Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та все інше майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалося у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою цього ж суду від 14 квітня 2017 року у вказаному рішенні у резолютивній частині виправлено описку та зазначено «Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS], (колишній проспект Косіора) в порядку спадкування за законом", - замість - "Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на квартиру [ADDRESS], (колишній проспект Косіора) в порядку спадкування за законом». В апеляційних скаргах [PERSON] просить скасувати вказані рішення та ухвалу суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що квартира № 45, яка розташована за адресою: місто Харків пр. Олександрівський (колишній Косіора), будинок № 71, на праві приватної власності в повній мірі належала [PERSON], що підтверджується доданими до позовної заяви документами. Позивач є рідною племінницею [PERSON] і єдиною особою, яка має право прийняти спадщину за законом після померлого [PERSON], з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач, \~інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає, на час смерті [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. У задоволені вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на все інше майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалося відмовлено у звязку з відсутності даних про належність такого майна померлому. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи і суд вважав встановленими не доведені обставини, а саме, що позивач є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] З огляду на це, рішення суду і ухвала про виправлення описки на підставі п.2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення суду про відмову у задоволенні позову. Судовим розглядом встановлено, що 2 червня 1931 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 48). \~ \~ \~ \~ 19 вересня 1923 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 134-136). Отже, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є рідними братом та сестрою. \~ \~ \~ \~ 2 листопада 1946 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON]. (а.с. 57) \~ \~ \~ \~ 8 грудня 1947 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 5) \~ \~ \~ \~ 7 жовтня 1968 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON]. (а.с. 52) \~ \~ \~ \~ 17 грудня 1977 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON]. (а.с. 53) \~ \~ \~ \~ Отже, позивачка є племінницею [PERSON] , а саме дочкою його рідної сестри. \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 26 січня 2016 року (а.с. 8). \~ \~ \~ \~27 січня 1997 року центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право спільної (сумісної) власності на квартиру [ADDRESS] (на цей час проспект Олександрівський) в м. Харкові на ім'я [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON], реєстраційний № 7-97-79177. Право власності на спірну квартиру набуто сторонами на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і, таким чином, кожному на підставі ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону належать рівні частки від приватизованої квартири. \~ \~ \~ \~Таким чином частка кожного з учасників спільної сумісної власності на квартиру складає по 1/3 частині квартири. \~ \~ \~ \~20.11.2015 року згідно рішення № 12/151 сесії Харківської міської ради 7 скликання назву проспект Косіора змінено на проспект Олександрівський. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.12.2006 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-5457, [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Отже на час смерті [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~6 вересня 2005 року [PERSON], на випадок своєї смерті, склав заповіт на ім'я [PERSON] щодо належного йому майна. \~ \~ \~ \~ 18 березня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9) \~ \~ \~ \~ Місцем постійного проживання померлого [PERSON], є квартира [ADDRESS], що є місцем відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~ Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] (раніше пр. Орджонікідзе). \~ \~ \~ \~ Згідно до повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 6098/01-16 від 23.11.2016 р. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 371/2016. З заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Інших заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. \~ \~ \~ \~ Згідно до повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори № 6735/02-14 від 13.12.2016 р. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 372/2016. З заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. \~ \~ \~ \~ Таким, чином після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернулася племінниця [PERSON] \~ \~ \~ \~ [PERSON] після смерті [PERSON] у встановлений шестимісячний строк заяв про прийняття або відмови від прийняття спадщини не подавав , але фактично проживав з ним в одній квартирі і був співласником 1/2 частини квартири. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Матеріали справи містять відповідь Четвертої ХДНК від 11.08.2016 року (а.с.94) зі змісту якої вбачається, що позивач не є спадкоємцем. Судова колегія погоджується з цією відмовою з наступних підстав. За ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього кодексу. В даній справі спадкодавець залишив заповіт на ім"я [PERSON], який на час смерті постійно проживав разом зі спадкодавцем, що згідно зі ст.1268 ЦК України вважається фактичним прийнятям спадщини. Отже, судовим розглядом достовірно встановлено, що 1/2 частина квартири шалежала [PERSON] на праві власності , а 1/2 частину квартири він успадкував після смерті [PERSON] , тобто вцілому на спірну квартиру набув право саме [PERSON] після смерті якого позивач не є спадкоємцем. Що стосується посилання в позовній заяві на ч. 2 ст. 1259 ЦК України, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, то в даному випадку вона не може бути застосована з тих саме підстав, що позивач не є спадкоємцем померлого [PERSON] Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, оскільки матеріали справи не містять доказів, що спірна квартира вцілому належала спадкодавцю [PERSON] і позивач є спадкоємцемпісля його смерті . За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial