Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,- буд. [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що позивач є власником 2 / 5 частки даного будинку, відповідачами є відповідно-син позивача, невістка та двоє її синів від попереднього шлюбу, відповідачі не проживають у будинку понад один рік без поважних причин, не беруть участі в утриманні будинку, не сплачують комунальні послуги, що порушує права позивача, як власника будинку. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, пояснивши, що позивач є співвласником 2 / 5 частини будинку, іншим співвласником є [PERSON] , будинок має дві половини, відповідачі проживали у будинку з 2007 року по 2012 рік, син після розлучення із [PERSON] проживає у м.Києві, невістка із своїми дітьми виїхала в Луганську область, відповідачі не є співвласниками даного будинку, перешкоди їм у користуванні будинком відсутні, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що разом із позивачем [PERSON] є співвласником буд. [ADDRESS] , будинок на два входи, у будинку проживав син позивача разом із своєю сім`єю, відповідачі не проживають у будинку останні 8 років, перешкоди їм у цьому відсутні, син позивача розлучився із [PERSON] .. Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у буд. [ADDRESS] , що підтверджується довідками відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 18 березня 2020 року. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені згідно ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України 26 березня 2020 року, відповідачі, які не повідомили суду іншої адреси, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин і не подали відзиву чи заперечення, позивач та її представник в судовому заісданні не заперечують проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] є співвласником 2 / 5 частки буд.[ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … від 06 березня 2020 року, реєстрація права власності проведена 04 березня 2020 року, підстава- договір купівлі-продажу від 31 липня 1980 року, згідно даного витягу до 2 / 5 часток будинку віднесені окремі об`єкти нерухомого майна, які є складовими частинами будинку з господарськими будівлями, відповідно до реєстрового напису від 05 серпня 1980 року до договору купівлі-продажу від 31 липня 1980 року позивач [PERSON] є власником 2 / 5 частки вказаного будинку. Докази на підтвердження виділення в натурі у встановленому порядку із присвоєнням окремої адреси щодо даної 2 / 5 частки будинку суду не подані. Згідно копії довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21 лютого 2020 року відповідачі: син- [PERSON] , 1982 року народження, колишня невістка - [PERSON] , 1966 року народження, сини колишньої невістки: [PERSON] , 1994 року народження, та [PERSON] , 1987 року народження, зареєстровані у буд. [ADDRESS] . Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним судом у постанові від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц. Право користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їхні діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.ч.2 та 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Судом, із врахуванням доказів по справі встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спірній квартирі не проживають понад один рік, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, тобто вони перестали бути членом сім`ї позивача. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідачів у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останнім у цьому, відсутності домовленостей відповідачів з позивачем, як співвласником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідачів щодо володіння та користування ним, наявні підстави для визнання останніх такими, що втратили право користування житловим примішенням,- буд. [ADDRESS] в частині 2 / 5 частки, що перебуває у власності позивача [PERSON] .. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідачі своїми діями не засвідчила те, що не втратили інтерес до вищезазначеного будинку, в якому мають своє зареєстроване місце проживання, також останніми не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим вони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved