Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач МКП «Основаніє» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно довідки від 08.01.2015 року центру обслуговування абонентів № 4 МКП «Основаніє» у кімнаті [ADDRESS], зареєстрований [PERSON]. Гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято до комунальної власності міста згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 181 від 20.05.2004 року. Отже, цей гуртожиток є власністю територіальної громади м. Запоріжжя та знаходився на обслуговувані та господарському віданні комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків» відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради. Після прийняття рішень Запорізькою міською радою «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання» від 27.04.2012 року № 5, «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу МКП «Основаніє» від 25.07.2012р. № 6 МКП «Основаніє» є повним правонаступником КП «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків». Так, до МКП «Основаніе» перейшло все майно, майнові та немайнові права та обов'язки КП «РЕПОГ», окрім того, МКП «Оснваніє» є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS]. У гуртожитку по [ADDRESS] загальною площею 18,82кв.м, з яких житлова площа складає 13,3кв.м, передбачена для користування кількох осіб, які не перебувають у сімейних відносинах, а отже житлова площа на кожну особу припадає по 6,65кв.м. Згідно копії особового рахунку [NUMBER] у кімнаті [ADDRESS], житлова площа у розмірі 6,65кв.м знаходиться у користування відповідача [PERSON]. В ході проведення паспортного контролю представниками МКП «Основаніє» було встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживає. У зв»язку з цим, 01.10.2013р., 22.07.2014р., 18.10.2014р., 14.11.2014р. були здійснені комісійні виходи для встановлення факту проживання відповідача за місцем реєстрації та за їх результатами були складені відповідні акти, в яких зазначається, що зі слів сусідів, [PERSON] за вищевказаною адресою фактично не проживає, житлово-комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує, майно не зберігає. Отже, житловим приміщенням відповідач [PERSON] не користується без поважних причин, відомості про його місцеперебування невідомі. Перешкоди у користуванні житловою площею відповідачу ніхто не чинить. Враховуючи те, що з жовтня 2013 року відповідач за місцем реєстрації не з»являється, відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України, його потрібно визнати таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, а тому просять суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням площею 6,65кв.м у кімнаті [ADDRESS]. Представник позивача Перекупка Т.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що у зв»язку з тим, що він є іногороднім, йому надали в користування з іншою особою кімнату [ADDRESS]. 16.01.2015 року у нього народився син і він більшу частину часу знаходиться з дружиною та сином, яких не може забрати до себе в кімнату гуртожитку, так як кімната передбачена для користування ще однією особою. Той факт, що він приходить до кімнати в гуртожитку можуть підтвердити свідки, які його там періодично бачать. За комунальні послуги він сплачує по можливості і це підтверджується квитанціями по оплаті за 2013, 2014, 2015 роки, які у нього маються. Зареєструвати свою дружину та поселити її у гуртожитку він не має можливості, так як спочатку треба, щоб хтось знявся там з реєстрації. В кімнаті гуртожитку зберігаються його особисті речі, а саме: диван, холодильник, тумбочка, шафа. Інколи він ночує у гуртожитку, але це відбувається не кожен день. Факт його знаходження у гуртожитку можуть підтвердити свідки. Іншого житла він не має, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 181 від 20.05.2004 року «Про передачу до комунальної власності гуртожитку по [ADDRESS]», вказаний гуртожиток прийнято до комунальної власності м. Запоріжжя(а.с.5-6). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником гуртожитку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, [ADDRESS] є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради(а.с.7,8). Згідно рішень Запорізької міської ради «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання» від 27.04.2012року №5, «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу міського комунального підприємства «Основаніє» від 25.07.2012 року № 6, міське комунальне підприємство «Основаніє» є повним правонаступником КП «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків», а також є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS] м. Запоріжжя(а.с.9-10,11,13-17). З копії особового рахунку [NUMBER], виданого МКП «Основаніє» та довідки від 08.01.2015 року, виданої центром з обслуговування абонентів єдиної абонентської служби Запорізької міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] займає койко-місце в кімнаті [ADDRESS](а.с.18,20). Згідно довідки № 934 від 08.01.2015 року по особовому рахунку [PERSON], станом на 01.01.2015 року значиться заборгованість по квартплаті у розмірі 54,96грн. та оплаті комунальних послуг: з газопостачання -91,73грн., по сплаті електроенергії - 582,98грн.(а.с.19). Відповідно до актів від 1.10.2014 року, 18.10.2014 року, 14.11.2014 року та від 22 липня 2014 року, під час обстеження кімнати [ADDRESS] виявлено, що [PERSON] в кімнаті не проживає з 2013 року(а.с.22-25). З інформації наданої адресно-довідковим підрозділом УДМС в Запорізькій області, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS](а.