Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк», звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №1567296 від 16.02.2016 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] в розмірі 165994,24 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 137283,16 грн.; заборгованість по комісії в розмірі 28711,08 грн., а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, що є предметом позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 лютого 2016 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1567296, за умовами якого, Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 149536,90 грн., зі строком користування до 15.02.2017 року. 07 квітня 2017 року між ПАТ «Таскомбанк» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (кредитні картки) №070417кк, відповідно до умов якого, до ПАТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги за кредитним договором №1567296, укладеного 16 лютого 2016 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] .. Позивач вказує, що всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 165994,24 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 137283,16 грн.; заборгованість по комісії в розмірі 28711,08 грн.. 11 червня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16 лютого 2016 року [PERSON] складено заяву - договір на оформлення банківських продуктів №1567296, відповідно до умов якого, ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] уклали цей договір на оформлення банківських продуктів а саме: Банк відкриває Картковий рахунок № [NUMBER] , та відповідно до вимог чинного законодавства, Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ «Банк», цієї заяви - договору і внутрішніх нормативних документів Банку, встановлює Кредитний ліміт на Картковий рахунок. Згідно п. 10 Заяви - Договору, Клієнт підписанням цього Договору підтвердив, що всі інші умови підключення та користування системою дистанційного обслуговування «Інтернет - Банкінг», які не визначені цим договором містяться у Правилах, до яких клієнт приєднався згідно з цього Договору. Перед укладанням цього договору Клієнт ознайомився з даними правилами, їх зміст є для нього зрозумілим та він зобов`язується неухильно їх дотримуватися про що свідчить підпис на цьому Договорі; умови розміщення вкладу «Зручний», які не визначені цією заявою - Договором містяться у Правилах до яких клієнт приєднався згідно п. 1 цієї заяви - Договору. Перед укладенням цього Договору Клієнт ознайомився з Правилами, їх зміст є для нього зрозумілим та він зобов`язується неухильно їх дотримуватись про що свідчить підпис на цій Заяві - Договорі. Згідно п. 2 Додатку №1 Графік погашення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, Клієнт зобов`язується здійснити погашення заборгованості за цим Договором в порядку та строки, визначені цим Договором або у відповідному повідомленні Банку до клієнта. Згідно п. 5 Додатку №1 16.02.2016 року [PERSON] отримав кредитну картку Visa Classic Unembossed зі встановленим невідновленим кредитним лімітом у розмірі 149536,90 грн., зі вартістю розрахунково - касового обслуговування карткового рахунку в розмірі 2392,59 грн.. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як убачається з матеріалів справи, 07 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (кредитні картки) №070417кк, відповідно до умов якого, у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними Договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення прав вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та в строки, встановлені цим Договором. (а. с. 15 - 20). Згідно з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (кредитні картки) № [NUMBER] кк, ПАТ «ВТБ Банк» передав, ПАТ «Таскомбанк» прийняло право вимоги по боржнику [PERSON] за Кредитним договором № 1567296 від 16 лютого 2016 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . (а. с. 30) Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як убачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором №1567296 від 16.02.2016 року, відповідачем порушено умови Кредитного договору в частині погашення основної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 03 травня 2019 року виникла заборгованість, в розмірі 137283,16 гривень, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань. Виходячи з предмету позовних вимог, позивачем окремо пред`явлено позовні вимоги до відповідача про стягнення 28711,08 грн. заборгованості по комісії . Згідно з п. 5 Додатку №1 Графік погашення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг, вартість розрахунково - касового обслуговування карткового рахунку становить 2392,59 грн.. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 05 серпня 2016 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З огляду на викладене, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, Позивач, встановивши в кредитному договорі сплату винагороди за надання фінансового інструменту, не зазначив, які саме послуги за вказану винагороду (комісію) надаються відповідачу, що є незаконним. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину, або окремих положень Договору не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки комісія у розмірі 28711,09 грн. нарахована позивачем незаконно у відповідності до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , а тому суд приходить до висновку що позивач безпідставно пред`явив вимоги про стягнення з відповідача нарахованої заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 28711,09 грн.. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial