Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

11 січня 2021 року [PERSON] , яка також діє в інтересах дитини [PERSON] звернулися до суду з позовом, в подальшому уточненим, до ТОВ «Легіон\~Харків»,\~Департаменту реєстрації\~Харківської міської\~ради про\~скасування рішення\~від 05\~січня 2021\~року про\~зняття з\~реєстраціїміс проживання ії та дитини за адресою [ADDRESS] . В обґрунтовування позову посилаються на те, що спірна квартира належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Левковець О.Л., р.№2230, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за №1096875 на підставі Витягу з Державного реєстру правочинів та зареєстрованого в КП «Харківське МЕТІ» 29.12.2005 року за р.№6134760. В зазначеній квартирі до теперішнього часу року зареєстровані та постійно проживають наступні особи: [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 1976 р.н., [PERSON] , 2002 р.н.; з березня 2010 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки №3527 від 29.11.2013 року. Вказана квартира є єдиним житлом вказаних осіб та їх постійним місцем проживання, інше житло, що належать їм на праві власності відсутнє. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №239907172 від 06.01.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. 24.11.2020 року було здійснено реєстрацію права власності на квартиру, що належить позивачці [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Легіон Харків», підстава - договір про відступлення права вимоги серія та номер 126 виданий 05.05.2020 року, видавник: Приватний нотаріус КМНО Антипова І.В. Жодного повідомлення про вказану перереєстрацію права власності на адресу позивачки не надходило. 05 січня 2021 року відповідачем ТОВ «Легіон Харків» було подано заяву до Департаменту реєстрації ХМР щодо зняття з реєстрації місця проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та малолітнього [PERSON] . Працівниками відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР за цією заявою 05.01.2021 року було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання вищезазначених осіб на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 у зв`язку з відчуженням квартири. Зняття з реєстрації місця проживання позивачки [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , а також членів її родини: дочки [PERSON] та чоловіка [PERSON] було здійснено без відома позивачки, третіх осіб в порушення норм чинного законодавства. Рішення суду про виселення [PERSON] та малолітньої дитини зі спірної квартири не ухвалювалось як і не ухвалювалось рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зазначає. що підставами для зняття особи з реєстрації є її заява або заява її законного представника, судове рішення або інші документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Оскільки, від позивачки, або уповноваженої нею осіб, заяв про зняття з місця проживання її та малолітньої дитини не надходило, згоду батько дитини на зняття з реєстрації не надавав, а новим власником квартири ТОВ «Легіони Харків» до заяви не було надано судового рішення, яким позивачів позбавлено права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи та не надано доказів припинення підстав на право користування квартирою членів сім`ї власника житла, то зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , є незаконним. А той факт, що наразі ТОВ «Легіони Харкв» є власником квартири (виключно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) не є належним доказом припинення підстав на право користування квартирою у позивачки та третіх осіб. Адже сам факт переходу права власності від однієї особи до іншої не може бути єдиною та достатньою підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування. 11 січня 2021 року [PERSON] , яка також діє в інтересах дитини [PERSON] подала до суду заяву про забезпечення позову про заборону ТОВ «Легіон Харків» вчиняти певні дії щодо користування квартирою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 17 лютого 2021 року на 12-00 год.. 01 лютого 2021 року представником ТОВ «Легіон Харків» подано відзив на позов, з обґрунтовуванням заперечень тим, що ТОВ «Легіон Харків» 08.05.2020 надіслало [PERSON] повідомлення про укладення договорів відступлення права вимоги за договором про відкриття кредитної лінії №073/21-И від 22.07.2008, Іпотечним договором від 22.07.2008 та договором поруки №073/21-И-П від 22.07.2008 (номер поштового -відправлення 6100352811820). У повідомленні було зазначено, що відступлення відбулось шляхом укладення Договору №0505/20-1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 05.05.2020, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 05.05.2020 за реєстровим №126, а також надано реквізити Нового кредитора для здійснення платежів. Зазначений лист повернувся до відправника за закінченням встановленого строку зберігання. Того ж дня листом ТОВ «Легіон Харків» було направлено [PERSON] аналогічне повідомлення про укладення договорів відступлення права вимоги, а також вимогу щодо сплати наявної заборгованості за даними договором про відкриття кредитної лінії №073/21-И від 22.07.2008 із зазначенням, що у разі продовження невиконання зобов`язань ТОВ «Легіон Харків» може звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру [ADDRESS] (у минулому - [ADDRESS] . На підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Легіон Харків» до вимоги було додано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 208252080 від 05.05.2020. Зазначений лист також повернувся до відправника за закінченням встановленого строку зберігання. Внаслідок повернення першої вимоги за закінченням встановленого строку зберігання, ТОВ «Легіон Харків» 05.08.2020 було повторно направлено [PERSON] вимогу цінним листом з описом вкладення за номером поштового відправлення 6105809840725. Направлена вдруге вимога також повернулась відправнику за закінченням встановленого строку зберігання. Порядок позасудового врегулювання та визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений пп. 8.4.15. п. 8.4., пп. 11.3.1, 11.3.2 и.11.3 Іпотечного договору від 22.07.2008, відповідно до яких сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса або прийняти у власність предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (кредитного договору) у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або здійснити Продаж від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Тому ТОВ «Легіон Харків» була застосована процедура шляхом передачі іпотекодєржателю у власність предмета іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, про що державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмилою Іванівною 24.11.2020 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Легіон Харків», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 39693431. З 24.11.2020 ТОВ «Легіон Харків» є власником квартири що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових нрав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2020 № 236885286 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №239907172 від 06.01.2021, що була подана позивачем як додаток до позовної заяви. У зв`язку з тим, що на Квартиру було звернено стягнення відповідно до процедури, визначеної Законом України «Про іпотеку» та Іпотечним договором від 22.07,2008, ТОВ «Легіон Харків» набуло право власності на вказану квартиру та має право на свій розсуд вчиняти дії щодо такого майна, зокрема подавати заяви про зняття з реєстрації місця проживання осіб, які втратили право користування житловим приміщенням у зв`язку із відчуженням такого приміщення. Звернення стягнення на майно було здійснене відповідно до умов Іпотечного договору у зв`язку із невиконанням позивачем свої зобов`язань. На таке стягнення позивач погодилась ще при укладенні Іпотечного договору 22.07.2008, що підтверджується змістом пунктів 11.2, 11.3, пп. 11.3.1, 11.3.2 п. 11.3 цього договору. Таким чином, ТОВ «Легіон Харків» є законним власником Квартири, наділеним усіма правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження), які власник може вільно здійснювати на власний розсуд, Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є втрата підстав на користування житловим приміщенням, зокрема відчуження житла. Як вбачається зі змісту позовної заяви та додатків до неї син позивачки [PERSON] , [INFO] був зареєстрований у Квартирі 09.03.2010 року, тобто вже після укладення Іпотечного договору. Отже, він не був власником та не користувався нерухомістю на момент укладення Іпотечного договору, тому у даному випадку не мало місця зменшення чи обмеження існуючого права дитини на користування вказаним житлом. Право користування квартирою неповнолітньої дитини є похідним від прав на неї її батьків, адже діти набувають права користування цим житлом як члени сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушення її права, за захистом якого вона звернулась до суду. 04 лютого 2021 року від Департаменту реєстрації Харківської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позов з посиланням на те, щов иконавчим органам сільських, селищних, міських рад з 04.04.2016 делеговані повноваження у сфері реєстрації/зняття з місця реєстрації місця проживання/ перебування осіб в Україні. На виконання вимог законодавства Харківською міською радою створено Департамент реєстрації, до повноважень якого входить реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах міста Харкова З метою реалізації повноважень реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Новий власник квартири чи іншого житлового приміщення може зняти з реєстрації місця проживання колишнього власника цієї квартири та членів його сім`ї в позасудовому порядку, звернувшись із відповідною заявою до центру надання адміністративних послуг. Так, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Тобто, інші документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, є самостійними підставами для зняття особи з реєстрації місця проживання поряд з іншими, передбаченими статтею 7 зазначеного Закону, підставами. Таким чином, твердження позивача про вичерпний перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, до якого входить відчуження житла, є безпідставними. Відповідно до абзацу 9 п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, підстава на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у, разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Згідно з абзацом 10 п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання на підставах, визначених в абзацах восьмому та дев`ятому цього пункту, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або за заявою власника/наймача житла або їх представників. Представник ТОВ «Легіон Харків» 05.01.2021 року подав заяву до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом із заявою заявник подав Договір іпотеки, посвідчений приватним нотірусом Харківського місього нотаріального округу Салига Н.А. 22.07.2008 р. за реєстровим № 1903, Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 05.05.2020 р. за реєстровим № 126, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236885286, виданий 14.12.2020 р. Чинним законодавством не визначено наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про позбавлення права власності на житлове приміщення, про виселення особи з житлового приміщення обов`язковою умовою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, законних підстав для відмови заявнику, [PERSON] в знятті з реєстрації місця проживання позивача у органа реєстрації не було. Отже, позивачі були зняті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви представника нового власника квартири та поданих ним документів, підтверджуючих право власності та відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи зазначене вище, рішення про зняття з реєстрації місця проживання прийняте виключно у відповідності до вимог чинного законодавства України. 17 лютого 2021 року до початку першого судового засіданні, представником позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву в якій збільшено позовні вимоги, додатково просисть вселити [PERSON] , та ії малолітню дитину [PERSON] у спірну квартиру, обґрунтовуючи тим, що 11.01.2021 року приблизно о 12 годин до спірної з`явилися невідомі особи чоловічої статі, які представилися представниками ТОВ «ЛЕГІОН ХАРКІВ» і повідомили, що ТОВ «ЛЕГІОН ХАРКІВ» на теперішній час є власником квартири, про що зазначено в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Почали погрожувати мені та моїй сім`ї, вимагати щоб ми негайного звільнили квартиру, виселилися. Позиваче повідомила, що є власником цієї квартири з 2005 року на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, та з того часу постійно мешкає та зареєстрована в цій квартирі з 2005 року зі своєю сім`єю. Спірна квартира є їхнім єдиним житлом. Про переоформлення моєї квартири на ТОВ «ЛЕГІОН ХАРКІВ» мені не відомо. Також, повідомила їм, що добровільно виселятися не буде, тільки у передбачений законом порядок лише на підставі рішення суду про виселення. Вказані особи позивачу погрожувати, що викинуть на вулицю без рішення суду. Врешті зламати замки у вхідних дверях та потрапили у квартиру, встановили свої замки (ключі від них не має), пошкодили майно, налякали дітей. 11.01.2021 року була викликана поліція. Між тим невідомі особи замінили замки у вхідних дверях до квартири, поліція ніяким чином не реагувала на їх протиправні дії. Позивачів силоміць вимусили покинути спірну квартиру,які залишились фактично на вулиці, в квартирі знаходяться їх особисті речі, побутова техніка та меблі, доступу до яких вони не мають. Неодноразові виклики нарядів поліції та заяви до відділу поліції до теперішнього часу не дають ніяких ефективних результатів. Враховуючи, що вимоги оскарження рішення про зняття з реєстрації та вселення пов`язані між собою та виникли з одних правовідносин, уточнений позов прийнятий до розгляду. 17 лютого 2021 року представником позивача [PERSON] подані клопотання про виклик та допит свідків та витребування доказів, які ухвалами суду від 17 лютого 2021 рку задоволені. В судовому засіданні позивач [PERSON] , її представники [PERSON] , [PERSON] , позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Правом наданя відповіді на відзиви відповідачів на скористались. Представник ТОВ «Легіон Харків» Лаленков С.М. проти позову заперечував, підтримавши обставини та заперечення викладені у відзиві на позов. Зазначив, що отримав копію уточненої позовної заяви та письмові заперечення надаватися не будуть. Зазначив,що уточнена позовна заява подана з порушенням вимог ЦПК України. Позивачем не доведено, що відповідачем були порушені їх права щодо виселення. Фактично позивачі виселелись добровільно, без будь якого примусового впливу працівниками ТОВ «Легіон Харків», яке є законним власником спірної квартири, та реалізує право власнсоті відповідно до законодавства, право на проживання позивачів у квартирі відсутнє та не визнається відповідачем. Зняття з реєстрації здійснено відповідно до вимог законодавства. Представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради Ігнатьєва К.В., проти позову заперечувала, посилаючись на обставини та заперечення, викладені у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] яка допитана також в якості свідка, позов підтримала. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Рогожина В.В. подала до суду заяву про розгляд справи у ії відсутність та вирішити справу в інтересах дитини. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, та що позивачу [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Левковець О.Л., р.