Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом з вимогами визначити місце проживання [PERSON] [INFO] , з матір`ю - [PERSON] шляхом відібрання його від батька. Стягнути з [PERSON] , на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивовано тим, що позивач з [PERSON] перебували у громадянському шлюбі, але спільне життя не склалося і стосунки припинились в 2015 році. Від спільного життя мають двох синів: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання стосунків відповідач залишив позивача з синами, матеріальної допомоги не надавав. Приблизно в 2015 році, позивач поїхала працювати до Польщі, з відповідачем домовились, що на час поїздки діти будуть проживати з батьком в [ADDRESS], а після повернення позивача старша дитина залишиться проживати з батьком менша з позивачем. Проте, після повернення позивача з республіки Польщі відповідач відмовляється відпускати дітей та забороняє їм спілкуватися з позивачем по телефону, залякує та шантажує їх, коли позивач забирала сина до себе в м. Вінницю, відповідач приїздив і насильно забирав дітей. Відповідач не дозволяє бачитись з дітьми. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач 23.01.2019р. подав до суду відзив на позов, позов не визнає в повному обсязі. Вказує, що до 2015 року з позивачем проживали разом без реєстрації шлюбу. В 2015 році відповідач оформила візу терміном дії до 6 шести місяців для виїзду за кордон, та поїхала на заробітки до Польщі де, перебувала приблизно місяць, після чого, у зв`язку із закінченням сезону робіт повернулась до м. Вінниця, після чого, ще через місяць поїхала на роботу в Німеччину. Після звинувачень у подружній зраді колишня громадянська дружина разом зі своїм -чоловіком громадянином Польщі разом у м. Вінниця винайняли квартиру, де і проживали до 2016 р., після чого обоє поїхали до Польщі. За весь цей час починаючи з 2015 р. позивач приїздила в Україну і цікавилась дітьми, відповідач категорично заперечує, що між сторонами були будь-які небудь домовленості про який поділ дітей. Відповідач вказує, що оскільки діти проживають разом з відповідачем та його батьками, саме відповідач забезпечує їх самим необхідним. Відповідач зазначає, що позовна заява містить вимогу про сплату аліментів але а ні додаток до позову, а ні сам текст позову не містить посилання на жоден доказ. Позивач в заяві від 25.01.2019р. збільшив позовні вимоги та просив суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] з матір`ю - [PERSON] шляхом відібрання від батька. Стягнути з [PERSON] , на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі 2500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позивач в заяві від 08.08.2019р. подав до суду заяву про уточнення позовної заяви просив суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] з матір`ю - [PERSON] РНОКП: [NUMBER] шляхом відібрання дітей від батька. Стягнути з [PERSON] , на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі 2500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з урахуванням останньої редакції уточненої позовної заяви. Відповідач та його представник проти визнання позову заперечували в повному обсязі. Під час виступу в дебатах вказав, що згідно обставин зазначених в позові позивачка посилається на існуючу домовленість з відповідачем, згідно якої діти проживатимуть з батьком на період поїздки позивача до Польщі, а по поверненню старший залишиться проживати з ним же, а молодший буде проживати із нею. З наведеного слідує, що позивач не вправі вимагати відібрання та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , тобто, старшого сина, адже, щодо його місця проживання з батьком, як зазначила сама ж позивачка, сторони дійшли згоди ще у 2015 році перед поїздкою позивачки за кордон на заробітки до Польщі. Відтак, така вимога суперечить ч. 1 ст. 161 СК України, згідно якої до суду або ж органу опіки та піклування можна звертатися за вирішенням спору виключно і тільки у випадку коли не досягнуто між батьками згоди щодо того з ким буде проживати дитина. Вважає, що сторонами як батьками в законний спосіб, передбачений ст. 160 СК України, за обопільною згодою добровільно визначено місце проживання сина разом із батьком. Відповідач до суду із вимогою про визначення місця проживання спільних дітей не звертався, так як діти і так проживають із ним, згідно домовленості з їх матір`ю. Натомість позивач вважає що діти мають проживати з нею на постійній основі, всупереч їхньої ж домовленості про яку та зазначає в позові, так як вона вже начебто повернулася з за кордону, начебто для постійного місця проживання в Україні. Вимогу про стягнення аліментів вважає необґрунтованою, оскільки діти весь час і станом на час розгляду справи проживають разом з відповідачем. Ухвалення рішення судом на користь позивача позбавить відповідача по справі батька спільних дітей зпозивачем можливості спілкуватися з ними та брати участь у їх вихованні, що, безумовно негативно відобразиться на дітях, які вже проживають виключно з батьком починаючи з 2015 року по сьогоднішній час, тобто, протягом 4 неповних років. Відповідач вважає, що доводи позивача про те, що відповідач відмовляється відпускати дітей, забороняє їх спілкування по телефону, залякує, шантажує їх, приїздив за адресою проживання позивача і насильно забирав сина, бив по звірячому на очах дитини, не дозволяє бачитись з дітьми, постійно принижує позивачку, у вихованні використовує ненормативну лексику, чинить психологічний тиск, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, як і доводи про те, що діти не отримують належного догляду, спростовані належними доказами по справі, висновком, актами, довідками, показами допитаних свідків, поясненнями самих сторін. Представник відповідача вказує, що недостатньо для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю виходити лише з тих підстав чи працює особа, чи має дохід та чи спроможна самостійно утримувати дитину, без оцінки самого середовища проживання дитини, на предмет того, яку ж роль у житті дитини відіграє батько та чи буде відокремлення малолітніх дітей від нього суперечити інтересам в першу чергу дітей, враховуючи те, що вони проживають з батьком, при цьому, тривалість часу, проведеного з котрим, є важливим чинником при визначенні інтересів дітей, що, безумовно, є підставою для того щоб відмовити позивачу у повному обсязі у задоволені її вимог. Відповідач вказує, що позивач намагалася довести, що відповідач зловживає спиртними напоями та має аморальну поведінку, що шкодить розвитку дитини, так позивачем надана постанова про адміністративну відповідальність відповідача за ст. 130 КУпАП в справі № 127/20747/1 5-п та по справі № 127/7376/16-п, що свідчить про керування відповідачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що й передбачено відповідальність, про те, вона не є доказом зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, саме в контексті зловживання, з приводу чого відповідач мав би перебувати на відповідному обліку у відповідній медичній установі, або ж аморальності поведінки відповідача, від так, є не належними доказами із відповідними для такого висновку наслідками. Представник третьої особи Служби в справах дітей Ямпільскої районної адміністрації подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Судом по справі встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, що містяться в матеріалах справи (а.с. 55-56 ) Суд звертає увагу, що відповідачем надано до суду докази наявності житла, що належить його батькам а не відповідачу, суд не бере до уваги дані докази, ( а.с.57-58) оскільки даний спір стосується визначення місця проживання дітей з позивачем не з відповідачем. Суд враховує надані характеристики [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що матеріально дітей забезпечують дідусь, бабуся та батько, діти активні гарно виховані, що підтверджується подяками виданими дошкільним навчальним закладом, с. В. Кісниця Ямпільського р-ну, Вінницької обл. (а.с. 39-44, 67) Як вбачається з характеристики виданої КЗ ЗОШ І-ІІІ ст. №11 ВМР від 22.12.2018р. [PERSON] проживав у [ADDRESS] , виховувався у повній сім`ї, мама дитини [PERSON] відвідувала батьківські збори, батько дитини [PERSON] не відвідував батьківські збори, шкільним життям не цікавився. ( а.с. 67) Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. ( а.с. 68-69) Як вбачається з листа КП ВОНД «Соціотерапія» від 14.11.2018р., [PERSON] на диспансерному наркологічному обліку не перебуває. ( а.с. 70-71) Суд бере до уваги надані позивачем характеристику, видані за місцем проживання, що характеризує позивача позитивно. ( а.с. 72 ) Суд бере до уваги докази притягнення [PERSON] до адмінстративної відповідальності за ст. 130 КУпАП в справі № 127/20747/1 5-п та справі № 127/7376/16-п що в судовому засіданні не заперечував сам відповідач. ( а.