Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив зобов'язати відповідача скласти додаткову угоду до договорів 12001, 120001 від 24.07.2014 року, де зазначити строк виконання зобов'язань договору 120001; в назві товару того ж договору зробити запис - ВАЗ - 21043 2011 року випуску, новий; пункт 1.2 того ж договору - вартість товару - прописати письмово; в договорі 12001 пункт 2.1 доповнити записом 14,8% від вартості товару. В обґрунтування позову він вказав на те, що 24 липня 2014 року в м.Луцьку Волинської області він уклав два договори: №120001 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трасткапітал», згідно умов якого, відповідач зобов'язаний був продати позивачу за 67500,00 грн. автомобіль та другий договір - №12001 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Трасткапітал інформ», згідно умов якого, позивач перерахував 10000,00 грн. за інформаційно-консультаційні послуги, що складає відсотки від вартості автомобіля. 03 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідачів із письмовою заявою щодо надання письмової інформації про рух виконання договору, проте, до теперішнього часу, відповіді не отримав, а 15 грудня 2014 року звернувся до відповідача з вимогою внести зміни та доповнення до договору №№120001, проте, відповідач відмовився в добровільному порядку внести зміни та доповнення, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про день і час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вимог ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Встановлено, що 24 липня 2014 року в м.Луцьку Волинської області між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трасткапітал» був укладений договір №120001, згідно умов якого, товариство зобов'язано було продати позивачу за 67500,00 грн. автомобіль (а.с.4). Також, 24 липня 2014 року в м.Луцьку Волинської області між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трасткапітал інформ» був укладений договір №12001, згідно умов якого, позивач перерахував 10000,00 грн. за інформаційно-консультаційні послуги (а.с.5). Встановлено, що зазначені договори №120001 від 24 липня 2014 року та №12001 від 24 липня 2014 року містять підписи представника товариств та [PERSON]; наявна печатка Товариства з обмеженою відповідальністю «Трасткапітал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Трасткапітал інформ», що свідчить про те, що договори №120001 від 24 липня 2014 року та №12001 від 24 липня 2014 року є укладеними. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Обґрунтовуючи позов щодо зобов'язання укласти додаткову угоду, позивач посилався на те, що він, маючи намір укласти додаткову угоду, звертався з письмовими заявами до відповідачів, проте, отримував повідомлення про відсутність вказаних товариств за адресами. Проте, позивач, не виконав вимогу Закону України „Про захист прав споживачів" щодо умови зобов'язання укласти додаткову угоду, бо письмове повідомлення він надіслав лише 15 грудня 2014 року, що значно пізніше встановленого строку. До того ж Законом встановлений обов'язок споживача оформити відкликання або змін, саме письмовим повідомленням. Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача скласти додаткову угоду до договорів 12001, 120001 від 24.07.2014 року, де зазначити строк виконання зобов'язань договору 120001; в назві товару того ж договору зробити запис - ВАЗ - 21043 2011 року випуску, новий; пункт 1.2 того ж договору - вартість товару - прописати письмово; в договорі 12001 пункт 2.1 доповнити записом 14,8% від вартості товару є незаконною, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не має, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed