Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, на обґрунтування вказавши, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 18 грудня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає разом з нею. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2009 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 400 гривень щомісячно, починаючи з 28 січня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на даний час розмір стягнення аліментів є явно недостатнім, оскільки збільшився вік дитини та збільшилися витрати на її утримання. Також зазначає, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року внесено зміни і до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-19 передбачено, що для дітей у віці 6-18 років прожитковий мінімум з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. Так, згідно закону мінімальний розмір аліментів - 50 % прожиткового мінімуму становить 930 гривень. З огляду на наведене просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову визнав повністю, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1500 гривень. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 грудня 2006 року було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Неповнолітній син проживає з матір'ю - позивачкою [PERSON], що стверджується довідкою про зареєстрованих. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2009 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 400 гривень щомісячно, починаючи з 28 січня 2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезбечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на утримання та навчання, які несе лише позивач. Таким чином, виходячи з викладеного, давши оцінку обставинам справи, з врахуванням збільшення прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, запезбечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 лютого 2009 року розмір аліментів є значно меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на утримання, навчання, лікування, які несе лише позивач. Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до 1500 гривень щомісячно на утримання дитини, оскільки такий розмір не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб 14-тирічної дитини, проти чого не заперечував відповідач. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved