Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернуся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті батька позивача [PERSON], який помер [INFO], залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 0,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на території с.Ніговичі Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого 27.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № [NUMBER]. Зазначає, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], успадкувала його дружина, мати позивача по справі - [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказує, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON]. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входить земельна ділянка площею 1,0514 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 02.07.2012 року, а також земельна ділянка площею 0,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на території с.Ніговичі Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого 27.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за [NUMBER], яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. Стверджує, що спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном розпорядилася, а саме 04.11.2003 року склала заповіт, за яким все своє майно заповіла сину - [PERSON], позивачу по справі. Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 57. Стверджує, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв вказану спадщину, проте через відсутність правовстановлюючих документів про право власності на зазначені земельні ділянки позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься Ордер про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник - адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача - Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/1004 та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2018р. №54521263 та №54521190, з яких слідує, що спадкові справа після смерті [PERSON], котрий помер [INFO]., та після смерті [PERSON], котра померла [INFO]., в нотаріальній конторі не заводилися, а також інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.12.2018р. №54521206. Просив слухати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ;Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO], відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу спадщини [PERSON] входить право власності на земельну ділянку площею 0,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на території с.Ніговичі Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого 27.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] та у відповідності до вимог ст.529 ЦК України 1963 року - спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, за №435 від 03.04.2017 року після смерті [PERSON] в управління його спадковим майном вступила його дружина [PERSON], яка доглядала за житловим будинком, сплачувала комунальні платежі, обробляла земельну ділянку. Тобто, в силу ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавцеві. Як вбачається із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 21.12.2018р. №01-16/1004 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2018р. №54521263, - спадкова справа після смерті [PERSON], котрий помер [INFO]., не заводилась. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну земельну ділянку успадкувала саме [PERSON], мати позивача по справі. [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить земельна ділянка площею 1,0514 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 02.07.2012 року, а також земельна ділянка площею 0,52 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на території с.Ніговичі Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого 27.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № [NUMBER], яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном розпорядилася, а саме 04.11.2003 року склала заповіт, за яким все своє майно заповіла сину - [PERSON], позивачу по справі. Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 57. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON], яка померла [INFO], на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] разом з нею за вказаною адресою постійно проживав її син - [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивач [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] З повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 21.12.2018р. №01-16/1004 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2018р. №54521190 вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], котра померла [INFO]., спадкова справа не заводилася. Інших спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку в спадщині спадкодавця [PERSON], судом не встановлено. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про смерть та заповіту [PERSON]; копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON]; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER], виданого 27.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № [NUMBER]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 02.07.2012 року; довідками, виданими виконавчим комітетом Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, за №435 і №436 від 03.04.2017 року; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 21.12.2018р.; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 17.12.2018р.; копією паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків та свідоцтва про народження [PERSON], позивача по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельні ділянки) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; інших спадкоємців, яким би належало право на обов'язкову частку у спадщині судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначені земельні ділянки, одну з яких вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]; право власності [PERSON] та [PERSON] на спірні земельні ділянки було посвідчене Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку), виданими і зареєстрованими у встановленому законом порядку та Державним актом на право власності на земельну ділянку, однак оригінали таких втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки (право на земельну частку (пай)) в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], котра померла [INFO].

Outcome: approved