Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] , [INFO] , на мою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути із [PERSON] , [INFO] , на мою користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно; стягнення за позовними вимогами прошу проводити з 01.04.2020 та стягнути із [PERSON] , [INFO] , на мою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] за період з 01.04.2020 по 01.07.2020 в сумі 9654 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що протягом 2009-2017 років сторони проживала в цивільному шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . З літа 2017 року сторони не проживаємо окремо, але протягом 2018-2019 років відповідач сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 500-1000 грн. щомісячно (підтверджується банківськими виписками із рахунку). Проте, починаючи з 01.04.2020 по даний час відповідач не сплачував аліментів, крім 500 грн. 08.07.2020. На даний час син [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчається у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №6 ім. В.Г. Короленка міста Житомира. Мати одна дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, забезпечує її життєдіяльність самостійно, сама несе витрати на купівлю продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, лікування та оздоровлення. Крім того, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого дитина потребує додаткових коштів на її утримання, а саме на масажі та санаторно-курортне лікування в санаторіях ортопедичного та гастроентерологічного типу. Враховуючи необхідність розвитку здібностей [PERSON] , а також необхідність щорічного оздоровлення у зв`язку зі станом здоров`я дитини, додаткові витрати на дитину зі сторони відповідача мають складати не менше 1000 грн. щомісячно. Крім того, у зв`язку із несплатою аліментів з 01.04.2020 по 01.07.2020, заборгованість по їх сплаті з урахуванням позовних вимог становить: 2218*3+1000*3 = 9654 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили стягувати аліменти в розмірі ј заробітку. Зазначили, що він надає матеріальну допомогу періодично, однак на даний момент не працює, оскільки у зв`язку з закриттям підприємства, він був звільнений. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ј заробітку з дня подачі позову до суду, а також відмовити у задоволенні позову у частині стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що в період проживання [PERSON] та [PERSON] разом, у сторін народилася син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. На даний час неповнолітня дитина проживає з матір`ю [PERSON] , знаходиться на її утриманні. Як встановлено при розгляді справи, позивачка [PERSON] на даний час не працює. Згідно до наказу № 4405-к від 09.10.2020 року, звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідач [PERSON] на даний час не працює, є інвалідом другої групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності. Згідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 3-В класу ЗОНІ № 6 м. Житомира виданої в.о. директором загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 ім. В.Г.Короленка м. Житомира - Самченко О.А. № 328 від 16.07.2020 року, зазначено наступне. [PERSON] навчається у школі з першого класу. Зарекомендував себе старанним, дисциплінованим учнем. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається не в повну міру, потребує постійного контролю, але виявляє зацікавленість до навчання. Має довільну змішану пам`ять, добре запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє образне мислення. На уроках не завжди уважний, виконує домашнє завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Веселий, товариський, розсудливий, самостійний. Правила поведінки виконує свідомо. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Дома контролює дитину мама. Хлопчик в школу приходить завжди охайний, одяг чистий, випрасуваний. Мама розраховується за сніданки і обіди дитини, купує необхідні канцтовари, одяг, взуття. Батько в вихованні дитини участі не бере, батьківські збори не відвідує і не несе ніякої матеріальної відповідальності. Відповідно до копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 114754 зазначено, що [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 18.06.2018 р. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2021 року. Згідно довідки про доходи № 4741637979771730 виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідністю. Сума пенсії за період з 01.01.2020 р. по 31.10.2020 р. складає 16676,00 грн. Довідкою директора «ТОВ «Житомир-Термінал-Сервіс» Онищук Ф.В. від 14.09.2020 року, зазначено, що [PERSON] працював ТОВ «Житомир-Термінал-Сервіс» на посаді сортувальника-складальника брухту та відходів металу з 03 жовтня 2016 р. по 8 серпня 2020 р. Наказ про звільнення з роботи № 6-к від 18.08.2020р. Згідно встановленого рішенням КМУ №211 від 11.03.2020р. на території України карантину, знаходився у відпустці без збереження заробітної в період з 23 березня 2020р. по 30 червня 2020 та з 01 серпня по 18 серпня 2020р. В січні 2020 року на період Новорічних та Різдвяних свят знаходився у відпустці без збереження заробітної платну період з 02.01.2020р. по 17.01.2020р. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і положень ст. 183 Сімейного Кодексу України. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1779 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні своєї матері, яка не працює, доходу не має, а також матеріальний стан батька дитини. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј від заробітку щомісячно. Що стосується періоду, з якого необхідно стягнути аліменти, то при вирішенні даного питання суд враховує вимоги ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, а тому стягує аліменти з відповідача на користь позивачки з дати пред`явлення позову до суду, а саме з 17.07.2020 року і до повноліття дитини. Вирішуючи по суті позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. У своїх позовних вимогах позивачка просить стягнути аліменти за минулий час, а саме з 01.04.2020 р. по 01.07.2020 р., зазначаючи про те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини їй не надавав, тому вважає, що існує заборгованість по їх сплаті в розмірі 9654 грн. Однак слід зазначити, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка зверталася до відповідача із вимогою про надання допомоги на дитину, суду надано не було. Також позивачкою не надано будь-яким належних доказів на підтвердження того, що між сторонами існувала домовленість щодо сплати певної суми у рахунок аліментів відповідачем. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час, немає. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат, то слід зазначити наступне. При вирішенні спору суд керується ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Як підставу для стягнення додаткових витрат на дитину, позивач наводить наступні докази, а саме надає копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, в якій міститься рекомендації лікаря щодо проходження лікування. Але жодних підтверджень про фактичну сплату коштів не надає. Згідно з вимогами ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином наданий позивачем доказ, як на підтвердження своїх позовних вимог на стягнення додаткових витрат, а саме довідки про перелік медичних послуг суд у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України вважає ці доводи припущеннями, а тому суд відхиляє їх як підставу для стягнення додаткових витрат на дитину. З урахуванням вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що у позовній вимозі в частині стягнення додаткових витрат на дитину слід - відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 114754 зазначено, що [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 18.06.2018 р. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2021 року. Отже, у зв`язку з тим, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial