Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У січні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] пpо стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 12 червня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2012 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 699,93 грн.. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 8764,16 грн., з яких 8108,72 грн. - це різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 405,44 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати понесені ним за подачу позову до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зазначене положення процесуального закону рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). У зв'язку з цим суд згідно вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі у письмовій заяві. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного. Вiдповiдно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що на підставі заяви від 12 червня 2008 року, Умов та правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 12-13). У заяві від 12 червня 2008 року, окрім переліку банківських послуг, зазначено, що на час підписання заяви, особа, яка її підписала,ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування. В зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором 30 травня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 31 січня 2012 року у розмірі 20699,93 грн., яка складалося із 7876,93 грн. заборгованості за кредитом; 7831,24 - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3767,95 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 973,81 грн. - штраф - (процентна складова). Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2012 року стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 20699, 93 грн. (а.с.6-7). Відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Зважаючи на відсутність у правових нормах, а саме, в ст. ст. 598, 599, 600, 604-609 ЦК України такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (постанови Верховного суду України від 20.12.10 року у справі № 3-57 гс 10, від 04. 07.2011 року у справі № 3-65 гс 11, від 12.09.2011 року у справі № 3-73 гс 11; від 24. 10. 2011 року у справі № 3-89 гс 11; від 14. 11.2011 року у справі № 3-116 гс 11; від 23.01.2012 року у справі № 3- 142 гс 11). Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача станом на 30 листопада 2014 року становить 8 764,16 грн., з яких 8108,72 грн. - різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 405,44 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості) (а.с.8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір в сумі 243,60 грн., сплачений позивачем при поданні позову до суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. (а.с.1).

Outcome: approved