Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

У жовтні 2020 року АТ КБ „ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно договору № б/н від 23.03.2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, АТ КБ „ПриватБанк" звернувся до Братського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 17.04.2015 року було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2006 року у розмірі 15074,00 грн. нараховану станом на 31.10.2014 року, тобто, за період з 04.04.2006 року по 31.10.2014 року. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, а тому, за період, після подання позовної заяви від 27.11.2014 року, з 28.11.2014 року по 31.08.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 10 964,43 грн., яку позивач просить стягнути з останнього в примусовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 25.01.2021 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачу була направлена ухвала про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надав, в судове засідання не з`явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 23.03.2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, АТ КБ „ПриватБанк" звернувся до Братського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 17.04.2015 року було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2006 року у розмірі 15074,00 грн. нараховану станом на 31.10.2014 року, тобто, за період з 04.04.2006 року по 31.10.2014 року. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, а тому, за період, після подання позовної заяви від 27.11.2014 року, з 28.11.2014 року по 31.08.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 10 964,43 грн., яку складається з наступного: - 9563,22 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; - 1401,21 грн. - 3% річних від простроченої суми. Згідно ст.ст. 526,527,536 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки за користування кредитом та пеню, що передбачені умовами договору. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За нормами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищенаведені норми закону, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved