Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, її батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті останнього. Як підставу зазначено, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] постійно проживала з ним в своєму домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , проте її батько був зареєстрований за іншою адресою, а тому не значився фактично проживаючим за адресою її проживання. В 2016 році забрала батька до себе в своє домоволодіння, і до смерті останнього здійснювала за ним догляд та піклувалася про нього, оскільки в силу похилого віку він не міг себе самостійно обслуговувати. Вказує, що з моменту смерті батька і до цього часу продовжує приїжджати до батьківської хати, доглядати за будинком, оскільки там більше ніхто не проживав. У Шевченківській державній нотаріальній конторі отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном та пропуску строку для прийняття спадщини. З цією метою було подано заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до Київського районного суду м. Харкова, ухвалою якого було відмовлено у відкритті окремого провадження за заявою, оскільки існує спір про право, який повинен вирішуватися в позовному порядку. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті [PERSON] їй необхідно для підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном та факту прийняття спадщини. Протягом шестимісячного строку з дня смерті батька вона не заявляла відмову від прийняття спадщини та фактично на час відкриття спадщини постійно проживала з батьком та вела з ним спільне господарство. Вважає, що спадщину після смерті батька прийняла фактично, проте в зв`язку з реєстрацією його місця проживання за іншою адресою та відсутністю документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після його смерті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, вислухавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки № 356 від 02.06.2015, виданої виконавчим комітетом Шевченківської селищної ради власником будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 11). Розпорядженням Шевченківської селищної ради № 22/3 від 19.02.2016 вул. Жовтневу перейменовано в вулицю Шевченка (а.с. 15). За інформацією виконавчого комітету Шевченківської селищної ради № 2690 від 02.07.2020 [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з ним зареєстрованих малолітніх та неповнолітніх дітей не значиться (а.с. 20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив. Оформити у встановленому законом порядку спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] спадкоємець [PERSON] вчасно не змогла. Положеннями ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.1969 року [PERSON] народилася [INFO] в с. Олександрівка Шевченківського району Харківської області, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (на російській мові) (а.с. 8). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.10.1989 р. встановлено, що [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 9). Позивач не оформила спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. З метою оформлення спадщини позивач звернулася до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, однак отримала офіційну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставами для відмови став пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщиниЮ який становить шість місяців з дня смерті спадкодавця (а.с. 16). Окрім того, для оформлення спадщини позивачу необхідно встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Заявою свідків, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саварінською Н.В., зареєстрованою в реєстрі за номером №877, 878 від 01.07.2020 року підтверджено факт постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ,з яким вела спільне господарство. У судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що з 2016 по 2018 р.р. його тесть [PERSON] мешкав в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області. Дружина [PERSON] по вихідних приїздила до батька. В літній період часу вони разом з дружиною приїздили наглядати за будинком. З 2016 по 2018 рік, до дня смерті батько проживав за місцем мешкання доньки. Після смерті [PERSON] за його домоволодінням доглядала донька. За довідкою громадської комісії з житлових питань при виконкомі Шевченківської селищної ради [PERSON] (батько [PERSON] ), який помер [INFO] , не проживав за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року по день смерті в зв"язку з вибуттям за місцем реєстрації доньки. Отже, на момент смерті [PERSON] позивач постійно проживала з ним за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] залишався зареєстрованим за попередньою адресою в будинку, де проживав раніше, за адресою: [ADDRESS] згідно повідомленню виконкому Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області № 2690 від 02.07.2020 року (а.с. 20). Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини 3 ст. 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч. 1 ст. 316 ЦПК України). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Позивач є донькою спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] /а.с. 7/. а також спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, оскільки померлий заповіту не залишив, а саме спадкового майна у вигляді житлового будинку (а.с. 10-14), який [PERSON] фактично успадкувала. