Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

08.12.2020 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Волноваха Волноваського району Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона [PERSON] у серпні 1990 року отримала в користування окрему квартиру за адресою: [ADDRESS] ., з того часу позивач фактично в ній проживає та зареєстрована. Під час проведення приватизації документи були передані до домоуправління для приватизації житла, але Свідоцтво про право власності позивач так і не отримала. Факт проживання позивача в даній квартирі з 15.08.1990 року підтверджується довідкою Військово цивільної адміністрації м. Волноваха. З серпня 1990 року і до цього часу позивач відкрито добросовісно володіє нерухомим майном, що підтверджується регулярною сплатою платежів за комунальні послуги, проведенням поточного ремонту. Позивач вважає, що у неї є усі законні підстави бути визнаним власником цього майна за набувальною давністю, з цієї причини звернулась до суду з даним позовом і просить його задовольнити. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, у позові зазначили про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача ВЦА м. Волноваха Волноваського району Донецької області в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за відсутності представника, з прийняттям рішення на розсуд суду. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутні. Відповідно до інформації з ТОВ «Волноваське бюро технічної інвентаризації» в архівах відсутня інформація щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. У відповіді на адвокатський запит Військово-цивільна адміністрація м. Волноваха повідомила, що згідно даних Реєстру територіальних громад за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] підстава реєстрації місця проживання відсутня. Відповідно технічного паспарту на квартиру в будинку квартирного типу виготовленого на замовлення позивача, зазначено, що квартира [ADDRESS] , складається з двох житлових кімнат, коридору, санвузлу та кухні, загальна площа 51,0 м.кв., житлова 32,5 м.кв.. Позивач постійно та безперервно користувалась спірним майном з 1990 року, однак, виходячи з вищевикладеного, набувальна давність буде рахуватися лише з 2001 року. Таким чином на момент звернення до суду вона користувалась спірним житлом близько 19 років. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українипро те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4,5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивач [PERSON] відкрито, безперервно володіє квартирою [ADDRESS] ., добросовісно нею заволоділа, наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на квартиру за набувальною давністю.

Outcome: approved