№2230, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за №1096875 на підставі Витягу з Державного реєстру правочинів та зареєстрованого в КП «Харківське МЕТІ» 29.12.2005 року за р.№6134760 (а.с.9-12). Позивач [PERSON] та ії малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі з 25.01.206 та 09.03.2010 відповідно (а.с. 8,13). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №239907172 від 06.01.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. 24.11.2020 року було здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Легіон Харків», на підставі іпотечного договору, серія та номер 1903 від 22.07.2008, виданий приватним нотірусом Харківського місього нотаріального округу Салига Н.А., договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер № 126 від 05.05.2020, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 05.05.2020 р. (а.с.16) На підтвердження набуття прав іпотекодержателя (кредитора), представником відповідача також надані вищезазначені документи. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 208252080 від 05.05.2020, реєстрація іпотеки здійснена 22.07.2008 року, іпотекодавець [PERSON] , іпотекодержатель ТОВ «Легіон Харків», іпотечний договір 1903, предмет іпотеки квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.65-82) З наведеного встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Легіон Харків», виникли правовідносини за кредитним договором. Відповідно до ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «Легіон Харків» прийнято рішення про звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку шляхом набуття права власності, яке зареєстрував в Державному реєстрі. Звернувши стягнення на іпотечне майно, питання про виселення мешканців квартири не було вирішено іпотекодержателем у встановлений законом спосіб. Як зазначено позивачем, з часу придбання квартири та народження вони проживали в квартирі. Будь яких письмових вимог про виселення до них не надходило. Згідно ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В силу ч. 3 статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З аналізу вищезазначених норм законодавства, виселення з житлового приміщення, що було передано в іпотеку здійснюється виключно в добровільному порядку або за рішенням суду. Відповідно до вимог законодавства, виселення з іпотечного житлового приміщення, на яке звернуто стягнення в позасудовому порядку, передбачає отримання мешканцем житлового приміщення відповідної письмової вимоги, що породжує зобов`язання у визначений строк звільнити добровільно житлове приміщення.. Добровільне виконання зобов`язання необхідно вважати дію особи, вчинену з власного бажання та відповідати його внутрішній волі, без будь якого натиску. В судовому засіданні третя особа [PERSON] , як свідок надала свідчення, що 11 січня 2020 року була з братом вдома, почули стуки у після чого почали свердлити двері. Вона подзвонила матері та натиснула тривожну кнопку, Через деякий час мати сказали щоб вона відчинила двері. До квартир зайшли невідомі чоловіки тсказали щоб збирали речі та покинули квартиру до 20-00 години . Один чоловік почав міняти вхідни замки. Свідок [PERSON] надала свідченння, що вона є сусідкою позивачів. Вна побачила ,що чоловіків вісім зайшли до підїзду та в подальшому почали свірлити замок в квартирі позивачів. Один чоловік на ії запитання відповів що є власником квартири. Свідок [PERSON] надав свідчення, що він є братом позивача, яка йому подзвонила та повідомила що їх виселяють з дітьми. До квартир и він не заходив, бучив як чоловік позивача та позивач спілкувались з невідоми особами на підвищенних тонах, які взлами двері до квартири та вимагали звільнити квартиру., в подальшому надали можливість зібрати речі. В судовому засіданні позивач [PERSON] як свідок надав свідчення, що 29 жовтня 2020 року Події за\~якими,\~було здійснено\~виселення позивачів\~зі спірної\~квартири 11\~січня 2021\~року,\~суд не\~може вважати\~як добровільне\~звільнення приміщення. Як зазначено позивачем, письмової вимоги про звільнення позивачі не отримували. До квартири зявились невідомі особи, зламавши та замінивши вхідні пристрої вимагали позивачів звільнити квартиру, які вимушені під натиском чоловіків покинути приміщення. Таким чином, іпотекодержатель звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність квартиру із існуючими обтяженнями, здійснюючи право власності на квартиру повинен був діяти у встановлений законом спосіб шляхом звернення до суду з відповідним позовом.. Питання зняття особи з реєстрації місця проживання врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання визначений перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, а саме: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Так, представник ТОВ «Легіон Харків» звернувся до органу реєстрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання позивачів підставі документів про відчуження житла - іпотечного договору, серія та номер 1903 від 22.07.2008, виданий приватним нотірусом Харківського місього нотаріального округу Салига Н.А., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236885286 від 14.12.2020 (а.с.189) 05.01.2021 року головним спеціалістом Управління відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації\~Харківської міської\~радиприйнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивачів було прийнято у зв`язку з його відчуженням (а.с.190). На момент прийняття рішення, позивачі проживали в спірній квартирі без позбавлення права користування. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 01.03.2016 року (справа 825/1335/13-а). Відповідач ТОВ «Легіон Харків» з позовом до позивачів про захист права не зверталось, рішення про виселення не існує. При прийнятті рішення про зняття з реєстрації, посадовими особами не встановлено добровільне звільнення приміщення та наявність рішення суду про виселення Як зазначено вище, рішення прийнято на підставі іпотечного договору, але не враховано вимоги ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку», якою визначено порядок виселення мешканців. Враховуючи наведене, суд вважає, що оспорюване рішення було прийнято з порушенням вимог законодавства. Відповідно до п. 28 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи, реєстрація місця проживання або зняття з реєстрації місця проживання скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Враховуючи, що виселення та зняття з реєстрації позивачів було здійснено в порушення вимог законодавства, позовні вимоги про вселення скасування рішення про зняття з реєстрації підлягають задоволенню. При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.042021 року по справі № 206/5355/18-ц. Так судом визначено, що відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про\~позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав про право користування житловим приміщенням. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що при здійсненні зняття з реєстрації місця проживання особи до уповноваженого органу подаються документи, які свідчать про позбавлення права користування житловим приміщенням: судове рішення, що набрало законної сили, інший документ, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Право на житло є одним з фундаментальних прав людини гарантованих не тільки\~Конституцією України, а і\~Європейською конвенцією з прав людини, має велике економічне і соціальне значення, а тому суд, при вирішенні спору пов`язаного з правами на житло, зобов`язаний встановити не тільки законність втручання у право на повагу до житла та його мету, а також необхідність такого втручання в демократичному суспільстві. Тлумачення положень чинного законодавства дає можливість стверджувати, що особа може бути позбавлена права на житло чи визнана такою, що втратила право користування конкретним житлом, або виселена лише з підстав передбачених законом за рішенням суду. На підставі\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року). Задовольняючи позовні вимоги про визнання дій Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання протиправними, поновлення реєстрації та вселення позивачів до квартири\~[ADDRESS] , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції зробили правильний висновок про те, що судового рішення про позбавлення позивачів житла, не існує, що виключає можливість зняття з реєстрації. Доводи касаційної скарги про те, що банк є власником квартири, а позивачами не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про законність обмеження банку у володінні та користуванні квартирою, є необґрунтованими, оскільки у банку не було законних підстав для примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку позивачів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що правовідносини виникли між позивачами та ТОВ «Легіон Харків», яке не визнає право позивачів на проживання та реєстрацію в спірній квартирі, внаслідок дій якого позов доведено до суду, судові витрати покладаються на ТОВ «Легіон Харків». У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє сплачений судовий збір відповідно до задоволених вимог, при подачі позову за дві вимоги немайнового характеру сплачено по 908, 00 грн (а.с.1,139). Також представником позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 24\~000,00 грн Так, згідно ч. ч. 1-4 ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно з ч. 8 ст.141ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, в матеріалах справи міститься: копія договору про надання правової допомоги від 06 січня 2021 року, який укладено між адвокатом Поляковою В.В. та [PERSON] , копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 14.03.1996 №640, ордер серії ВВ №1008083 від 08.12.2019 року, Додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги від 06.01.2021 року, копія розрахунку(акт прийому передачі) за яким загальна сума наданих адвокатом послуг склала 28000,00 грн., копії квитанцій від 06.січня 2021 року та 21 квітня 2021 року. За якими позивачем сплачено по 14000, 00 грн відповідно (а.с.238-243) Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. В рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача ТОВ «Легіон Харків» не заявлено клопотання про зменшення розміру компенсації витрат. В судовому засіданні зазначив, що заперечень проти розміру витрат не висловлює. Оскільки позов не визнає, вважає його необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Outcome: approved