Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

10 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить стягнути з ЛМКП "Львівтеплоенерго" на його користь недораховану заробітну плату за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року в сумі 19 843 грн. 00 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати, та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 32 467 грн. 58 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати та 3000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недорахування та недоплати за вказаний період належної позивачу заробітної плати. Вказані дії відповідача призвели до порушення його трудових прав, зокрема на належний рівень оплати праці. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 11 серпня 2021 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. 01 жовтня 2021 року представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» подала до суду письмовий відзив /а.с.97-100/, в якому проти позову заперечила, зазначивши, що розрахунок недоплаченої заробітної плати за 2010-2012 роки, який провів позивач є невірним, а також позивач пропустив тримісячний термін для звернення до суду, а крім того, чинними законодавством не врегульовано питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді, просить у задоволені позову відмовити. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20 серпня 1993 року по 31 березня 2012 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». 20 серпня 1993 року [PERSON] був прийнятий на роботу в спецремцех вогнетривником по шостому розряду згідно з наказом № 129-к від 20 серпня 1993 року. 02 серпня 2004 року [PERSON] був переведений в спецремцех тепломеханічного обладанання вогнезахисником по шостому розряду згідно з наказом № 284-к від 02 серпня 2004 року. 24 березня 2005 року професія «вогнезахисник» іменована «вогнетривник» згідно з наказом №82-к від 24 березня 2005 року. 01 вересня 2005 року [PERSON] був переведений в цех централізованого ремонту зі збереженням посади та умов оплати праці згідно з наказом № 256-к від 01 вересня 2005 року. 01 серпня 2007 року [PERSON] був переведений в спеціалізований ремонтно-будівельний цех на цю ж посаду згідно з наказом № 257-к від 01 серпня 2007 року. 31 березня 2012 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 132-к від 26 березня 2012 року /а.с.15-19/. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно із ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Позивач подав розрахунок, відповідно до якого сума недорахованої заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року становить 19843,00 грн., а сума компенсації втрати частини заробітної плати становить 32467,58 грн. /а.с.8-12/. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, а відтак, суд, перевіривши зазначений розрахунок позивача, знаходить його підставним. 01 січня 2010 року мінімальна тарифна ставка вогнетривника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 650 грн., а з 01 липня 2010 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2010 року становила 869 грн., з 01 квітня - 884 грн., з 01 липня - 888 грн., з 01 жовтня - 907 грн., з 01 грудня - 922 грн. З 01 січня 2011 року мінімальна тарифна ставка вогнетривника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 року» мінімальна зарплата з 01 січня - 941 грн., з квітня - 960 грн., з жовтня - 985 грн., з грудня 1004 грн. З 01 січня 2012 року мінімальна тарифна ставка вогнетривника була встановлена з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн., а з 01 травня 2012 року з розрахунку мінімальної заробітної плати 869 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 року» мінімальна зарплата з 01 січня 2012 року становила 1073 грн. Таким чином, судом достовірно з`ясовано, що відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго», власними внутрішніми наказами по підприємству, неправомірно зменшував встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати, на основі якого проводив розрахунок мінімальної тарифної ставки робітника шостого розряду. Вказані дії відповідача призвели до порушення трудових прав позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, і тому суд, перевіривши дані, наведені у розрахунку недоплаченої заробітної плати, наданого представником відповідача, вважає, що сума недорахованої основної заробітної плати (тарифної ставки) за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року в розмірі 19843,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення недорахованої заробітної плати за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року, є підставною, і тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 19843,00 грн. (7735,00 грн. + 9637,00 грн. + 2472,00 грн. = 23107,00 грн.). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із статтями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року справа №6-131цс12. За таких обставин, суд вважає некоректним твердження представника відповідача про те, що чинними законодавством не врегульовано питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді. Беручи до уваги, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу, суд, перевіривши розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати [PERSON] , який наведений в розрахунку, вважає, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» слід стягнути на користь позивача 32467,58 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Судові витрати у справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 29 становить 3000 грн. /а.с.37/, підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у розмірі 3000 грн. без врахування з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів /пп. «г» п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України/. Також, на відповідача слід покласти сплату судового збору на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved