Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

11.02.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом М(т)СБУ) та [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.09.2016 року, на нерегульовану перехресті нерівнозначних доріг вул. Карпинського з вул. Кальміуською ум.Маріуполі, відбулось зіткнення трьох транспортних засобів, а саме автомобіля марки «Шкода», під керуванням відповідача [PERSON] , автомобіля марки «Geely», під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля марки «Kia Soul», під керуванням [PERSON] . В результаті цієї події всім трьом водіям спричинені тілесні ушкодження та було пошкоджено транспортні засоби, в тому числі і транспортний засіб позивача. Відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із порушенням останнім п. 16.11 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в причинно-наслідковому зав`язку з вказаною ДТП. Зазначені обставини також підтверджені висновком експерта від 30.11.2017 року. В результаті ДТП транспортному засобу позивача було завдано технічні ушкодження, вартість відновлюваних робіт яких складає 75 126,70 грн. Крім цього, позивач понесла витрати зі сплати вартості експертизи у сумі 1300 грн. та відправки поштових повідомлень у сумі 38 грн. Також позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30 000 грн., оскільки в результаті неправомірних дій відповідача позивачу було спричинено моральні та фізичні страждання, які продовжуються по теперішній час. Позивач була вимушена змінити свій спосіб життя, вона переживала, з`явились головні болі, вживала ліки, лікувалась у лікаря. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, у зв`язку із чим, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (далі за текстом Закон № 1961-IV) відшкодування шкоди повинен здійснювати відповідач М(т)СБУ. Позивач направляла всі заяви та документи, передбачені Законом № 1961-IV, для відшкодування шкоди, однак завдана шкода відшкодована не була. Позивач раніше зверталась до суду з позовною заявою до відповідача, та ухвалою суду від 01.10.2019 року позовну заяву було повернуто позивачу у зв`язку із несплатою судового збору. Зазначену ухвалу було оскаржено в апеляційному порядку, та постановою Донецького апеляційного суду від 20.11.2019 року ухвалу суду першої інстанції було змінено, справу повернуто для продовження розгляду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди. В подальшому цивільний позов про стягнення моральної шкоди було залишено без розгляду ухвалою суду від 10.12.2019 року. Із зазначеним позовом позивач звернулась до суду, оскільки на той час спливали строки позовної давності, встановлені законом. В подальшому, 26.12.2019 року Центральним відділом поліції було винесено постанову про закриття кримінального провадження, в якій остаточно було встановлено факт наявності вини у вчиненні ДТП в діях відповідача [PERSON] . Зазначену постанову представником позивача було отримано 14.01.2020 року, після чого позивач звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих в наслідок ДТП. Оскільки на час звернення до суду з позовною заявою, с часу ДТП пройшло більше трьох років, однак зверненню до суду перешкоджали обставини, які не залежали від волі позивача, остання просила поновити їй строк звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України. Просила стягнути з відповідача М(т)СБУ на її користь суму прямого збитку у сумі 75 126,70 грн., та стягнути з відповідача [PERSON] витрати з оплати проведення експертизи у сумі 1300 грн., витрати з відправки поштою повідомлення відповідачу, у сумі 38 грн., та моральну шкоду у сумі 30 000 грн. 02.03.2020 року ухвалою судді позовну заяву позивача було залишено без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. 04.03.2020 року ухвалою судді відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. 19.05.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів у відповідача М(т)СБУ. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що своєчасно звернулася до М(т)СБУ із заявою про страховий випадок та виплату заподіяної шкоди, що підтверджується квитанціями про поштове відправлення Нової пошти, але відповідач безпідставно вже тривалий час не здійснює відшкодування матеріальної шкоди. Представник позивача адвокат Дьомін О.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у судовому засіданні пояснив, що позивач виконала усі вимоги законодавства та належним чином надіслала заяви до відповідача М(т)СБУ про виплату їй матеріальної шкоди. За її зверненням страховим випадком займався представник М(т)СБУ Панасенко С.Ю., якому позивач також направляла повний пакет документів, що підтверджується поштовою квитанцією. За таких обставин твердження відповідача, що позивач не зверталася до відповідача про виплату страхового відшкодування не відповідає дійсності. В подальшому надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Представник відповідача М(т)СБУ надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що з позовними вимогами в частині до М(т)СБУ не згодний та просив відмовити у його задоволенні в цій частині. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача М(т)СБУ, що регламентовано вимогами ст. 35.1 Закону № 1961-IV. Оскільки позивач не скористався своїм правом подання заяви про виплату страхового відшкодування, таким чином порушив порядок отримання страхового відшкодування за рахунок М(т)СБУ. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, заслухавши пояснення сторони, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 02 вересня 2016 року о 15:20 годині [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Fabia combi, державний знак - [NUMBER] , рухаючись на перехресті вулиці Карпінського з вулицею Кальміуською у Центральному районі міста Маріуполя, при виїзді на перехресті з другорядної вулиці Кальміуської не надав перевагу у русі автомобілю Geely, державний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулось зіткнення зазначених автомобілів та автомобіля KIA, державний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Постановою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.04.