Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

11 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 05 вересня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3090,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір складався з декількох документів: заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку. Згідно цьому договору відповідачу було видано кредит в сумі 15000 гривень у вигляді встановленого на картці кредитного ліміту зі сплатою 36% відсотків річних на суму заборгованості з кінцевим строком повернення коштів, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість в загальній сумі 7882,38 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту, заборгованості по процентах, заборгованості за пенею та комісією, штрафів. Просить стягнути заборгованість та понесені судові витрати зі сплати судового збору. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, суд про причини неявки не повідомила. Відповідно, ухвалою суду від 20.04.2016 року по справі вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши обставини справи та подані сторонами докази приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.526, ч.2 ст.530, ст.1054-1056-1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До позовної заяви додано копію заяви від імені відповідачки про видачу кредитної картки, датовану 05.09.2006 р. Згідно цієї заяви, відповідачка [PERSON], звертаючись до банку, просила видати їй кредитну картку з кредитним лімітом у 2060 гривень з базовою процентною ставкою 36% на рік. До заяви позивачем додано документ з назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг». Без дати складання та підписаний лише від імені голови правління банку. Згідно даному документу, ще однією невід'ємною частиною кредитного договору з використанням кредитної карти має бути Пам'ятка клієнта, яка є невід'ємною частиною кредитного договору. Верховним Судом України у Постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-240цс14, при перегляді судових рішень з підстав, визначених ст.355 ЦПК України, сформульовано правову позицію, згідно якої, відповідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному, або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України, суд має враховувати при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин, висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України. Суду не надано всіх складових кредитного договору вказаних у позовній заяві. Отже, з огляду на вищевикладений висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, суд визнає, що по даній цивільній справі положення «Умов та правил надання банківських послуг», які не містять дати складання, не були вручені відповідачу і не підписані ним, не є належним доказом умов кредитного договору, на які посилається позивач. З огляду на це суд вимушений визнати доведеним розмір кредиту та умови кредитного договору в межах відомостей, що викладені у копії заяви позичальника, підписаної від імені відповідачки. Згідно цієї заяви, сума кредиту склала 2060 гривень, умови користування передбачали сплату процентів в розмірі 36% на рік. Згідно доданого до позовної заяви «Розрахунку» заборгованості за договором від 05.09.2006 р., позивачем наведено низку позицій з числовими значеннями у певній математичній залежності, з зазначенням назв стовпчиків: «дата», «кількість днів», «сальдо поточної заборгованості за кредитом», «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період)», «сальдо простроченої заборгованості за кредитом», «%ставка поточна заборгованість», «ставка прострочена заборгованість», тощо. На останньому аркуші окремо винесені числові значення, підписані відповідно позовним вимогам, зокрема, розмір загальної заборгованості в сумі 7882,38 гривень. Суд не може визнати доказом отримання грошових коштів та умов виникнення та розміру зобов'язань з їх повернення наданий розрахунок заборгованості, оскільки, по-перше, цей документ не відповідає ознакам розрахункового документа чи документа на переказ коштів, визначеним Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Крім того, вказаний розрахунок містить спеціальні терміни, не зазначені у заяві позичальника, що позбавляє суд можливості з'ясувати та перевірити зміст викладених у ньому даних та відповідність цих даних умовам укладеного договору. Слід також зазначити, що представник позивача, незважаючи на неодноразове винесення ухвал суду про зобов'язання його явки в судове засідання для надання пояснень, до суду жодного разу не з'явився. Крім того сторонами не доведено строк виконання зобов'язань. Згідно позовної заяви, цей строк збігається зі строком дії кредитної картки. Проте ані позивач, ані відповідач не подали суду відомостей щодо строку, на який була видана кредитна картка. Отже, з огляду на це, визначаючи строк виконання зобов'язання, суд виходить з загальних положень законодавства, встановлених частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, згідно яким якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. З огляду на вищевикладені мотиви, суд визначає загальний розмір зобов'язання відповідача в межах позовних вимог та ґрунтуючись на поданих сторонами і визнаних допустимими та належними доказах в розмірі основного зобов'язання в сумі 2060 гривень та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 36% річних. Від дня оформлення заяви відповідача про видачу кредиту, а саме від 05.09.2006 року, до дня подання позову в суд, пройшло 9 років. Відповідно сума зобов'язання за кредитним договором відповідача склала 2060 гривень + (2060 х 36% х 9) = 8734,4 гривень. З огляду на норми статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, враховуючи зміст позову, згідно якому позивач просить стягнути з відповідачки меншу суму - 7882,38 гривень, беручи до уваги відсутність доказів погашення кредиту відповідачкою, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в межах заявленого позову. Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно сумі задоволених вимог. З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 526, 530, 1054-1056-1 ЦК України,

Outcome: approved