Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 30 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між нею і [PERSON]. Так як спільне життя у них не склалось, то на даний час нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Під час шлюбу 02 березня 2016 року за спільні кошти вони купили нерухоме майно-квартиру [ADDRESS] яку зареєстровано на відповідача. Так як майно придбане в шлюбі, то дана квартира є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 61, 63, 68-72 Сімейного кодексу України просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як частку в спільному майні подружжя. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] і представник відповідача заперечували проти позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідка [PERSON], дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 30 жовтня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 30 жовтня 2013 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] подружжям було придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна вказана квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 01 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; підстава виникнення права власності: технічний паспорт, виданий 20 листопада 2015 року ТОВ Техсервісбуд»; договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер Ч50А/5, виданий 19 лютого 2016 року; акт приймання-передачі майнових прав, виданий 21 лютого 2016 року; витяг з переліку осіб, яким належать майнові права на об»єкт будівництва, виданий 22 лютого 2016 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28607136 від 04 березня 2016 року, приватний нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ. В наданих суду запереченнях відповідач [PERSON] і представник відповідача зазначали, що 11 квітня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Попередній договір № П.Д.2.4, В.С. 1, 2, 4/5ГЛЛ, згідно якого він, [PERSON], вніс грошові кошти в сумі 259 654 грн. 27 коп.. Вказана сума грошових коштів була частиною вартості квартири [ADDRESS]. Остаточний розрахунок був проведений ним 20 лютого 2016 року. Перед укладенням попереднього договору (11 квітня 2014 року) 07 квітня 2014 року він взяв у борг у свого батька [PERSON] 7000 доларів США. Як зазначав відповідач, гривневий еквівалент -7000 доларів США станом на 11 квітня 2014 року складав 86 800 грн.. Вказану суму грошей в доларах США він повинен повернути його батькові [PERSON] до кінця 2017 року. Перший внесок по оплаті за квартиру був зроблений ним 11 квітня 2014 року в сумі 135 000 грн.. Загальна вартість квартири відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 19 лютого 2016 року становить 312 000 грн.. Спільними коштами з цієї суми є тільки 225 200 грн. (312 000-86 800). Вартість ? частини від 225 200 грн. складає 112 600 грн., і вказану суму грошових коштів відповідач [PERSON] згоден сплатити позивачу [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду показання, що відповідачем [PERSON] були позичені кошти у його батька в розмірі 7000 доларів США на придбання спірної квартири. Згідно наявної в матеріалах справи копії розписки від 06 квітня 2014 року [PERSON] дав у борг 06 квітня 2014 року своєму синові [PERSON] 7000 доларів США для придбання житла-квартири у м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області. В розписці зазначено, що вказану суму боргу відповідач зобов»язався повернути до 31 грудня 2017 року. Слід зазначити, що про вказану боргову розписку позивач [PERSON] нічого не знала. Позивач [PERSON] в судовому завданні пояснила, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя-її і [PERSON]. Про те, що грошові кошти в розмірі 7000 доларів США на придбання спірної квартири були позичені батьком відповідача, вона нічого не знає, і [PERSON] ніколи їй не повідомляв, що позичав у свого батька гроші. Відповідач [PERSON] підтвердив суду, що він ніколи не казав дружині [PERSON], що позичив у свого батька [PERSON] 7000 доларів США на придбання вказаної квартири. В судовому засіданні відповідач не зміг надати обгрунтованих доводів з яких причин позивачка [PERSON] не була повідомлена ним про взяття в борг вказаної суми грошових коштів. Крім того, слід зазначити, що відповідач надавав з приводу вказаного боргу неоднозначні пояснення. Згідно вказаної копії боргової розписки грошові кошти надано було відповідачу в борг для придбання житла-квартири у м. Вишневому з терміном повернення грошових коштів в розмірі 7000 доларів США до 31 грудня 2017 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначав, що вказані грошові кошти батьком відповідача надавались для придбання спірної квартири йому і [PERSON], як подружжю, і як пояснив відповідач, строк повернення грошових коштів між батьком і ним не обумовлювався і не був встановлений. Як пояснив відповідач, батько йому сказав, що грошові кошти можуть бути повернуті, коли подружжя розживеться, і коли в них з»являться кошти. Однак, як вбачається з копії розписки, в ній чітко зазначений строк повернення грошових коштів-до 31 грудня 2017 року. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, показання свідка [PERSON] в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що на придбання спірної квартири витрачались кошти батька відповідача [PERSON] за договором позики, які не були спільною сумісною власністю подружжя, є необгрунтованими, оскільки спростовуються самими ж поясненнями відповідача, що грошові кошти, про які вказував [PERSON], надавались його батьком їм, як подружжю для придбання спірної квартири. Однак, як підтвердив сам відповідач, позивачка про ці грошові кошти не знала, як і не знала про взяття ним їх у борг у свого батька. У зв»язку з цим суд оцінює критично надані заперечення відповідача щодо грошових коштів відповідно до копії боргової розписки від 06 квітня 2014 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири загальною площею 33 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], як майно, набуте подружжям під час шлюбу, що підлягає поділу між ними в рівних частках, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов [PERSON] судом задоволено в повному обсязі, то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1564 грн. 85 коп..

Outcome: approved