Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою до Феодосійської міської ради про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що входить до спадкової маси після смерті [PERSON], що померла [INFO], в розмірі ? (одна друга) частки. Вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про народження. 08.12.2012 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Феодосійського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 30.08.2013 року він також звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримав постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що не була визначена частка в праві спільної сумісної власності на квартиру. Добровільно спір вирішити неможливо, позивач вважає, що його права порушені, що стало підставою для звернення позовом до суду. Позивач, його представник, в судове засідання не з'явилися, подали заяву, якою підтримані вимоги позову. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, подав заяву, якою просили вирішити спір на розсуд суду. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно Свідоцтву про право власності на житло, виданого 03.05.1993 року (а.с.5), позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). За даними спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], позивач є єдиним спадкоємцем. Постановою приватного нотаріуса Феодосійського міського нотаріального округу [PERSON] від 30.08.2013 року (а.с.8) позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири. Підставою для відмови зазначено те, що в свідоцтві про право власності на житло не вказаний розмір частки у праві спільної власності на квартиру. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, саме суд вирішує питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР зі змінами та доповненнями, Україна приєдналась до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно з Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477 практика Європейського Суду і Європейська Конвенція застосовуються в Україні при прийнятті рішень. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В своїй практиці Європейський суд наголошує, що принцип рівності процесуальних можливостей є одним із основоположних принципів права на справедливий судовий розгляд, яке закріпляється в пункті 1 статті 6 „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року. Це означає, що кожна із сторін не повинна мати явної переваги і що кожній із сторін повинна бути гарантована можливість представити свою справу на таких умовах, які не ставлять її у менш сприятливе становище у порівнянні із іншою стороною (лист ДСА від 16.11.2006 № 14-6947/06). Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З урахуванням наведених норм, обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців по закону відносяться діти, батьки спадкодавця, а також той з подружжя, що пережив спадкодавця. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судові витрати розподілені відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved