Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

06 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що з липня 2014 року по серпень 2019 року він з відповідачем перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, проживали разом, займалися спільним побутом та вели спільне господарство. Від даних відносин вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з серпня 2019 року по теперішній час відповідач [PERSON] проживає окремо, розвитком сина не цікавиться, повністю усунулася від виховання дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини. На підставі судового наказу № 183/341/20, виданого 25 лютого 2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] зазначив, що з урахуванням наявності судового наказу щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, остання навмисно відмовляється їх сплачувати, ухилятися від своїх обов`язків утримувати дитину, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до органу опіки та піклування щодо вирішення питання відносно визначення місця проживання дитини разом з ним, за висновком якого було визначено доцільним проживання дитини разом з батьком. [PERSON] вказує, що наразі він від відповідача не отримує аліменти на утримання сина, після його звернення [PERSON] , остання повідомила, що не вчинятиме ніяких дій зі сплати аліментів, зокрема не бажає приймати участі у вихованні дитини. У зв`язку з тим, що мати дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач [PERSON] просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22 травня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Службу у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 25,складений08 серпня 2016 року виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 серпня 2016 року. На підставі судового наказу № 183/341/20, виданого 25 лютого 2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Встановлено, що дитина проживає разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його повному утриманню. Позивач наголошує на тому, що відповідач [PERSON] з серпня 2019 року свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідач [PERSON] з серпня 2019 року самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не спілкується з ним та не відвідує його. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає разом з батьком, тобто позивачем [PERSON] , він має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства відносно матері дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно висновку Служби у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 82 від 28 квітня 2021 року, за час сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] народився [PERSON] , [INFO] . Зі слів батька дитини [PERSON] , мати дитини [PERSON] з 10 жовтня 2019 року з сім`єю не проживає, не підтримує стосунків, не спілкується з дитиною, не цікавиться життям та здоров`ям сина. Відповідно до інформації КЗ «Орлівщинський ЗДО «Веселка» від 12.04.2021 року за вих. № 29, з моменту зарахування дитини [PERSON] в заклад дошкільної освіти (з липня 2019 року) і по сьогоднішній день питанням виховання дитини займається батько [PERSON] . Він слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, інтересами, вчасно проводить профілактичні заходи, обстеження, необхідні лікувальні процедури. Мати [PERSON] жодного разу не приводила дитину в дошкільний заклад, не забирала його додому, не контактувала з вихователями стосовно своєї дитини. Згідно інформації завідуючої Орлівщинської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «ЦПМСД Піщанської сільської ради» від 24.03.2021 року за вих. № 12, з питань медичного обслуговування дитини [PERSON] постійно звертається його батько [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.04.2021 року, складеного спеціалістами сектору «Служба у справах дітей «Черкаської селищної ради за адресою: [ADDRESS] [PERSON] мешкає в орендованій квартирі. Власного житла не має. Для малолітньої дитини [PERSON] не створено жодних умов. Дитячі речі та предмети побуту для сина в помешканні відсутні. Згідно листа в.о. старости голови Черкаської селищної ради Шарапова І. від 15.04.2021 року за вих. № 02-18/643 [PERSON] , з її слів, хоче дбати про дитину та приймати участь у її розвитку та вихованні, але їй завжди в цьому заважає батько дитини, від якого вона отримує погрози. Впродовж 4-х років [PERSON] працює продавцем в мережі магазинів « Велике пузо », має постійний дохід. Мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що виражається зокрема в тому, що вона з дитиною не спілкується, не зустрічається, вільного часу разом не проводить, матеріально сина не утримує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку дитини до школи. За час перебування дитини в дошкільному закладі жодного разу не цікавилася його здоров`ям та успіхами. В своєму висновку Служба у справах ді тей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу, а саме, з серпня 2019 року не цікавився долею дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, повністю обірвала з нею зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved