Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

14.08.2014р. позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради про усунення перешкоди в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловою площею у будинку [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй згідно свідоцтва про право власності від 03.03.2000р., виданого на підставі рішення Краматорської міської ради від 19.01.2000р. належить будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі, які не мають з нею ніякого родинного зв'язку. Відповідачі не проживають у даному приміщенні з 04.12.2012р. по теперішній час, їх речей там немає. Вона не може сплачувати за них комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить усунути перешкоду в користуванні її власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов визнала частково, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню в частині, що стосується малолітньої дитини, оскільки порушується право [PERSON] на користування житловим приміщенням, в якому він зареєстрований. Будь-якого підтвердження, що у [PERSON], є інше придатне для проживання житлове приміщення, яке відповідає вимогам, передбаченим законом, не має. Просить в даній частині вимог відмовити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.03.2000р., [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], виданого на підставі рішення Краматорської міської ради від 19.01.2000р. Згідно акту про не проживання відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживає з 04.12.2012р., їх особистих речей у будинку немає, комунальні послуги вони не сплачують. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю та втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS].

Outcome: approved