Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

07.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір № 28002 купівлі-продажу нерухомо майна квартири [ADDRESS], укладений 22.06.2001 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони. При цьому позивач посилається на те, що вказаний договір виконано сторонами. Однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивач змушений звернутись до суду. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву відповідача про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 22.06.2001 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 28002, а саме квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 26.07.2001 року № 408пр. стр. 37 р. 503 /а.с. 5-6/. Судом досліджено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], виготовлений 01.06.2001 року /а.с. 7-8/. Матеріали справи містять квитанції про сплату позивачем житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] /а.с. 9-15/. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, договір купівлі-продажу було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, то вказані обставини унеможливлюють розпорядження позивачем своїм майном. У звязку із чим, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 209, 220 ЦК України. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем у повному обсязі позовних вимог, а також приймаючи до уваги, що правовстановлюючий документ було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON]У підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved