Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

03.10.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про повернення безпідставно набутого майна. До початку першого судового засідання, 17.02.2020, у порядку ст..49 ЦПК України, позивач подала до суду заяву про зміну предмета позову, яка ухвалою суду від 17.02.2020 була прийнята судом до розгляду. Згідно поданої заяви про зміну предмета позову позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 27.12.2017 між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є 9/50 частки житлового будинку, за адресою [ADDRESS] , з господарськими будівлями і спорудами. На виконання умов договору [PERSON] передав їй ключі від будинку і господарських будівель, книжки для сплати комунальних послуг, а також власноручно написав розписку про отримання ним 65 000 грн. у рахунок продажу частки житлового будинку, який був предметом договору, а також зобов`язався здійснити нотаріальне посвідчення договору особисто за власні кошти. Утім у порушення взятих на себе зобов`язань нотаріальне посвідчення договору не вчинив, від виконання вказаних дій ухиляється, її неодноразові вимоги ігнорує, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд визнати договір-купівлі продажу від 27.12.2017 дійсним та визнати за нею право власності на об`єкти нерухомого майна з метою захисту її порушених прав на правомірне володіння належним їй майном. Ухвалою суду від 19.11.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Відповідач відзиву до суду у визначений судом строк не надав, однак направив заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Також судом встановлено, що відповідач не надав заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим 21.10.2017 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області, яке зареєстроване в реєстрі за №1459 (а.с.18), [PERSON] успадкував 9/50 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Як убачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.19, 22), право власності на 9/50 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (номер витягу 101054476). Належність вищевказаного майна [PERSON] підтверджено також технічним паспортом на житловий будинок за [ADDRESS] де його вказано власником 9/50 частки цього об`єкта нерухомості (інвентаризаційна справа №545, реєстровий №999) (а.с.10-17). Судом встановлено, що 27.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, предметом якого є 9/50 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Ціна об`єкта нерухомості сторонами визначена в розмірі 65000 грн., які покупець сплатила до підписання цього договору, що сторони підтвердили своїми підписами у договорі та жодних претензій один до одного не мали. Також згідно із умовами договору продавець зобов`язався після укладення цього договору особисто здійснити його нотаріальне посвідчення та нести витрати щодо цього самостійно (а.с.47-49). На підтвердження передачі грошових коштів в рахунок оплати придбаного майна позивач надала до суду розписку (а.с.24), відповідно до якої встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 65 000 грн. в рахунок продажу належної йому 9/50 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як слідує зі змісту ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В силу ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що правочин укладений між сторонами цього спору, об`єктом якого було нерухоме майно та який підлягав нотаріальному посвідченню на день його укладення, не був нотаріально посвідчений з вини відповідача, тобто останній ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань обумовлених договором. Ураховуючи встановлені судом обставини та норми, що регулюють вирішення даного спору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, отож договір укладений між сторонами спору слід визнати дійсним, оскільки інших підстав нікчемності правочину не встановлено, отож позов в цій частині слід задовольнити. Вирішуючи вимоги про визнання права власності, суд виходить з положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, відповідно до яких, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб шляхом визнання права власносі на нерухоме майно за рішенням суду з метою ефективного захисту порушених прав позивача. Крім цього, відповідач подав заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved