Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з моменту звернення і до її повноліття. Свою вимогу позивачка мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1997 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2007 року шлюб розірваний. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обов'язки з ведення спільного господарствап та виховання дитини. З моменту припинення шлюбних відносин проживають відокремлено один від одного, ведуть роздільне господарство, дитина знаходиться на її утриманні, проживає разом з нею. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, незважаючи на те, що може це робити, оскільки працює. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку надання матеріальної допомоги. Відповідач інших стягнень по виконавчим документам не має, має достатній рівень прибутків, працевлаштований і може здійснювати виплату аліментів на утримання дитини в зазначеному розмірі . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через взаємну психологічну несумісність та відсутність гармонії у сімейних стосунках. В зв'язку з вищевикладеним вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, обґрунтувавши поясненнями, просить вимоги задовольнити в обсязі передбаченої законом суми і просить стягувати з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, виходячи з матеріального стану її та відповідача та прожиткового мінімуму, розміру необхідної допомоги на утримання доньки, витрат необхідних для всебічного розвитку дитини, щомісячно з моменту подачі позову та до її повноліття. Відповідач позов фактично визнав, в частині розміру стягнення не заперечує, пояснюючи тим, що на даний час виходячи з матеріального стану та наданих ним суду доказів взмозі здійснювати виплати в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини, згоден з мотивами викладеними позивачкою в позовній заяві та посиланням позивачки на ту обставину, що не надавав матеріальної допомоги, просить вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 80 Сімейного кодексу України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу ) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Відповідно до ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року - статею 3 зазначено - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 - Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини - суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 - Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. … Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як встановлено в судовому засіданні сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] народження. Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2007 року шлюб сторін розірвано (а.с.6-8 ). Судом встановлено та не спростовано відповідачем та обставина, що між ним та дружиною припинені сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету. Відповідачем не спростовано ту обставину, що дійсно ним не надається матеріальна допомога на утримання неповнолітньої дитини. Суд вважає, що відповідно до пояснень сторін, наданих суду матеріалів, враховуючи матеріальний стан як позивачки так і відповідача, підлягають стягненню аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів ), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом до суду і до її повноліття. Суд вважає необхідним також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 79, 80, 84, 91, 141, 180-185, 191, 199 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3,

Outcome: approved