с. 75-80) Судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи здійснено запит на виконання вимог ст. 19 ч. 4 СК України, якою встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів здійснено запит до Служби в справах дітей Ямпільської РДА про надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] . При складенні висновку щодо розв`язання спору дослідити умови проживання матері та батька дитини, відобразивши отримані результати у витребовуваних документах. 14.11.2019р. до суду надіслано висновок від 21.10.2019р. №01-22-381 яким встановлено, що батьком [PERSON] створено всі належні, необхідні та комфортні умови для проживання дітей, ( а.с. 214-216) проте, оскільки в даному висновку відсутні відомості, про з`ясування думки дітей, щодо визначення місця проживання, відсутні відомості про обстеження умов проживання матері дітей, не з"ясовано чи відповідач меже забезпечувати матеріально дітей, відтак суд вважає, даний висновок неповним, нечітким та необ`єктивним, та критично оцінює даний доказ. Судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи допитувались свідки з обох сторін спору. Свідок зі сторони позивача [PERSON] , що є подругою позивача, повідомила суду, що між позивачем та відповідачем виник конфлікт з приводу того, що відповідач не бажає повернути дітей позивачу. [PERSON] з метою матеріального забезпечення дітей вимушена була поїхати на заробітки, та як [PERSON] не надавав допомоги на утримання дітей, свідок повідомила ситуацію, що коли мати дітей передала дітям ноутбуки та телефони батько- відповідач по справі відібрав їх та забороняв користуватись, та спілкуватись з матір"ю по телефону. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача повідомила, що між позивачем та відповідачем часто виникали сварки та конфлікти за час спільного проживання, згодом [PERSON] залишив позивача саму з дітьми. Свідки зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] , повідомили, що на даний час діти проживають разом з ними, вони дбають про їх виховання, харчування, всесторонній розвиток. Мати дітей їх покинула, поїхала на заробітки за кордон, між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт щодо визначення місця проживання дітей. Суд оцінює ці докази в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи. Судом з метою об`єктивного розгляду справи здійснено запит до Служби в справах дітей ВМР надати до суду акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] від 15.08.2019р. умови проживання матері задовільні, зроблений сучасний ремонт, прибрано, чисто. Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за даною адресою, проте проживають в с. Велика Кісниця, Ямпільського р-ну, Вінницької обл . (а.с. 174) Суд, враховуючи ст.12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) якою закріплено, що дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства, з`ясовувались думка дитини [PERSON] , який вказав, що має образу на матір [PERSON] , яка залишила його поїхавши працювати на заробітки, дитина розповіла, що коли мати передала йому та брату ноутбуки та телефони батько відібрав їх та забороняв користуватись ноутбуками, та спілкуватись з матір"ю по телефону. Рішенням від 11.07.2017р. Європейського суд з прав людини у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 150, Сімейного кодексу України, батько зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 157, Сімейного кодексу України, той із батьків хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні дитини. У випадку ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.2-5 ч.1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам роз`яснювалось положення ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд враховує, що у відзиві відповідач категорично заперечував, що між сторонами були будь-які небудь домовленості про поділ дітей, проте у судових дебатах представник відповідача зазначав про наявність домовленості, про яку в позові вказував позивач. Суд критично оцінює дані твердження, оскілкьи вони грунтуються лиге на припущеннях, жодних доказів наявності такої домовленості суду не надано. Визначаючись щодо вимоги визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] з їх матір`ю [PERSON] шляхом відібрання їх від батька [PERSON] , суд бере до уваги положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: partial