Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є працівником ТОВ «ГАПА-УКРАЇНА», де займає посаду комерційного директора. У 2013 році на підприємстві почались затримки з виплати заробітної плати працівникам, в зв»язку з чим вона 30.12.2013 року написала заяву про звільнення з посади. Проте, фактично усунувши її від роботи, керівництво роботодавця ТОВ «ГАПА-УКРАЇНА» не провело з нею належних розрахунків та не видало трудову книжку, тому вона не є звільненою. Позивач просить стягнути на її користь з відповідача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 4469 грн. 48 коп.; зобов»язати відповідача повернути належну їй трудову книжку, оформлену відповідно до вимог законодавства. В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові, вимоги уточнили та просили стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 23.01.2014 року по 01.03.2014 року, тобто з дати винесення наказу про звільнення позивача і до дати направлення відповідачем позивачу листа з трудовою книжкою. Також, підтримали позовні вимоги про зобов"язання відповідача видати позивачу належну їй трудову книжку, оформлену у відповідності до вимог закону. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необгрунтованність. Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Згідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено у судовому засіданні позивачка з 01.10.2012 року працювала у ТОВ «ГАПА-УКРАЇНА» на посаді заступника директора з комерційної діяльності. Наказом № 3/14-К від 23.01.2014 року позивачка була звільнена з роботи 23.01.2014 року як така, що втратила довіру до неї власника, на підставі ст.41.2 КЗпП України. Встановлено, що при звільнені позивачці відповідачем не була видана трудова книжка. Також, судом встановлено, що трудова книжка була направлена відповідачем позивачці по пошті 01.03.2014 року разом з наказом про звільнення, страховим полісом листом, який був повернутий на адресу підприємства з відміткою про його невручення адресату. Таким чином, з урахуванням меж позовних вимог, затримка у терміні видачі позивачці трудової книжки складає 38 днів, а саме: період з 23.01.2014 року, тобто від дати її звільнення і до дати направлення листа з трудовою книжкою - 01.03.2014 року. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 05.06.2014 року розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] на час звільнення склав 1363 грн. 64 коп., а відтак розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] склав 64 грн. 32 коп. (1363,64 грн. : 21,2 = 64,32 грн.). Таким чином середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки складає 2444 грн. 16 коп. (64,32 грн. х 38 днів = 2444,16 грн.) і ця сума з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта частина позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки задоволенню не підлягає. При визначенні розміру суми, належної до сплати позивачу, суд бере також до уваги приписи ч.2 ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає необгрунтованними доводи позивача про те, що розмір середньомісячної заробітної плати необхідно вираховувати, виходячи із Штатного розкладу ТОВ "ГАПА-УКРАЇНА", який набрав чинності з 01.02.2013 року, відповідно до якого заступнику директора з комерційної діяльності [PERSON] встановлені місячний оклад в розмірі 2000,00 грн., премія в розмірі 1000,00 грн., а разом 3000,00 грн., оскільки суду позивачем не надано будь-яких доказів того, що їй щомісячно нараховувалася премія у вказаній в штатному розписі сумі та заробітна плата позивачці нараховувалася саме у зазначеному в штатному розкладі розмірі, а не в тому розмірі, який зазначено в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Управління Пенсійного фонду в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська. . Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, всі звітні документи та документи фінансової діяльності підприємства були викрадені на підприємстві ще до звільнення позивачки і надати довідку про її заробітну плату немає можливості. Суд вважає, що довідка від 30.12.2013 року № 30/3 про нараховану [PERSON] заробітну плату також не є належним доказом щомісячного розміру заробітної плати позивача, оскільки вона підписана позивачем [PERSON], яка є заінтересованою у справі особою, та якою не надано доказів належності у неї відповідних повноважень на підписання такої довідки. Таким чином, суд вважає належним доказом розміру заробітної плати позивача на день звільнення вищевказані Індивідуальні відомості про застраховану особу Управління Пенсійного фонду в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, які знаходяться в матеріалах даної цивільної справи. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи трудова книжка позивачки перебуває у відповідача, тому суд вважає за необхідне зобов»язати ТОВ «ГАПА-УКРАЇНА» повернути [PERSON] належну їй трудову книжку, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 244 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial