Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

12 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого по вул.Леніна,128 в смт.Березнегувате Миколаївської області. За рішенням Березнегуватської селищної ради від 13.11.2015 року №6 вул.Леніна перейменовано без зміни нумерації будівель на вул.Миру. В зазначеному будинку окрім позивача зареєстрована і відповідачка, яка є його невісткою, однак вона з вересня 2014 рку в ньому не проживає і місцезнаходження її невідоме. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачки у будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, [PERSON] просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим будинком, стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Позивач до суду направив заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідачка не зявилася в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З матеріалів справи, а саме копії рішення місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ № 004848 від 02.02.2006 року убачається, що позивач є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Леніна будинок 128 в смт.Березнегувате Миколаївської області (а.с.5, 6). Відповідно до копії рішення Березнегуватської селищної ради 1 сесії сьомого скликання від 13.11.2015 року № 6 "Про перейменування площі, вулиць та провулків розташованих на території Березнегуватської селищної ради" вулицю Леніна перейменовано на вулицю Миру (а.с.7). З довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 04.10.2017 року № 4141, у зазначеному житловому будинку зареєстроване місце проживання позивача та відповідачки, яка доводиться йому невісткою (а.с.8). Однак з акту обстеження місця проживання, затвердженого депутатом Березнегуватської селищної ради 06.10.2017 року слідує, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає у вказаному будинку з 2014 року (а.с.9). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачка без поважних причин не проживає у будинку належному позивачу близько трьох років, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідачки створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved