Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

08 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщина за законом від 21 грудня 2016 року, виданого Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою, належала квартира [ADDRESS] . 28 грудня 2016 року між ним та [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір довічного утримання, згідно якого вказані особи, зокрема відповідач, набули права власності на належну йому на праві власності квартиру. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року було розірвано вказаний договір довічного утримання (догляду) від 28 грудня 2016 року, скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поновлено його право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення суду 21.01.2020 року було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо реєстрації за ним права власності на спірну квартиру. 05 лютого 2020 року він отримав довідку № 011647 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб, згідно якої йому стало відомо про те, що відповідач [PERSON] ще 25.01.2019 року зареєструвалася за адресою спірної квартири. Але з моменту набрання чинності рішенням суду від 19.06.2019 року та реєстрації права власності на спірну квартиру на його ім`я відповідачка втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Крім того, вона жодного дня не проживала в спірній квартирі. Він звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАДП ДМР з заявою про зняття з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири відповідача, однак йому було відмовлено. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється, чим порушує його законні права як власника квартири. Крім того, він вимушений нести додаткові витрати з утримання вказаної квартири. Зазначені обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року по даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги [PERSON] та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами. Вдруге надала суду письмову заяву про відкладення розгляду справи через запровадження на території України карантину та з метою недопущення розповсюдження захворюваності на COVID-19. (а.с.19,25) Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Так, суд не приймає до уваги заяву відповідача та вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності неприбуття до судового засідання через запровадження карантину (відсутність можливості дістатися до суду, хвороба, тощо). При цьому, станом на дату розгляду справи по суті, на території України запроваджено послаблення карантинних заходів пов`язаних з недопущенням розповсюдження захворюваності на COVID-19, зокрема скасовано обмеження на пересування громадського транспорту та відвідування громадських місць, а тому суд розцінює заяви відповідача як спроби навмисного затягування судового процесу. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, врахувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року розірвано договір довічного утримання від 28 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , скасувано державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також поновлено право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-12) Як вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №188897431 від 15.11.2019, обтяження №18379184 від 28.12.2016 внесеного на підставі договору довічного утримання припинено 14.11.2019 на підставі рішення суду від 19.06.2019, про що внесено відомості до реєстру 15.11.2019 (а.с.5). Згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 214293522 [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-27) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 011647 від 05 лютого 2020 року, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 25 січня 2019 року (а.с.5а). Судом також встановлено, що позивач звертався до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАДП ДМР із відповідною заявою про зняття [PERSON] з місця реєстрації, проте отримав відмову у знятті з реєстрації відповідно до п. 11 Правил реєстрації місця проживання, а саме у зв`язку з відсутністю рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. (а.с. 6) Позивач зазначає, що відповідач не зважаючи на те, що на теперішній час не є співвласницею спірної квартири та взагалі ніколи фактично не проживала у ній, залишається зареєстрованою, чим порушує законні права та інтереси позивача. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 07.02.2014 року №5, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що відповідач вселилась у спірну квартиру на законних підставах, в якості власника квартири, однак рішенням суду було скасовано державну реєстрацію права власності відповідача та поновлено право власності позивача на спірну квартиру. Отже, суд вважає, що в даному випадку\~\~відповідач втратила право на користування спірною квартирою, оскільки її право власності було припинено, на підставі рішення суду. Згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved