Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

04 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди землі від 26 жовтня 2009 року, укладений між [PERSON] та СТОВ «Петрівське» про оренду земельної ділянки площею 4,9394 га, кадастровий №6322680000:01:002:0532, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, зобов'язати відповідача повернути дану земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він до 2012 року отримував від відповідача плату за користування його землею, проте з 2012 року відповідач припинив її сплату, продовжуючи користуватися земельною ділянкою. З того часу [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість, проте безрезультатно, чим, на його думку, СТОВ «Петрівське» порушувало його права. Виплата, на думку позивача, здійснювалася за домовленістю між сторонами про обробку ділянки позивача СТОВ «Петрівське». Після численних безрезультатних усних звернень 06 квітня 2015 року позивач письмово звернувся до керівництва СТОВ «Петрівське» з заявою про припинення обробки його ділянки та отримав копію договору оренди від 26 жовтня 2009 року, яку він нібито підписував, проте вказаний договір він не підписував, в зв'язку з чим звернувся до правоохоронних органів. В рамках заведеного кримінального провадження при проведені експертизи було встановлено, що підпис в договорі від імені [PERSON] виконано іншою особою. Так як він більше не довіряє даному підприємству та не бажає, щоб воно обробляло його земельну ділянку, просить визнати даний договір оренди від 26 жовтня 2009 року недійсним, оскільки він його не підписував. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача СТОВ «Петрівське» Колосов А.В. у судовому засіданні проти позову категорично заперечував та пояснив, що оскільки позивач отримував орендну плату з 2009 року, ним пропущено строк позовної давності, просив про його застосування. Одночасно представник відповідача заперечував проти прийняття в якості доказу висновку експерта, проведеного в рамках кримінального провадження. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що за даними відділу в даний час між сторонами існує чинний договір оренди землі, укладений строком на 15 років. Просили справу розглядати за відсутності представника відділу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 червня 2005 року на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 18 лютого 2005 року №122 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 4,9394 га у межах згідно з планом, що розташована на території Золочівської селищної ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Вказаний акт зареєстровано у Золочівському відділі земельних ресурсів у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. 13 вересня 2010 року у Золочівському РВ ХРФ ДП ЦДЗК зареєстровано договір оренди землі датований 26 жовтня 2009 року. Сторонами у вказаному договорі зазначені [PERSON] та СТОВ «Петрівське» в особі директора Шевченка П.Є. У п. 1 та п. 2 вказаного договору зазначено, що на умовах платного строкового користування СТОВ «Петрівське» в оренду передається земельна ділянка орендодавця площею 4,9394 га на території Золочівської селищної ради Харківської області. В акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі без дати та місяця від 2007 року сторонами зазначено про передачу ділянки належної [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. З наданого суду висновку експерта від 23 лютого 2016 року №69, проведеного завідувачем сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних досліджень Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Іванко Є.Б. в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 квітня 2015 року №12015220310000204, вбачається що експерт дійшов висновку, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 26 жовтня 2009 року та графі «Земельну ділянку передав» в акті від 13 вересня 2010 року про передачу та прийом земельної ділянки в натурі виконаний не [PERSON], а іншою особою. З наданої суду довідки СТОВ «Петрівське» від 19 липня 2016 року вбачається, що в рамках договору оренди земельної ділянки від 26 жовтня 2009 року [PERSON] сплачувалася орендна плата: 30.12.2009р. на суму 1724,63 грн., 22.12.2010р. на суму 240 грн, 23.12.2010р. на суму 960 грн., 12.12.2011 року на суму 626 грн. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон). При розгляді справи суд також керувався висновками Верховного Суду України, викладеними у рішенні по справі №6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст. 207 ЦК). Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору, передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації. У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч.1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним. При вирішені спору судом також прийняті до уваги положення Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 N 5. Так, зокрема, у пункту 17 Пленуму зазначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" ( 4038-12 ), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Відтак, судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,9394 га у межах згідно з планом, що розташована на території Золочівської селищної ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності засвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Оцінюючи наданий позивачем «Висновок експерта №69 від 23 лютого 2016 року», суд не приймає даний доказ в якості висновку експерта, так як він проведений не за ухвалою суду в рамках даної цивільної справи, а отриманий при розслідуванні злочину за заявою [PERSON] (кримінальне провадження №12015220310000204 внесене до ЄРДР 07 квітня 2015 року). Водночас суд приймає даний документ в якості письмового доказу, що має відомості про обставини, які мають значення для справи в порядку ч. 1 ст. 64 ЦПК України. Так, виходячи з наданого дослідження, для його проведення особі, що його проводила, було надано, в тому числі спірний договір оренди землі від 26 жовтня 2009 року, та акт про передачу земельної ділянки в натурі, вільні та експериментальні зразки підпису [PERSON], що були відібрані в присутності понятих, що було відображено у відповідному протоколі. На вирішення експерта були поставлені питання: підпис в договорі оренди землі від 26 жовтня 2009 року та акті про передачу земельної ділянки в натурі виконані [PERSON] чи іншою особою? При вивчені наданих підписів у перелічених документах, що були представлені експерту, встановлені розбіжності за загальними ознаками транскрипції та зв'язності, розстановці, будові по ступені складності рухів, формі та напрямку рухів при виконанні, протяжності рухів по горизонталі при виконанні, відносному розміщенню рухів при виконанні. Зазначено, що перелічені ознаки, що різняться стійкі, суттєві та в сукупності достатні для висновку про те, що підписи в договорі оренди землі від 26 жовтня 2009 року та акті про передачу земельної ділянки в натурі виконані не [PERSON] Експертом проводилося дослідження за допомогою відповідної вимірювальної техніки - мікроскопу, друкуючого пристрою тощо, із урахуванням інформаційних джерел про проведення експертного дослідження «Методика дослідження підписів» ДНДЕКЦ МВС України, Київ 2008 тощо. Оцінюючи проведене дослідження, суд вважає, що немає підстав ставити під сумнів зроблений у ньому висновок та погоджується з ним, так як в дослідницькій частині детально описано, яким чином було проведено дослідження, що було використано при його проведені та чому сформовано відповідні висновки. Дослідження проведено особою, що має спеціальні знання у галузі науки - має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової почеркознавчої і авто товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів» (свідоцтво №1015, видане ЕКК МВС України 25.05.1995р., свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта №640 видане ЕКК МВС України 25.05.2015 р.), зі стажем роботи з 1995 року, є працюючим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що внесений до реєстру атестований судових експертів, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо-неправдивого висновку та відмову без поважний причин від виконання покладених обов'язків за ст.ст.384,385 КК України. При роз'ясненні процесуальних прав та обов'язків представник відповідача зауважив, що вони йому роз'яснені та зрозумілі. В рамках даної справи представником відповідача не заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з мотивів наявності сумніви у висновках, викладених експертом Іванко Є.Б. у його дослідженні, хоча представник відповідача не був позбавлений такої можливості. Таким чином, суд вважає, що позивачем надано належний та допустимий доказ того, що підпис у договорі оренди від 26 жовтня 2009 року від його імені вчинено іншою особою, доказів протилежного суду не надано. Відтак, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що оскільки позивач не підписувався договір оренди землі від 26 жовтня 2015 року, даний договір на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним. Водночас судом встановлено та визнано сторонами у судовому засіданні, що позивач протягом 2009 -2011 років отримував від відповідача грошові кошти за користування належною йому земельною ділянкою. З 2012 року позивач не отримував від СТОВ «Петрівське» грошових коштів за користування та обробку належної йому земельної ділянки. З приводу погашення заборгованості позивач звертався до відповідача. Письмово з вимогою припинення господарством обробки його земельної ділянки звернувся 06 квітня 2015 року. Представник відповідача в своїй письмовій заяві вказував на застосування строку позовної давності, який, на його думку, почав свій перебіг з 2009 року, коли позивач вперше отримав орендну плату від СТОВ «Петрівське» за обробку його земельної ділянки. Відповідно ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг строку позовної давності починається не з часу, коли сторони домовилися про тимчасове користування відповідачем земельною ділянкою позивача та отримання останнім коштів, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права. Позивачем з 2012 року поведінка відповідача по безоплатному користуванню його земельною ділянкою розцінювалася як порушення його прав, що тривало протягом 2012, 2013, 2014, 2015 років та до моменту розгляду судом спору. В розумінні положень частини першої статті 261 ЦК України вказаний строк з 2012 року суд розцінює як час, з якого позивач дізнався про порушення його майнового права певною особою - СТОВ «Петрівське». Відтак, суд вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності при зверненні до суду у березні 2016 року. Враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, про застосування якого, в своїй заяві просив представник відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову в порядку ч.4 ст. 267 ЦК України. Крім того, враховуючи відмову судом у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed