Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]та просить визнати за ними право спільного сумісного користування підсобним приміщенням (ванною кімнатою) комунальної квартири № 10, що розташована за адресою:м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15 При цьому посилаються на те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками кімнати № 1 у комунальній квартирі № 10, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15. Дана кімната № 1 у комунальній квартирі № 10, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15, фактично розділена на 2 окремі частини, власниками яких є позивачі. У зазначеній комунальній квартирі також зареєстровані та проживають відповідачі: [PERSON] у кімнаті № 2, [PERSON] у кімнатах № 3 і 4, [PERSON], [PERSON], [PERSON] у кімнаті № 5, [PERSON], [PERSON] у кімнаті № 6. Після набуття позивачами права власності на частини у вказаній комунальній квартирі відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні загальним приміщенням, а саме ванною кімнатою. Обґрунтовують цей факт тим, що загальна ванна кімната площею 3,3 кв. м. є їх приватною власністю, але належних підтверджуючих документів не надають, а тому позивачі взагалі не маємо права користуватись нею. На підставі вищезазначеного відповідачі заборонили позивачам користуватись ванною кімнатою, встановивши замок на дверях. Приміщення ванної кімнати комунальної квартири, в якій позивачі проживають разом з відповідачами, є підсобним, допоміжним приміщенням комунальної квартири, а, отже, спільною сумісною власністю, як і всі інші допоміжні приміщення вказаної квартири. Тому позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. В судове засідання представник позивачів [PERSON] зявилася, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання зявилися, позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є співвласником кімнати № 1 у комунальній квартирі № 10, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15 на підставі Договору дарування від 07.02.2012 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], Витягу з Державного реєстру правочинів №10989447 від 07.02.2012 р., виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою, та Витягу про державну реєстрацію прав № 33365499, виданого 02.03.2012 р. Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації' та реєстрації' об'єктів нерухомості. Також позивач [PERSON], є співвласником кімнати № 1 у комунальній квартирі № 10, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15, на підставі Договору дарування від 01.04.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Витягу з Державного реєстру правочинів № 9740260 від 01.04.2011 р., виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та Витягу про державну реєстрацію прав № 29682926, виданого 15.04.2011р. Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості". Дана кімната № 1 у комунальній квартирі № 10, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15, фактично розділена на 2 окремі частини, власниками яких є позивачі. У зазначеній комунальній квартирі також зареєстровані та проживають: [PERSON] у кімнаті № 2, [PERSON] у кімнатах № 3 і 4, [PERSON], [PERSON], [PERSON] у кімнаті № 5, [PERSON], [PERSON] у кімнаті № 6. Після набуття позивачами права власності на частини у вказаній комунальній квартирі відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні загальним приміщенням, а саме ванною кімнатою. Обґрунтовують цей факт тим, що загальна ванна кімната площею 3,3 кв. м. є їх приватною власністю, але належних підтверджуючих документів не надано, а тому позивачі взагалі не мають права користуватись нею. На підставі вищезазначеного відповідачі заборонили позивачам користуватись ванною кімнатою, встановивши замок на дверях. Частиною 1 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» , затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 N 396 , встановлено, що кімнатами у комунальних квартирах є кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. В абзаці 6 ч. 2 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» дане визначення підсобних приміщень, якими є приміщення квартир, комунальних квартир, жилих блоків (секцій), призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня. комора), а також передпокій, внутрішньоквартирний холл, коридор тощо. Відповідно до п. 6.2. ч. 6 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як ума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуваннями відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Згідно зі ст.,7 Положення допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. У статті 41 Конституції України закріплене право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам,свободам та гідності громадян. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 355 ТІК України, майно, що у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі статтею 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 2 Правил користування приміщень житлових будинків,затверджених у новій редакції Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. N 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572» встановлено, що користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди),тобто документів, які підтверджують право власності або користування відповідними приміщеннями житлових будинків. Відповідно до абзацу 1 пункту 10 вищевказаних Правил також зазначено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням. Також відповідно до положень пункту 13 Правил, спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Також положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. А ч. 1 ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання йото права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а такому разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з наведених вище правових норм, приміщення ванної кімнати комунальної квартири, в якій проживають сторони, є підсобним, допоміжним приміщенням комунальної квартири, а, отже, спільною сумісною власністю, як і всі інші допоміжні приміщення вказаної квартири. Таким чином, слід визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] право спільного сумісного користування підсобним приміщенням (ванною кімнатою) комунальної квартири № 10, що розташована за адресою:м. Одеса, вул. Єлісаветинська, буд. 15. У відповідності до ст. 88 ЦПК з кожного з відповідачів пропорційно розміру задоволених судом вимог на користь кожного з позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 81,20 гривень.

Outcome: approved