Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання за кожним з них права власності на відповідну частину житлового будинку та надвірних будівель, які знаходяться в [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало їх покійним батькам, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне батькам домоволодіння, позивачі не можуть належним чином зареєструвати своє право власності, що позбавляє їх можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану ними нерухомість, тому вони, уточнивши свої позовні вимоги в ході судового розгляду, просять визнати за позивачем [PERSON] право власності на 5/12 частин успадкованого після батьків домоволодіння, а за позивачем [PERSON] - 7/12 вищевказаного домоволодіння. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області заперечень проти вимог [PERSON] та [PERSON] до суду не направив. Судом на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], має статус "колгоспного двору" і станом на 15.04.1991 року в ньому були зареєстровані і проживали [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с.36). Отже, кожному із перерахованих осіб належало на праві власності по 1/3 частині вищевказаного домоволодіння. [PERSON] померла [INFO] і спадщину після її смерті, в тому числі і у виді права власності на 1/3 частину колгоспного двору прийняв її син та батько позивачів - [PERSON], оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і таким чином став власником 2/3 частин вищевказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON], яка доводиться маті»рю позивачам та дружиною [PERSON] (а.с.17). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 04.03.2016 року № 494/01-16, спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не відкривалась, оскільки ніхто із спадкоємців не звертався із заявою про прийняття спадщини, чи про відмову у її прийнятті (а.с.39). Згідно з довідки №75 від 09.03.2016 року, виданої Григорівською сільською радою Бахмацького району Чернігівської області, [PERSON] на день смерті була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.37), які в рівних частинах фактично успадкували належну [PERSON] 1/3 частину колгоспного двору, таким чином батько позивачів [PERSON] став власником 5/6 частин домоволодіння, розташованого в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, а позивач [PERSON] - 1/6 його частини, яку прийняв у спадщину після смерті матері. Позивач [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері, оскільки не проживала разом з нею на час відкриття спадщини і не подала нотаріусу заяву про прийняття вищевказаної спадщини. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] (а.с.18). Згідно з довідкою № 74 від 09.03.2016 року, виданою виконавчим комітетом Григорівської сільської ради, [PERSON] на момент смерті був зареєстрований постійно проживав в [ADDRESS] разом з сином [PERSON] (а.с.38). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 04.03.2016 року № 491/01-16, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] відкрита за заявою про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] (а.с.41). Таким чином, успадкувавши в рівних частинах після смерті батька належні йому 5/6 частин колгоспного двору, позивач [PERSON] має право на 5/12 частин домоволодіння в [ADDRESS], а позивач [PERSON], з урахуванням фактично успадкованої 1/6 частини після смерті матері - має право на 7/12 його частин. Проте позивачі не можуть отримати у нотаріуса свідоцтва про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавців на належне їм майно. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Як вбачається з довідки № 869 від 29.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Григорівської сільської ради, згідно з погосподарською книгою, будинковолодіння [ADDRESS] обліковується за [PERSON] (а.с.15). Згідно з повідомленням КП «Прилуцьке МБТІ» від 04.11.2015 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.20). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна, відомості про житловий будинок, розташований в [ADDRESS] у вищевказаних реєстрах відсутні (а.с.49). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті своїх батьків, у відповідних частинах прийняли спадщину, в померлих спадкодавців відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS], що перешкоджає позивачам отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у нотаріуса, тому суд вважає за можливе їх позов задовольнити, визнавши за кожним із них право власності на успадковану частину колгоспного двору. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного,

Outcome: approved