Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що між [PERSON] та філією ВАТ "КБ "Надра" було укладено два депозитні договори №?830099 від 22.04.08 року з вкладу у розмірі 2 500 000,00 грн. та депозитний договір №?832642 від 27.06.08 року з вкладом у розмірі 874 335,00 грн. У подальшому щодо вказаних вкладів 29.06.10 року між сторонами були укладені нові депозитні договори та виплачено відсотки до депозитному договору №?830099 від 22.04.08 року за період з 22.04.08 року по 22.04.09 року, по депозитному договору №?832642 від 27.06.08 року - за період з 29.06.08 року по 27.06.09 року. Між тим, у період з 23.04.09 року по 29.06.10 року по першому депозитному договору №?830099 від 22.04.08 року, та у період з 28.06.09 року по 29.06.10 року по депозитному договору №?832642 від 27.06.08 року, коли банк продовжував користуватися грошовими коштами, відсотки вкладнику не виплачувались. Неналежне виконання банком зобов'язань за депозитними договорами та порушення своїх прав, як спадкоємець [PERSON], дізнався лише 23.03.13 року з листа ПАТ «КБ «Надра» від 15.03.13 року №987/13 та після ознайомлення його представника в Київському районному суді з матеріалами справи №2-324/10 від 8.04.13 року. Просив поновити строк для подання позову, як пропущений з поважних причин та стягнути з ПАТ «КБ «Надра» по депозитному договору №?830099 від 22.04.08 року відсотки у розмірі 563 493,15 грн. та 3% річних у розмірі 20 007,38 грн., по депозитному вкладу №?832642 від 27.06.08 року - відсотки у розмірі 167 033,92 грн. та 3% річних у сумі 5 026,72 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2013 року у позові відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2014 року скасовано рішення місцевого суду, ухвалено нове. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь [PERSON] проценти за користування коштами банківських вкладів №?830099 від 22.04.08 року та №?832642 від 27.06.08 року на загальну суму 755 561,17 грн., вирішено питання судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 травня 2014 року скасовано вищевказане рішення апеляційного суду, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового про задоволення позову. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини укладення між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» договору №?830099 строкового банківського вкладу (депозитний) «Класичний без поповнення» від 22.04.08 року, за умовами якого [PERSON] внесено на вкладний рахунок банку грошові кошти у сумі 2 500 000,00 грн., з терміном повернення депозиту до 22.04.09 року, та договору №?832642 «Класичний без поповнення» строкового банківського вкладу (депозитний) від 27.06.08 року, у відповідності до умов якого [PERSON] внесено на вкладний рахунок банку грошові кошти у сумі 874 335,00 грн., з терміном повернення депозиту до 27.04.09 року (а.с. 6-7, 8-9). Проте, по закінченню строку зазначених договорів банківського вкладу 22.04.09 року та 26.06.09 року, відповідно, банком не здійснено повернення вкладів та сплату процентів на відкриті для обслуговування депозитів поточні рахунки [NUMBER] та [NUMBER]. 29.06.10 року банк здійснив повернення вкладів та сплатив відсотки за договором №?830099 від 22.04.08 року за період 22.04.08 року по 22.04.09 року та за договором №?832642 від 27.06.08 року за період 27.06.08 року по 27.06.09 року. [INFO] [PERSON] померла, спадщину за законом прийняв [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що права вкладника на отримання відсотків по вкладу припинилися з дня закінчення строків, на які укладались депозитні договори, крім того, право вимогу про сплату відсотків за період з 23.04.09 року по 29.06.10 року за договором №?830099 від 22.04.08 року та відсотків за період з 28.06.09 року по 29.06.10 року за договором №?832642 від 27.06.08 року не увійшло до складу спадщини після [PERSON] Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 ст. 608 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За життя [PERSON] не складено заповіт та не зроблено відповідне розпорядження банку по депозитних вкладах на випадок своє смерті. Між тим, з огляду на зміст ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. При цьому, із правових позицій, висловлених Верховним Судом України в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-65цс13, від 22.01.14 року у справі № 6-157цс13 та від 9.04.14 року у справі №6-12цс, убачається, що зобов'язання за договором банківського вкладу не є такими, що нерозривно пов'язані з особою вкладника, а тому в разі його смерті спадкоємцеві, який прийняв спадщину, повертається як сума банківського вкладу, так і проценти на нього до дня, який передує поверненню вкладу. З урахуванням зазначено, після прийняття [PERSON] спадщини за законом [PERSON], відбулась заміни кредитора в зобов'язанні за депозитними договорами останньої (правонаступництво). У свою чергу, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29.05.13 року у