Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідача) на її користь 367897,77 грн. боргу за борговою розпискою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 жовтня 2016 року між нею та відповідачем укладено письмовий договір позики, за умовами якого вона передала у борг відповідачу 14670 доларів США, які останній зобов"язався повернути до 19 грудня 2016 року. На підтвердження факту отримання вказаного боргу відповідач надав розписку, однак взяті на себе зобов»язання у встановлений строк не виконав. На її неодноразові звернення [PERSON] повернув лише 1130 доларів США. Оскільки відповідач не повертає коштів, порушуючи взяті на себе зобов»язання, вона змушена звернутись до суду. Просить стягнути суму боргу, а також штраф 3% річних за прострочення виконання зобов»язання, що становить 101 долар США. Представник позивачки, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного вирішення справи (а.с. 30). Відповідач в судове засідання тричі не з"явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений через засоби масової інформації, а саме: газету «Вісті Рівненщини» № 5 (2042) від 10 листопада 2017 року (а.с.31). Заяв, клопотань до суду не надходило. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, суд приходить до наступного. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обов»язковою для застосування судами України. Судом встановлено, що 03 жовтня 2016 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивачки в борг 14670 доларів США, які зобов»язався повернути до 19 грудня 2016 року. Факт укладення договору позики та передання позивачем визначеної грошової суми підтверджується розпискою, власноручно написаною [PERSON] в момент передачі йому суми позики (а.с. 3). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка просить стягнути з відповідача 13641 доларів США боргу за договором позики (в сумі зі штрафом в розмірі 101 долар США), що становить 367897,77 грн. із врахуванням офіційного курсу валют (1 долар США=26, 97 гривень), встановленого Нацбанком станом на 18.04.2017 (день подання позовної заяви). Суд приймає розрахунок позивачки щодо розміру штрафу, а саме: 101 долар США (3% річних, або 0,25% місячних*13540 доларів США:3 місяці). Відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконав, борг у визначеній в розписці строки не повернув, а тому він підлягає стягненню у примусовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтвердженні витрати. Ч.1 ст.79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.10).

Outcome: approved