с.29). Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причинах понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї понад шість місяців, лише у випадках спеціально передбачених діючим житловим законодавством України. Перелік цих випадків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає в кімнаті [ADDRESS] протягом двох років і відповідача [PERSON] вона у гуртожитку за цей час не бачила, хоча постійно знаходиться вдома, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачем складалися акти про його не проживання у гуртожитку, які вона підписувала і в цих актів було відображено факт не проживання відповідача у гуртожитку. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, суду пояснила, що вона є завідуючою гуртожитків МКП «Основаніє». В кімнаті [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON]. Зі слів сусідів стало відомо, що він у гуртожитку не проживає, у зв»язку з чим перевірявся цей факт та складалися акти про його не проживання. Акти складалися у 2014 році. В кімнаті знаходилися тумбочки, стіл, але чиї це речі їй невідомо, оскільки в цій кімнаті зареєстровано 2 особи. Гуртожиток не забезпечує мешканців, які в ньому проживають, меблями та інвентарем. Акти складалися у різний час доби в присутності сусідів по гуртожитку. [PERSON] у гуртожитку не проживає приблизно 3 роки, а може й більше. Про те, що він тимчасово буде проживати зі своєю сім»єю за іншою адресою, відповідач їй не говорив. Якщо мається необхідність виїзду з гуртожитку, з цього приводу потрібно звертатися до адміністрації з письмовою заявою, а [PERSON] з такою заявою не звертався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в кімнаті [ADDRESS]. Відповідача [PERSON] він знає як мешканця гуртожитку, так як неодноразово зустрічався з ним в коридорі, на кухні гуртожитку. Спілкувався з ним з приводу ремонту своєї кімнати. Останній раз він бачив [PERSON] у гуртожитку приблизно 10 днів назад. Вони бачились вранці, спілкувалися. Відповідача [PERSON] він бачить у гуртожитку десь один раз на тиждень, але до нього в кімнату не заходить. Він бачив [PERSON] у гуртожитку і в ранці і у вечері. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з відповідачем [PERSON] вони працюють разом. Відповідач [PERSON] неодноразово просив його підвезти до гуртожитку, де знаходиться його кімната. Декілька разів він забирав його зранку біля гуртожитку, а також підвозив до гуртожитку увечері. Бачив, що [PERSON] там спілкується з мешканцями, які проживають у гуртожитку. Також йому відомо, що у відповідача народилася дитина і він не може вселити свою дружину з дитиною у кімнату гуртожитку, так як в цій кімнаті проживає ще одна особа, а тому вони з дружиною тимчасово проживають в районі пл. Фестивальної, так як доглядають за квартирою родичів, але у гуртожитку відповідач також буває, доглядає за своєю кімнатою, так як іншого житла немає. Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER], відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який народився [INFO] року(а.с.83). З квитанцій наданих відповідачем [PERSON] вбачається, що ним частково здійснюється оплата комунальних послуг по особовому рахунку відкритому на його ім.»я у гуртожитку(а.с.86-88). Відповідно до рахунку на сплату житлово-комунальних послуг за липень 2015 року, по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] мається заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію у розмірі 141,90грн., за утримання будинку у розмірі 36,16грн., за послуги з централізованого опалення у розмірі 299,57грн.(а.с.85). Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні встановлено і підтверджено поясненнями свідків, а також визнано відповідачем [PERSON] той факт, що він постійно не проживає у кімнаті гуртожитку і причиною його не проживання з»явилася та обставина, що відповідач фактично створив сім»ю і у нього народилася дитина. Вселити в кімнату гуртожитку свою сім»ю відповідач на даний час позбавлений можливості, оскільки він в кімнаті займає лише койко-місце і в цій кімнаті проживає ще інша особа. Але, в судовому засіданні також достовірними і належними доказами встановлено той факт, що відповідач [PERSON] весь цей час не втрачав інтересу до спірної житлової площі, періодично приходив до своєї кімнати у гуртожитку, інколи проживав у ній, частково сплачував комунальні послуги та послуги з утримання будинку, що свідчить про те, що відповідач ставиться до цього житлового приміщення у кімнаті гуртожитку, як до свого постійного місця проживання. В кімнаті гуртожитку знаходяться меблі відповідача, що було підтверджено поясненнями свідка [PERSON], яка підтвердила, що в спірній кімнаті дійсно знаходяться меблі, але кому вони належать їй невідомо, оскільки в кімнаті проживають дві особи. Таким чином, суд приходить до переконання, що незважаючи на ту обставину, що відповідач [PERSON] постійно не проживав у спірному житловому приміщенні, він продовжував і продовжує ставитися до цього житла, як до свого постійного місця проживання. Інтересу до спірної кімнати у гуртожитку відповідач ніколи не втрачав, про що свідчать всі його вище зазначені дії, які суд розцінює як його бажання зберегти за собою право на житло та користування спірною кімнатою у гуртожитку та ставлення до цього житла, як до свого постійного місця проживання. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано беззаперечних, достовірних та належних доказів в обґрунтування позовних вимог.

Outcome: dismissed