Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції МЮ України), треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Арсенал-Фінанс», про встановлення нікчемності договорів та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів. В обґрунтування позову, доповнивши та уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що 02.03.2015 року Правлінням Національного банку України винесено постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». Після чого, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 запроваджено з 03.03.2015 року тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON], повноваження якої в подальшому продовжувались відповідними рішеннями виконавчої дирекції Фонду. Наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 67 від 11.03.2015 року створено комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями на їх відповідність вимогам закону. В ході роботи цієї комісії було виявлено ознаки нікчемності, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ряду договорів. Так, укладеного 04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] договору застави майнових прав № Д4/2014, за яким банком передано в заставу [PERSON] майнові права за кредитними договорами, укладеними банком із фізичними/юридичними особами згідно додатку № 1 вартістю 1 552 047 743 грн. 11 коп. в забезпечення зобов'язань банку за договорами банківських вкладів №№ 10, 18 від 11 та 13.12.2012 року відповідно. Оцінено предмет застави в 619 923 436 грн. 80 коп. Заставодержатель за умовами договору має право задовольняти за рахунок предмету застави (майнових прав) свої грошові вимоги за договорами банківського рахунку у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань у разі неповернення банком грошових коштів за договорами банківських вкладів, або у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку категорії неплатоспроможних (в день прийняття рішення). В частині звернення стягнення на предмет застави (майнові права) сторонами передбачено те, що одночасно з цим Договором укладається договір відступлення права вимоги з відкладальними умовами, а звернення стягнення на майнові права здійснюється Заставодержателем або за умови необхідності відповідної ліцензії на здійснення таких дій - ТОВ «Арсенал-Фінанс». Крім того, 04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], в інтересах якого на підставі договору дорученням діяло ТОВ «Арсенал-Фінанс», укладено договір про відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-4.1/2014 з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № Д4/2014 від 04.09.2014 року. Додатковою угодою № 1 від 09.02.2015 року до договору застави майнових прав збільшено їх вартість до 3 802 493 684 грн. 54 коп., а також доповнено обсяг забезпечених зобов'язань банку перед [PERSON] ще п'ятьма договорами банківських вкладів. Предмет застави оцінено в 1 518 803 119 грн. 16 коп. Запис про реєстрацію обтяжень на підставі цих договорів внесені Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Оскільки указані договори не відповідають вимогам ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок чого є нікчемними, що заперечується [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» просить суд встановити нікчемність спірних договорів та застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів. У судовому засіданні представники позивача - ПАТ «Дельта Банк», третіх осіб - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Представники ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції МЮ України та ТОВ «Арсенал-Фінанс» у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 11.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 10 за яким банком відкрито [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] в доларах США (т. 3 а.с. 50-52). 13.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 18 за яким банком відкрито [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] в євро (т. 3 а.с. 53-55). Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» № 4001 від 29.12.2015 року на ім'я [PERSON] у ПАТ «Дельта Банк» відкрито рахунки № [NUMBER] (дол. США), залишок коштів на якому станом на 03.03.2015 року становить 58451057,22 дол. США та № [NUMBER] (евро) залишок коштів на якому станом на 03.03.2015 року становить 805736,24 євро (т. 1 а.с. 23). 04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір застави майнових прав № Д-4/2014 за яким ПАТ «Дельта Банк» надано в заставу [PERSON] майнові права банку за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Дельта Банк» з фізичними та/або юридичними особами - позичальниками, детальна інформація про яких наведена у Додатку № 1 (п. 1.1. договору). Сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 1 552 047 743 грн. 11 коп. (п. 1.2. договору). Майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання банком зобов'язань перед [PERSON] за договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012 року та договору банківського рахунку № 18 від 13.12.2012 року. За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено у сумі 619 923 236 грн. 80 коп. У разі прострочення банком виконання зобов'язань за договором банківських рахунків або в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення) задовольнити грошові вимоги шляхом звернення стягнення на майнові права (відступлення права вимоги, набуття права власності, продажу та/або в інший встановлений законодавством або цим договором спосіб). Одночасно із цим договором укладається договір відступлення права вимоги з відкладальними умовами. Звернення стягнення на майнові права здійснюються заставодержателем або за умови необхідності відповідної ліцензії ТОВ «Арсенал-Фінанс» на підставах та у порядку визначених цим договором (т. 1 а.с. 11-14). Також, 04.09.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] від імені та в інтересах якого діяло за договором доручення ТОВ «Арсенал-Фінанс», укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-4.1./2014 за умовами якого цей договір укладений з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № Д-4/2014 від 04.09.2014 року (т. 2 а.с. 11-12). 09.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору застави № № Д-4/2014 від 04.09.2014 року за якою сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 3 802 493 684 грн. 54 коп., які є засобом забезпечення виконання банком зобов'язань перед [PERSON] за договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012 року, договором банківського рахунку № 18 від 13.12.2012 року, договором № 012-09509-020215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро від 02.02.2015 року, договором № 003-09509-030215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро від 03.02.2015 року, договору № 004-09508-050215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США від 05.02.2015 року, договору № 005-09508-050215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США від 05.02.2015 року, договору № 001-09508-050215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро від 06.02.2015 року. За домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено в сумі 1 518 803 119 грн. 16 коп. (т. 1 а.с. 15). 12.02.2015 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження за № 15079725 у виді застави майнових прав ПАТ «Дельта Банк» за укладеним з фізичними та/або юридичними особами позичальниками договорами вартістю 3 802 493 684 грн. 58 коп. на підставі укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] договором застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-4/2014, додаткової угоди № 1 до цього договору застави майнових прав від 09.02.2015 року, а 16.03.2016 року за договором відступлення права вимоги № Д-4.1/2014 від 04.09.2014 року (т. 3 а.с. 13-15). Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014 року № 102/БТ надано ПАТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності (т. 3 а.с. 118). Постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 року № 348/БТ внесено зміни до постанови від 26.02.2014 року № 102/БТ, за якими, зокрема, передбачалось право Національного банку України призначати представника для здійснення контролю за використанням кредиту (т. 3 а.с. 119). Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 року № 560/БТ встановлено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратором банку службовця Національного банку України [PERSON] (т. 3 а.с. 121). Постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних строком на 180 днів, а також запроваджено для банку обмеження щодо його діяльності, зокрема, не передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором Банку (т. 3 а.с. 122). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», зі змінами внесеними рішенням від 08.04.2015 року № 71, згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації [PERSON] (том. 1 а.с. 16-19). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 р. «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02.10.2015 р. включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» [PERSON] по 02.10.2015 р. включно (том 1 а.с. 20). На підставі постанови Правлінн Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року (том 1 а.с. 21, 22). Рішенням комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, оформленого протоколом від 28.15.2015 року № 12 затвердженні результати перевірки, якою виявлені договір застави майнових прав № Д-4/2014 від 04.09.2014 року та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-4.1./2014 від 04.09.2014 року, укладені між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], що є нікчемними відповідно до п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (т. 1 а.с. 24-27). 12.06.2015 року [PERSON] та його представнику ТОВ «Арсенал-Фінанс» направлено повідомлення про нікчемність договору застави майнових прав № Д-4/2014 від 04.09.2014 року та договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-4.1./2014 від 04.09.2014 року (т. 1 а.с 30-31). Відповідно до змісту звіту АФ «Інтер-Аудіт» про фактичні результати перевірки окремих операцій ПАТ «Дельта Банк» від 31.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» діяв з перевищенням компетенції при передачі в заставу майнових прав за діючими кредитними угодами до [PERSON] на загальну суму 3 802 493 684 грн. 54 коп. у зв'язку з відсутністю погодження з куратором банку, при цьому ПАТ «Дельта Банк» надано додаткову перевагу [PERSON] у частині передачі в заставу майнових прав в разі визнання Банку неплатоспроможним, що є перевагою перед іншими кредиторами (т. 1 а.с.32-37). 04.11.2015 року [PERSON] звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] із вимогою про визнання його кредитором за договором банківського рахунку № 9 від 11.12.2012 року, договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012 року (т. 1 а.с. 99). Згідно витягу з реєстру акцептованих вимог ПАТ «Дельта Банк» акцептована сума кредитора [PERSON] становить 1 255 286 699 грн. 84 коп. (т. 1 а.с. 100). Крім того, відповідно до укладених 06.10.2009 року та 26.02.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України договорів застави майнових прав № 51/61/144/39/86ЗМП-2 в редакції договору зі змінами та доповненнями внесеними 20.07.2010 року, 27.12.2013 року та 26.02.2014 року майнові права ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, зокрема, № 221-0111007/ФКВ8, 802/ФКВ-07, 567/ФКВ-07, 1738-0161014/ФКВ-08, 356-012/ФКВ-08, НКЛ-1760468, 11061651000, перебували в заставі Національного банку України, були повторно передані банком в заставу [PERSON] за спірними договорами. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу»застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідно дост. 4 ЦК України органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановленихКонституцією України та законом. У ст.ст. 2, 6 Закону України «Про Національний банк України»встановлено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті. Відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей. Наявність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, а також обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, підтверджується відповідним рішенням Ради з фінансової стабільності, повноваження якої визначаються указом Президента України. Згідно зі ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 73Закону України «Про Національний банк України» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного. Відповідно дос. 75 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв: 1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків: щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів; 2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк; 3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; 4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів; щодекади - два і більше разів; 4 1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України; 5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку; 6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами. Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України. Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством. Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Проблемний банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів. Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Відповідно до пп. 4.8 та 4.9. Постанови Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 р. про застосування Національним банком України заходів впливу (в редакції чинній на момент призначення куратора) куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації, що надається банком до Національного банку, та/або перебуваючи безпосередньо в банку. Банк зобов'язаний забезпечити куратора, призначеного Національним банком, окремим приміщенням, що обладнане необхідними технічними засобами, з доступом до відповідних програмно-технічних комплексів банку для перегляду в режимі поточного часу всіх операцій банку та його клієнтів. На куратора банку можуть покладатися такі повноваження: а) здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій; б) отримувати інформацію та ознайомлюватися з документами щодо проведення банком операцій і визначення рівня ризиків, на які він може наражатися; в) ініціювати встановлення порядку виконання банком та його відокремленими підрозділами початкових платежів з урахуванням наявності коштів на кореспондентському рахунку і змісту платежів, обрання способів організації управління черговістю початкових платежів (використовуючи засоби системи автоматизації банку, внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи банку, автоматизоване робоче місце "АРМ куратора банку", призначене для управління початковими платежами банку, що надсилаються до СЕП); г) ініціювати заборону на використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків; ґ) ініціювати переведення банку на модель обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку в СЕП, яка дає банку змогу здійснювати початкові платежі від імені відокремлених підрозділів або через внутрішньобанківську міжфілійну платіжну систему; д) ініціювати проведення нарад з керівництвом банку для отримання пояснень та інформації про вжиття банком заходів щодо усунення порушень і недоліків та забезпечення його фінансової стабільності; е) бути присутнім на: загальних зборах акціонерів, на засіданнях ради і правління банку з правом дорадчого голосу; засіданнях комітетів (в обов'язковому порядку кредитного комітету, комітету з питань управління активами та пасивами, тарифного комітету); нарадах керівництва, у тому числі щодо реструктуризації зовнішніх зобов'язань банку, та інших структурних підрозділів банку, у тому числі підрозділів внутрішнього контролю та аудиту банку; переговорах з інвесторами банку з питань продажу чи реорганізації банку, шляхів оздоровлення банку за рахунок коштів учасників; є) здійснювати контроль за своєчасним виконанням банком вимог (заходів), висунутих (застосованих) Національним банком до банку за результатами його діяльності, у тому числі за виконанням банком плану заходів з фінансового оздоровлення та/або прийнятих у письмовій угоді зобов'язань перед Національним банком; ж) інформувати керівництво служби банківського нагляду щодо результатів аналізу фінансового стану банку, а в разі виникнення негативних тенденцій і виявлення проблем у його діяльності, які можуть нести загрозу втрати ліквідності й платоспроможності та інтересам кредиторів і вкладників, оперативно готувати обґрунтовані пропозиції щодо подальших наглядових дій за цим банком; з) виконувати функції, пов'язані зі здійсненням контролю за використанням коштів, отриманих від Національного банку; и) звертатися до Національного банку з клопотанням про розгляд питання щодо застосування відповідного заходу впливу згідно з вимогами статті 73 Закону про банки до посадових осіб або осіб, які діють за їх дорученням, якщо вони перешкоджають здійсненню функцій куратора банку, зокрема створюють умови, за яких куратор не може повністю або частково здійснювати повноваження, покладені на нього Національним банком; і) виносити за межі банку копії документів, що можуть свідчити про факти порушення банком банківського законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку. Відповідно до п.п.5.1, 5.3, 5.6 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012р. (в редакції від 26.01.2015 року, чинній на момент укладення оспорюваного договору), Національний банк має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку, та/або в разі наявності хоча б однієї з ознак, перелічених в п. 5.1. Рішення про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку, строк дії особливого режиму контролю за діяльністю банку та повноважень куратора банку, повноваження куратора банку, відміну/дострокову відміну запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку приймає Правління Національного банку. Куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку, перебуваючи безпосередньо в банку та/або шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації щодо діяльності банку. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна. Відповідно до ч. 2 ст. 68 Закону України «Про банки і банківську систему» бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції застосування плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 17.06.2004 року № 280, зареєстрованої Міністерством юстиції України за 26.07.2004 року за № 918/9517, банки відобразити надану ними заставу у бухгалтерському обліку за позабалансовим рахунком 9510 - надана застава. За змістом пп. 2.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку га звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.02.1999 року за № 56/3349, облік позабалансових зобов'язань, які виникли у Банку обліковуються у період до якого вони належать. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Згідно ч. 3 ст. 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Враховуючи, що на підставі зібраних доказів установлено, що ПАТ «Дельта Банк» укладаючи з [PERSON] спірні договори прийняв на себе зобов'язання щодо передачі у заставу майнових прав за укладеними банком з юридичними та/або фізичними особами кредитними договорами у порядку іншому ніж встановлено чинним законодавством, з порушенням правил бухгалтерського обліку, при збільшенні обсягу відповідальності не отримав погодження куратору банку, з наданням переваг [PERSON] щодо задоволення його кредиторських вимог до банку за договорами банківських рахунків та вкладів перед іншими кредиторами, у спосіб не передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також передав у заставу майнові права, вартість яких значно перевищує кредиторські вимоги [PERSON], суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про невідповідність спірних договорів вимогам п.п. 3, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з чим їх нікчемність. Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно із ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Оскільки між сторонами має місце спір щодо дійсності укладених між ними договорів, у судовому засіданні установлено їх невідповідність вимогам закону, тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про встановлення нікчемності спірних договорів та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом припинення обтяження, внесеного до Державного реєстру обтяжень рухомого майна підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до с. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved