Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

11.04.2017 року [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті своєї тітки [PERSON]. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав повністю, просив її задовольнити та суду показав, що [PERSON], [INFO], являється її тіткою, яка була зареєстрована та постійно проживала [INFO] на тимчасово окупованій території Україні. 25.01.2017 року в [PERSON], різко погіршилося самопочуття, вона звернулася до медичного закладу, де помогти їй не встигли і вона померла. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №43 форми № 106/у від 26.01.2017 року, виданого органами на тимчасово окупованій території України причиною смерті стала хронічна судинно мозкова недостатність. Поховання [PERSON] проведено 27.01.2017 року на цвинтарі Щеголовка в м. Донецьк. [PERSON] проживає в [INFO], де перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. За місцем проживання заявник звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті тітка, проте отримав відмову у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів. Враховуючи те, що встановлення вказаного факту необхідно для захисту спадкових прав вимушена звернутися до суду задля встановлення факту смерті [PERSON] Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив ухвалити на розсуд суду.(а.с.35). Суд, вислухавши пояснення заявника, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що [PERSON], народилася 28 січня 1946 року в м.Донецьк, громадянка України, являється тіткою заявниці, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВС № 788751, виданого 12.02.2001 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с.13), копією свідоцтва про народження [PERSON] тітки заявниці, виданого Сталінським (нинішня назва Донецьким) міським відділом РАЦС (а.с.16), копією свідоцтва про народження матері заявниці - [PERSON], виданого Київським районним відділом РАЦС м.Одеса (а.с.40) копією свідоцтва про шлюб батьків заявниці [PERSON] та [PERSON], виданого Куйбишевським районним відділом РАЦС м.Донецька (а.с.27), копією свідоцтва про народження заявниці, виданого Київським відділм РАЦС м.Донецька (а.с.25). [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована [INFO], Україна(а.с.14). 25.01.2016 року в [PERSON], різко погіршилося самопочуття, вона звернулася до медичного закладу, де помогти їй не встигли і вона померла. Факт смерті, як і причину такої відображено в лікарському свідоцтва про смерть № 43 форми № 106/у від 26.01.2017 року, виданого органами на тимчасово окупованій території України (а.с.18). Заявник проживає в [INFO], де зареєстрована як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, тому звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті [PERSON], однак реєстраційний орган своїм рішенням № 657/15.37-94 від 11.04.2017 року відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством (а.с.24). Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. [PERSON] набув чинності 21 лютого 2016 року (з\~ дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований\~ у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34). Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно являється тіткою заявниці [PERSON], [INFO](а.с.6-9,13-14,16,25,26,27,40). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 43 форми № 106/у від 26.01.2017 року, виданого органами на тимчасово окупованій території України, [PERSON] померла 25.01.2017 року в м.Донецьк від хронічної судинно мозкової недостатності (а.с.19). Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідків [PERSON], який підтвердив факт виїзду заявника з Лиманського району Донецької області до м. Донецьк для поховання тітки, а також фотокартками місця поховання померлої з відображенням даних про особу, які повністю співпадають з даними померлої, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.21). Тобто відомості про смерть [PERSON] в м. Донецької області, викладені у лікарському свідоцтві про смерть № 43 форми № 106/у від 26.01.2017 року, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане свідоцтво про смерть ДНР № 054464 від 27.01.2017 року, видане Київським відділм ЗАГС м.Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, не породжує правових наслідків(а.с.24). Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецьк Донецької області тимчасово призупинено. Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане свідоцтво про смерть [PERSON], яка померла 25.01.2017 року в м. Донецьк - на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків (а.с.24). Проте факт смерті [PERSON] саме 25.01.2017 року в м. Донецьк, та поховання на цвинтарі в м. Донецьк, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими доказами. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України\~рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м. Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Але, Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для послідуючого прийняття спадщини, соціальних пільг. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON]. Тому, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved