Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

04 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з врахуванням уточнень зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину\~[PERSON], [INFO]. 18 листопада 2014 року шлюб з відповідачем було розірвано, дитина залишилась проживати разом з позивачкою. У теперішній час виникла необхідність у виїзді позивачки разом із дитиною до Російської Федерації для відвідування родичів, що проживають у [INFO]. та оздоровленням дитини у АР Крим, однак у добровільному порядку відповідач відмовляв за проханням позивачки у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, місце знаходження батька дитини на даний час невідоме. Позивач має можливість організувати відпочинок та оздоровлення доньки у родичів, але цьому перешкоджає відсутність згоди батька дитини на виїзд дитини за межі України. Позивач просить надати дозвіл на виїзд за межі України громадянці України [PERSON], [INFO] до Російської Федерації строком на два роки з дня набрання рішенням суду законної сили у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала та уточнила заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини та зазначила, що з метою організації відпочинку та оздоровлення дитини вона бажає тимчасово поїхати із донькою до Російської Федерації, а саме до м. Володимир, де мешкають її родичі, що запрошують її. Просила надати дозвіл на виїзд за кордон дитині [PERSON], [INFO]строком на два роки від дня набрання рішенням суду законної сили у супроводі матері без згоди та супроводу відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України (а.с. 19, 24). За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Костянтинівської міської ради [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради №.439/12 від 02 червня 2016 року та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в інтересах дитини (а.с. 22) Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] (а.с. 5-7) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2006 року, який було розірвано заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 18 листопада 2014 року, що набрало законної сили 28 листопада 2014 року (а.с. 8). Сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-НО № 104703 (а.с. 9), яка згідно відомостей висновку Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради після розірвання шлюбу батьків проживає разом з матір*ю (а.с. 22). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до висновку від 02 червня 2016 року за вих. № 439/12 (а.с. 22), Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради не заперечує проти надання матері [PERSON], [INFO], дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, строком на один рік доньки [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO], а також вважає що відповідальність за життя, здоров*я дитини [PERSON] та повернення її на територію України необхідно покласти на мати [PERSON] Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог як таких, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на матір, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], [INFO], за кордон з метою відпочинку та оздоровлення без згоди та супроводу батька на термін від дня набрання рішенням суду законної сили по 03 червня 2018 року відповідає інтересам дитини, жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право виїзду дитини за кордон, судом не встановлено.

Outcome: approved