Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

\~ Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, якою просить встановити факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: м. Харків, 2-ий Омський в'їзд, б. 8, між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, № Н8-259 від 13.02.1998 р., оформлений на біржі нерухомості та основних фондів "Україна", зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 32200 є дійсним. Посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.02.1998 р., укладеного між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, зареєстрованого на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" за реєстраційним номером Н8-259, він придбав за 11 700,00 грн. житловий будинок з надвірними будівлями по 2-му Омському в'їзду, 8, в м. Харкові. Вказаний договір 10.04.1998 р. було зареєстровано в ДКП ХМБТІ про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 32200. До укладення та підписання договору він сплатив продавцю суму грошей визначену договором, а продавець, в свою чергу, передав йому у власність будинок та документацію на нього. Він оселився в будинку як повноправний власник та зареєструвався за місцем мешкання 07.12.1999 р. В даний час йому стало відомо про те, що укладений договір повинен бути нотаріально посвідчений, в протилежному випадку він є недійсним. Посилається на те, що намагався знайти продавця, щоб звернутися до нотаріальної контори і посвідчити договір, однак, це виявилось неможливим у звязку зі смертю останнього. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу, вчиненого на Товарній біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 13.02.1998 року за № Н8-259, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями літ. А-1, житловою площею 61,5 кв.м., літ. Б вбиральня, літ. Д підвал, літ. № 1-3 огорожа, які розташовані на земельній ділянці площею 588 кв.м. за адресою: м. Харків, в'їзд 2-й Омський, б. 8. Вказаний договір зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 32200 10.04.1998 року. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р., що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується передати майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Приписами ч.ч. 2, 4 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 394413 від 31 травня 2003 року 27.05.2003 року помер [PERSON], про що зроблено актовий запис № 5727. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Аналізуючи вищенаведені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав встановити, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: м. Харків, 2-ий Омський в'їзд, б. 8, укладений між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, № Н8-259 від 13.02.1998 р., оформлений на біржі нерухомості та основних фондів "Україна", зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 32200 є дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved