Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру позивач придбала за договором купівлі-продажу, укладеним 12 травня 2017 року між нею та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Макарчуком Г.І., реєстровий номер 427, що стверджується договором купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав. Позивач зазначила, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають, колишні члени сім`ї попереднього власника - бувша дружина [PERSON] та її син [PERSON] , що підтверджується повідомленням відділу ведення реєстру територіальної громади м. Ірпеня, яке я отримала через нотаріуса. Від попереднього власника квартири відомо, що із бувшою дружиною [PERSON] не спілкується, місце проживання відповідачів йому невідоме. Реєстрація [PERSON] та [PERSON] у квартирі створює для позивача перешкоди у здійсненні права власності, оскільки послуги, пов`язані з утриманням житла, нараховуються також і на відповідачів, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Також зазначила, що так як право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинене, то колишні члени його сім`ї (бувша дружина і її син) також втратили право на користування цією квартирою. Враховуючи наведене вважає, що питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, має бути вирішене в судовому порядку, оскільки інакше не передбачено діючим законодавством. В зв`язку з вище викладеним просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . 14.01.2019 року представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, де зазначив, що після подачі позову до суду відповідач [PERSON] добровільно знявся з реєстраційного обліку. Отже, підстави для визнання [PERSON] ткаим, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] , відпали в цій частині позовні вимоги підлягають зменшенню. Зазначила, що відповідач [PERSON] на час розгляду справи судом залишається зареєстрованою у квартирі, що належить позивачу на праві власності, тому позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та доводи, на яких ґрунтуються ці вимоги , повністю підтримує. Просила суд, визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Шевченко Н.В. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила розгляд справи № 367/4335/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: відділ ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом без їхньої участі. Зазначила, що позовні вимоги [PERSON] та доводи, на яких ґрунтуються, повністю підтримує та просить задовольнити позов та визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Проти винесення у справі заочного рішення не заперечує. проводити подали до суду заяви,згідно яких позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст..128,130 ЦПК України,заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав,також не подав відзив на позовну заяву,у зв`язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення. Представник третьої особи Відділ ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу, укладеним 12 травня 2017 року між позивачем та [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Макарчуком Г.І., реєстровий номер 427 (а.с.5-6) Також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , не являється членом сім`ї позивача [PERSON] , але зареєстрована у квартирі [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до вимог ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця постійного проживання здійснюється на підставі заяви особи, або судового рішення, яке набрало законної сили. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст.ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved