Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ між нею та відповідачем спільно набутого у шлюбі нерухомого майна та просила виділити їй у власність 1/2 частку одноповерхового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], та 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1400 га, що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину одноповерхового житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], та на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,1400 га, що знаходиться по [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони набули у спільну власність на підставі договорів купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку під вказаним будинком загальною площею 0,1400 га. Під час документального оформлення угоди купівлі-продажу даного будинку та земельної ділянки, відповідач зареєстрував та отримав документи про право власності на увесь спірний житловий будинок та земельну ділянку на власне ім'я, незважаючи на те, що спірний будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, були набуті ними спільно у період перебування у шлюбі за їх спільні грошові кошти. Після розірвання шлюбу вона була вимушена разом із дітьми залишити даний будинок, в ньому до цього часу проживає відповідач і не визнає її право власності на вказаний житловий будинок. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав заперечення та просить суд в позові відмовити, оскільки після розірвання шлюбу, на пропозицію позивачки 20 червня 2013 року вони в присутності секретаря Мочулищенської сільської ради Дубровицького району [PERSON], добровільно поділили між собою майно, що стверджується відповідними розписками, згідно яких позивачка залишила собі 130 листів нового шиферу, 21 м.куб. піноблоків, телевізор марки "Самсунг", спальну гарнітуру, DVD плеєр з колонками, тюнер до телевізора, холодильник марки "Снейге", морозильну камеру марки "Снейге", 2 (дві) кухонні тумбочки (кухонний гарнітур), супутникову антену, 2 (два) половики (покриття на підлогу), кондиціонер, мішок цукру, мішок муки, мішок селітри, мішок нітроамофоски, електропраску, весь кухонний посуд, електропіч для випікання хліба та нову пральну машину-автомат в упаковці. Окрім цього позивачка залишила собі пилосос, новий дорожній велосипед марки "АІСТ", 2 (два) дитячі ліжка, насінну картоплю в кількості 1 (одна) тонна, набір нових каструль. Також забрала з будинку всі продукти харчування та їхні спільні гроші в сумі 15000 тис. грн., що не було вказано нею в даній йому розписці. Взамін цього, позивачка залишила йому житловий будинок площею 16,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами і залитий фундамент з присадибною земельною ділянкою, щебінь в кількості 1,5 м.куб., бензопилу марки "Штиль-18", болгарку, електродриль, скляні банки, 1 (один) половик (покриття на підлогу), порося та деяку частину посуду (декілька тарілок та ложок). Вислухавши сторони, заслухавши пояснення свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 14 червня 2013 року (а.с.9) шлюб, що уклали [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 21.10.2010 року (а.с.13) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2010 року (а.с.16) вбачається, що відповідач по справі [PERSON] під час підписання вищевказаних договорів діяв за згодою своєї дружини [PERSON]. Отже, житловий будинок та земельна ділянка були придбані під час перебування у шлюбі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ствердили суду той факт, що дійсно, грошові кошти, які були витрачені на придбання житлового будинку, земельної ділянки, прибудинкових споруд були спільними, це були грошові кошти як позивачки та її родичів, так і відповідача, та його родичів. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи із вищезазначеного, враховуючи той факт, що житловий будинок та земельна ділянка були набуті подружжям під час шлюбу, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки.

Outcome: approved