Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] 11.02.2019 року звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та є батьками неповнолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. З квітня 2018 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. На утриманні відповідача перебувають неповнолітні діти від іншого шлюбу, проте це не скасовує його обов"язку утримувати свою дочку. Враховуючи викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд визнав можливим розглядати справу без участі сторін, оскільки у справі є достатньо матеріалів про їх права та правовідносини. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та є батьками неповнолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с.4, копія свідоцтва про народження - а.с.5). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Малолітня [PERSON] проживає з матір"ю в м. Березань та навчається в 10 класі Березанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 (копія акту обстеження - а.с.7, копія довідки - а.с.8). Доходів позивачки не вистачає для належного забезпечення дочки всім необхідним. В свою чергу, відповідач [PERSON] належним чином не виконує обов"язок щодо утримання дочки, добровільно коштів на її утримання не надає, про матеріальне забезпечення дитини не дбає, хоча жодної поважної причини для цього не має. За даних обставин аліменти на утримання дочки підлягають примусовому стягненню з відповідача за рішенням суду. За вибором позивачки суд визначає розмір аліментів у частці від доходу відповідача. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 11.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд не вважає за можливе присудити аліменти до стягнення з 01.01.2019 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Обгрунтування необхідності стягнення аліментів за минулий період позивачкою до суду не надано. До суду позивачка звернулась 11.02.2019 року та саме з даного часу аліменти підлягають до стягнення. А тому в задоволенні вимоги про стягнення аліментів, починаючи з 01.01.2019 року, слід відмовити. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 784,20 гривень.

Outcome: partial