Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять: стягнути заборгованість за договором позики від 25.09.2017 та додаткової угоди з урахуванням відсотків, 3% річних та індексу інфляції в розмірі 140 976 грн.; розірвати договір позики від 14.09.2018 та стягнути за ним заборгованість з урахуванням несплачених відсотків в розмірі 213 321, 13 грн.; стягнути заборгованість за договором позики від 22.01.2019 з урахуванням несплачених відсотків в розмірі 63 540, 84 грн. Вимоги позову обґрунтовують тим, що між сторонами укладено вказані договори позики та додаткові угоди до них, внаслідок невиконання відповідачем вимог яких виникла зазначена заборгованість. 07.11.2019 ухвалою суду відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 21.01.2020 до суду від позивачів надійшла заява про уточнення вимог позову, згідно з якою просять: стягнути заборгованість за договором позики від 25.12.2017, додатковою угодою від 25.12.2017 та додатковою угодою від 28.01.2018 з урахуванням відсотків, 3% річних та індексу інфляції в розмірі 140 976 грн.; стягнути заборгованість за договором позики від 14.09.2018, додатковою угодою від 14.09.2018 з урахуванням несплачених відсотків в розмірі 213 321, 13 грн.; стягнути заборгованість за договором позики від 22.01.2019 та додатковою угодою від 22.01.2019 з урахуванням несплачених відсотків в розмірі 63 540, 84 грн. 27.05.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження, праву призначено до розгляду по суті. Від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином, зокрема й шляхом розміщення судового виклику на офіційному веб-порталі Судової влади України. Третя особа в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, зокрема й шляхом розміщення судового виклику на офіційному веб-порталі Судової влади України. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, та не подала до суду відзив, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 25.12.2017 між [PERSON] та відповідачем укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримала від позивача позику в сумі 55 902 грн., що є еквівалентом суми 2 000 дол. США, та зобов`язалась їх повернути в національній валюті України - гривні, в еквіваленті 2 000 дол. США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, до 25.12.2018. 25.12.2017 між [PERSON] та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до договору позики від 25.12.2017 , у відповідності до якої договір позики, зокрема, доповнено п. 7, згідно з яким процентна ставка за позикою становить 30 % річних. 28.01.2018 [PERSON] та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики від 25.12.2017, у відповідності до якої сторони внесли зміни до Договору, а саме зазначили, що розмір позики складає 114 195 грн., що є еквівалентом суми 4 000 дол. США. 14.09.2018 між [PERSON] та відповідачем укладено договір позики, у відповідності до умов якого відповідач отримала від позивача позику в сумі 197 750 грн., що є еквівалентом суми 7 000 дол. США, та зобов`язалась їх повернути в національній валюті України - гривні, в еквіваленті 2 000 дол. США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, до 13.09.2019. 14.09.2018 між [PERSON] та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до договору позики від 14.09.2018 , у відповідності до якої договір позики, зокрема, доповнено п. 7, згідно з яким процентна ставка за позикою становить 30 % річних. 22.01.2019 між [PERSON] та відповідачем укладено договір позики, у відповідності до умов якого відповідач отримала від позивача позику в сумі 55 400 грн., що є еквівалентом суми 2 000 дол. США, та зобов`язалась їх повернути в національній валюті України - гривні, в еквіваленті 2 000 дол. США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, до 22.04.2019. 14.09.2018 між [PERSON] та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до договору позики від 22.01.2019 , у відповідності до якої договір позики, зокрема, доповнено п. 7, згідно з яким процентна ставка за позикою становить 30 % річних. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачами зобов`язання за договорами виконались, а саме відповідачу надались кошти, що не спростовано в процесі судового розгляду та підтверджується договорами та додатковими угодами. В свою чергу, відповідачем зобов`язання за договорами позики належним чином не виконуються, а саме станом на день звернення позивачів до суду позики не повернуті. Отже, відповідач, не сплативши у вказані договорами строки позики, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача боргу за договорами позики та відсотками, передбаченими умовами договорів. Розрахунки заборгованостей, проведені позивачами стороною відповідача не спростовано. позивачами Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК з дня, якого позика повинна бути повернута, до дня її повернення незалежно від сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК (плата за позику). Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов`язання. Оскільки відповідач до сьогодні ігнорує зобов`язання за договорами позики, та вони залишаються невиконаними, позивач [PERSON] бажає стягнути заборгованість за договором позики від 25.12.2017 та додатковими угодами до нього з урахуванням 3% річних та індексу інфляції. Проведений позивачем розрахунок 3% річних стороною відповідача не спростований, та з відповідача на користь позивача [PERSON] 3 % річних за договором позики від 25.12.2017 в розмірі 2 563 грн. Разом з цим, згідно зі ста. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 369/5393/15 (провадження № 61-21713св18), від 05 червня 2019 року у справі № 367/5899/15-ц (провадження № 61-13768св18). Як вбачається з договору позики від 25.12.2017 відповідач зобов`язалась повернути позику хоч в і в національній валюті, проте в еквіваленті 2 000 дол. США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення боргу за договорами позики частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають судові витрати.

Outcome: partial