Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

12 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 грудня 2011 року уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають малолітню дитину-доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки припинили у січні 2015 року, через зловживання відповідачем спиртними напоями, та небажанням виконувати сімейні обовязки, зокрема щодо виховання та утримання дитини. Незважаючи на те, що з відповідачем проживають за однією адресою спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що категорично не бажає зберігати шлюб з відповідачем, оскільки останній постійно зловживає спиртними напоями, намагався застосувати до неї фізичне насилля. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, зазначив, що шлюб зберегти можливо. Просив шлюб не розривати та надати строк для примирення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №216036 (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину-доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Постанова Пленуму), вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. Так, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем, зазначає про негативний вплив на дитину через вживання алкогольних напоїв відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що з січня 2015 року, незважаючи на проживання за однією адресою сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. В ході розгляду справи не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, а розірвання шлюбу буде суперечити моральним засадам суспільства. Також, суд вважає, що категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем має істотне значення для вирішення даної справи. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачем, та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~ \~

Outcome: approved