Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

23 вересня 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення із квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок № 17 по вул. Промислова у м. Івано-Франківську належав [PERSON], [INFO], який був засуджений 23.05.1945 року військовим трибуналом військ НКВД Станіславської області з конфіскацією майна, а в подальшому був реабілітований на підставі ст. 1 Закону УРРС Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.05.1991 року. В подальшому будинок комісією з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів вирішено повернути реабілітованому [PERSON]. На підставі цього виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення про визнання за [PERSON] право власності на будинок в якому знаходиться квартира. В подальшому будинок № 17 по вул. Промислова у м. Івано-Франківську після смерті [PERSON] був успадкований [PERSON]. Згідно договору дарування від 14.09.1994 року [PERSON] набув права власності на будинок № 17 по вул. Промислова в м. Івано-Франківську. В подальшому позивач оформив технічну документацію на земельну ділянку, що знаходиться під будинком № 17 по вул. Промислова та призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,915 га і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.03.2007 року. Відповідачкою [PERSON] оскаржувалися в судовому порядку свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтво про право на спадщину за законом та договір дарування а також рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді щодо повернення житлового будинку реабілітованому. Однак в задоволенні позову останній відмовлено. Відповідачі до сьогодні не виселилися із житлового будинку № 17 по вул. Промислова в м. Івано-Франківську та не знялися із реєстрації місця проживання за вказаною адресою, використовуючи житлове приміщення яке належить позивачу на праві власності, незаконно створюють йому перешкоди у здійсненні такого права. 11 вересня 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобовязання надати благоустроєне окреме житлове приміщення. Позов мотивований тим що 20.05.1992 року [PERSON] вселилася в квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 08.04.1992 року № 106 та обмінного ордеру на житлове приміщення № 004142 від 07.05.1992 року. З 20.05.1992 року [PERSON] зареєстрована у даній квартирі. Одразу після цього між [PERSON] як основним квартиронаймачем та ЖЕО №2 було укладено договір найму житлового приміщення. Також за цією адресою в подальшому було зареєстровано члени сімї [PERSON], а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, згідно протоколу засідання комісії з питань поновлених прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів № 11 від 14.05.1993 року, було вирішено повернути реабілітованому [PERSON] конфіскований будинок № 17 по вул. Промисловій в м. Івано-Франківську, в якому [PERSON]Б проживає разом із своєю сімєю. На підставі зазначеного протоколу, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення № 127 від 13.04.1994 року «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим». Згідно п. 1 даного рішення за [PERSON] визнано право власності на будинок в якому знаходиться квартира, а згідно п. 2 зобовязано міське управління житлово-комунального господарства та обласне бюро технічної інвентаризації оформити та видати свідоцтва на право власності після відселення сімей, які проживають в цих будинках. Міським управлінням житлово-комунального господарства та обласним бюро технічної інвентаризації не було враховано вимоги законодавства та проігноровано застереження про відселення сімей в результаті чого було оформлено і видано на ім'я [PERSON] свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок № 6140 від 10.05.1994 року. На час прийняття оскаржуваних рішень органом місцевого самоврядування будинок № 17 по вул. Промисловій в м. Івано-Франківську був зайнятий (у ньому проживала та була зареєстрована у встановленому порядку [PERSON]Б.), а тому у комісії не було підстав для повернення його реабілітованому [PERSON] без вирішення питання надання іншого житла позивачці, яка проживала в ньому на законних підставах. При цьому, компетентний орган місцевого самоврядування не пропонував [PERSON] для переселення будь-яке інше житло. В момент розгляду питання відселення жильців будинку № 17 по вул. Промисловій в м. Івано-Франківську, комісія з питань поновлення прав реабілітованих виходила з даних, згідно яких у спірному будинку проживає [PERSON], хоча наймач житла на той час вже змінився і його зміна відбулася в порядку встановленому чинним на той час житловим законодавством. Тобто, не має вини [PERSON] в тому, що комісія належним чином не зясувала необхідний обсяг інформації для прийняття рішення про повернення реабілітованому нерухомого майна. Однак, до цього часу позивачі навіть не перебувають в черзі на відселення, не говорячи вже про надання їм іншого житлового приміщення. Фактично своїми неправомірними діями відповідач призвів до зміни форми власності квартири з комунальної у приватну, чим позбавив позивачів прав як квартиронаймачів на приватизацію квартири. Ухвалою від 20 жовтня 2015 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення з житлового приміщення і справу за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобовязання надати благоустроєне окреме житлове приміщення, обєднано в одне провадження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов її довірителя підтримала в повному обсязі, оскільки вважає що відповідачами були порушені права [PERSON] як власника житлового будинку. Відповідач [PERSON] та представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували, оскільки відповідачі вселились в квартиру [ADDRESS] на законних підставах, несуть витрати по утриманню житла, сплачують комунальні послуги. Позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобовязання надати благоустроєне окреме житлове приміщення підтримали у повному обсязі, просили про його задоволення, оскільки вважають що вини [PERSON], у тому, що комісія з питань поновлення прав реабілітованих належним чином не зясувала необхідний обсяг інформації для прийняття рішення про повернення реабілітованому нерухомого майна та передала будинок у власність, тим самим порушила право [PERSON] та членів її родини на житло. Представник відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечила. Суду пояснила, що позивачі на квартирному обліку не перебувають, а тому підстав для надання їм іншого житла у виконавчого комітету відсутні. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, суду подали заяви про слухання справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] 23.05.1945 року був засуджений військовим трибуналом військ НКВД Станіславської області по ст.34 КК УРСР до 10 років ВТТ з конфіскацією майна та помер під час відбування покарання у 1947 році. В подальшому був реабілітований на підставі ЗУ "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" від 17.04.1991 року. Протоколом №11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14.05.1993 року вирішено повернути конфісковані будинки реабілітованим, зокрема, [PERSON] будинковолодіння № 17 по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську. (т.2, а.с. 21) На підставі зазначеного протоколу, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення №127 від 13.04.1994 року "Про розгляд питання повернення житла реабілітованим". Згідно пункту 1 даного рішення за [PERSON] визнано право власності на будинок, а згідно пункту 2 - зобов'язано міське управління житлово-комунального господарства та обласне бюро технічної інвентаризації оформити та видати свідоцтва на право власності після відселення сімей, які проживають в цих будинках. (т.2, а.с. 22) В подальшому право власності на зазначене житлове приміщення перейшло до [PERSON], як спадкоємця, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1994 року та згодом було нею подаровано [PERSON], згідно договору дарування від 14.09.1994 року (т.1, а.с. 16). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), розкриває зміст власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 9 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. [PERSON] просить суд про виселення відповідачів на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, застосування якої можливе тільки при самоправному зайнятті приміщення власника житла. Разом з тим до матеріалів справи долучено копію обмінного ордеру №0044142 від 07.05.1992 року, виданого [PERSON] на право зайняття жилого приміщення №1, житловою площею 20,86 кв.м., що знаходиться по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську. Даний ордер був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 квітня 1992 року за №106 (т.2 а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 квітня 1992 року за №106 було дозволено [PERSON] обміняти однокімнатну квартиру, житловою площею 20,86 кв.м., що знаходиться по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську на частину житлової площі, яка припадає на долю її онуки, [PERSON]Б, в трикімнатній квартирі № 37 на вул. Обїзній у м. Івано-Франківську (т.2 а.с. 20). Окрім того, 19.05.1993 року між управлінням будинками №2 житлового управління та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську та в цей же день приміщення було передано [PERSON] (т.2 а.с. 88-91). Як вбачається з довідки №02-02/ (виписка з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї), виданої КП "Єдиний розрахунковий центр" 22.09.2014 року, [PERSON] зареєстрована вквартирі № 1 будинку № 17 по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську, як основний квартиронаймач, з 20.05.1992 року, а в подальшому в будинку також були зареєстровані члени її сім'ї: 12.01.1996 року [PERSON] (чоловік); 02.11.2007 року [PERSON] (син); 16.02.2010 року [PERSON] (син) (а.с.25). Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] займають квартиру №1, будинку № 17, житловою площею 20,86 кв.м., що знаходиться по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську на законних підставах (договору найму від 19.05.1993 року, обмінного ордеру №0044142 від 07.05.1992 року, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 квітня 1992 року за №106). Підставність видання [PERSON] обмінного ордеру, позивач не оспорює. Твердження [PERSON] про самоправність зайняття квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спростовується письмовими доказами. А тому позов [PERSON] про виселення відповідачів із житлового приміщення задоволенню не підлягає. Вирішуючи вимоги позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зобовязання виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати благоустроєне окреме житлове приміщення суд виходить із наступного. Протокол № 11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14 травня 1993 року та рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим» від 13 квітня 1994 року № 127 прийнято на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та п. 9 Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», згідно з яким можливість повернення реабілітованому будинку (його частини) в натурі вирішується з урахуванням конкретних обставин. Відповідно до ч. 3 п. 9 зазначеної Постанови Верховної Ради України конфісковані будинки не можуть бути повернуті реабілітованому (його спадкоємцям першої черги), лише у випадках наявності одночасно таких умов: якщо первинному набувачу вони були передані правомірно і знаходяться у його власності або перебудовані у нежилі будівлі чи суттєво перебудовані. Пунктом 7 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13 квітня 1994 року № 127 передбачено надання житла для відселення сімей, які проживають в будинках, що повертаються реабілітованим, у відповідності з рішенням міськвиконкому. У додатку № 1 до зазначеного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради зазначено, що на час прийняття рішення у будинку № 17 по вул. Промисловій у м. Івано-Франківську проживає [PERSON] Інформація про проживання у вказаній квартирі інших осіб, зокрема [PERSON], у зазначених документах відсутня, що свідчить про відсутність перебування на обліку у комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів позивачки, як мешканки даного будинку. Як вбчається із матеріалів справи [PERSON] оскаржувалися в судовому порядку свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтво про право на спадщину за законом та договір дарування а також рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та рішення комісії з питань повоновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді щодо повернення житлового будинку реабілітованому. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 04.11.2014 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. На даний час рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих, законність яких оспорювалась [PERSON], не відмінені компетентними на це органами та не скасовані у судовому порядку. Згідно довідки заступника начальника відділу обліку та розподілу житла Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 03.10.2013 року [PERSON] на квартирному обліку при Виконавчому комітеті не перебуває. Вказана обставина визнається сторонами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За вказаних обставин, вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зобовязання виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати їм благоустроєне окреме житлове приміщення є безпідставними, так як не ґрунтуються на законі. А тому право позивачів, в обраний ними спосіб, захисту не підлягає. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 116 Житлового кодексу УРСР, ст. 5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»,

Outcome: dismissed