Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Любешівський районний суд з позовною заявою до Любешівської селищної ради Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на транспортний засіб марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", 1983 року випуску, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 вересня 2011 року він придбав на підставі довіреності у СВК "Світоч" транспортний засіб марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", 1983 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Ним було сплачено до каси кооперативу СВК "Світоч", згідно акту оцінки автомобіля, 5000,00 гривень. На підставі вказаного голова ліквідаційної комісії СВК "Світоч" [PERSON] передав вказаний транспортний засіб, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність з правом позивача експлуатувати автомобіль у відповідності до його цільового призначення, а також подавати від його імені заяви, знімати автомобіль з обліку, зареєструвати на своє ім`я, отримувати необхідні довідки та документи, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з отриманням цієї довіреності. З 25 січня 2013 року юридична особа СВК "Світоч" припинила свою діяльність у зв`язку з ліквідацією. Дія довіреності від 26 вересня 2011 року, якою СВК "Світоч" уповноважив [PERSON] на вчинення певних дій припинена 25 січня 2013 року. Починаючи з 2011 року транспортний засіб перебував у відкритому, безперервному володінні позивача більше семи років, який його утримував в належному технічному стані за власний рахунок, СВК "Світоч" отримав грошові кошти в рахунок ринкової вартості автомобіля. На даний час органом уповноваженим управляти майном територіальної громади є Любешівська селищна рада, яка не претендує на вказаний транспортний засіб. Крім того, ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 15 травня 2018 року на транспортний засіб марки "ЗИЛ-ММЗ 45021" було накладено арешт. У зв`язку із вказаним вище позивач обмежений у праві зареєструвати за собою право власності на рухоме майно. У своєму позові посилається на вимоги ст.ст.237, 241, 344 ЦК України. У поданому до суду відзиві на позовну заяву селищний голова Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області Кух О.І. не заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] .. Посилаючись на норми Цивільного законодавства та практику Верховного суду вказав, що позивачем дотримано визначених законодавством умов для набуття права власності на вантажний автомобіль марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", реєстраційний номер [NUMBER] , у якого відсутній власник, тому Любешівська селищна рада не заперечує проти визнання права власності на вказаний автомобіль за позивачем за набувальною давністю. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити. Судові витрати, які складаються з судового збору просить залишити за ним. Представник відповідача - Любешівської селищної ради Волинської області в судове засідання не з`явився, але у поданій селищним головою Кухом О.І. заяві зазначається, що відповідач не заперечує проти розгляду справи без участі представника органу місцевого самоврядування та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] .. Просить суд судові витрати у даній цивільній справі покласти на позивача. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. В силу ст.206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, в судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] виданого 12 грудня 2000 року власником транспортного засобу марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", 1983 року випуску, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є - СВК "Світоч". На підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Любешівського нотаріального округу Добровольською Г.Ф, позивач 26 вересня 2011 року отримав від голови ліквідаційної комісії СВК "Світоч" [PERSON] транспортний засіб марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", 1983 року випуску, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , з правом його експлуатації у відповідності до його цільового призначення, а також подавати від імені голови ліквідаційної комісії [PERSON] заяви, знімати автомобіль з обліку, зареєструвати на своє ім`я, отримувати необхідні довідки та документи, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з отриманням цієї довіреності. З витягу з Єдиного державног реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 25 січня 2013 року Сільськогосподарський виробничий кооператив "Світоч" припинив свою діяльність за рішенням засновників. Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень [PERSON] , який вказав, що він як голова ліквідаційної комісії СВК "Світоч" не повідомив [PERSON] про ліквідацію СВК "Світоч" та відповідно про припинення договору доручення. Заходів щодо повернення автомобіля марки "ЗИЛ-ММЗ 45021" - не вживав, оскільки не мав жодних претензій до [PERSON] , так як останнім було сплачено до каси кооперативу обумовлену, згідно акту оцінки автомобіля, суму в розмірі 5000,00 гривень. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2011 року транспортний засіб перебував у відкритому, безперервному володінні [PERSON] більше ніж п`ять років, який його утримував в належному технічному стані за власний рахунок. Любешівська селищна рада як орган, який уповноважений управляти майном територіальної громади, не заявляє вимоги про повернення транспортного засобу марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", реєстраційний номер [NUMBER] , та не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] .. Разом з цим, на даний час, згідно ухвали Любешівського районного суду Волинської області від 15 травня 2018 року, вказаний вище транспортний засіб знаходиться під арештом. Оскільки довіреність від 26 вересня 2011 року, якою СВК "Світоч" уповноважив Свища І.В. на вчинення певних дій припинена ще 25 січня 2013 року, про що позивачу не було відомо, вказане позбавляє позивача [PERSON] скористатись своїм правом оформлення в належний спосіб права власності на транспортний засіб марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", 1983 року випуску, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що й зумовило його звернутись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, статтею 328 ЦК України передбачено набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). До підстав набуття права власності на нерухоме майно чинним законодавством віднесено набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331 ЦК України), набувальна давність (стаття 344 ЦК України), на підставі правочинів (стаття 334 ЦК України), у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (стаття 345 ЦК України) та у порядку спадкування за законом чи заповітом. Стаття 344 визначає набувальну давність, за якою особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року №5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним. Аналіз поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Автомобіль, на який позивач просить визнати за собою право власності за набувальною давністю, отримав його за довіреністю, яку безпосередньо, на момент видачі довіреності, надав власник та відмовився від зазначеного майна, надавши довіреність позивачу. На час розгляду справи в суді орган, уповноважений управляти майном територіальної громади, Любешівська селищна рада, відповідач в даній цивільній справі, в поданому до суду відзиві на позовну заяву, - не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Таким чином, вирішуючи справу, аналізуючи досліджені документи в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] правомірно набув право користування та розпорядження транспортним засобом марки "ЗИЛ-ММЗ 45021", 1983 року випуску, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , з 2011 року, а тому набув право власності на зазначене майно. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач, у зв`язку з відсутністю реєстрації права позбавлений оформити власність, суд вважає необхідним захистити його права позивача, визнавши за ним право власності на вказане майно в судовому порядку, задовольнивши тим самим позовні вимоги у повному обсязі. Разом з цим, враховуючи, що позивач просить суд судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача та з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved