Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Прокурор Тульчинськогорайону в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України як органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах в особі Тульчинської центральної районної лікарні звернувся до суду з позовом до[PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилались на те, що 08.06.2008 року біля 13.30 в с. Крищинці, Тульчинського району, в магазині, що розташований по вул. Захарашківській, між [PERSON] та [PERSON] на грунті особистих неприязних відносин виникла суперечка, що переросла у бійку, під час якої [PERSON] діючи умисно наніс [PERSON]тілесні ушкодження середньої тяжкості. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла від злочину [PERSON]перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Тульчинськоїцентральної районної лікарні в період з 08.06.2008 року по 02.07.2008 року і на її лікування було витрачено 3112,80 грн.. 28.11.2014 [PERSON] оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Вказана шкода Тульчинській центральній районній лікарні до цього часу не відшкодована, в зв'язку з чим просить стягнути із відповідача на користь держави в особі Тульчинськоїцентральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 3112,80 грн.. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, оскільки вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені належними доказами та відповідають вимогам закону. Згідно копії ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.02.2015 року (а.с.7) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження по його обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України провадженням закрито. Судом встановлено, що по кримінальному провадженню по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України, [PERSON] - визнано потерпілою. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Тульчинськоїцентральної районної лікарні в період з 08.06.2008 року по 02.07.2008 року і на її лікування було витрачено 3112,80 грн., що підтверджується копією довідки Тульчинськоїцентральної районної лікарні (а.с.3). Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Встановлено, що зазначені вище витрати закладу охорони здоров'я відповідачем до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані. Статтею 61 ч.4 ЦПК України, визначено підстави звільнення від доказування, і передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. У п.7 постанови від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Пленум Верховного Суду України, надав судам наступні роз'яснення, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, встановленими обставини справи викладенні у вищевказаній ухвалі суду від 25.02.2015 року, так як обвинуваченого [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих обставин. Дані обставини самим [PERSON] не заперечувались і не оскаржувались, а ухвала суду відповідно набула законної сили. На підставі ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] Тульчинська центральна районна лікарня понесла витрати на лікування потерпілої від злочину, між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв'язок, що встановлено ухвалою суду, яка набрала законної сили, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь Тульчинськоїцентральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 3112,80 грн.. В силу ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 243,60 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved