Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В серпні 2014 року, позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, повернення депозиту та відсотків по депозиту, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 червня 2014 року між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та [PERSON] уклали договір банківського вкладу № 807962/2014. 04 липня 2014 року позивачем подано до банку письмову заяву про повернення внесених коштів по закінченню одномісячного періоду дії вкладу (12 липня 2014 року), у зв'язку з трагічними обставинами - смертю батька. 14 липня 2014 року, по закінченню одномісячного періоду дії вкладу (12 та 13 липня 2014 року за календарем - вихідні дні), він звернувся до банку про повернення вкладу та нарахованих відсотків. Його вимога про повернення 6000 доларів США та відсотків Банком не була задоволена, з посиланням на відсутність валюти в касі Банку. 14 липня 2014 року Банк надав йому виписку по особовому рахунку, згідно якої Банк здійснив закриття вкладу та одночасно зарахував 6 047,71 доларів США на рахунок-кореспондент. Також 14 липня 2014 року на вимогу позивача Банк здійснив поповнення його карткового рахунку на 500 доларів США з рахунку-кореспондента. На момент подання позову умови договору відповідачем залишилися не виконаними, кошти в сумі 5 500 доларів США та відсотки в сумі 47,71 долар США позивачу не сплачені. 06.10. 2012 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 5 500 доларів США - внесені кошти на депозит; 47, 71 доларів США - нараховані та несплачені відсотки по депозиту; пеню - 14 146, 55 доларів США, а всього 19 694, 26 доларів США. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені та збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на ст. 551 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач зобов»язався повернути кошти ( депозит) та сплатити відсотки по депозиту у перший день після закінчення одномісячного періоду дії вкладу, тобто 14.07. 2014 року, то період нарахування пені слід вважати з 14.07. 2014 року по день виконання. Зазначивши, що вартість договору становить 5 547, 71 доларів США ( депозит 5 500 доларів США, відсотки - 47, 71 доларів США). Термін обчислення пені становить 85 днів ( з 14.07. 2014 року по 06.10. 2014 року включно). 3% за день становлять 166,43 доларів США ( 5 547,71: 100% х 3%). Загальна сума пені становить ( 85 днів х 166, 43 долари США)= 14 146 доларів США 55 центів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судової повістки ( а.с. 27, 32,) про причини своєї неявки суд не повідомив, з жодними заявами та клопотаннями до суду не звертався. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, 12 червня 2014 року між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та [PERSON] укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності - максимум доходу - ЕПС» № 807962/2014 ( в доларах США) ( а.с. 5), згідно якого позивач вніс на депозитний рахунок кошти в розмірі 6 000 доларів США на строк 13 місяців, стандартна ставка за вкладом становить 10% річних та діє перший місяць вкладу (п. 1.5 договору). Також судом встановлено, що умовами пункту 1.6 договору передбачено дострокове закриття вкладу, відповідно до якого 04.07.2014 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням повернути кошти, по закінченню одномісячного періоду дії вкладу (12 липня 2014 року), у зв'язку з трагічними обставинами - смертю батька ( а.с.10-а). 14 липня 2014 року, по закінченню одномісячного періоду дії вкладу (12 та 13 липня 2014 року за календарем - вихідні дні), позивач звернувся до банку про повернення вкладу та нарахованих відсотків. Вимога позивача про повернення 6000 доларів США та відсотків Банком не була задоволена, з посиланням на відсутність валюти в касі Банку. 14 липня 2014 року Банк надав позивачу виписку по особовому рахунку, згідно якої Банк здійснив закриття вкладу та одночасно зарахував 6 047,71 доларів США на рахунок-кореспондент ( а.с.20-а). Також 14 липня 2014 року на вимогу позивача Банк здійснив поповнення його карткового рахунку на 500 доларів США з рахунку-кореспондента ( а.с.7) та на день розгляду даної справи кошти банком не були повернуті. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Отже , оскільки вищевказаний договір передбачає дострокове закриття вкладу, позивач наділений правом звернутися до банку з проханням повернути грошові кошти до закінчення дії договору. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13 передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу [PERSON] депозитні кошти з процентами згідно умовами пункту 1.6 договору, який передбачає дострокове закриття вкладу, тобто 14.07.2014 року, однак, всупереч умовам договору, банком сума вкладу та нарахованих за ним відсотків позивачу повернута не була, що підтверджується випискою із банківського рахунку, що приймається судом як належний доказ невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед позивачем, оскільки банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами відповідно до п. 1.6 договору, що умови дострокового повернення вкладу зазначені в Правилах відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в Банку, окрім випадків звернення клієнта до банку в усній формі в перший день після закінчення кожного одномісячного періоду дії вкладу. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у позивача є правові підстави для стягнення на свою користь відсотків за депозитним договором до дня фактичного повернення коштів, також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти по депозиту в розмірі 5 500 доларів США та відсотки в сумі 47,71 долар США. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день розгляду справи офіційний курс гривні до долару США становить 1295.0440 гривень. Тобто до стягнення підлягає 71 845 сімдесят одну тисячу вісімсот сорок п'ять) гривень 29 коп. (5 500 доларів США + проценти 47,71 доларів США = 5547,71 х 1295.0440 =71 845,29 грн.). Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 14 146, 55 доларів США, виходячи з наступного. За правилами ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня - це грошова санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Частиною 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів" з наступними змінами та доповненнями, оскільки Закон "Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно з п. 20 даної постанови Пленуму неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Умовами Договору строкового банківського вкладу сторони не визначили відповідальності банку за невиконання взятих на себе зобов'язань у вигляді пені, і сам договір не є споживчим. Отже позовні вимоги в частині стягнення пені суперечать вимогам ст. 85 Закону України "Про банки і банківську діяльність". За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині позову. Відповідно до ст. 4 ЦК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З підстав вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно з вимогами ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 718, 45 грн. у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial