Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У позовній заяві та в судовому засіданні позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS] , покликаючись на те, що відповідач не проживає в даній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, не має особистих речей в квартирі і взагалі квартирою не цікавиться. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, а реєстрація відповідача в будинку на даний час створює незручності та перешкоди позивачу у вільному використанні та розпорядженні майном. Обставини відсутності відповідача за його місцем реєстрації тривалий час стверджуються актом депутатів Заліщицької міської ради, що приєднується до позовної заяви. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без його участі, про що не заперечує позивач та його представник, у відповідності до ст.ст.280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.12.1992 року. Згідно акту Заліщицької міської ради Тернопільської області від 08.04.2019 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , однак при проведених обстеженнях у квартирі встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше 25 років. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що більше десяти років [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] . У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховуючи положення ст.141 ЦПК України, вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved