Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями в смт. Михайло-Коцюбинське, вул. Миру, 52 Чернігівського району та області, зокрема, за [PERSON] право власності на 2/6 частини домоволодіння, в тому числі на 1/6 частину, як за членом колишнього колгоспного двору та на 1/6 частину, як за спадкодавцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 23.12.2008 року та за [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння, як за членом колишнього колгоспного двору, мотивуючи вимоги тим, що будинок належав [PERSON], як голові колгоспного двору відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцем за законом якої є позивач [PERSON]. Хоча свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане померлій, як голові колгоспного двору, проте і позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право на відповідну частку житлового будинку, як члени колгоспного двору. В судове засідання представник позивачів не з"явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку в судове засідання свого представника, подали заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи повідомленими належним чином про день та час судового розгляду, в судове засідання не з»явились. Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора не забезпечила явку в судове засідання свого представника, надала заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Миру, 52 в смт. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району, Чернігівської області був колгоспним двором, головою якого була [PERSON], що володіла будинком, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26 грудня 1973 року. Членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки станом на 01.07.1990 року проживали та були зареєстровані в даному будинку, що підтверджується довідкою Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району та області (а.с.32). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 Про порядок державного обліку житлового фонду і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України Про власність 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, незважаючи на той факт, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане [PERSON] - всі члени колгоспного двору мали рівні частки житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/6 частині. 23 грудня 2008 року померла [PERSON] про що Виконавчим комітетом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області 25 грудня 2008 року зроблений актовий запис № 72. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за правом представлення є її онука [PERSON], яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої (а.с.28), проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в документі, що посвідчує право власності вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, проте вказано лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів колгоспного двору відсутня (а.с.29). У відповідності до довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації Чернігівської районної ради Чернігівської області (а.с.31), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Миру, 52 в смт. Михайло-Коцюбинське зареєстроване за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 26.12.1973 року. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Згідно технічної документації на житловий будинок, загальна площа будинку складає 47,3 кв.м., житлова 32,5 кв.м. Отже, виходячи з наведеного, оскільки свідоцтво про право власності видано на голову колгоспного двору, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивачів шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved