Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

позивач [PERSON] акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України"в особі філії -Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі-"банк") 04 серпня 2017 року звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 07.11.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №4407, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 25 000 дол. США 00 центів зі сплатою 12,00 відсотків за користування кредитом на рік, строком на 20 років , з зобов'язанням погасити суму кредиту не пізніше 06 листопада 2027 року. Відповідно до п. 1.5 Договору відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 104,17 дол. США та нарахованих відсотків до 30 числа кожного місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Згідно зі статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Банк цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушив графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 05 липня 2017 року складає 11843,78 дол. США, а саме: заборгованість за основним боргом 8730,42 дол. США, заборгованість за нарахованими відсотками 2615,36 дол. США, інфляційне збільшення заборгованості 408,92 дол. США, три проценти річних від суми заборгованості 89,08 дол. США. Просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та суму судового збору. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України"в особі філії -Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" не з'явився, надав заяву із клопотанням провести розгляд справи за відсутності представника банку, підтримав позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи його було повідомлено належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті "Судова влада України", заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи не надав. З огляду на це на підставі ст. 197 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксації судового розгляду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством "Державний Ощадний банк України"в особі філії -Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" 07 листопада 2007 року був укладений договір про іпотечний кредит № 4407 на придбання квартири, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав в кредит в сумі 25 000,00 дол. США зі сплатою 12 відсотків за користування кредитом на рік, строком на 20 років, з зобов'язанням погасити суму кредиту не пізніше 06 листопада 2027 року. (а.с. 7). Згідно п. 1.5 Договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту рівними частинами та сплату нарахованих відсотків до останнього числа кожного, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на 05 липня 2017 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4407 від 07.11.2007 року, враховуючи право [PERSON] акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України"в особі філії -Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 11 843,78 дол.США, з яких: заборгованість за основним боргом складає - 8730,42 дол. США; заборгованість за нарахованими відсотками складає - 2615,36 дол. США; інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості - 408,92 дол. США ; три проценти річних від простроченої суми заборгованості - 89,08 дол. США. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позичальник [PERSON] порушив строки платежів за зобов'язаннями, як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, позивач з цього приводу 04 серпня 2017 року звернувся до суду, тому відповідач [PERSON] повинен відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити позивачу інфляційне збільшення заборгованості - 408,92 дол. США та три проценти річних від суми заборгованості - 89,08 дол. США. Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами в грошовій одиниці України - гривні. Згідно правового висновку ВСУ у справі № 6-284 цс 17 від 01 березня 2017р., стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту та процентів належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 05 липня 2017 року мав прострочену заборгованість за кредитом - 11 843,78 дол.США, що (станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ 1 дол. США - 26,63 грн.), еквівалентно 315399,86 грн., а саме: заборгованість за основним боргом складає - 8730,42 дол. США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ еквівалентно 69647,04 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками складає - 2615,36 дол. США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ еквівалентно 232491,08 грн.; інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості - 408,92 дол. США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ еквівалентно 10889,54 грн.; три проценти річних від простроченої суми заборгованості - 89,08 дол. США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ еквівалентно 2372,20 грн. Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, нормам чинного законодавства та відповідачем не спростований. За наведених підстав та встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за Договором, заборгованості за нарахованими відсотками, інфляційного збільшення заборгованості та трьох процентів річних від суми заборгованості підлягають задоволенню на підставі ст. ст.526, 530, 625, 1054 ЦК України. Таким чином, оскільки, позов задоволено, то треба стягнути у примусовому порядку суму заборгованості за Договором з відповідача в розмірі 11843,78 дол. США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ 1 дол. США - 26,63 грн., еквівалентно 315399,86 грн. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 4622,17 гривень. Суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 11843,78 дол. США, що еквівалентно 315399,86 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4731,00 грн. Таким чином судові витрати в сумі 4622, 17 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача [PERSON] та стягнути з відповідача в державний бюджет судовий збір в сумі 108,83 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved