Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

07 листопада 2008 року року ЗАТ «ОТП» (згодом змінало назву на ПАТ "ОТП Банк") звернулося з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них в солідарному порядку 31 094,71 доларів США, щог становили еквівалент за курсом НБУ 150 843,55 грн. заборгованості за кредитним договором, укладеним 11 травня 2007 року . Обгрунтовуючи позовні вимоги банк посилався на те, що [PERSON], як позичальник не сплачує своєчасно кредит, маючи поточну заборгованість, тому він та [PERSON] , який є його поручителем, повинні сплатити банку поточну заборгованість за кредитом, повернути кредит достроково, а також сплатити пеню. На підставі укладених між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позивачем 29 квітня 2010 р. договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення прав вимоги публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеним з відповідачами. 26 листопада 2013 року після скасування судом 24 жовтня 2013 року заочного рішення по справі від 05 лютого 2009 року, ухвалою суду замінено позивача у справі ЗАТ "ОТП Банк" його правонаступником ТОВ "ОТП Факторинг Україна" . 26 листопада 2013 року позивач подав до суду заяву про збільшенння позовних вимог , в якій остаточно просив стягнути з відповідачів на його користь 27 391,54 доларів США , що складає еквівалент у гривні по курсу НБУ 218 940 грн. 57 коп., заборгованості за тілом кредиту; 4802,94 долари США, що складає еквівалент у гривні по курсу НБУ 38 389 грн. 89 коп. суми заборгованості по сплаті відсотків; 941 039,87 грн. пені, що становить загальну суму забогованості за кредитним договором № CМ -SME 4000582007 від 11 травня 2007 року у розмірі 1 198 370 грн. 33 коп. В судовому засіданні представник банку підтримав позов, просив про його задоволення. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову за безпідставністю, оскільки в справі немає доказів , а саме належним чином оформлених банківських розрахункових документів, на підтвердження дійсного отримання позичальником кредитних коштів у сумі 28 000 доларів США, а також звернули увагу суду на значне перевищення розміру пені розміру завданих збитків та просили відмовити у стягненні пені з тих підстав, що пункти договору, якими встановлено стягнення пені та її розмір, не відповідають ЗУ "Про захист прав споживачів " як такі, що є наслідком нечесної підприємницької практики; а також в звязку з тим, що при укладенні договору уступки права вимоги новий кредитор не має права щодо донарахування штрафних санкцій та інших платежів, а має право вимоги лише в визначенному договором факторингу обємі. Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2007 року між банком та [PERSON] як фізичною особою, укладено кредитний договір № CM-SME 4000582007 за умовами якого останній отримав 28 000 доларів США двома траншами по 19 745,40 доларів США (що підтверджується заявою на видачу готівки № 19 від 11.05.2007 р.) та на суму 8254,60 доларів США(що підтверджується Заявою на видачу готівки № 21 від 11.05.2007 р.) кредиту на придбання нерухомого майна під 5 % річних до 10 травня 2017 року. Згідно з п. 2 договору, позичальник зобов'язався сплачувати щомісячно кредит встановленими платежами згідно Графіку. Кредитним договором передбачена відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань. Зокрема п. 3.1.1 договору передбачена сплата пені у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, у разі прострочення позичальником строку виплати мінімально необхідного платежу по погашенню, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених в договорі. 11 травня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-SME 4000582007 , за яким останній поручися за виконання [PERSON] кредитного договору в повному обсязі , в тому числі за сплату можливих штрафних санкцій. Позичальник в повному обсязі своїх зобов'язань не виконував. На 25 листопада 2013 року заборгованість за кредитним договором складала: 27 391,54 доларів США суми заборгованості по кредиту, 4802,94 доларів США заборгованості по відсоткам, 941 039,87 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору за період з 25.11.2012 р. по 25.11.2013 р. (в загальному розмірі еквівалент за курсом НБУ - 1 198 370 грн. 33 коп.) . В силу ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Пунктом 1.9.1 ч. 2 кредитного договору встановлено, що у випадку застосування будь-якого з п.п. 2.3 та ст.. 3 цього договору та/або настання обставин, що передбачені вказаними пунктами банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, тобто визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно п.1.2.2. цього договору. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обов'язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит у встановлений заново термін в повному обсязі - протягом 30 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги банку. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позичальнику та поручителю були направлені вимоги від 07 листопада 2007 року про погашення кредитної заборгованості. Суд не може прийняти до уваги твердження представників відповідача про те, що відсутність доказів вручення досудової вимоги унеможливлює дострокове стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке спростовується наведеними положеннями кредитного договору, тривалою несплатою кредитної заборгованості. Крім того з моменту звернення банку до суду з позовом і отримання відповідачами копії позовної заяви минуло більше 30 днів, проте відповідачами не вчинено жодних дій щодо погашення боргу. Враховуючи викладені обставини спору, положення ст. ст. 554, 625, 1050 ЦК України, умови договору поруки та вимоги закону, суд дійшов висновку про необхідність солідарного стягнення з позичальника та поручителя суми боргу за договором кредиту. Суд не приймає до уваги твердження представників відповідача про невиконання банком умов кредитного договору в частині невидачі позичальнику кредитних коштів у розмірі 28000 доларів США, оскільки таке спростовується матеріалами справи, а саме: Випискою з поточного кредитному рахунку [PERSON] , заявою на видачу готівки № 19 від 11.05.2007 р., заявою на видачу готівки № 21 від 11.05.2007 р., Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 11.05.2007 року, укладеного між покупцем [PERSON], та продавцем [PERSON] , де в п. 2.1. чітко зазначений порядок сплати коштів та отримання їх як кредиту від ЗАТ "ОТП Банк"; заявою продавця [PERSON] від 14.05.2007 року про отримання повного розрахунку за продане нерухоме майно. Проте, позивачем нараховано пеню за період з 25 листопада 2012 р. по 25 листопада 2013 р. за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені Договором строки, яка відповідно до п. 3.1.1 становить 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки і складає 941 039,87 грн. При вирішенні питання про стягнення пені слід також врахувати наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитного договору пені є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та процентами за його користування , та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 2 669,54 грн. На підставі викладеного , суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову і стягнення з відповідачів на користь банку суму заборгованості за кредитном договором від 11.05.2007 року у загальній сумі 260 000 грн. на підставі ст.ст. 526, 543, 551, 554, 559, 612, 1048, 1049, 1050 ЦК України, та відповідно, в силу ст. 88 ЦПК України по 1315 грн. судового збору з кожного з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог .

Outcome: partial