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, висновком експерта № 1/19-214 Донецького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.11.2017 року встановлено, що в діях водія [PERSON] наявний факт порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, останній мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, через що його дії перебувають у причинному зв`язку з настанням зазначеної ДТП. В результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритою черепно-мозкової травми, струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта Відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» № 782 від 04.11.2016 року. Постановою старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області Воробей А.О. від 26.12.2019 року було закрито кримінальне провадження № 12016050000000771 від 02.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу № 820 [07] 121016 від 21.10.2016 року, вартість збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Geely GX2», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 75 126,70 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу «Geely GX2», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Крім цього, позивач понесла витрати у зв`язку зі сплатою вартості проведеної експертизи вартості (розміру) збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу, які складають 1300 грн. що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 21.10.2016 року, а також витрати з пересилання поштової кореспонденції, які 38 грн., що підтверджується копією квитанції № 49760086 від 17.10.2016 року. Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 41.1. ст. 41 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV М(т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Верховний Суд, у Постанові від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к висловив свою правову позицію та наголосив, що відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, М(т)СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання страхового випадку згідно вимог ст. 990 ЦК України та ст.22 Закону № 1961-IV страховик, повинний відшкодувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, відповідно до лімітів відповідальності страховика, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, у [PERSON] , якого в результаті було визнано винним у скоєнні ДТП, був відсутній поліс обов`язкового страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу. У випадку, коли власник транспортного засобу не застрахував цивільно-правову відповідальність, то за приписами пункту а) ст.41.1. Закону № 1961-IV, відшкодування шкоди завданої потерпілим здійснюється за рахунок коштів фонду захисту потерпілих М(т)СБУ. Під час судового розгляду позивач надала суду копію експрес-накладної №59000206414760 від 22.09.2016 року із зазначенням одержувача М(т)СБУ та відправника [PERSON] на підтвердження звернення до відповідача М(т)СБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Крім того в матералах справи міститься повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду до М(т)СБУ. За таких обставни суд приходить до висновку, що позивач зверталась до відповідача М(т)СБУ саме з метою отримання страхового відшкодування. При цьому суд враховує, що зобов`язання МТСБУ витікають із положень саме закону, але за характером є ідентичними зобов`язанням страховика. У зв`язку з вищенаведеним, доводи представника МТСБУ про неотримання заяви від позивача є необґрунтованими та безпідставними. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 34 Закону № 1961-IV, яка передбачає дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), відповідачем суду не надано відомостей щодо розслідування цієї пригоди та залучення своїх працівників для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до вимог ст. 35.3 Закону № 1961-IV, особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Судом встановлено, що позивач своєчасно зверталася до відповідача МТСБУ за наслідками дорожньо-транспортної пригоди саме з підстав майбутньго відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Своєчасне звернення водія транспортного засобу, причетного до ДТП, до МТСБУ має на меті забезпечити останнім належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам страхового відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Також суд враховує, що розмір завданої ДТП шкоди відповідачем не спростований, відповідач не скористався правом заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, тому звіт про оцінку вартості (розміру) збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу є належним письмовим доказом стягнення шкодиа, а сам відповідач несе ризики настання для нього негативних наслідків не реалізації його процесуальних прав. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача М(т)СБУ про стягнення суми збитку за пошкодження транспортного засобу у розмірі 75 126,70 грн. Розглядаючи питання про поновлення позивачу строку звернення до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як зазначено позивачем, та встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода, в ході якої було завдано збитки позивачу, мала місце 02.09.2016 року. Разом з цим, кримінальне провадження за фактом зазначеної ДТП було остаточно закрито лише 26.12.2019 року, а питання про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за цим фактом було вирішено 28.04.2020 року, тобто вже після звернення позивача до суду з позовною заявою, суд вважає причини пропуску позивачем трьохрічного строку звернення до суду поважними, крім цього зазначає, що відповідачами питання про застосування строків позовної давності не ставилось. Розглядаючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. За приписами ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. З урахуванням наданих позивачем доказів в обґрунтування моральної шкоди, приймаючи до уваги страждання, які зазнала позивач, оскільки їй було спричинено фізичні страждання, які продовжуються по теперішній час, позивач змушена була змінити свій спосіб життя, у неї з`явились головні болі, через що вона почала вживати ліки та змушена лікуватись. Таким чином, з урахуванням встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача [PERSON] та завданою позивачу моральною шкодою, суд вважає обґрунтованим розмір заявленої позивачем моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., та вважає за необхідне стягнути зазначену суму з відповідача [PERSON] у відшкодування такої шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підставі викладеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню вартість за проведену експертизу у розмірі 1300 грн., та витрати за відправлення поштою повідомлення у розмірі 38 грн.

Outcome: approved