Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

07.07.2014 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому зазначав, що з 25.09.2012 р. по 07.03.2014 р. працював у відповідача на посаді головного енергетика та був звільнений за власним бажанням. Оскільки при звільненні відповідач не виплатив належну йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, позивач просить, на підставі ст.ст.116, 117, 235 КЗпП України, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4 500 гривень, 2 000 гривень - компенсації за 28 днів невикористаної відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35 700 грн. Сторони у судове засідання не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, який був повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з»явився і не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді головного енергетика ДП «ВС-партнер» з 25.09.2012 р. по 07.03.2014 р., що підтвердилось трудовою книгою позивача (а. с. 5-6). При звільненні відповідач не виплатив позивачу належні йому кошти, а саме: заробітну плату в сумі 4 500 гривень та 2000 гривень компенсації за 28 днів невикористаної відпустки. Доказів протилежного, всупереч ст.60 ЦПК України, відповідачем надано не було. Згідно з ч.1 ст 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч.5 п 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного для після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом установлено, що виплата всіх належних позивачу від роботодавця сум не проведена з часу звільнення до часу ухвалення рішення у справі, в зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку з часу звільнення по день винесення рішення про стягнення належних сум є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вираховуючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача судом приймається до уваги розрахунок позивача, відповідно до якого середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача за період з 07.03.2014 р. по 04.03.2015 р. становить 35 700 гривень. Відповідач інших розрахунків не подав. Згідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 422,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved