Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване майно, а саме будівництво об`єкта торгівлі за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення будівельних робіт, які були завершені на початку 2017 року, були дотримані будівельні та архітектурні норми та у відповідності до вимог 376 ЦК України просить задовольнити його вимоги. Ухвалою суду від 27.12.2019 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1 п.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на нежитлову будівлю (магазину) за адресою: [ADDRESS] ; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019; відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; довідку Компаніївської селищної ради Кіровоградської області про підтвердження побудови нежитлового приміщення (магазину) за адресою: [ADDRESS] ; письмову відповідь Компаніївської селищної ради Кіровоградської області на звернення [PERSON] щодо передачі йому у власність будівлі нежитлового призначення; рішення державного реєстратора від 20.12.2019 про відмову у державній реєстрації права власності нежитлової будівлі (магазину) за адресою: [ADDRESS] ; звіт про оцінку нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS] .(а.с.10-26). Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що на початку 2017 року позивач самочинно збудував нежитлову будівлю (магазину) за адресою: [ADDRESS] . З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованої нежитлової споруди не надходило. Після завершення будівництва Кіровоградським ОО БТІ був виготовлений технічний паспорт, в якому нежитлова будівля літ. «А» зазначена, як самочинно побудована. На даний час позивач користується самочинно побудованим майном, але не може провести відповідну реєстрацію цього майна. Однак самочинно збудований об`єкт нерухомого майна не порушує права інших осіб, відповідає нормам ДБН, таким чином позивач просить визнати за ним право власності на самочинно побудоване майно. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки ; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво". Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. П. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.03.2012 року № 6 зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями ДБАК у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону; п. 12 „у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Разом з тим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч.5 ст. 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті ; чи є порушені будівельні норми та правила істотними; п. 14 на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК)". Судом встановлено, що самочинно збудоване нежитлове приміщення відповідає нормам чинним ДБН, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій нежитлової будівлі (магазину) по [ADDRESS] , не порушують права інших осіб. Крім того, позивач отримав рішення державного реєстратора від 20.12.2019 про відмову у державній реєстрації права власності нежитлової будівлі (магазину) за адресою: [ADDRESS] оскільки поданні документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав, що їх посвідчують, а саме згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 та відомості про обмеження у використанні земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка на якій самочинно збудовано нежитлове приміщення належить до комунальної власності, та не належить на праві власності позивачу. Відповідач не заперечує проти задоволення позову, таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наявні в матеріалах справи письмові документи свідчать про те, що нежитлова будівля (магазин) розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме технічний стан будівлі відповідає технічним нормам та правилам, є безпечною та надійною в подальшій експлуатації будівлі за призначенням. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за останнім права власності на нежитлову будівлю (магазин) розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати зі згоди позивача залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved