Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачі - [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], звернулись з позовом до відповідача - [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення із самовільно занятої кімнати № [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно ордеру № 821 від 25.06.1996 року [PERSON] отримала право на житло у комунальній квартирі [ADDRESS]. 26.06.1997 року позивач-1 [PERSON] зареєструвалась у зазначеній квартирі, зареєструвала свою доньку - позивача-2 [PERSON] та вселилися до кімнати. [INFO] у позивача -2 народилася дочка [PERSON], яка також зареєстрована у зазначеній квартирі. Квартира на даний час є комунальною. Позивачі проживають у кімнаті площею 17,4 кв.м., особовий рахунок № [NUMBER]. Кожен блок у приміщенні колишнього гуртожитку при вселенні позивачів складався з трьох ізольованих кімнат під окремими номерами, а місцями загального користування були коридор, кухня, туалет, ванна, та кладова. На даний час спірний блок є трикімнатною квартирою збільшеного планування із окремими кімнатами, де кожна кімната має свій окремий номер (334 - кімната позивачів; 335, 336 -кімнати відповідача). Після переведення гуртожитку на баланс ЖЕК № 404, блоки отримали номери вже як окремі квартири і відповідачу належать кімнати № 335 та № 336 у квартирі № 76. У зв'язку з сімейними обставинами у 2011 році позивачі тимчасово проживали у Київській області і деякий час не проживали у кімнаті, в якій зареєстровані. Маючи намір повернутися, відповідач почав чинити позивачам перешкоди у користуванні їх кімнатою. Ці перешкоди полягали у зміні замків на вхідних дверях у квартиру, не допуску позивачів до належної їм кімнати та самовільному занятті кімнати позивачів. З вищенаведених підстав позивачі просили в уточненій позовній заяві зобов'язати відповідача передати позивачам ключі від вхідних дверей квартири №76, не чинити їм перешкоди у користуванні кімнатою № 334 у комунальній квартирі [ADDRESS], виселити відповідача із кімнати № 334 площею 17,4 кв.м., а також вселити їх у кімнату. В судовому засіданні позивачі просили суд в частині позовних вимог про їх вселення у кімнату залишити без розгляду. Ухвалою суду від 04.03.2015р. позовні вимоги в частині вселення позивачів в кімнату залишено без розгляду на підставі п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Відповідач та його представник позов не визнали у зв'язку з його необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю. Пояснили, що позивачами не доведено наявність права на користування житловим приміщенням - жилою кімнатою площею 17, 4 кв.м. в квартирі [ADDRESS], оскільки протягом понад 15 років кімната стоїть зачиненою, в ній ніхто фактично ніколи не проживав з часу вселення відповідача на законних підставах у вказану квартиру (на підставі спочатку ордеру заводу «Арсенал», згодом - після передачі будинку з балансу заводу «Арсенал», - на підставі ордеру, виданому Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією). Позивачами не надано суду ні ордеру на жиле приміщення, ні договору, укладеного із балансоутримувачем будинку, ні інших доказів, які б підтвердили право позивачів на вселення до квартири, а також на право користування житловою кімнатою. Відповідач зазначив про безпідставність вимог про передачу ключів від квартири невідомим йому особам, оскільки замки у вхідних дверях він ніколи не змінював, йому ключі видані в одному комплекті власником будинку, кімната площею 17, 4 кв.м. стоїть зачиненою і він ніколи її не займав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки форми 3 № 739 від 09.07.2014 р. в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Наявність ордеру та договору найму є правовими підставами для вселення в приміщення державного чи громадського фонду, а також для користування такими житловими приміщеннями. Як вбачається з листа ЖРЕО 414 № 8 від 16.01.2012 р. позивачам роз'яснено порядок одержання ордеру на зайняття жилої площі (а.с. 11). Проте, як не заперечується позивачами, ордер на вселення до кімнати площею 17, 4 кв.м. балансоутримувачем будинку - Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, не видавався. Доказів видачі позивачам ордеру попереднім балансоутримувачем будинку суду також не наданий. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Позивачами не доведено наявність законного права позивачів на користування житловим приміщенням, тому суд не убачає правових підстав для задоволення позову не вважається за в частині зобов'язання відповідача передати ключі від вхідних дверей квартири № 76. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказів порушення їх прав з боку відповідача, наявності у відповідача обов»язку забезпечити доступ у квартиру, створення відповідачем перешкод позивачам у користуванні квартирою (заміну замків у вхідних дверях, заняття кімнати площею 17, 4 кв.м. тощо) останні суду не надали. Позовні вимоги, відповідно, є недоведеними, а тому суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed