Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

02 вересня 2021 року на адресу Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Козирєвої А.В. до Березнегуватської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття заборони. У позовній заяві вказано, що позивач є власником житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудженнями, який отримав у спадщину після смерті матері [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.01.2020 року. Зазначає, що при відчуженні будинку, було виявлено заборони відчуження, які внесені до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і зареєстровані 04.07.2006 року Березнегуватською державною нотаріальною конторою. Звернувшись до Березнегуватської державної нотаріальної контори, позивач отримав відмову в знятті заборон та посвідченні договору відчуження будинку. На підставі викладеного, позивач просить суд зняти заборону на відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, його участь в справі представляє адвокат Козирєва А.В. Представник позивача Козирєва А.В. у судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач Березнегуватська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в особі завідувача Нікурадзе Т., надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, прийшов до наступних висновків. Житловий будинок загальною площею 72, 2 кв.м., житловою площею 49, 4 кв.м. з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві власності [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області №54 від 24.12.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.12.2021 року серія [NUMBER] . Згідно рішення Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області №2 від 19.11.2015 року, вулицю Леніна перейменовано на вулицю Широку. Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.09.1970 року [NUMBER] . [INFO] помер його батько [PERSON] , про що складено актовий запис №9, виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. [INFO] померла його мати [PERSON] , про що складено актовий запис №11, виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Згідно свідоцтва про права на спадщину від 28 січня 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №73, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] і складається з житлового будинку з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 28 січня 2020 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказаний житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформований 18.02.2020 року. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 18.02.2020 року, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . реєстратором: Березнегуватською державною нотаріальною конторою 04.07.2006 року зареєстровано обтяження заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3413584; підстава обтяження: договір застави, 1, 27.02.2003 року, не вказано; власник [PERSON] , причина - відсутність коду; а також 04.07.2006 року зареєстровано обтяження заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3413595; підстава обтяження: договір застави, 167, 27.02.2003 року, не вказано; власник [PERSON] , причина - відсутність коду. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 10.06.1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34 Закону України "Про нотаріат", накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Нотаріусом не було надано до суду договори застави №1 та 167 від 27.02.2003 року, що унеможливлює перевірити обставини, які слугували підставами накладення такої заборони. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду, за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на вільне користування своїм нерухомим майном, внаслідок чого він позбавлений можливості розпоряджатися спадщиною після смерті матері, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом зняття заборони на відчуження житлового будинку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судовий збір не підлягає стягненню, у зв`язку з відмовою представника позивача від таких вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved