Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У жовтні 2018 року представник позивача Лиманський В.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №11363495000 від 23 червня 2008 року в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 23 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11363495000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 47 000,00 доларів, а Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 червня 2038 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9,5%. Для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (нерухомого майна), посвідчений 23 червня 2008 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу - Соломоненко Л.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3102. Відповідно до Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 167,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,05 га (кадастровий номер не присвоєно), яка належить [PERSON] на праві приватної власності, проте станом на дату звернення до суду не приватизована. Право вимоги за договором №11363495000 від 23 червня 2008 року відступлено ПАТ «Дельта Банк» на підставі укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року. Разом з цим, 11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» було укладено Договір №667/К купівлі продажу майнових прав, відповідно до умов якого, право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором та Договором іпотеки відступлено до ТОВ «ФК» Довіра і гарантія». У зв`язку із непогашенням відповідачем у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором, виникла заборгованість перед ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» у розмірі 2 190 240 грн. 37 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 197 770 грн. 23 коп., заборгованість за процентами - 992 470 грн. 14 коп., яка станом на дату звернення до суду не погашена. Тому, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просить у рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року у розмірі 2 190 240 грн. 37 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» права на продаж предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 167,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок, будь-якій особі покупцеві в порядку, визначеному ст.38 Законом України «Про іпотеку», за ціною 350 420 грн. 00 коп. Ухвалою від 08 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження за участю сторін, надано відповідачу 15 денний термін на подання відзиву, а в разі його подання, позивачу - 10 денний термін для подання відповіді на відзив. (Т.1 а.с.25-26) Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» та у ПАТ «Дельта Банк» докази, що підтверджують перехід права вимоги за кредитними договорами від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк». (Т.1 а.с.23-24) Ухвалою суду від 05 березня 2019 року судом за власної ініціативи витребувано докази з Відділу ДВС, та зобов`язано відповідача надати до суду документи на підтвердження права власності на земельну ділянку. (Т.1 а.с.89-90) 14 травня 2019 року представник відповідача - адвокат Федоров З.Ф. подав відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтуванні відзиву вказує на те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу позову, зокрема не надано обґрунтованого розрахунку суми заборгованості. Також зазначає, що відповідач не була стороною Договору №667/К купівлі-продажу майнових прав від 11 липня 2018 року та не була повідомлена про його укладання, а тому відповідач не визнає факту наявності заборгованості у розмірі 2 190 240 грн. 37 коп. Крім цього зазначає, що оскільки позивач не подав до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості, з якого можна було б визначити початок перебігу строку позовної давності, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, так як згідно копій квитанцій на підставі яких здійснювалося погашення заборгованості, останній платіж відповідач здійснила 30 червня 2010 року. (Т.1 а.с.120-135) 10 червня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, та просить у рахунок погашення заборгованості відповідача за Договором про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року у розмірі 1 125 970 грн. 60 коп. (станом на 23 жовтня 2018 року), звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» права на продаж предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 167,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок, будь-якій особі покупцеві в порядку, визначеному ст.38 Законом України «Про іпотеку», за ціною 350 420 грн. 00 коп. із передачею в управління предмета іпотеки в управління ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» на період реалізації. (Т.1 а.с.154-155) Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано від позивача обґрунтований розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року. ( Т.1 а.с.179-180) 10 грудня 2019 року представник позивача подав до суду пояснення, в яких зазначає, що ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» звернулося до суду 23 жовтня 2018 року, що свідчить про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності за платежами, які мали бути сплачені після 23 жовтня 2015 року включно, а тому твердження відповідача щодо спливу строку позовної давності є безпідставними. Просить задовольнити позов у повному обсязі. (Т.1 а.с.210-211) Відповідь на відзив в порядку ст.179 ЦПК України позивач не надав. 03 березня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про зміну предмета позову, та просить суд у рахунок погашення заборгованості відповідача за Договором про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року у розмірі 1 125 970 грн. 60 коп. (станом на 23 жовтня 2018 року), звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» права на продаж предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] , та земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження». (Т.2 а.с.17) Ухвалою суду від 27 травня 2020 року за клопотанням представника відповідача витребувано у АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» належним чином завірену копію кредитної справи щодо Договору про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року. (Т.2 а.с.62-63) Крім цього, судові засідання, що призначалися на 07 грудня 2018 року, 24 січня, 05 березня, 25 квітня, 04 червня, 01 серпня, 21 жовтня, 09 грудня 2019 року, 31 січня, 05 березня, 14 квітня, 27 травня, 27 липня, 23 вересня, 24 листопада 2020 року та 11 січня 2021 року відкладалися за клопотаннями представників сторін, та в них оголошувалися перерви. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 17 лютого 2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача ТОВ «ФК» Довіра і гарантія». Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому зазначив, що станом на 17 лютого 2021 року земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не приватизована. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши заяви сторін по суті справи та письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11363495000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 47 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 червня 2038 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних. (Т.1 а.с.5-8) Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним вище кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (нерухомого майна), посвідчений 23 червня 2008 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу - Соломоненко Л.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3102. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , що належить іпотекодавцеві на праві приватної власності. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку не приватизована. Сторони домовилися, що на протязі шести місяців з дня посвідчення цього договору, Іпотекодавець зобов`язується приватизувати земельну ділянку, одержати Державний акт на право власності та передати земельну ділянку в іпотеку Іпотекодержателю шляхом укладення додаткової угоди до цього договору або окремим договором іпотеки. (Т.1 а.с.9-10) 15 грудня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року, якою змінено графік погашення кредиту, який є додатком до цією угоди. (Т.1 а.с.156-160) 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором №11363495000, що укладений 23 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . (Т.1 а.с. 33-52) 11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» було укладено Договір №667/К купівлі продажу майнових прав, відповідно до умов якого, право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №11363495000 від 23 червня 2008 року та Договором іпотеки від 23 червня 2008 року відступлено до ТОВ «ФК» Довіра і гарантія». (Т.1 а.с.11-13) Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, житловий будинок [ADDRESS] , належить відповідачеві [PERSON] на праві приватної власності. Окрім цього, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про державну реєстрацію іпотеки вказаного будинку, Іпотекодержателем якого є ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (Т.1 а.с. 14-15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 24 квітня 2019 року право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , за [PERSON] не зареєстровано. (Т.1 а.с. 117-119) Крім цього в судовому засіданні встановлено, що право власності на вказану земельну ділянку не зареєстроване і станом 17 лютого 2021 року. Як слідує з позовної заяви, з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову, у зв`язку із непогашенням відповідачем у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором, виникла заборгованість перед ТОВ «ФК» Довіра і гарантія» у розмірі 40 098, 09 доларів США за тілом кредиту, що за курсом НБУ станом на 23.10.2018 складає 1 125 970 грн. 60 коп. Проте, на виконання ухвали суду від 01 серпня 2019 року про витребування доказів, позивачем не було надано до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11363495000 від 23 червня 2008 року. З копій наданих відповідачем квитанцій видно, що остання виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в період з вересня 2009 року по червень 2010 року, погашаючи заборгованість у різному розмірі. (Т.1 а.с.126-132) В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону). З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 14-20, 57-60 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 цього Закону). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статі 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону). Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц). Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, разом з цим суд враховує, що зміст Розділу 4 «Звернення стягнення» Договору іпотеки від 23 червня 2008 року, який визначає підстави звернення стягнення Іпотекодержателя на предмет іпотеки за цим договором, що в свою чергу, визначає наявність підстав для звернення позивача до суду із даним позовом, взагалі не підлягає читанню, а надана суду копія Договору іпотеки засвідчена представником позивача із копії, а не оригіналу Договору. (Т.1 а.с.9) Пунктом п.5.1. Договору іпотеки від 23 червня 2008 року визначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Також, пунктом 5.2. Договору іпотеки встановлено позасудове врегулювання правовідносин між сторонами щодо предмету іпотеки. Так, у підпункті 5.2.2 встановлено, що іпотекодержателю належить право продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. Отже, Договір іпотеки від 23 червня 2008 року передбачає права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту незалежно від того, чи просить позивач встановити у рішенні суду право продати предмет іпотеки від імені іпотекодержателя, чи від імені іпотекодавця, зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. Таким чином, оскільки відповідно до п. 5.2 Договору іпотеки від 23 червня 2008 року, права іпотекодержателя за яким перейшли до позивача по справі, сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права продажу предмета іпотеки, є неналежним способом захисту. Разом з цим, наявність істотних перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору позивач не обґрунтовував. Окрім цього, щодо позовної вимоги в частині звернення стягнення на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Так, відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , що належить іпотекодавцеві на праві приватної власності. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку не приватизована. Сторони домовилися, що на протязі шести місяців з дня посвідчення цього договору, Іпотекодавець зобов`язується приватизувати земельну ділянку, одержати Державний акт на право власності та передати земельну ділянку в іпотеку Іпотекодержателю шляхом укладення додаткової угоди до цього договору або окремим договором іпотеки. (Т.1 а.с.9-10) Як зазначає сам позивач у позовній заяві, та як встановлено судом, право власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки станом на день розгляду судом справи, 17 лютого 2021 року, за відповідачем [PERSON] не зареєстроване. Отже, з наведених положень договору іпотеки слідує, що його предметом є зазначене у п. 1.1. нерухоме майно, а саме житловий будинок. Стаття 377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України передбачають, що до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно положень ст. 133 Земельного кодексу України (в редакції від 04.06.2008, що діяла станом на 23.06.2008 року - дата укладення Договору іпотеки) у заставу можуть передаватися земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності. Передача в заставу частини земельної ділянки здійснюється після виділення її в натурі (на місцевості). Порядок застави земельних ділянок визначається законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006, що діяла станом на 23.06.2008 року - дата укладення Договору іпотеки) предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Таким чином, земельна ділянка або право на неї може бути передано у заставу лише після її виділення в натурі в порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 6 Закону України «Про іпотеку», які стосуються земельної ділянки, на якій знаходиться предмет іпотеки і до якого відсилає п.1.1 Договору іпотеки: якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). З урахуванням наведених положень ст. 133 ЗК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», норма ст.6 Закону може бути застосоване лише у тих випадках коли земельна ділянка на якій знаходиться предмет іпотеки на час укладення договору іпотеки перебуває у власності (користуванні) іпотекодавця і це право власності (користування) є оформлене належним чином. З п. 1.1 Договору іпотеки видно, що на момент його укладення земельна ділянка під предметом іпотеки була не приватизована іпотекодавцем. Разом з цим, стаття 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006, що діяла станом на 23.06.2008 року - дата укладення Договору іпотеки) визначає істотні умови іпотечного договору, однією з яких є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду обов`язково має бути зазначено опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя. Тому, передача будь-якої земельної ділянки у іпотеку, можливе лише у тому випадку коли з Договору іпотеки або з наданих позивачем інших доказів, суд мав би можливість ідентифікувати земельну ділянку. Укладений між сторонами Договір іпотеки від 23 червня 2008 року не містить у собі жодних відомостей про земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, її площу, цільове призначення та правове положення щодо власника будинку. Позивачем не надано жодного доказу, який дозволив би суду встановити такі відомості, як і не заявлялося будь-яких клопотань про їх витребування. Задоволення вимоги про звернення стягнення земельної ділянки невідомої площі, призначення, належності, на підставі самих лише відомостей щодо місця її розташування є неможливим, оскільки суперечитиме вимогам ст.18, 39 Закону України «Про іпотеку». Отже, з огляду на наведені вище висновки щодо застосування приписів статей 35-39 Закону, враховуючи обов`язковість договору для сторін, які, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки сторони у договорі іпотеки визначили відповідний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий, а заявлена позивачем вимога в частині звернення стягнення на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, є безпідставною. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed