Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

07.08.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 13 січня 1998 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2224, а саме квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала продавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Другою Первомайською ДНК від 10.06.1996 року, за реєстровим № 1-2821. Сторони домовилися, що вартість квартири складає 14800,00 грн. За оформленням вказаної угоди вони звернулися до Первомайської філії Південної Товарної Біржі. Так, 13.01.1998 року договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2224, а саме квартири [ADDRESS] між ними був письмово укладений, та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 2224. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації. 13.01.1998 року позивачем було зареєстроване право власності на дану квартиру, про що свідчить здійснений реєстраційний напис про реєстрацію квартири в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 12456. Отже, з цього моменту позивач став законним власником вказаної квартири, проте, при зверненні до органу реєстрації прав власності на нерухоме майно для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на квартиру, Позивач дізнався, що являється власником вище вказаного житла на підставі біржової угоди, яку необхідно узаконити. Так, згідно вимог ст. 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони вимагати визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди (ст. 220 ч.2 ЦК України). На сьогоднішній день оформити укладену між сторонами угоду в нотаріуса не можливо, оскільки вказана біржова угода зареєстрована в Первомайському МБТІ. Тобто, вже проведена державна реєстрація права власності на нового власника та неможливо отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на колишнього власника. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2224 від 13 січня 1998 року є вчиненим та виконаним в повному обсязі. Оскільки, відповідачка являлась законним власником квартири, то ніяких перешкод в розпорядженні майном у неї не було і вона мала право його відчужувати, тобто продавати. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу Позивачем та продавцем, були виконані. За домовленістю між ними, квартира, була продана, продавцю були переданій гроші в розмірі 14800,00 грн. Продавцем передано та позивачем прийнято квартиру [ADDRESS] . Таким чином, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна виконаний в повному обсязі, а тому, вважає, що він є дійсним. В зв`язку з вище викладеним, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку за ним прав власності на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідачки на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON] та [PERSON] , договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2224, а саме квартири [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 13.01.1998 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р. Згідно цього договору [PERSON] передав [PERSON] гроші в рахунок повного розрахунку за майно, а остання в свою чергу отримала гроші та передала позивачу дану квартиру в управління та користування. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на квартиру зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved