Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

21 квітня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про зміну підстав позову від 23.11.2016 року позивач просить: визнати недійсним Договір відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі споживчого кредитного договору №V-05/08, підписаного [PERSON] і ВАТ «Промінвестбанк» від 12.02.2008 року. З урахуванням заяви про зміну підстав позову, свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.02.2008 року між ним та ПАТ «Промінвестбанк» був укладений кредитний договір №V-05/08 за яким позивач отримав кредит в розмірі 60 000,00 доларів США строком до 11.02.2023 року зі сплатою 12,9% річних. Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 20.03.2012 року за позовом Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором. 17.12.2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» (далі - Відповідач - 1) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (далі - Відповідач - 2) був укладений договір відступлення прав вимоги, за яким Відповідач 1 зобов'язався передати Відповідачу 2 права вимоги до Позичальників, іпотекодавців за кредитними договорами та договорами іпотеки в тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки, що укладений з позивачем. Проте позивач зазначає, що ПАТ «Промінвестбанк» не мало законних підстав для відступлення права грошової вимоги за кредитним договором [PERSON] ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки це суперечить підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА, яка чинна для України з 01.07.2007 року та п.п.2 п.1 Розпорядження Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 року, яке на момент укладення договору було чинним. Також позивач зазначає, що фактично оспорюваний договір є договором факторингу та для здійснення зазначеної діяльності ТОВ «Кредитні ініціативи» повинна бути генеральна валютна ліцензія НБУ. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Промінвестбанк» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на заявлені вимоги. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на заявлені вимоги. Представник третьої особи Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сфері Ринків фінансових послуг в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вислухавши позивача, врахувавши пояснення третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 12.02.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк») та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір № V-05/08 за яким Банк надав Позичальнику кредит у сумі 60 000,00 дол. США на строк до 11.02.2023 року зі сплатою 12,9 % річних за користування кредитом. 12.02.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк») та [PERSON] був укладений Іпотечний договір за умовами якого Іпотекодавець [PERSON] з метою виконання зобов'язань за Кредитним договором № V-05/08 від 12.02.2008 року передає в іпотеку Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку (закрите акціонерне товариство) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гржеляк А.М. та зареєстрований в реєстрі за №361, 362. Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 20.03.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 414 112,76 грн. Позивач в судовому засіданні пояснив, що зазначене рішення набрало законної сили, проте Банк не пред'являв його до виконання та не вирішувалось питання заміни сторони виконавчого провадження. 17.12.2012 року між ПАТ «АК «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого внаслідок передачі кредитного портфеля новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників та заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення. За умовами даного Договору до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги в тому числі і за Кредитним договором № V-05/08 від 12.02.2008 року, укладеного із [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06.08.2014 року за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12.02.2008 року в сумі 538 861,88 грн. Як пояснив позивач в судовому засіданні, рішення суду набрало законної сили. Позивач в позовній заяві посилається, що при підписанні оспорюваного договору було порушено підпункт «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА та п.п.2 п.1 Розпорядження Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 року, яке на момент укладення договору було чинним. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи. Проте суд не може взяти до уваги посилання позивача на порушення зазначеної конвенції, оскільки оспорюваний договір не є договором факторингу. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Пунктом 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03 квітня 2009 року (в редакції чинній станом на 17.12.2012 року), визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Операції фінансових установ з придбання іпотечних активів та/або набуття права вимоги за забезпеченими іпотекою кредитами (позиками), які здійснюються з метою випуску іпотечних цінних паперів відповідно до статті 28 Закону України "Про іпотеку" (898-15 ), статті 2 Закону України "Про іпотечні облігації" (3273-15), а також статей 16 та 31 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (979-15), є фінансовими послугами (п.2 Положення). В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» (ЄДРПОУ 35326253) внесене до Державного реєстру фінансових установ 22.09.2008 року та отримало свідоцтво ФК №214 про реєстрацію фінансової установи. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено у п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Як роз'яснено в пункті 8 зазначеної Постанови, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Стаття 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суперечності оспорюваного договору актам цивільного законодавства, не встановлено цього і в судовому засіданні, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed