Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позовна заява обґрунтована тим, що у відповідності до постанови Мелітопольської виборчої комісії Запорізької області від 30 жовтня 2015 року № 120 «Про реєстрацію депутатів Мелітопольської міської ради Запорізької області VII скликання» позивача зареєстровано депутатом Мелітопольської міської ради Запорізької області VII скликання. Позивач була обрана громадою м. Мелітополя в якості депутата міської ради на місцевих виборах, від територіальної організації політичної партії «Опозиційний блок», які відбулися 25.10.2015 року. З керівництвом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради у позивача склались суто ділові взаємовідносини, вона бере активну участь у політичному житті міста в складі вказаної політичної сили, втретє обрана депутатом до міської ради. 13.01.2016 року приблизно о 20 годині біля приватного будинку позивача по пров. Чкалова в м. Мелітополі, на неї скоєно напад невідомою особою, який причинив тілесні ушкодження позивачу, натякнув, що «[PERSON] попереджав». З врахуванням наявності відеокамери та чутливого мікрофону біля воріт будинку, данні події зафіксовані на носії відео та аудіо інформації. Заданим фактом було порушене кримінальне провадження. Даний напад на позивача, як на депутата міської ради викликав великий резонанс в суспільстві, який висвітлювався в засобах масової інформації регіону, що стало підставою для звернення представників ЗМІ до керівництва виконкому з метою отримання коментарів, в результаті діючи від імені юридичної особи Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, заступник міського голови [PERSON], надав офіційний лист № 197/02-35-4 від 22.01.2016 року на адресу редактора газети «МВ», в якому прокоментував злочинний напад. А редакція газети «МВ», виконуючи умови ініціатора інформації щодо дослівного викладення без скорочення офіційного листа, 25.01.2016 року в електронній мережі інтернет, на своєму офіційному сайті, розмістила статтю «[PERSON] прокомментировал обвинение в организации нападения на депутата» та офіційний лист № 197/02-35-4від 22.01.2016 року (станом на 07.04.2016 року кількість переглядів склала 1339) зі змісту якої випливає, що заступник міського голови як посадова особа органу місцевого самоврядування поширив інформацію яка є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Позивач обрана депутатом від територіальної організації «Опозиційний блок», а керівництво виконавчого комітету на теперішній час є представниками інших політичних сил, у звязку з чим приватне обговорення питань, щодо депутатської роботи є неможливим. Родина позивача складається з двох осіб позивача та її дванадцятирічного сина. Будь-якого знайомства її сина з керівництвом виконавчого комітету ради не існує, факти відвідування ними позивача чи її сина за місцем їх мешкання не відповідають дійсності. Вказана інформація відносно позивача містить принижуючі висловлювання, вказує на політичну неспроможність, порушуючи загальні принципи людської моралі,зводячи на нівець сумлінну працю та створюючи при цьому негативний облік і в свою чергу відношення серед мешканців міста Мелітополя та погіршуючи репутацію позивача у суспільстві. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, у повному обсязі просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 15.08.2016 року, позов підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що позивача зареєстровано депутатом Мелітопольської міської ради Запорізької області VII скликання. Позивач була обрана громадою м. Мелітополя в якості депутата міської ради на місцевих виборах, від територіальної організації політичної партії «Опозиційний блок», які відбулися 25.10.2015 року. З керівництвом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради у позивача склались суто ділові взаємовідносини, вона бере активну участь у політичному житті міста в складі вказаної політичної сили, втретє обрана депутатом до міської ради. 13.01.2016 року приблизно о 20 годині біля приватного будинку позивача по пров. Чкалова в м. Мелітополі, на неї скоєно напад невідомою особою, який причинив тілесні ушкодження позивачу, натякнув, що «[PERSON] попереджав». З врахуванням наявності відеокамери та чутливого мікрофону біля воріт будинку, данні події зафіксовані на носії відео та аудіо інформації. Заданим фактом було порушене кримінальне провадження. Даний напад на позивача, як на депутата міської ради викликав великий резонанс в суспільстві, який висвітлювався в засобах масової інформації регіону, що стало підставою для звернення представників ЗМІ до керівництва виконкому з метою отримання коментарів, в результаті діючи від імені юридичної особи Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, заступник міського голови [PERSON], надав офіційний лист № 197/02-35-4 від 22.01.2016 року на адресу редактора газети «МВ», в якому прокоментував злочинний напад. А редакція газети «МВ», виконуючи умови ініціатора інформації щодо дослівного викладення без скорочення офіційного листа, 25.01.2016 року в електронній мережі інтернет, на своєму офіційному сайті, розмістила статтю «[PERSON] прокомментировал обвинение в организации нападения на депутата» та офіційний лист № 197/02-35-4від 22.01.2016 року (станом на 07.04.2016 року кількість переглядів склала 1339) зі змісту якої випливає, що заступник міського голови як посадова особа органу місцевого самоврядування поширив інформацію яка є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Позивач обрана депутатом від територіальної організації «Опозиційний блок», а керівництво виконавчого комітету на теперішній час є представниками інших політичних сил, у звязку з чим приватне обговорення питань, щодо депутатської роботи є неможливим. Родина позивача складається з двох осіб позивача та її дванадцятирічного сина. Будь-якого знайомства її сина з керівництвом виконавчого комітету ради не існує, факти відвідування ними позивача чи її сина за місцем їх мешкання не відповідають дійсності. Вказана інформація відносно позивача містить принижуючі висловлювання, вказує на політичну неспроможність, порушуючи загальні принципи людської моралі,зводячи на нівець сумлінну працю та створюючи при цьому негативний облік і в свою чергу відношення серед мешканців міста Мелітополя та погіршуючи репутацію позивача у суспільстві. Представник відповідача виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області у судовому засідання позов не визнав повністю, суду пояснив, що у позивача відсутні будь які докази на підтвердження того, що інформація викладена у повідомленні виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, за підписом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON] якимось чином порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Крім того, від відповідача [PERSON] до суду надійшли пояснення щодо позовних вимог, згідно яких позовні вимоги він не визнає та просить відмовити в задоволенні заявленого позову зазначивши наступне. В позовній заяві [PERSON] просить суд визнати недостовірною інформацію, викладену ним у листі на адресу редактора газети «МВ» від 22.01.2016 року за № 197/02-35-4, наступного змісту: «С [PERSON] мы находимся в дружеских отношениях еще со времен работы в депутатском корпусе шостого созыва. Я хорошо знаком с ее семьей, не однократно бывал у нее в гостях. Мы часто обсуждали моменти депутатской работы, как впредыдущем созыве, так й в нышешнем». «... на [PERSON] стало оказываться сильное психологическое давление со сторони народного депутата, курирующего работу местной оппозиционной организации. Я решил обсудить с ней спожившуюся ситуацию». «Я не раз интересовался, кто именно вынуждает [PERSON] й других депутатов делать змоциональные выпады й срывать работу сессии». «Мы с ней неоднократно обсуждали, как противостоять давленню со стороны зтого народного депутата». [PERSON] не вважає, що вищевказана інформація підлягає спростуванню, з врахуванням того, що вона є вираженням його суб'єктивних поглядів та особистих думок, його суб'єктивного відношення до того, що ті відносини, які склалися у нього із позивачем, можна вважати дружніми. На думку [PERSON], він з позивачкою завжди підтримували дружнє спілкування, будучи депутатами міської ради, як шостого, так і сьомого скликання, ворогами з нею ніколи не були. Йому не зрозуміло, чому позивач тлумачить їх спілкування у протилежному руслі. Окрім того, поняття «Дружба» висвітлене у тлумачному словнику [PERSON], відповідно до якого дружба - це близькі відносини, засновані на спільній довірі, прив'язаності, спільності інтересів. У тлумачному словнику [PERSON] зазначається про те, що друг - це близька людина, приятель, хороший знайомий; дружба - це взаємна безкорисна та стійка приязнь двох і більше людей, заснована на повазі. Таким чином, суб'єктивно [PERSON] сприймав відносини, які склались між ним та позивачем як дружні. Так само, інформація про те, що на позивача чинився психологічний тиск зі сторони народного депутата, була його суб'єктивним судженням, його особистою думкою щодо підстав для такої активної поведінки-численних емоційних виступів депутата [PERSON] на сесіях Мелітопольської міської ради. Вони обговорювали його думку з даного приводу, неодноразово, у тому числі зустрічаючись за адресою місця проживання позивача, про що зокрема, [PERSON] надавала візуальний відеозапис до інтернет ЗМІ. Висловлювання [PERSON], думки стосовно позивачки, викладені у наданій ним відповіді, не були мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Окрім того, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи. [PERSON] просить врахувати вказані пояснення та прийняти законне рішення по справі, відмовивши в задоволенні позову [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, дослідивши пояснення відповідача [PERSON] інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Згідно копії листа виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 22.01.2016 року підписаний заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON], про надання інформації, на запит редактора газети «МВ», було повідомлено, що виконавчий комітет Мелітопольської міської ради не має ніяких офіційних документів відносно інциденту з депутатом [PERSON], а тому не може надати офіційні коментарі з цього приводу. Проте враховуючи, що у звязку з вказаним інцидентом може бути зачеплена ділова репутація [PERSON], останній надав свій особистий коментар за умови, що він буде опублікований дослівно та без скорочень /а.с.7/. Редакція газети «МВ», виконуючи умови ініціатора інформації щодо дослівного викладення без скорочення офіційного листа, 25.01.2016 року в електронній мережі інтернет, на своєму офіційному сайті, розмістила статтю «[PERSON] прокомментировал обвинение в организации нападения на депутата» та офіційний лист № 197/02-35-4 від 22.01.2016 року /а.с. 8-11/. 29.01.2016 року позивач, намагаючись вирішити негативну ситуацію з розповсюдженням недостовірної інформації позасудовим порядком, звернулась з Депутатським зверненням до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради з вимогою спростування недостовірної інформації /а.с. 13-14/. 08.02.2016 року виконавчий комітет Мелітопольської міської ради, своїм листом №429/02-09-8, зазначив про те, що будь які офіційні коментарі виконавчого комітету Мелітопольської міської ради не надавались, та помилково стверджувати,що виконавчий комітет Мелітопольської міської ради поширював недостовірну інформацію /а.с.15/. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на право і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, па вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку. що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ч.1 ст.270 ЦК України, до особистих немайнових прав фізичної особи належать право на повагу до гідності та честі. Відповідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа мас право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. Частиною 1, 4 ст. 277 ЦК передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь а також на спростування такої інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа, мас право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно п.19 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частин 1, 2 статті ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації» відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики, тощо. Є юридична особа, в якій вона працює. Але враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку) передбаченому статтею 36 ЦПК України. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особі виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і неї при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є самі вона. Тому у звязку з тим, що заступник міського голови [PERSON] є посадовою особою органу місцевого самоврядування та працює в виконкомі Мелітопольської міської ради Запорізької області належним відповідачем є виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області. Також відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] з приводу того, що оспорювана інформація викладена в мережі інтернет є вираженням його субєктивних поглядів та особистих думок, оскільки вона має фактичні дані і тому може бути перевірена на предмет їх відповідності дійсності. Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Стаття 28 Конституції України проголошує, що кожен має право на повагу до його гідності. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16, 277 ЦК України. При цьому суд зазначає, що: честь - це певна соціальна оцінка громадянина або юридичної особи, яка визначається вчинками, виробничою діяльністю та поглядами конкретної особи в контексті норм суспільного життя; гідність - це самооцінка особою своїх ділових, моральних та інших соціальних якостей. Існують певні об'єктивні критерії при визначенні честі і гідності, які підлягають оцінці на предмет їх порушення чи не порушення. \~ділова репутація це оцінка професійних, управлінських якостей, особи з боку суспільства, громадськості, окремих осіб, що формується на основі інформації про дані здібності як фізичних, так і юридичних осіб. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. В своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. стаття 10 Конвенції гарантує один з основоположних принципів демократичного суспільства: [PERSON] вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Рішення у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 р., серія А, No 24,п. 49 На думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Рішення у справі «Лінґенс проти Австрії»(Lingens v. Austria) від 8 липня 1986 р., серія A, No. 103, п. 46 Усі ці рішення слід розглядати з урахуванням того, що сьогодні в більшості європейських країн традиційні джерела влади не сприймаються з такою ж готовністю, як раніше. Рівень «поваги» до державних органів знизився. В теперішній час застосування основних демократичних принципів потребує існування більшої необхідності у відкритості та прозорості діяльності державних органів. Усе це означає, що всі особи, залучені до надання публічних послуг, мають бути все більш «відповідальними» за те, як вони виконують свою роботу. У демократичному суспільстві на законодавчий орган покладено обовязок створювати правову систему, за якою живе суспільство. Виконавча влада відповідає за управління суспільством у тому сенсі, що ці функції мають виконувати державні службовці) відповідно до правової системи, визначеної законодавчим органом. 18.01.2016 року до заступника міського голови з питань діяльності виконання органів ради [PERSON] надійшов запит № 5 про надання інформації щодо появи в джерелах інтернету відеозапису де депутат міської ради [PERSON] спілкується з чоловіком схожим на нього. В запиті також вказується, що [PERSON] зроблена заява про те,що в автомобілі знаходився [PERSON] та погрожував їй. Також в інтернеті зявився відеозапис нападу на [PERSON] під час якого нападник говорить «[PERSON] тебя предупреждал», у звязку з чим необхідно було відповісти на питання: 1. Чи дійсно у автомобілі з депутатом [PERSON], що зафіксований на відеозапису знаходиться [PERSON] 2. Якщо зазначена вище зустріч мала місце, то якою була її мета. 3. Чи погрожували ви депутату [PERSON]. 4. Як ви прокоментуєте заяву [PERSON] про те, що ви їй погрожували та здійснювали психологічний тиск. 22.01.2016 року заступник міського голови з питань діяльності виконання органів ради [PERSON] на офіційному бланку виконавчого комітету Мелітопольської міської ради надав інформацію від імені виконавчого комітету Мелітопольської міської ради та свої кометарі з приводу зустрічей с депутатом [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи відомості, які містяться в інформації, наданої заступником міського голови з питань діяльності виконання органів ради [PERSON] суд вважає іі частково недійсною. Так судом встановлено, і не заперечується сторонами, що позивач обрана депутатом від територіальної організації «Опозиційний блок», а керівництво виконавчого комітету на теперішній час є представниками інших політичних сил, у звязку з чим приватне обговорення питань, щодо депутатської роботи є неможливим. Родина позивача складається з двох осіб позивача та її дванадцятирічного сина, що підтверджується наданою довідкою від 26.03.2016 року. Будь-якого знайомства її сина з керівництвом виконавчого комітету ради не існує, обставини відвідування ними позивача чи її сина за місцем їх мешкання не відповідають дійсності. Вказана інформація відносно позивача містить принижуючі висловлювання, вказує на політичну неспроможність, порушуючи загальні принципи людської моралі, зводячи на нівець сумлінну працю та створюючи при цьому негативний облік і в свою чергу відношення серед мешканців міста Мелітополя та погіршуючи репутацію позивача у суспільстві. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК Украини негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідач [PERSON] який займає посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, надаючи відповідь від імені виконавчого комітету Мелітопольської міської ради і повинен був зважено підходити до надання інформації, яка стосується політичного життя депутата [PERSON], і є представником опозиційної партії в Мелітопольській міській ради, тим більше, що він не надав повної інформації, відносно запиту № 5 від 18.01.2016 року редакції «МВ», про викладені в мережі інтернет відеозаписи, щодо його можливих погроз та нападу іншої особи на депутата [PERSON] В наданому поясненні судові [PERSON] не спростував, що викладені ним в наданій 22.01.2016 року інформації на адресу редакції «МВ» відповідають дійсності, і є оціночними судженнями, а не певними фактами. Відповідно до положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі- Декларація),схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Однак вказане обговорення та критика не стосується посадових осіб, які самі надають інформацію від імені органу державної влади, щодо іншого представника органу державної влади. Таким чином суд приходить до висновку, що інформація подана заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради [PERSON] від імені виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в листі виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 197/02-35-4 від 22.01.2016 року та поширена редакцією газети «МВ» в електронній мережі Інтернет на своєму офіційному сайті, в статті «[PERSON] прокоментировал обвинения в организации нападения на депутата» зі змістом: «С [PERSON] мы находимся в дружеских отношениях ещё со времён работы в депутатском корпусе шестого созыва. Я хорошо знаком с её семьёй, неоднократно бывал у неё в гостях. Мы часто обсуждали моменты депутатской работы, как в предыдущем созыве, так и в нынешнем». «… на [PERSON] стало оказываться сильное психологическое давление со стороны народного депутата, курирующего работу местной оппозиционной организации. Я решил с ней обсудить сложившуюся ситуацию». «Я не раз интересовался, кто именно вынуждает [PERSON] и других депутатов делать эмоциональные выпады срывать работу сессии». «Мы с ней неоднократно обсуждали, как противостоять давлению со стороны этого народного депутата» є недостовірною, а тому повинна бути спростована.

Outcome: approved