Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визначити розміри часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] позивача та відповідача [PERSON] в рівних= частинах по ? частці за кожним відповідно їх ідеальним часткам в праві власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її чоловікові [PERSON] на праві власності належать ? частина житлового будинку [ADDRESS], а також ? частина земельної ділянки площею 0,1921 га, розташованої за вищевказаною адресою, 0,15 га якої виділено для обслуговування житлового будинку, а 0,0421 га - для ведення підсобного господарства. Зазначена земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Височанською селищною радою Харківського району Харківської області 02 жовтня 2000 року серії І-ХР №010933. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді вищевказаного майна. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є позивач, оскільки син [PERSON] та донька [PERSON]на відмовилися від своєї частки у спадщини на користь позивача.У передбачений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 09 вересня 2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Однак, листом завідувача Дванадцятої державної нотаріальної контори Хлистун О.В. в оформленні права на частину спадкового майна у вигляді відповідної частини земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, мені було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, через те, що частки в праві спільної власності на земельну ділянку не визначено. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги. Відповідач Височанська селищна рада Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом Височанскього селищного голови Харківського району Харківської області про розгляд справи за відсутності представника Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 1992 року, за [PERSON] та [PERSON] визнане право власності на житловий будинок [ADDRESS] по ? частині за кожним. Рішення зареєстроване в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №2110 від 28 грудня 1992 року. Згідно рішення Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області №760 від 14 грудня 1999 року, [PERSON] та [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 1921 кв.м., в тому числі 1500 кв.м. для обслуговування житлового будинку та 421 кв.м. - для ведення підсобного господарства. На підставі зазначеного рішення, 02 жовтня 2000 року Височанською селищною радою народних депутатів виданий державний акт про право приватної власності на землю серії І-ХР №010933. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 08 жовтня 2011 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, єдиною спадкоємицею після його смерті є позивач [PERSON], оскільки діти померлого - [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовилися на користь їх матері - [PERSON], про що подали до нотаріальної контори відповідні заяви. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 УК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], яка є дружиною померлого (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 27 липня 1968 року) у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та 09 вересня 2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Свідоцтво посвідчене державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори зареєстроване за реєстровим №10426, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26553845 від 09 вересня 2014 року. Разом з тим, як вбачається зі змісту листа Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори №2726/01-16 від 09 вересня 2014 року, в оформленні прав на вищевказану земельну ділянку нотаріусом було відмолено з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] не визначені частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України (в редакції закону, який діяв на час відкриття спадщини), у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. А ч. 3,4,5 зазначеної статті передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Оскільки судом встановлено, що частка [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] на день смерті складала ?, виходячи з аналізу вищезазначених правових положень, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,9121 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить також ? частина.

Outcome: approved