Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. Відповідно до наказу директора Барвінківського професійного аграрного ліцею Харківської області (далі ліцею) № 47-К вівд 30.09.2015 року, її попереджено щодо наступного звільнення з 1 грудня 2015 року. Наказом директора ліцею № 54-К від 01.12.2015 року позивачку звільнено за підставі п. 1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату працівників. З вказаним наказом позивачка не згодна, вказала що звільнення було проведено з порушенням Закону і вказувала, що вона є членом профспілкового органу ліцею. Проте, звільнення проведено без попередньої згоди профспілкового органу. При звільненні не враховано те, що у позивачки на утриманні перебувають четверо неповнолітніх дітей, чоловік безробітній. При звільненні була вакантною інша посада комірника. Проте, їй вказане не було запропоновано. В цьому зв?язку, звернувшись до суду, позивачка, уточнивши позовні вимоги у судовому засіданні, просила скасувати наказ № 54-К від 01.12.2015 року, поновити її на роботі та стягнути з ліцею на її користь 9291.54 грн. з яких просила стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2637.94 грн.; стягнути 1102.40 грн. суми судових витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача 5 000 грн. суми моральної шкоди в зв?язку з порушенням її трудових прав, позбавлення її та сім?ї засобів на існування, що спричинило їй моральні страждання та переживання. Поновити на роботі позивачка просила саме в межах однорідних професій і посад та забезпечити робочим місцем, яке є вакантним. У судовому засіданні позивачка ті її представник позов підтримали. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що позивачка була звільнена на законних підставах, ніяких порушень відповідачем при звільненні позивачки не допускалося. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. В суді встановлено, що позивачка працювала у Барвінківському професійному аграрному ліцеї на посаді комірника (інструментальної контори) . Відповідно до наказу директора Барвінківського професійного аграрного ліцею Харківської області (далі ліцею) № 47-К від 30.09.2015 року, її попереджено щодо наступного звільнення з 1 грудня 2015 року. Наказом директора ліцею № 54-К від 01.12.2015 року позивачку звільнено за підставі п. 1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату працівників. Згідно протоколу первинної профспілкової організації Барвінківського професійного аграрного ліцею, дано згоду на звільнення комірника інструментальної контори [PERSON] за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 36 - 37). Відповідно до довідки департаменту науки та освіти Харківської обласної державної адміністрації від 24.09.2015 року, надано дозвіл на внесення змін до штатного розпису шляхом з 01.12.2015 року виведення комірника (інструментальної контори) в кількості однієї штатної одиниці (а.с. 97). Згідно наказу директора ліцею № 176 від 30.09.2015 року, за п. 3 наказу, з 01.12.2015 року вивести із штатного розпису такі посаді: слюсаря - ремонтника в кількості однієї штатної одиниці; комірника (інструментальної контори) в кількості однієї штатної одиниці (а.с. 83). Виведення із штатного розпису вказаних посад підтверджується штатними розписами ліцею станом на 01.09.2015 року та 01.12.2015 року (а.с.94-95). У відповідності до довідки ліцею від 29.12.2015 року, [PERSON] за період роботи з 1996 року по 2014 рік всі відпустки основні та додаткові використані і виплачені у повному обсязі. При звільненні [PERSON] була нарахована і виплачена вихідна допомога в сумі 1299.75 грн. та розрахункові за 18 к.д. на суму 922.50 грн. в повному обсязі (а.с.92). Згідно довідки ліцею від 14.01.2016 року, по спеціальному фонду є вакансія комірника (а.с. 108). Відповідно до довідки Барвінківського районного центру зайнятості від 18.01.2016 року за № 80, [PERSON] перебуває на обліку в центрі зайнятості з 11.12.2015 року, статус безробітного отримала 11.12.2015 року, виплата допомоги по безробіттю розпочата з 02.01.2016 року (а.с. 127). У судовому засіданні, допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що в ліцеї було фактично проведено скорочення штату - комірника (інструментальна комора), яку займала позивачка. Остання попереджалася про наступне вивільнення, отримувала допомогу при звільненні. На час попередження останньої та її звільнення, в ліцеї була вакантна посада комірника по спеціальному фонду. Вказана посада не зайнята в зв?язку з відсутністю коштів на оплату праці та сезонністю завантаження роботою. У судовому засіданні, допитана в якості свідка [PERSON] показала, що в ліцеї по спеціальному фонді є вакантна посада комірника. У судовому засіданні, допитана в якості свідка [PERSON] показала, що в грудні місяці 2015 року було проведено засідання профспілкового органу і було дано згоду на звільнення комірника інструментальної комори [PERSON] за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Відповідно до п.l ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). У судовому засіданні встановлено, що фактично було скорочено посаду комірника (інструментальної контори), яку займала позивачка по справі. 30.09.2015 року на виконання відповідних вимог ст. 49-2 КЗПП України, з огляду на затвердження нової редакції штатного розпису ліцею, позивачку, посада якої підлягала скороченню, було персонально попереджено про скорочення. Проте, в ліцеї, на час попередження позивачки про скорочення посади комірника (інструментальна комора), яку вона займала та на час її звільнення, посадовими особами ліцею, позивачці не було запропоновано посаду комірника (спеціальний фонд), яка була на той час вакантною. При цьому, власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов?язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існували в указаній установі. Оскільки обов?язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49 - 2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов?язок, якщо працівникові було запропоновано всі інші вакантні посади (іншу роботу), які з?явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року (6-40цс15). В цьому зв?язку позов в частині скасування наказу № 54-К про звільнення позивачки з посади комірника (інструментальної контори), підлягає задоволенню. Проте, суд не може прийняти до уваги позовні вимоги позивачки в частині зобов?язання відповідача поновити її на роботі в межах однорідних професій і посад та забезпечити її робочим місцем, яке є вакантне, оскільки, відповідно до вимог ч. 1 ст.. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Позивачка на час звільнення займала посаду комірника (інструментальна комора) і повинна бути поновлена на роботі, з урахуванням зазначеної норми Закону саме на вказаній посаді. На час попередження про звільнення та самого звільнення, рішення профспілкової організації про вивільнення позивачки було проведено без звернення до первинної профспілкової організації. У відповідності до ч. 9 ст. 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. При попередньому судовому засіданні, при слуханні вказаної справи, з урахуванням вказаних вище вимог Закону, було отримано згоду первинної профспілкової організації про дачу згоди за звільнення комірника інструментальної комори [PERSON] за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 36-37). В цьому зв?язку, суд не приймає до уваги посилання позивачки про те, що її звільнення було проведено без попередньої згоди профспілкового органу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-2123цс15 від 09.12.2015 року, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України . В цьому зв?язку, приймаючи до уваги наведене, при встановлені суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за час вимушеного прогулу, суд приходить до наступного. Позивачку звільнено 01.12.2015 року. Судове рішення ухвалюється 21.01.2016 року. Згідно довідки ліцею від 21.01.2016 року, в грудні місяці 2015 року кількість робочих днів становила 23 дні, в січні 2016 року 19 робочих днів, з них вихідні та святкові дні 1,2,3,7,8,9,10,17,23,24,30,31. Станом на 21 січня 2016 року кількість робочих днів в січні місяці 2016 року становила 13 днів. Згідно довідки про доходи позивачки, її заробітна плата за жовтень 2015 року становила - 1747.49 грн., за листопад місяць - 1709.19 грн. (1747.49 +1709.19 = 3456.68:2=1728.34 грн. 23 (кількість робочих днів у грудні міс. 2015 року) х 1728.34 грн. : 30 (кількість днів у грудні міс. 2015 року) = 1325.00 грн. - заробітна плата за час вимушеного прогулу за грудень міс. 2015 року. 13 (кількість робочих днів у січні міс. 2015 року) х 1728.34 грн. : 30 (кількість днів у січні міс. 2016 року) = 748.94 грн. - заробітна плата за час вимушеного прогулу за січень міс. 2016 року. 1325.00 грн. + 748.94 грн. = 2073.94 грн. (заробітна плата за час вимушеного прогулу за грудень міс. 2015 року та січень місяць 2016 року). При звільненні [PERSON] була нарахована та виплачена вихідна допомога в сумі 1299.75 грн.. З урахуванням наведеного, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивачки за час вимушеного прогулу складає 2073.94 - 1299.75 = 774.00 грн.. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначивши моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Враховуючи роз"яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачці моральні страждання, які пов?язані з незаконним її звільненням з роботи. При цьому, крім того, приймається до уваги те, що позивачка тривалий час не отримувала заробітну плату, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, чоловік ніде не працює. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: approved