Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

До Голопристанського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулося ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Посилається на те, що позивачем та відповідачем укладено договір б/н від 26.01.2011, згідно якого [PERSON] отримала кредитну картку "Універсальна" 11.03.2014 відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Gold" та відкрито рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 26.10.2017 року заборгованість по кредитному договору становить 106000,00 (сто шість тисяч) гривень. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, в матеріалах справи є заява, в якій він прохає справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Також представник позивача надав відповідь на заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та надав заяву з проханням врахувати строк позовної давності. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір б/н від 26.01.2011, згідно якого [PERSON] отримала кредитну картку "Універсальна" 11.03.2014 відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Gold" та відкрито рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 26.10.2017 заборгованість по кредитному договору становить 106000,00 грн. і складається з наступного: - заборгованості за кредитом 27154,70 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом 78845,30 грн., За правилами ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Умови договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 6-7). Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що на момент звернення до суду у позивача закінчився перебіг строку позовної давності і на цій підставі просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 58-59). Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] від 12.12.17 (а.с.8), також не свідчать про визнання боргу відповідачем. За відсутності дій відповідача, які свідчать про визнання боргу та переривають строк позовної давності, перебіг позовної давності за карткою № SAMDNWFC00002392361 не перервався та сплив впродовж, 3-х років з дати останнього платежу (ст.264 ЦК України). Позивачем не доведено наявність волевиявлення відповідача, щодо перевипуску карти та встановлення нового строку дії кредитного договору (строку дії картки). Частина 1 статті 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 9-32) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником до 25 числа місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобовязань. Згідно позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи, що заборгованості за кредитним договором від 26.11.2011 у [PERSON] виникла, відповідно до наданого розрахунку починаючи з 31.10.2014, строк позовної давності для якої відповідно до умов договору становить вісім років, суд приходить до висновку про закінчення строку позовної давності 31 жовтня 2014 року, до моменту звернення позивача до суду, а саме 05.01.2018. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з застосуванням наслідків порушення строків позовної давності.

Outcome: dismissed