Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивачка просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем, [PERSON], який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу просить залишити проживати з нею. Стягнути з відповідача витрати по даній справі. Свої вимоги мотивує тим, що 05 травня 2005 року між нею, [PERSON] та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Від спільного проживання в шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу на перших порах у них була нормальна сім'я, але з часом відносини між ними почали погіршуватися. В них часто почали виникати суперечки та сварки. Відповідач періодично приходив у стані алкогольного сп'яніння та вчиняв з нею скандали. Тривалий час вона терпіла таке його ставлення до неї та скандали заради збереження сім'ї, а також для того, щоб їх діти мали і тата, і маму. Через систематичні конфлікти та неодноразові побиття її відповідачем за період спільного сімейного життя вона неодноразово змушена була тікати від нього. Після укладення шлюбу вони проживали в будинку батьків відповідача. Після чергового побиття у серпні 2017 року, вона забрала дітей і особисті речі і перейшла жити до своїх батьків. Через місяць після того, скориставшись тим, що вона була на роботі, відповідач забрав сина і до цього часу його їй не тільки не віддає, але й забороняє з ним бачитись. В останнє вона робила спробу побачитись з сином 29 липня 2018 року, коли прийшла до будинку батьків відповідача, де він зараз проживає з їх сином, але він черговий раз її побив, причому на очах обох дітей. Таким чином, станом на сьогоднішній день їх дочка проживає разом з нею та перебуває на її вихованні та її утриманні, а син проти її волі проживає разом з відповідачем. За таких відносин постійні сварки і конфлікти призвели до того, що вони практично перестали спілкуватися, у них відсутні будь які спільні інтереси, спільне господарство не ведуть, тому станом на сьогоднішній день їх шлюбні стосунки припинені і сім'я фактично розпалася. Оскільки їх сім'я вже фактично розпалася і вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, а також те, що вона не має бажання зберігати цей шлюб, вважає, що його слід припинити юридично. Вважає, що ніхто не може бути примушений робити будь - що поза своєю волею, а також перебувати у певних відносинах, в тому числі і шлюбних, без власного бажання та волі. Оскільки із відповідачем її вже нічого не зв'язує, крім спільних дітей, і в майбутньому вона не хоче мати з ним жодних відносин, просить даний шлюб розірвати. Ухвалою підготовчого судового засідання Долинського районного суду від 25.09.2018 року (а.с.43) залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Долинської РДА. Ухвалою про надання строку на примирення Долинського районного суду від 21.11.2018 року (а.с.62) провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування Служба у справах дітей Долинської РДА, про розірвання шлюбу зупинено та надано сторонам для примирення строк 4 (чотири) місяці. Однак, сторони не дійшли згоди щодо їх примирення, після закінчення строку на примирення, наполягають на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне проживання, збереження шлюбу та примирення є неможливим. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила ухвалити рішення яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем, [PERSON], який вони зареєстрували 05.05.2005 року у виконавчому комітеті Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Неповнолітню дочку , [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу просить залишити проживати з нею. Неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу просить залишити проживати з відповідачем. Після розірвання шлюбу , прізвище їй не змінювати. Відповідач [PERSON], та його представник адвокат Ільницький Я.І. ( ордер а.с.18-20) в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали. Не заперечили проти розірвання шлюбу. Просять неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу залишити проживати з батьком, відповідачем по справі. Неповнолітню дочку , [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу просять залишити проживати з позивачкою. Відповідачем подано відзив в якому зазначено, що на даний час шлюбні відносини з позивачкою припинені і вони разом не проживають. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у нього на ґрунті сімейно-побутових проблем, протилежних поглядів на сімейне життя, та через постійне відчуття сорому, втрачено почуття любові та поваги. Через дії позивачки розвинулась неприязнь до неї. Обставин які б перешкоджали розірванню шлюбу немає. Представник третьої особи - завідувач сектору з питань опіки, піклування та сімейних форм виховання Служби у справах дітей Долинської РДА - Тисяк Л.М. ( довіреність а.с.65) в судовому засіданні пояснила, що після детального вивчення обставин справи, Служба у справах дітей прийшла до висновку, що слід рекомендувати малолітнього [PERSON], 2009\~року народження залишити на проживання з батьком - [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], а малолітню [PERSON], 2011\~року народження залишити на проживання з матір'ю - [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], що є доцільним та відповідає інтересам дітей. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, належить до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2005 року (а.с.5) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON], 05.05.2005 року був укладений шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №5. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка [PERSON] дружини [PERSON] Від спільного проживання в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [INFO] син - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] а.с.6) та [INFO] донька -[PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] а.с.7). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім'ї. Сторони не бажають зберегти сім'ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім'я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дітей порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити В судовому засіданні встановлено, що кожен з батьків бажає брати участь у вихованні дітей, вони мають бажання та можливість забезпечити дітей належними матеріально-побутовими умовами. Вирішуючи питання визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного: Ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як зазначено в п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866 - під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. У відповідності до висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про визначення місця проживання малолітніх дітей від 20.11.2018р. № 1034/01-09/55 (а.с.55-56) - орган опіки та піклування рекомендує малолітнього [PERSON], 2009 року народження залишити на проживання з батьком - [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], а малолітню [PERSON], 2011 року народження залишити на проживання з матір'ю - [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. З таким висновком погоджується і суд, оскільки він відповідає інтересам малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] і прийнятий на підставі фактичних обставин, що склалися між сторонами. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що батько та мати дітей проживають окремо, щодо кожного з батьків відсутні компрометуючі дані. З'ясовуючи обставини дотримання вимог законодавства щодо встановлення місця проживання малолітньої дочки, суд виходить з інтересів дитини і враховуючи малолітній вік дитини, вважає, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з її матір`ю, відповідає інтересам дитини та умовам її нормального виховання, що не позбавляє батька права зустрічатися із нею і брати участь у її вихованні. Щодо встановлення місця проживання малолітнього сина, судом встановлено, що він більш схильний до спілкування з батьком, з яким проживає та проводить більше часу, дитині виповнилося 10 років, внаслідок чого він може висловити особисту думку щодо місця проживання, має усталене коло оточення за місцем проживання. В судовому засіданні встановлено, що дитина, [PERSON], [INFO], постійно проживає разом з батьком. Позивачкою належним чином та належними доказами не доведено своє заперечення щодо можливості встановлення місця проживання сина з батьком. При цьому визнано, що обома батьками дітей створені належні умови для їх проживання. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Суд з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дітей на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дітей у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, враховуючи ставлення до дітей обох батьків, участь у вихованні, особисті бажання дочки проживати з матір'ю, а сина проживати за місцем проживання батька, які дбайливо ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дітей у сторін, у звичному для них районі, де вони проживають і відвідують навчальні заклади, відсутність належних заперечень сторін щодо місця проживання дітей, з метою забезпечення інтересів дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дітей: [PERSON], [INFO] з її матір`ю; [PERSON], [INFO] з його батьком. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112,160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved