Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

10 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 1 грудня 2010 року по 4 червня 2015 року він працював\~\~у [PERSON] «Азовелектросталь» на посаді заступника головного конструктора. 4 червня 2015 року він звільнився за переведенням до ПАТ «АзовЗагальмаш» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. На день звільнення підприємство мало перед ним заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по 4 червня 2015 року, але розрахунок при звільненні з ним не був проведений. Посилаючись на діюче законодавство, просив суд стягнути з [PERSON] «Азовелектросталь» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 36874,82 гривні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення суду, компенсацію несвоєчасно виплачену заробітну плату за період затримки з жовтня 2014 року по червень 2015 року та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування моральної шкоди посилався на те, що відповідачем були грубо порушені його трудові права, що призвело до нервових страждань, необхідності пошуку інших доходів, з метою забезпечення його життєвих потреб. Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди повернутий позивачу. 10 листопада позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 05.06.2015 року по 30.09.2015 року, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 7334,65 гривень, за період листопад-грудень 2014 року та за період з січня по червень 2015 року, зазначивши, що відповідач 30.09.2015 року сплатив йому основний борг по заробітній платі в сумі 36874,82 гривні. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначив, що уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, до суду не зявилася, про причини неприбуття не повідомила. Надала суду письмові заперечення в яких зазначила, що позов визнає частково, а саме зазначила, що підприємство дійсно мало борг перед позивачем по заробітній платі, однак станом на 29.09.2015 року заборгованість була повністю сплачена, також відповідач визнає позов в частині компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 7774,65 гривень, сума вказана без урахування передбачених законом податків та обовязкових платежів, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач визнає частково, посилаючись на те, що позивач в день звільнення не працював, наступного дня з вимогою до відповідача про розрахунок не звертався, а тому має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звернення позивача до суду по день фактичної сплати боргу по заробітній платі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~ ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії АТ -1 №2652777, [PERSON], [INFO], у період з 01 грудня 2010 року по 04 червня 2015 року працював у [PERSON] «Азовелектросталь», починаючи з 29 листопада 2014 року по день звільнення на посаді заступника головного конструктора. Наказом № 127к від 4 червня 2015 року був звільнений за переведенням до ПАТ «АзовЗагальмаш» на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки [PERSON] «Азовелектросталь» за №3289 від 02.11.2015 року, заборгованість перед працівником [PERSON] станом на 02.11.2015 року відсутня, платіжним дорученням № 403,404 від 25.09.2015 року йому перерахована сума 11062,45 гривень, платіжним дорученням №20 від 28.09.2015 року сума 7743,71 гривень та платіжним дорученням № 14 від 29.09.2015 року сума 18068,66 гривень. Факт повної сплати належної позивачці при звільненні суми в розмірі 36874 гривні 82 копійок, 29 вересня 2015 року підтверджено належними доказами та не оспорюється позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України\~застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст.\~83,\~94,\~97 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~15,\~21 Закону України «Про оплату праці»,\~щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України, щодо обовязку роботодавця, виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику, незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах Верховного Суду за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Так, згідно розрахункових листів працівника [PERSON] за квітень та травень 2015 року, його заробітна плата за вказані два місяця складає 6692,59 гривень (3637,34 + 3055,25), відповідно графіку за № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 годин, позивачем в квітні та травні 2015 року відпрацьовано 310 годин, що відповідає 39 робочим дням. Таким чином середньоденна заробітна плата працівника [PERSON] складає 6692,59грн : 39 днів =171 грн. 60 коп., що відповідає передбаченому п.5 Порядку та визнається відповідачем та відповідачем. Позивач був звільнений 4 червня 2015 року, але розрахунок з ним проведено повністю лише 29 вересня 2015 року. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з 5 червня 2015 року по день здійснення фактичної виплати 29 вересня 2015 року, тобто по 28 вересня 2015 року, включно. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню становить: з 05 по 30 червня 2015 року -17 робочих днів, у липні 2015 року 23 робочих дня, в серпні 2015 року 20 робочих днів, з 01 по 28 вересня 2015 року - 20 робочих днів. Загалом з 05 червня 2015 року по 28 вересня 2015 року норма тривалості робочого часу в робочих днях становить 80 день. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 05 червня 2015 року по 28 вересня 2015 року включає 80 день. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 80 х 171, 60 грн. = 13728 гривень. Доказів, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суду не надано. Законних підстав, передбачених ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній. Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 13728 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. Щодо вимого позивачки про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, суд виходить з наступного. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427\~(зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), згідно якого компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Згідно з розрахунковим листом працівника [PERSON] за вересень 2015 року, відповідачем нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату позивачу в сумі 7334,65 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів. Розрахунок компенсаціє здійснено відповідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, вказану суму компенсації відповідач визнав, тому сума 7334,65 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі ст. ст.\~ 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved