Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 29 березня 1999 року бабуся позивачів [PERSON] отримала в приватну власність три земельні ділянки загальною площею 0,50 га розташовані на території Чорнотисівської сільської ради. В державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чорнотисівською сільською радою 29.03.1999 року, який зареєстрований в книзі державних актів на право власності на землю за №24 її ПІБ записано, як [PERSON]. Зазначене ПІБ записано і в будівельному паспорті виданому Виноградівською рай архітектурою і в дозволі на виконання будівельних робіт на перебудову зруйнованого паводком жилого будинку за адресою [ADDRESS]. В паспорті громадянина України виданого Виноградівським РВ УМВС 18.03.1997 року, на підставі якого вона зверталась для отримання вищезазначених документів її прізвище записано як [PERSON] [INFO] року бабуся позивачів по матері [PERSON] померла, за життя залишила заповіт посвідчений 03.02.2011 року секретарем Чорнотисівської сільської ради за реєстром №10, згідно якого визначила позивачів спадкоємцями всього майна, яке буде належати їй на момент смерті, в рівних долях кожному. Після смерті бабусі позивачі прийняли спадщину, так як на час її смерті постійно проживали з спадкодавцем в спадковому будинку та здійснюють за ним догляд дотепер, однак не можуть оформити спадщину через нотаріальну контору оскільки відсутній правовстановлюючий документ на цілий будинок та не співпадають ПІББ в державному акті на землю та свідоцтві про смерть. У зв'язку з цим позивачі звернулися до суду та просять суд встановити факт належності спадкодавцю державного акту на право приватної власності на землю та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину спадкового майна. Сторони про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином своєчасно в судове засідання не з"явилися. Позивачі [PERSON], [PERSON] подали до суду заяви, посвідчені секретарем Чорнотисівської сільської ради, про розгляд справи за їхньої відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю, просять суд такі задоволити. Представник відповідача Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області подав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутність відповідача. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилаються позивачі в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 29 березня 1999 року бабуся позивачів [PERSON] отримала в приватну власність три земельні ділянки загальною площею 0,50 га розташовані на території Чорнотисівської сільської ради. В державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Чорнотисівською сільською радою 29.03.1999 року, який зареєстрований в книзі державних актів на право власності на землю за №24 її прізвище, ім'я, по батькові записано як [PERSON]. Зазначене ПІБ записано і в будівельному паспорті виданому Виноградівською районною архітектурою і в дозволі на виконання будівельних робіт на перебудову зруйнованого паводком жилого будинку за адресою [ADDRESS]. В паспорті громадянина України виданого Виноградівським РВ УМВС 18.03.1997 року, на підставі якого бабуся позивачів зверталась для отримання вищезазначених документів її прізвище записано як [PERSON] [INFO] року бабуся позивачів померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] в якому її прізвище записано як [PERSON] Для оформлення спадкових прав позивачі звернулися до нотаріуса де було виявлено вказані вище розбіжності у написанні прізвища спадкодавця. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] виданого Чорнотисівською сільською радою 20.07.1999 року підтверджується - копією паспорту померлої, довідкою селищної ради від 08.06.2016 року №172 про те, що [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], яка отримала вищезазначений державний акт та дозвіл на перебудову зруйнованого паводком будинку за адресою [ADDRESS] є однією і тією ж самою особою. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просять позивачі має для них юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація ними спадкових прав, тому суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає до задоволення. Крім цього судом встановлено, що бабуся позивачів по матері [PERSON] за життя залишила заповіт, посвідчений 03.02.2011 року секретарем Чорнотисівської сільської ради за реєстром №10, згідно якого вона визначила позивачів спадкоємцями всього майна, яке буде належати їй на момент смерті, в рівних долях кожному. Заповіт не змінено та не скасовано, що стверджується відміткою на тексті заповіту від 14.03.2016 року. Спадкове майно складалося з цілого житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] - який спадкодавець на підставі будівельного паспорту та дозволу на виконання будівельних робіт від 29.05.2001 року відбудувала після паводку та 3-х земельних ділянок загальною площею 0,50 га, належних їй на підставі державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] виданого Чорнотисівською сільською радою 25.03.1999 року. Суд констатує, що позивачі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняли, оскільки на момент смерті бабусі разом з батьком [PERSON] проживали в спадковому будинку, що стверджується довідкою Чорнотисівської сільської ради від 14.03.2016 року №537. Позивачі проживають в цьому будинку по сьогоднішній час, що стверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспортах Позивачів. Після смерті бабусі позивачі, здійснили її поховання і фактично вступили у володіння і користування спадковим майном по 1/2 частині кожен (жилим будинком та земельними ділянками) та здійснюють за ним догляд дотепер. В подальшому [INFO] батько позивачів [PERSON] помер, що стверджується довідкою сільради від 28.10.2016 року №1587 та його свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті бабусі позивачі звернулася до нотаріуса де їм було роз'яснено про необхідність представити правовстановлюючий документ на спадковий будинок на ім'я спадкодавця, який у спадкодавця відсутній, через його не отримання при житті. Також нотаріусом було виявлено, що не співпадають ПІБ спадкодавцяв державному акті на землю та свідоцтві про смерть. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч.1 ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Будівництво спадкового будинку здійснювалося згідно з законом, оскільки всі дозвільні документи на будівництво, будівельний паспорт, дозвіл на виконання будівельних робіт - в наявності. Згідно довідки Виноградівського БТІ від 31.05.2016 року №424 зазначений будинок будівництвом завершений, його вартість в цілому складає 358659,00 грн. і рахується він за [PERSON]. Відповідно до витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок, виданих Управлінням Держкомзему у Виноградівському районі від 30.05.2016 року №481/86-16, №482/86-16, №483/86-16 загальна вартість земельних ділянок становить - 59 605,75 грн. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved