Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати удаваним правочином договір доручення від 15 жовтня 2010 року, укладений між ним та [PERSON], на здійснення передбачених даною довіреністю дій щодо автомобіля марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; визнати укладеним договір купівлі-продажу даного автомобіля; визнати за ним право власності на даний автомобіль; звільнити автомобіль з-під арешту, накладеного згідно акту опису й арешту майна від 21.03.2014 р. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2010 року ним було куплено у [PERSON] автомобіль марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за 64 900 грн. 00 коп. При цьому, продавець власноручно написав угоду про це. Однак, на вимогу відповідача [PERSON], яку той мотивував відсутністю часу, перереєстрація автомобіля не була проведена, а був укладений договір доручення від 15 жовтня 2010 року. 21 березня 2014 р. державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції був проведений опис і арешт належного позивачу автомобіля, а також був вилучений у нього вказаний автомобіль, через боргові зобов'язання [PERSON] Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2014 р. в даній справі первісного відповідача - Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, замінено належним відповідачем - Головним управлінням юстиції у Львівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], та позивач позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та представник Головного управління юстиції у Львівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з'явилися, хоч належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю і просив розгляд справи проводити без його участі; а представник відповідача - Головного управління юстиції у Львівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, про причини неявки не повідомив, а тому суд, зі згоди позивача та його представника, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. На підставі ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що [PERSON] записаний власником автомобіля марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. У судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] продавати, обміняти, здавати в оренду за ціну і на умовах на їх розсуд, надавати в позичку, зняти з обліку в органах МРЕВ, експлуатувати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Львівським ВРЕР ДАІ 25.04.2008 року, автомобіль марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Угодою від 15 жовтня 2010 року, яку [PERSON] уклав із [PERSON], підтверджується, що [PERSON] продав автомобіль марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] За проданий автомобіль отримав 64 900 грн. Автомобіль переданий покупцю разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Договір купівлі-продажу сторони домовились оформити шляхом надання доручення на користування та відчуження автомобіля. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843712/ed_2013_05_16/pra vo1/T030435.html?pravo=1"638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності із правилами ст.ст.205, 208, 657 ЦК України, для договору купівлі - продажу транспортних засобів не є обов'язковою письмова форма його укладення та нотаріальне його посвідчення. Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до переконання, що фактично між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу автомобіля марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], оскільки вони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: продавець передав автомобіль у власність покупцю, а покупець сплатив за вказаний автомобіль відповідні кошти, прийняв його у володіння, користування та розпорядження, але, з метою економії часу та коштів, для приховання даного правочину вони вчинили договір доручення від 15 жовтня 2010 р., який слід визнати удаваним. Із виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 14 березня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №31677677) відомо, що на виконання зобов'язання [PERSON], [PERSON] перед ПАТ «ПроКредит Банк» накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено його відчуження. Актом опису й арешту майна від 21.03.2014 р., складеним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Грень Ю.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-484/2011, виданого 30.01.2012 року Сихівським районним судом м.Львова про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованості у розмірі 490 165,94 грн., засвідчується, що описано і накладено арешт на майно, а саме: на автомобіль марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадженняHYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820616/ed_2013_06_26/pra vo1/T990606.html?pravo=1"» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843366/ed_2013_05_16/pra vo1/T030435.html?pravo=1"321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Згідно листа Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 28.04.2014 р. за №11042, виконавче провадження №31677677 передано до виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. Як було встановлено судом, [PERSON] набув право власності на автомобіль марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на підставі договору купівлі - продажу від 15 жовтня 2010 року, з моменту його передачі, тобто з 15 жовтня 2010 року, однак відповідачем це право не визнається, про що свідчать дії відповідача, а тому за [PERSON] слід визнати право власності на вказаний автомобіль. За таких обставин, суд вважає автомобіль марки Nissan Primera 1.8, 2002 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], слід виключити з акту опису й арешту майна від 21.03.2014 р. та звільнити з-під арешту (зняти арешт), який був накладений постановою від 14.03.2012 р. (ВП №31677677), а позов задовольнити повністю.

Outcome: approved