Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

У жовтні 2019 [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою, в якій просила суд, з урахуванням поданих уточнень, стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в 1/4 частині, тобто 25% на місяць від усіх сукупних доходів з 01.09.2019 по [INFO]., а також стягнути з [PERSON] додаткові витрати на доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 000 грн. на місяць з 01.09.2019 по [INFO]. Позовна заява обгрунтована тим, що 07.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Останні роки позивач та відповідач не можуть проживати разом як сім"я, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Будь-які відносини між ними припинено. Відповідач проживає окремо, однак фінансової підтримки не надає. Донька проживає разом з позивачем за її адресою реєстрації проживання. Відповідач не дотримується усної домовленості щодо сплати аліментів у розмірі 1/4 частини від його доходів до досягнення донькою повноліття та закінчення навчання та сплати додаткових витрат на всебічний розвиток дитини 2 000,00 грн. на місяць до повноліття, у зв"язку з чим позивач і звернулася до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2020, у зв"язку зі звільненням судді [PERSON] , справу передано для розляду судді Заставенко М.М., яка ухвалою від 18.09.2020 прийняла справу до свого провадження та призначила судове засідання. 25.09.2020 відповідачем до суду подано відзив, в якому зазначив, що стягнення з нього 4 000,00 грн. аліментів є достатньою часткою його участі в утриманні дитини, оскільки він має нестабільний дохід. Щодо стягнення аліментів після повноліття дитини та додаткових витрат, то вважає, що вказана вимога не підлягає зхадоволенню, оскільки позивачем не надано дожного доказу необхідності вказаних витрат. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття, щодо решти вимог заперечував. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. З 07.09.2013 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 3). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до абз 1 ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди стосовно порядку та розміру надання аліментів на утримання доньки. Враховуючи, що відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки до її повноліття, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково, оскільки суд вважає, що визначений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є достатнім, справедливим, та не буде порушувати майнові права дитини та батьків. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 01.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами частини першої статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущенях. Позивачем у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не обгрнутовано та не надано до суду жодного доказу, який би свідчив про наявність чи передбачуваність у позивача додактових витрат у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а тому суд вважає вказану вимогу такою, що не підлягає задоволенню. На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial