Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, згідно якої просить суд встановити факт її постійного мешкання на території України на момент проголошення незалежності, тобто станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви зазначила, що 04 лютого 1985 року Жовтневим РВ ДМУ у м. Дніпропетровську їй було видано паспорт, який в подальшому загублено. З метою відновлення документів вона у травні 2019 року звернулася до Індустріального РВ у м. Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України на 1991 рік. Враховуючи викладене, заявниця звернулася до суду. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2019 року по справі відкрито провадження. Представник заявника та заявник у судовому засіданні підтримали вимоги своєї заяви та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні щодо задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не заперечувала. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця народилася [INFO] у місті Дніпропетровську. 19 серпня 1983 року заявниця уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Судом встановлено, що 05 грудня 1977 року заявниця отримала паспорт колишнього СРСР серії [NUMBER] , який в подальшому було втрачено. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що остання з 1973 року по 1996 рік працювала на підприємстві «Славутич» у м. Дніпропетровську. Також встановлено, що [PERSON] в період з 18.03.1985 року по 30.07.1998 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та згідно інформації із домової книги з 28.02.1985 року мешкала по [ADDRESS] . Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Враховуючи наведене,\~оцінивши за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів,\~аналізуючи пояснення\~заявника та\~свідків по\~справі,\~суд приходить\~до висновку,\~що у\~судовому засіданні\~знайшов підтвердження\~той факт,\~що заявниця\~ [PERSON] \~постійно проживала\~на території\~України станом\~на 24\~серпня 1991\~року,\~а тому\~її заяву\~про встановлення\~факту слід\~задовольнити,\~що надасть\~можливість заявниці\~звернутись до\~відповідних державних\~органів для\~встановлення належності\~її до\~громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Outcome: approved