Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

11 липня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві послалася на наступне. З 23 грудня 2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що дійсно 02 жовтня 2015 року сторони розірвали шлюб, діти проживають з позивачкою, а він у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дітей. На теперішній час офіційно не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків по найму, є працездатним, інвалідності не має, інших утриманців також не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд прийшов до наступного. В силу ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2015 року розірвано (а.с.6). Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження серій 1-ФП №157179, 060249 (а.с.4-5). Сторони припинили спільне проживання та проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою в м.Снігурівка Миколаївської області по вул.Жуковського, 14, про що надана довідка Снігурівської міської ради Миколаївської області від 08 липня 2016 року за №6034. Відповідач мешкає в м.Миколаєві, є працездатною особою, але офіційно ніде не працює, аліменти іншим особам не сплачує, стан його здоров"я задовільний, а тому, незважаючи, що він надавав допомогу дітям добровільно, суд вважає, що він взмозі сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 551грн.20 коп.

Outcome: approved