справі №6-39цс13, проценти по банківським вкладам за прострочений строк депозиту стягуються до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, висновок місцевого суду щодо припинення зобов'язань за договорами банківського вкладу у зв'язку зі спливом строку дії договорів зроблений без урахування вищевказаних правових позицій Верховного Суду України, що, в силу положень ст. 370-1 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до них. Згідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Так, скасовуючи рішенням апеляційного суду у даній справі ухвалою від 28 травня 2014 року, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що у справі №2-324/10 ухвалено рішення Київського районного суду м. Полтави від 2 вересня 2010 року, яким відмовлено спадкодавцю [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів після закінчення дії договору строкового вкладу. На виконання вказівок суду касаційної інстанції, апеляційним судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2010 року, що набрало законної сили, задоволено частково позов [PERSON] до ВАТ КБ «Надра» про зобов'язання повернення коштів, стягнуто з банку на її користь 2 972 799,00 грн. за депозитним вкладом №?830099 від 22.04.08 року, що складається з суми внесеного вкладу та відсотків, нарахованих з 23.04.08 року по 22.04.09 року. Водночас, у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення відсотків після 22.04.09 року (закінчення строку банківського вкладу) до 5.05.10 року, місцевим судом відмовлено (цивільна справа №22-ц-9114/10 за позовом [PERSON] до ВАТ «КБ «Надра» про зобов'язання повернення коштів). Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення відсотків за депозитним договором №?830099 від 22.04.08 року за період з 23.04.09 року по 5.05.10 року не ґрунтується на законі. Між тим, апеляційний суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню заявлені [PERSON] у даній справі позовні вимоги щодо стягнення відсотків за договором банківського вкладу №?830099 від 22.04.08 року за період 6.05.10 року по 29.06.10 року у розмірі 70 273,97 грн. (2 500 000,00 грн. х (19% / 365 дні) х 54 дні) та відсотків за договором №?832642 від 27.06.08 року за період з 28.06.09 року по 29.06.10 року у розмірі 166 578,78 грн. (874 335 грн. х (19% / 365 дні) х 366 днів). Разом з тим, заявляючи вимоги щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбачені ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути 3% річних лише на суму невиконаного грошового зобов'язання щодо невиплати відсотків по депозитам, позовних вимог про стягнення 3% річних на суму прострочених депозитів не заявлялось. З урахуванням викладеного, при обрахунку 3% річних, апеляційний суд виходить лише з суми невиконаного грошового зобов'язання у частині невиплачених сум відсотків по вкладам. Так, 3% річних на невиплачені відсотки за договором банківського вкладу №?830099 від 22.04.08 року становлять 311,17 грн. (70 273,97 грн. х (3% / 365 дні) х 54 дні), та 3% річних на невиплачені відсотки за договором №?832642 від 27.06.08 року становлять 4 999,36 грн. (166 578,78 грн. х (3% / 365 дні) х 54 дні). Щодо поновлення пропуску строку позовної давності, про що просив [PERSON] у позовній заяві, та поданої ПАТ «КБ «Надра» заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та відмови у позові, апеляційний суд виходить з наступного. [INFO] відкрилась спадщина [PERSON] та [PERSON] у межах 6 місячного строку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а 5.07.10 року - з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Апеляційний суд знаходить слушним твердження [PERSON] відносно того, що про порушення свого майнового права та інтересу позивач дізнався лише після прийняття спадщини та повернення йому депозитів [PERSON] з нарахованими відсотками лише на строк дії договорів по банківським вкладам, що стало підставою для його звернення до суду у липні 2013 року з цим позовом. Таким чином, строк позовної давності до пред'явлених [PERSON] позовних вимог не сплинув. Посилання ПАТ «КБ «Надра» на ст. 258 ЦК України щодо спливу річного строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних, не заслуговує на увагу, оскільки банк помилково ототожнює неустойку, передбачену главою 19 ЦК України, та відповідальність боржника за невиконанням грошового зобов'язання на підставі положень ст. 625 ЦК України. Крім того, скасовуючи рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2014 року, суд касаційної інстанції серед підстав для скасування судового рішення не вказував на невірність висновків апеляційного суду щодо звернення позивача з даним позовом у межах позовної давності. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення місцевого суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог. З огляду на положення ч. 5 ст. 82 ЦПК України, апеляційний суд присуджуються позивачеві судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (32%).

Outcome: partial