Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

13.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: земельну ділянку площею 3,84 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення фермерського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 435583, виданий 05.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00429, кадастровий номер - 5122082900:01:001:0309). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І., [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,84 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення фермерського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 435583, виданий 05.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00429, кадастровий номер - 5122082900:01:001:0309). Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,84 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення фермерського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 435583, виданий 05.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00429, кадастровий номер - 5122082900:01:001:0309). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 25.05.2009 року секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Усковою Л.П. , зареєстрованого в реєстрі за № 42, [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 3,84 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення фермерського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 435583, - [PERSON] , [INFO] нраодження. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої приватним нотаріусом Єфимовою Т.І. №60208957 від 16.05.2020, заповіт [PERSON] від 25.05.2009 року, зареєстрований за № 42 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов`язкову частку після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , немає. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, після [PERSON] , померлої [INFO] . Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. №76/02-14 від 21.02.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved