Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

02.03.2020 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів, в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 11.10.2019 року приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О., зареєстрований в реєстрі за № 2892, за яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики № 311804 від 28.11.2017 року на користь ТОВ «Веллфін» у сумі 135\~784,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25.02.2020 року позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2019 року ВП № 60822499 про стягнення з неї на користь ТОВ «Веллфін» боргу в розмірі 135\~783,00 грн. після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що підставою його відкриття став виконавчий напис № 2892, виданий 11.10.2019 року приватний нотаріусом КМНО Легкобит С.О. Позивач стверджує, що виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню. За змістом оспорюванного виконавчого напису стягнення пропонується звернути на підставі Договору позики № 311804 від 28.11.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Веллфін», проте у позивача відсутні договірні відносини з ТОВ «Веллфін». Крім того, станом на 11.10.2019 року у позивача відсутня непогашена або будь-яка заборгованість перед ТОВ «Веллфін», а також станом на 11.10.2019 (і до теперішнього часу) року позивач не отримувала від ТОВ «Веллфін» будь-яких претензій, вимог щодо сплати кредиту, або повідомлень про існуючу заборгованість. Нотаріус не отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, детальний розпис сукупності вартості кредиту, значення процентної ставки або абсолютне значення подорожчання кредиту. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 04.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 03.06.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслава Олександровича належним чином завірені копії документів, на підставі яких 11.10.2019 року був вчинений Виконавчий напис № 2892, за яким з [PERSON] стягнено заборгованість за договором позики № 311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ "ВЕЛЛФІН" у сумі 135 784,00 грн.; витребувано від Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) довідку про хід виконавчого провадження ВП № 60822499 з примусового виконання Виконавчого напису № 2892, виданого 11.10.2019 р. 05.08.2020 року до канцелярії суду надійшла від приватного нотаріуса КМНО Легкобит С.О. заява на виконання вимог вищезазначеної ухвали разом з завіреною копією документів, на підставі яких 11.10.2019 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2892 на Договорі позики № 311804 від 28.11.2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Веллфін». 18.08.2020 року до канцелярії суду надійшла заява на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 03.06.2020 року від Центрального ВДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), де зазначено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 60822499 з виконання виконавчого напису № 2892, виданого 11.10.2019 року приватним нотаріусом КМНО Легкобитом С.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» борг у розмірі 135\~783,00 грн. 09.12.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 09.12.2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. 09.12.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 09.12.2019 року, 27.01.2020 року, 05.03.2020 року державним виконавцем направлені запити до Пенсійного фонду України та до Державної фіскальної служби України з метою встановлення наявних джерел отримання доходів боржником та зареєстрованих за боржником розрахункових рахунків в банківських установах. Державним виконавцем направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за призначенням. 17.12.2019 року та 27.01.2020 року складено акт державного виконавця в якому зазначається: виходом за адресою: [ADDRESS] не виявлено боржника. Станом на 11.08.2020 року державним виконавцем вживаються заходи щодо повного виконання ВП № 60822499. В судовому засіданні 17.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.12.2020 року зупинено стягнення за виконавчим написом №2891, вчиненого 11.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем про стягнення з [PERSON] заборгованість за договором позики №311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ «Веллфін» у сумі 135\~784,00 грн. - до набрання судовим рішенням по справі законної сили. 24.11.2020 року до канцелярії суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без її участі, позивні вимоги підтримує. 07.12.2020 року до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом неодноразово належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив проти позову суду не надали. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також\~ у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Суд, перевіривши наведені в позові доводи, та матеріали справи, доходить до наступного. Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Хмельницькою Ю.О. від 09.12.2019 року відкрито виконавче провадження № 60822499 на підставі виконавчого напису № 2892, вчиненого 11.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість в розмірі 135\~783,00 грн. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачу не відомо було про розмір такої заборгованості та про те, що вона має грошові зобов`язання перед відповідачем. З копії оспорюваного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 28.11.2017 року по 27.08.2019 року за Договором позики № 311804 від 28.11.2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Веллфін». Сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 135\~783,00 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою позики 5\~500,00 грн.; заборгованість за відсотками згідно договору 63\~078,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками згідно договору 67\~205,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Згідно вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, вона набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року зазначена вище постанова була залишена без змін. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз?яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивач будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», чи приватного нотаріуса КМНО Легкобит С.О. не отримувала, не була проінформована про існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення ТОВ «Веллфін» чи нотаріусу. Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved