Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її бабусею; - встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини, тобто той факт, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] ; - визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 88 років та проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та проживала її бабуся [PERSON] . Десь в травні 2018 року остання важко захворіла і з того часу вона аж до смерті з нею постійно проживала та доглядала за її господарством. [INFO] померла бабуся [PERSON] у віці 88 років. Похороном та всіма витратами, пов`язаними з похованням, займалась вона та її матір [PERSON] . Через рік вона разом із матір`ю встановили пам`ятник померлій, за яким вони доглядають по сьогоднішній день. В основному за могилою бабусі та господарством останньої доглядає вона, оскільки її матір [PERSON] більшість часу проводить за кордоном. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння, яке знаходиться за вказаною вище адресою. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті бабусі була її матір [PERSON] , яка в шестимісячний строк не зверталась до нотаріуса щодо прийняття спадщини на спадкове майно з тих підстав, що вона не претендувала та не претендує в даний час на нього. Бабуся ще за час життя говорила, що належне їй домоволодіння вона подарує їй, позивачці, і про це знала і не заперечувала її матір [PERSON] , яка в основному проживає з сім`єю за кордоном. Вони вирішили з матір`ю, що вона складе з бабусею договір довічного утримання, однак не встигла це зробити в зв`язку зі смертю останньої. Як уже зазначалося вище, вона постійно проживала з бабцею з травня 2018 року в зв`язку з хворобою останньої. За два дні до смерті вона повезла [PERSON] за її проханням в с. Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області, щоб побачитись із родичами, і вона не могла не виконати її вже фактично останнє прохання. Через пару днів бабця померла в с. Ясень у помешканні їх родичів, тому в свідоцтві про смерть зазначено місце смерті останньої саме с. Ясень Рожнятівського району Івано-Франківської області, але похоронена [PERSON] за місцем реєстрації, тобто в м. Долина. Оскільки вона проживала із спадкодавцем постійно до її смерті, то в такому разі фактично прийняла спадщину. Від спадщини не відмовлялась, однак і належним чином не оформила її. Інформацію про те, що вона після смерті своєї бабусі фактично прийняла спадщину отримала від юриста, а її матері юрист повідомила, що вона пропустила термін звернення до нотаріуса про прийняття спадщини, однак [PERSON] вказала, що вона це зробила свідомо і готова в суді про це повідомити. Із позовною заявою до суду щодо поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини відповідачка не зверталась із вище наведених підстав та не має наміру звертатись і в даний час. Вона, позивачка, по сьогоднішній день доглядає та утримує домоволодіння за вище вказаною адресою, що належало спадкодавцю [PERSON] , в належному стані. Ім`я її бабусі [PERSON] , однак кликали її [PERSON] . З цих підстав, мабуть, була допущена технічна помилка при оформлені свідоцтва про народження її матері [PERSON] , тобто в свідоцтві про народження останньої помилково зроблено запис її матері [PERSON] замість правильного [PERSON] . 30 листопада 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. щодо прийняття спадщини за законом і в той же день отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, у якій нотаріус посилалась на те, що нею пропущений термін для прийняття спадщини та відсутні документи власності на майно за померлим і в такому випадку їй нотаріус порекомендувала звернутися із позовною заявою до суду для визнання додаткового терміну для прийняття та визнання за нею права власності на спадкове майно. 31 жовтня 1986 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Після смерті бабці залишились лише копії документів: рішення № 19 від 20.06.1961 про наділення земельної ділянки [PERSON] під забудову; архівно-планувального завдання на будівництво індивідуального житлового будинку, виданого забудовнику [PERSON] ; акта від 15.09.1961 про відведення в натурі земельної ділянки під будівництво [PERSON] ; плану відводу земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку; акта про закінчення забудови індивідуального будинку [PERSON] . Допускає, що бабця готувала документи для оформлення на неї договору дарування, відтак оригінали могли залишились в когось із юристів. Оскільки спадкодавець за життя з невідомих для неї причин втратив оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують його право власності на нерухоме майно, то вона не може набути право власності на це майно в порядку спадкування у нотаріуса, відтак змушена звертатися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити повністю з підстав, викладених в ньому. Позивачка надала пояснення аналогічні викладеному обґрунтуванню позову та вказала, що брат її матері помер ще до смерті бабусі, сім`ї він не мав, відтак єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої є її мати [PERSON] , яка фактично від спадщини відмовилась на її користь, оскільки бабуся ще за життя планувала будинковолодіння їй подарувати, однак не встигла це зробити. Вона на час смерті [PERSON] постійно проживала разом з нею однією сім`єю у її будинку [ADDRESS] , таким чином фактично прийняла спадщину. Відповідачка спадщину у встановлений строк не прийняла та не має наміру приймати, що підтвердила у своїй письмовій заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання права власності за позивачкою на домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 14.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21 грудня 2020 року від відповідачка надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просить справу розглядати без неї. Ухвалою від 29.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: предметом позову є вимоги позивачки встановити факт родинних відносин, факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.10.2018 Долинським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с.6). Відповідно до довідки №8871 від 26.11.2020 Долинської міської ради про місце реєстрації та склад сім`ї, [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Як свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.04.1986, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , запис №27 (а.с.5). Згідно з витягом №00023336758 від 09.07.2019 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, до державного реєстру актів цивільного стану громадян Долинським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області було внесено актовий запис про шлюб №50 від 15.07.1972, відповідно до якого [PERSON] після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . З вказаного витягу також вбачається, що 05.06.1996 шлюб між ними було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №111 (а.с.10-11). Після цього, 10 січня 1997 року вже [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , громадянином Польщі, та взяла прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.03.1998, запис №2 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.02.1984 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , (а.с.8), яка, як свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 15.06.2007 відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області, у зв`язку з реєстрацією 15 червня 2007 року шлюбу з [PERSON] , актовий запис №82, змінила прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.7). Згідно з рішенням №19 виконавчого комітету Долинської міської ради від 29.06.1961, [PERSON] під забудову виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво по [ADDRESS] (а.с.20). Як свідчить акт від 15.09.1961 згідно рішення від 29.06.1961 проведено в натурі відвід земельної ділянки за вищевказаною адресою [PERSON] та погоджено план відводу земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.17-18) Також зроблено архітектурно-планувальне завдання на будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.16) 13 березня 1973 року виконавчим комітетом Долинської районної ради підписано акт про закінчення забудови індивідуальної садиби [PERSON] , яка розташована в [ADDRESS] , відповідно до якого будівництво садиби закінчилося в лютому 1973 року, площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться в користуванні [PERSON] , становить 600 кв.м, на присадибній ділянці побудовано одноповерховий будинок, площа забудови 64 кв.м, корисна площа 59,88 кв.м, житлова - 43,58 кв.м, забудову садиби прийнято в експлуатацію з оцінкою "добре" (а.с.19). Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 01.11.2019 за замовленням [PERSON] , будинковолодіння [ADDRESS] за даною адресою складається з: житлового будинку загальною площею 72,5 кв.м (літ. А), літньої кухні площею 26,8 кв.м (літ. Г), сараю площею 23,8 кв.м (літ. Д), вбиральні площею 2,4 кв.м (літ. Е), криниці, воріт площею 4,9 кв.м, хвіртки площею 1,3 кв.м, огорожі площею 88,2 кв.м (№№ 1, 2, 3, 4) (а.с.12-14). Згідно з даними довідки № 441 від 01.11.2019 ОКП Івано-Франківського ОБТІ, станом на 31.10.1986 (момент реєстрації права власності) до складу домоволодіння [ADDRESS] входили: житловий будинок загальною площею 58,91 кв.м, житловою - 43,60 кв.м (літ. А), сарай площею 8,70 кв.м (літ Б), вбиральня площею 1,37 кв.м (літ. В), літня кухня площею 26,77 кв.м (літ. Г), криниця, ворота площею 4,86 кв.м, хвіртка площею 1,34 кв.м, огорожа площею 38,28 кв.м, огорожа площею 17,48 кв.м, огорожа площею 56,34 кв.м (№№ 1, 2, 3, 4, 5, 6), а станом на 01.11.2019 (момент здійснення обстеження) до складу вказаного домоволодіння входили: житловий будинок загальною площею 60,5 кв.м, житловою - 45,2 кв.м (літ. А), літня кухня площею 26,8 кв.м (літ. Г), сарай площею 23,8 кв.м (літ Д), вбиральня площею 2,4 кв.м (літ. Е), криниця, ворота площею 4,9 кв.м, хвіртка площею 1,3 кв.м, огорожа площею 88,2 кв.м (№№ 1, 2, 3, 4). Загальна площа житлового будинку літ. "А" збільшилась на 1,59 кв.м, а житлова на - 1,6 кв.м у зв`язку з ремонтними роботами, а саме: реконструйовано пічки; на земельній ділянці сарай літ. "Б"", вбиральня літ."В", огорожі №5, №6 - демонтовано, зведено сарай літ. "Д" та вбиральню літ. "Е", реконструйовано огорожу №4. Будівельні роботи виконанні до 1992 року. Площа забудови господарських будівель та споруд змінилась у зв`язку арифметичними заокругленнями. Загальна інвентаризаційна вартість майна - 199443 (сто дев`яносто дев`яті тисяч чотириста сорок три) грн. Згідно з архівними даними 31.10.1986 за [PERSON] було зареєстровано право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності - договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво житлового будинку, посвідчений 20.07.1962 державним нотаріусом Елесина К.Й. Рожнятівської ДНК № 1477, акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку від 13.03.1973, затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 15.03.1973 № 59, та угода про розірвання договору дарування посвідчена 29.03.1986 державним нотаріусом Белей Е.І. Долинською ДНК № 884. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 31.10.1986, реєстровий запис №611, книга № 3. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" не реєструвалося (а.с.15). У відповіді приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу за вих. №230/01-16 від 30.11.2020 Барабаш Р.С. повідомила [PERSON] про те, що для прийняття спадщини після смерті [PERSON] їй потрібно було з`явитись в нотаріальну контору до шести місяців та подати заяву про прийняття спадщини. Так як вона не з`явились в нотаріальну контору до шести місяців і нею пропущений термін для прийняття спадщини та документи власності відсутні на майно за померлим, в такому випадку їй необхідно звернутися в суд для визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання за нею права власності на спадкове майно (а.с.21). На підтвердження того, що померлу звали саме [PERSON] , а не [PERSON] надано, крім вже вказаних вище, документи, видані на ім`я [PERSON] : посвідчення серії [NUMBER] ветерана війни-учасника війни (а.с.35), пенсійне посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , видане 25.03.2008 (а.с.36), посвідчення до ювілейної медалі серії [NUMBER] "65 років перемоги у Великій вітчизняній війні 1941-1945 р.р." (а.с.37). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона жила по сусідству з [PERSON] . Позивачка - її внучка останнім часом жила біля бабусі, прала, готувала їжу. Вона ж приходила до сусідки майже кожен день і бачила, що [PERSON] після роботи постійно була в будинку [PERSON] . Вони спільно жили як одна сім`я, любили одна одну. Всі документи [PERSON] були на ім`я [PERSON] . Бачила це, бо неодноразово забирала пошту, квитанції, однак кликали її на ім`я [PERSON] . Інших спадкоємців у неї немає. В судовому засіданні свідок [PERSON] , знайома та сусідка сторін, надала покази про те, що [PERSON] жила у своєму будинку, [PERSON] ж завжди ходила до неї, а останній рік чи більше постійно жила з бабусею. Вона приходила до них після церкви, коли [PERSON] була на роботі. Бабцю [PERSON] кликали [PERSON] , а як вона по документах не знає. Брат [PERSON] загинув ще до смерті їх матері, щоб була в нього сім`я, їй невідомо. Таким чином з викладеного встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та дочкою померлої [PERSON] , яка в свою чергу є бабусею [PERSON] . Звати померлу саме [PERSON] , про що свідчать вказані вище документи та покази свідків, відтак у свідоцтві про народження [PERSON] у імені матері допущена помилка, замість правильно [PERSON] вказано помилково [PERSON] . Встановлення факту родинних відносин та постійного проживання позивачки з померлою на час відкриття спадщини дасть змогу першій оформити її право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви та заяви відповідачки про визнання позову, вислухавши сторону позивача, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з такого. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Щодо вимоги про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є бабусею позивачки [PERSON] суд, задовольняючи вказану вимогу, виходив з такого. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Для позивачки встановлення факту родинних відносин дасть змогу оформити її право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме будинковолодіння. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особі, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Тобто, у разі відсутності заповіту, спадкування здійснюється за законом. Судом встановлено, що заповіт померла [PERSON] не складала. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була матір позивачки - [PERSON] , яка не зверталась до нотаріуса щодо прийняття спадщини на спадкове майно, оскільки не претендувала та не претендує в даний час на нього, що вона не заперечила у своїй заяві про визнання позову. Крім [PERSON] у померлої [PERSON] був син, який ще до її смерті помер та своєї сім`ї не мав, про що вказала позивачка та що підтвердили у судовому засіданні свідки. Інших спадкоємців першої - четвертої черги в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Перші чотири черги спадкоємців за законом сформульовано в ЦК України вичерпно та імперативно, що унеможливлює спадкування внуком спадкодавця із спадкоємцями відповідних черг. Водночас у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Зокрема, як визначено ч.1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Між бабою (дідом) та внуком (внучкою) є другий ступінь споріднення. Оскільки народження баби (діда) не враховується під час визначення ступеня споріднення, спадкодавця та спадкоємця віддаляють два народження - батька (матері) спадкоємця та самого спадкоємця (внука спадкодавця). У зв`язку з цим спадкувати внука (внучки) спадкодавця за наявності в живих його батьків зможе у п`яту чергу спадкоємців за законом, усуваючи від спадкування інших родичів померлого в межах цієї черги. Отже, чинне цивільне законодавство України відносить внуків спадкодавця до спадкоємців за законом п`ятої черги, що можна пояснити як другим ступенем споріднення із спадкодавцем (бабою, дідом), так і диспозитивним характером ст.1265 ЦК України, що містить застереження про «інших родичів спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно». Відтак, враховуючи, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, спадщину не прийняла, інших спадкоємців, в тому числі які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає, беручи до уваги, що син померлої, який також помер ще до смерті останній, сім`ї не мав, враховуючи, що кожна наступна черга спадкоємців одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, [PERSON] має право на спадщину як спадкоємиця п`ятої черги за законом. Однак, у свідоцтві про народження її матері [PERSON] у імені матері останньої допущена помилка, а саме замість правильного [PERSON] , вказано [PERSON] . Як встановив суд, правильним є ім`я померлої - [PERSON] , що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами та наданими у судовому засіданні показами свідків. Таким чином, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування за законом у зв`язку з розбіжністю у написанні імені її бабусі. Тому встановлення факту родинних відносин заявника зі спадкодавцем породжує для неї юридичні наслідки, вона зможе оформити свої спадкові права. Отже, в ході судового розгляду на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що померла [INFO] [PERSON] є бабусею [PERSON] , знайшов своє підтвердження. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що позивачка немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт родинних відносин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи суд вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню, оскільки є законною, обґрунтованою та доказово підтвердженою показами свідків та письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в її правдивості. Задовольняючи вимогу про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] , суд виходив з такого: для позивачки встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки також дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємця, та оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] була зареєстрована та проживала до самої смерті у [ADDRESS] . Разом з нею в останні роки її життя за вказаною адресою проживала її внучка [PERSON] , позивачка у справі, яка здійснювала догляд за останньою, якого вона потребувала по віку та стану здоров`я, вони вели спільне господарство, були об`єднані спільним побутом. [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини не зверталася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що, проживаючи постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тим самим прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Як визначено в до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Таким чином, в даному випадку для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це, зокрема житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до пп. 4.10 п. 4 глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (положення п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як уже зазначалося вище, [PERSON] є спадкоємицею п`ятої черги за законом, оскільки її мати, спадкоємиця першої черги за законом, спадщину після смерті своєї матері (бабусі позивачки) [PERSON] не прийняла і примати не буде. Інших спадкоємців за законом суд не встановив. Про те, що на час відкриття спадщини з померлою [PERSON] , яка важко хворіла, фактично постійно проживала її внучка [PERSON] у будинку першої за адресою: [ADDRESS] , не заперечила у своїй заяві про визнання позову відповідачка і підтвердили у своїх показах, надаваних в судовому засіданні, свідки. Таким чином, в ході судового розгляду факт, що має юридичне значення, а саме той факт що позивачка, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, проживала постійно зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за вказаною адресою, тобто за адресою місця реєстрації померлої, й [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, знайшов своє підтвердження. Відтак вказану вимогу про встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яка надасть змогу їй реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті останньої у встановленому законом порядку, також слід задовольнити. Щодо вимоги про визнання права власності за позивачкою на спадкове майно слід вказати таке. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позивачкою доведено належними та допустимими доказами, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , якій на день смерті належало домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як уже вказувалося вище, в судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] була матір позивачки - [PERSON] , яка не зверталась до нотаріуса щодо прийняття спадщини на спадкове майно, оскільки не претендувала та не претендує в даний час на нього, що вона не заперечила у своїй заяві про визнання позову. Крім неї, у померлої [PERSON] був син, який ще до її смерті помер та своєї сім`ї не мав, що підтвердили у судовому засіданні свідки. Інших спадкоємців першої - четвертої черги за законом, які б прийняли спадщину, не має, що також підтверджено відповіддю нотаріуса, адресованою позивачці, як єдиній спадкоємеці, яка звернулася в нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті її баби [PERSON] . Також судом встановлено, що на день смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] разом з нею постійно проживала її онучка [PERSON] , яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець п`ятої черги за законом, прийняла спадщину, що залишилась після бабусі, і яка в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України не заявила про відмову від спадщини. Таким чином, позивачка є спадкоємцем п`ятої черги за законом на майно покійної бабусі [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] , факт родинних зв`язків між якими підтверджений наданими суду документами, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців, в тому числі з правом на обов`язкову частку у спадщині, які б прийняли спадщину, суд не встановив. Дочка померлої (мати позивачки) [PERSON] , відповідачка, спадщину не прийняла, позов визнала повністю. Як визначено ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивачка прийняла спадщину, однак приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. відмовила їй в оформленні спадкових прав, в тому числі, через відсутність документів власності на майно за померлою. Згідно з п.4.18 Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як роз`яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] спадщину після смерті бабусі [PERSON] прийняла, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не має змоги оформити свої спадкові права, так як у неї немає оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, суд приходить до висновку, що є достатні підстави, щоб заявлену вимогу задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, до складу якого входить житловий будинок (літера А), літня кухня (літера Г), сарай (літера Д), вбиральня (літера Е), криниця (№1), ворота (№2), хвіртка (№3), огорожа (№4), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, враховуючи вище викладене, суд, проаналізувавши зібрані і досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, беручи до уваги повне визнання позову відповідачкою, приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, відтак вважає, що є достатньо підстав, щоб позов задовольнити повністю. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 16, 29, 1216-1218, 1220, 121, 1223, 1258, 1265, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 200, 206, 247 ЦПК України, ст.ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, п.п. 4.10, 4.18 п. 4 глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та

Outcome: approved