Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

06 липня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області, зареєстрованим в реєстрі за №886, від 25.04.2016 року. Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб у вищевказаній квартирі зареєстрована дочка позивачки [PERSON] , внук позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] , який ніколи в зазначеній квартирі не проживав. Дочка позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] були одружені з 27.08.2015 року. За рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14.09.2020 року їх шлюб було розірвано. Після одруження дочки позивачки з відповідачем позивачка дала згоду на його реєстрацію у вищезазначеній квартирі, але відповідач ніколи не проживав у зазначеному житлі, ні до їх одруження, ні після одруження, ні після розірвання шлюбу. Тобто, з дня реєстрації відповідача в квартирі, це з листопада 2017 року відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] . Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які йому не надаються, але нараховуються за нього, чим порушуються права позивачки та вона несе додаткові витрати за оплату послуг на житло. Представник позивача Луницька С.М. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. Зважаючи на те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] будучи повідомленими належним чином про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують та не заперечують проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] має у приватній особистій власності квартиру [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією договору міни, згідно з яким позивачка [PERSON] та [PERSON] міняють належні ним на праві приватної власності квартири укладеного між сторонами 25 квітня 2016 року. В результаті укладення даного договору зазначена квартира вважатиметься такою, що належить на праві приватної особистої власності для [PERSON] , копією технічного паспорта на квартиру виданого за реєстровим №13к-497-3649 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №269570235 від 09.08.2021 року, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.08.2021 року. З копії рішення Московського районного суду м.Харкова від 14.09.2020 року в справі №643/7935/20 встановлено, що шлюб між донькою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Згідно з довідкою відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради №2298-03 від 21.05.2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] станом на 21.05.2021 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що позивачка є йому дружиною. Вона зверталась до відповідача, щоб той виписався, але він не відреагував, оскільки він не проживає в квартирі з 2017 року. Відповідач зареєстрований в квартирі з 2017 року, відповідач не оплачував комунальні послуги, ні разу не приїжджав і не проживав. Свідок додав, що проживає разом з позивачем в квартирі [ADDRESS] з 2016 року. На прохання відповідача, позивач зареєструвала місце проживання відповідача у своїй квартирі. Відповідач разом з [PERSON] проживали в цій квартирі близько 1 місяця, після укладення шлюбу. Потім виїхали в Харків, де проживають до цього часу. Позивач зверталася до відповідача по телефону, щоб той приїхав і виписався, але він відповів, що він на це не буде витрачати гроші і час. Позивач несе надмірні витрати на оплату послуг за утримання прибудинкової території, оскільки така плата нараховується в залежності від кількості зареєстрованих осіб Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є мамою позивача [PERSON] . Ніяких відносин з відповідачем немає. Пояснила, що відповідач це колишній зять її дочки. Він ніколи не платив за квартплату. Відповідач зареєстрований приблизно з осені 2017 року. Приїжджав лише в гості, але не проживав. Позивач зверталася до відповідача, щоб той знявся з реєстрації, але він не погодився. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відносини, які склались між позивачкою та відповідачем є відносинами між власником квартири [ADDRESS] та колишнім членом сім`ї власника цієї квартири, а тому не підлягають застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин норми ст. 405 ЦК України. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядженням щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач спільним побутом сімейними відносинами з позивачем не пов`язаний, тому його право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Суд визнає, що сплата позивачем комунальних послуг за відповідача, а також відсутність у неї можливості розпоряджатись своєю квартирою на власний розсуд через обставину реєстрації відповідача у його квартирі, мають істотне значення. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у виді судового збору у сумі 908,00 грн. Крім того, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач подала до суду копію ордеру серії ВК № 1021251 про надання їй правової допомоги адвокатом Луницькою С.М., який виданий адвокатським бюро «Луницької Світлани» 21.05.2021 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Луницької С.М. , копію договору про надання правничої допомоги № 51 від 21.05.2021 року, укладеного між АБ «Луницької Світлани» та [PERSON] , копію додаткової угоди до вказаного договору від 02.08.2021 року, у пункті 1 якої визначено, що сторони домовились, що вартість правової допомоги становить 3500 грн., копія акту виконаних робіт від 02.08.2021 року та копію квитанції до прибуткового касового ордеру№ 4 АБ «Луницької Світлани» про прийняття від [PERSON] 3 500 грн за договором про надання правничої допомоги. Зазначені докази дають підстави для висновку про те, що позивач [PERSON] понесла витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи за її позовом до [PERSON] у сумі 3 500,00 грн. Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не вказував на їх неспівмірність. Відповідно до ч.1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн.

Outcome: approved