Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

03.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду позовом, вточнивши який в ході судового розгляду, вказала, що [PERSON] на підставі договору дарування від 12.07.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який 10.08.2005 року був зареєстрований в КП «БТІ» в кн.41 за реєстровим № 12694. Вказаний житловий будинок позивачка прийняла в дар від рідних сестер [PERSON] та [PERSON] 01.11.2000 року, тобто через три місяці після укладання вказаного договору дарування, Слов`янською міською радою на ім`я [PERSON] та [PERSON] був виданий державний акт на право сумісної приватної власності на землю у вигляді земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок. На даний момент оформлення права власності на спірну земельну ділянку можливо тільки за заявою власника земельної ділянки, які фактично не володіють вказаною земельною ділянкою вже більше 19 років та на даний час померлі, їх спадкоємці відсутні, тому здійснити перехід права власності на приватизовану земельну ділянку шляхом укладання та посвідчення договору дарування, не можливо. [PERSON] фактично вступила у володіння та користування зазначеною земельною ділянкою. У зв`язку з викладеним позивачка змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0524 га., яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці. Позивачка та її представник [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 14.09.2019 року, в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволені позову (а.с.38). Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду (а.с.33). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як вбачається з договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. 12.07.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2153 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8030854 від 11.08.2005 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] житловий будинок з господарчо-побутовими спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 530,8 кв.м. із земель Слов`янської міської ради (а.с.3, 4). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 144146 від 01.11.2000 року, вбачається, що вказаний акт видано на ім`я [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів № 408/4 від 20.09.2000 року на земельну ділянку площею 0,0524 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташована на території Слов`янської міської ради по [ADDRESS] . (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області (а.с.24). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується довідкою про смерть № 169 від 02.02.2005 року, виданого замість гербового свідоцтва Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану (а.с.24). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192752003 від 12.12.2019 року, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності на підставі договору дарування [PERSON] (а.с.30). З Листа приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. № 925/01-16 від 11.12.20109 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено в посвідченні договору відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та договору відчуження земельної ділянки, на якій будинок розташований, у зв`язку з ненаданням кадастрового номера земельної ділянки та документу, який підтверджує набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку (а.с.28). Законодавство України на час укладання та посвідчення вищенаведеного договору дарування житлового будинку не передбачало обов`язкової умови наявності кадастрового номеру земельної ділянки, а також обов`язкової перевірки наявних прав на земельну ділянку під житловим будинком. Вказаний обов`язок у нотаріусів з`явився після набуття сили змін до ст. 377 ЦК України та ст.120 ЗК України у 2009 році. Однак, привидом для звернення до суду послужив той факт, що на теперішній час Позивач не може в повній мірі реалізувати право власності, а саме, право розпорядження майном, яке належить останній на підставі вищезазначеного договору дарування, оскільки, з невідомих причин, на момент укладення договору дарування житлового будинку дарувальники, які на даний час померлі, не повідомили про факт їх звернення до Виконкому Слов`янської міської ради з питання приватизації землі під будинком. За життя дарувальники не повідомляли про наявність Державного акту на земельну ділянку за вищенаведеною адресою під вищенаведеним житловим будинком. Тобто, на момент укладення договору дарування, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, не знаходилась у приватній власності дарувальників. Відповідно до вимог статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно вищезазначеного Закону оформлення права власності на земельну ділянку можливо тільки за заявою власника земельної ділянки, а юридично власниками даної земельної ділянки є особи, які не володіють вказаною земельною ділянкою вже більше ніж 19 років, померлі, їх спадкоємці відсутні, тому здійснити перехід права власності на приватизовану земельну ділянку шляхом укладання та посвідчення договору дарування, не можливо. Ст.120 Земельного Кодексу з цього приводу зазначає, що при переході права власності на будівлю і споруду, право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Тобто, згідно ст. 120 ЗК України в редакції від 13.01.2007 року, вбачається, що за загальним правилом, якщо відчужується будівля і споруда, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності, то до набувача переходить права власності і на земельну ділянку. Крім того, Верховним судом України у Постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року п. 3, підпункт «г» визначено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті ЗК України, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України. Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчудження житлового будинку, будівлі чи споруди, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] та [PERSON] була передана у приватну власність спірна земельна ділянка вже після того, як вони подарували Токарєвій (Яковлевій) М.Г. житловий будинок, що розташований на вказаній земельній ділянці. З урахуванням вище згаданої статті Цивільного Кодексу України та позиції відповідача по справі, суд набуває висновку, що до позивача перейшло право власності на спірну земельну ділянку, яка є необхідною для обслуговування жилого будинку, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не ставить питання про відшкодування судових витрат, а тому суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved