Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

у серпні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04 липня 2012 року близько 14 год. 00 хв. відповідач, знаходячись за адресою: [ADDRESS], побив її, чим завдав фізичного болю та тілесних ушкоджень у вигляді ЗЧМТ та забою м"яких тканин тім"яної ділянки зліва. З метою отримання медичної допомоги вона звернулася до трамвпункту КМКЛ № 12 м. Києва, де після надання медичної допомоги її було направлено додому. У подальшму позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні у КМКЛ № 6, проходила судово-медичне дослідження з приводу отримання тілесних ушкоджень. Постановою від 11 липня 2012 року ДІМ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Приходька В.В. відмовлено у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Під час проходження лікування позивач купувала лікарські засоби, на придбання яких витратила власні грошові кошти. Також позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано моральної шкоди. За таких підстав, [PERSON] просить стягнути з відповідача 2 400 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з положеннями ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини. Відповідно до Постанови ВДІМ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 11 липня 2012 року за результатами проведеної перевірки було встановлено, що 04 липня 2012 року приблизно о 14 год. 40 хв. [ADDRESS] [PERSON] побив за місцем її проживання зять [PERSON], внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ та СГМ. При цьому під час зазначеної події грубого порушення громадського порядку зафіксовано не було. Перевіркою по журналу реєстрації встановлено, що 04 липня 20912 року [PERSON] звертався до травмпункту КМКЛ № 12 з приводу обстеження щодо встановлення наявності та ступеня тяжкості завданих їй тілесних ушкоджень, де після надання їй медичної допомоги позивач була направлена додому. Також 05 липня 2012 року вона викликала працівників швидкої медичної допомоги, оскільки їй було погано, у зв'язку з чим [PERSON] було доставлено до ЛШМД, відділення нейрохірургії, де був встановлений діагноз ЗЧМТ та забій м'яких тканин тім'яної ділянки голови. 06 липня 2012 року до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшло повідомлення лікаря про те, що [PERSON] з вище вказаним діагнозом було госпіталізовано до КМКЛ № 6, відділення нейрохірургії. З матеріалів перевірки вбачається, [PERSON] під час перевірки матеріалів заяви [PERSON], зареєстрованих до ЖРЗПЗ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві за №9771 від 04 липня 2012 року, заперечував свою причетність до заподіяння останній тілесних ушкоджень. Проте, з його пояснень, наданих 11 липня 2012 року в ході розгляду звернення [PERSON] Голосіївським РУ ГУ МВС України вбачається, що відповідачем не заперечується факт конфлікту з позивачем, при цьому він зазначає, що між ними склалися неприязнені відносини. Також зазначає, що 04 липня 2012 року приблизно о 14 год. 00 хв. за місцем проживання за адресою: [ADDRESS], в нього на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт з [PERSON] Опитана [PERSON] (дочка позивача) пояснила, що [PERSON] під час словесного конфлікту вдарив [PERSON], після чого остання викликала працівників швидкої медичної допомоги. 04 липня 2012 року [PERSON] зверталася до КМКЛ № 12, де після надання медичної допомоги її було направлено додому. 05 липня 2012 року позивач викликала працівників швидкої медичної допомоги, у зв'язку з чим її було доставлено до ЛШМД, де встановлено діагноз ЗЧМТ та забій м'яких тканин тім'яної ділянки голови. 06 липня 2012 року [PERSON] з вищевказаним діагнозом була госпіталізована до КМКЛ № 6, відділення нейрохірургії. При вивченні медичної документації на ім'я [PERSON] встановлено, що у неї на момент звернення за медичною допомогою мало місце ушкодження у вигляді ЗЧМТ та забою м'яких тканин тім'яної ділянки голови. Таким чином, є доведеним факт отримання тілесних ушкоджень [PERSON] у вигляді ЗЧМТ та забою м'яких тканин тім'яної ділянки голови. Наявність інших зазначених позивачем ушкоджень не доведено в ході розгляду справи. Так, струс головного мозку, як зазначено в медичній документації, не підтверджений судово-медичними даними. Отже, матеріалами справи підтверджується, як наявність 04 липня 2012 року о 14 год. 00 хв. конфлікту між сторонами, що переріс в бійку (встановлено Постановою Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві від 11 липня 2012 року, так і наявність тілесних ушкоджень у [PERSON] у вигляді ЗЧМТ та забою м'яких тканин тім'яної ділянки голови, що встановлені медичною установою 04 липня 2012 року через декілька годин після бійки і підтверджені медичною документацією, що в сукупності дає підстави стверджувати про наявність причинно-наслідкового зв'язку між бійкою, що сталась між сторонами та отриманими позивачем тілесними ушкодженням, оскільки проміжок часу між ними є незначним з урахуванням витраченого часу на оформлення органами міліції інциденту та часу необхідного для прибуття до медичної установи. Щодо винності і протиправності дій відповідача, суд вважає за необхідне виходити з положень ч. 2 ст. 19 ЦК України, згідно якої способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. При цьому, кожна фізична особа має право на особисту недоторканість (ст. 289 ЦК України). Право на особисту недоторканість характеризується як право на особисту безпеку, юридично забезпечена можливість громадянина розпоряджатися собою без перешкод, на свій власний розсуд, і припиняти будь-які протиправні дії, що обмежують особисту свободу. Вказаному праву кореспондує обов'язок осіб, що оточують громадянина, не зазіхати на його особистість шляхом фізичного, психологічного, юридичного та іншого впливу, якщо можливість такого впливу прямо не передбачена законом. Право на особисту недоторканість охоплює право на психологічну та фізичну недоторканість. Психологічна недоторканість передбачає захищеність особи від погроз на її адресу, залякування, шантажу та інших способів придушення волі. Фізична недоторканість означає, що особі без її згоди не можна заподіювати тілесні ушкодження, завдавати будь-яким способом фізичного болю та застосовувати силу. Таким чином, порушення права на особисту недоторканість є порушенням особистого немайнового права особи і беззаперечно є таким, що завдає моральної шкоди За наведених обставин, коли відповідач під час словесного конфлікту наніс тілесні ушкодження позивачу, при цьому у нього не встановлено наявність тілесних ушкоджень, обраний ним спосіб самозахисту не може вважатися таким, що відповідає порушеному його праву, а тому має місце порушення відповідачем права позивача на особисту недоторканість, тобто протиправність його дій. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності. В даному випадку має місце необережність відповідача. На думку суду, він повинен був адекватно оцінити обставини та контролювати власні дії щодо іншої особи. Тобто, за наявності необережності має місце і вина відповідача. А отже, судом встановлена наявність всіх підстав, за яких настає відповідальність за завдану позивачу шкоду. Як встановлено, у зв'язку з отриманими ушкодженнями позивач звернувся до державної медичної установи, при цьому слід зазначити, що в силу ст. 284 ЦК України вибір лікаря та вибір методів лікування є правом фізичної особи. Тому витрати понесені позивачем за надані медичні послуги в сумі 2081,93 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями /а.с.9-11/, є збитками позивача понесеними в результаті порушеного його цивільного права та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. В порядку ст. 23 особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наявність такого роду травми сама по собі свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. При зверненні до суду позивачем заявлений розмір відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., який на думку суду є обґрунтованим. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначений ст. 3 ЦПК України. А тому, оцінюючи моральну шкода в сумі 10 000 гривень, суд вважає, що вказані вимоги будуть дотримані. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В порядку ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає сума судових витрат, яка складає 1 % від задоволених позовних вимог, що є пропорційним.

Outcome: partial