Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

10 листопада 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. (а.с. 1-2). Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 29.09.2015 року КП «Жилсервіс-5» ДМР було видано наказ № 97-к «Про недбале ставлення до своїх посадових обовязків [PERSON]С.», яким оголошено догану позивачу. Зазначений наказ було прийнято на підставі службової записки головного бухгалтера [PERSON] від 03.09.2015 року та службових записок бухгалтера [PERSON] Крім того, 06.10.2015 року відповідачем було видано наказ № 101-к «Про звільнення з роботи», за яким позивача було звільнено з посади майстра згідно п.3 ст. 40 КЗпП України, у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених посадовою інструкцією та наказом підприємства обовязків. Зазначений наказ було прийнято на підставі протоколу профспілкового комітету від 06.10.2015 року, яким надано згоду на звільнення позивача. На підставі оскаржуваного наказу інспектором відділу кадрів відповідача в трудовій книжці позивача було вчинено запис № 16 від 06.10.2015 року про звільнення згідно п.3 ст. 40 КЗпП України, а також позивачу в той же день було видано примірник оскаржуваного наказу та трудову книжку. Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним, оскільки трудове законодавство надає право застосовувати дисциплінарні стягнення до працівника виключно у випадку встановлення факту порушення ним трудової дисципліни та неповажності причин, що спричинили порушенню трудової дисципліни, відповідач вищевикладених вимог закону на думку позивача не здійснив, причин та факту можливого невиконання позивачем трудових обовязків не встановив, внаслідок чого видав незаконні накази № 97-к та наказ № 101-к, у звязку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та просив суд визнати незаконними вищезазначені накази, поновити позивача на раніше займаній посаді майстра, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на роботі, а також судові витрати покласти на відповідача. (а.с. 1-2) В судове засідання сторони не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак надали на адресу суду заяви в яких просили суд розглянути дану цивільну справу без своєї участі та участі їхніх представників. (а.с. 50, 52) Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що згідно наказу № 1-к від 13.05.2013 року позивача було прийнято на посаду техніка-доглядача II категорії, а 06.10.2015 року на підставі протоколу профспілкового комітету КП «Жилсервіс-5» ДМР про надання згоди на звільнення від 06.10.2015 року, спільних службових записок від 30.09.2015 року та від 01.10.2015 року, наказу КП «Жилсервіс-5» від 29.09.2015 року № 97-к відповідачем було видано наказ № 101-к від 06.10.2015, яким позивача було звільнено з посади майстра, у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків покладених на нього посадовою інструкцією та наказом підприємства на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON], копією наказу № 101-к від 06.10.2015 року та копіями письмових доказів, наявними в матеріалах справи. (а.с. 3, 5, 38-41) Судом встановлено, що позивач при ознайомленні його з наказом № 101-к від 06.10.2015 року «Про недбале ставлення до своїх посадових обовязків» відмовився від підпису, щодо ознайомлення з даним наказом, а також відмовився від підпису у журналі реєстрації трудових книжок, при отримання трудової книжки, що підтверджується копією акту від 19.10.2015 року та копією акту від 05.10.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 43, 45) З матеріалів справи судом було встановлено, що з 06.10.2015 року позивач був звільнений від роботи, оскільки перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності, серія АГС № 717375 від 06.10.2015 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 6) Також судом було встановлено, що 29.09.2015 року позивачу на підставі службових записок від головного бухгалтера [PERSON] від 03.09.2015 року та службової записки від [PERSON] від 03.09.2015 року було оголошено догану, у звязку з недбалим ставленням до своїх посадових обовязків, внаслідок чого відповідачем було винесено наказ № 97-к «Про недбале ставлення до своїх посадових обовязків [PERSON]С.», що підтверджується копією наказу № 97-к від 29.09.2015 року та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. (а.с. 4, 30-34) Встановлено, що 03.09.2015 року позивач відмовився писати пояснювальну записку з приводу доповідних записок від 03.09.2015 року від головного бухгалтера [PERSON] та бухгалтера 1 категорії [PERSON], що підтверджується копією акту від 03.09.2015 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 36) Також судом було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача на посаді майстра за робочий день складає 167 грн. 07 коп., що підтверджується довідкою про доходи КП «Жилсервіс-5» ДМР від 02.12.2015 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 51) Правовідносини які склалися між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, за змістом ст.ст.43, 124 Конституції України, ст.5-1 КЗпП України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одно з таких заходів стягнення, як догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 149 КЗпП України визначений порядок дисциплінарних стягнень яким встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Частиною 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органи належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатите працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до змісту ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 ЦК України захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідносини; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про не відповідність вимогам законодавства винесеного відповідачем наказу № 101-к «Про звільнення з роботи» від 06.10.2015 року, оскільки звільнення позивача з роботи було проведено з порушенням вимог трудового законодавства України, у звязку зі звільненням позивача в період тимчасової непрацездатності, тому суд вважає підстави для винесення наказу № 101-к «Про звільнення з роботи» від 06.10.2015 року незаконними, та такими, що порушують права позивача. Також вирішуючи позовні вимоги щодо визнання незаконним наказу № 101-к «Про звільнення з роботи» від 06.10.2015 року, суд виходив з не допущення звільнення працівника згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період його тимчасової непрацездатності. Крім того, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Вирішуючи вимоги позивача, щодо визнання незаконним та скасування наказу № 97-к «Про недбале ставлення до своїх посадових обовязків [PERSON]С.» від 29.09.2015 року, враховуючи підстави відповідно до яких відповідачем було видано наказ та оголошено догану позивачу, суд перевіряючи правильність його накладення, а також право відповідача притягувати до дисциплінарної відповідальності позивача, з огляду на те, що в ході судового розгляду не було встановлено, що дисциплінарне стягнення було накладено на позивача з порушенням закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленої позовної вимоги та вважає необхідним позовні вимоги в даній частині залишити без задоволення, оскільки не знайшли свого підтвердження обставини вважати, що виданий відповідачем наказ № 97-к від 29.09.2015 року порушує законні інтереси позивача, які виникли із трудових відносин. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом визнання незаконним та скасування наказу № 101-к від 06 жовтня 2015 року Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради «Про звільнення з роботи», враховуючи вимоги ст. 235 КЗпП України суд вважає за необхідне поновити позивача з 06 жовтня 2015 року на посаді майстра Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, приймаючи до уваги результат розгляду справи, враховуючи вимоги закріплені в ст. 235 КЗпП України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача втрачений заробіток з розрахунку середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2015 року по 04 грудня 2015 року у розмірі 7 016 грн. 94 коп. При цьому суд,

Outcome: approved