25.11.2013 року постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах ВП №40405207, накладено арешт на все майно відповідача [PERSON] в т.ч. на квартиру [ADDRESS] /а.с.13-14/ Стягувачами у виконавчих провадженнях є відповідно ЗАТ "ОТП Банк" та ПАТ "ОТП Банк". Оскільки зазначена нерухомість є предметом іпотеки, позивач має намір реалізувати її в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №МL-800/124/2006 від 06.09.2006 року . Проте, наявність арешту перешкоджає реалізації прав «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Згідно частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" . Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Даний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним судом України в постанові в справі №6-13цс14 від 09.04.2014р. Положенням ч.4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заставодержатель, у разі порушення його прав державним виконавцем має право звернутися до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Тому, позивач як заставодержатель правомірно звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.? Згідно ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Підстави, порядок та умови задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачені Роздлом ІУ Закону України «Про іпотеку». Так згідно ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Виходячи з наведеного, накладення арешту на предмет іпотеки є незаконним, оскільки дане майно є забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем, а тому позов є обґрунтованим, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку , що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки представник позивача належними і допустимими доказами довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved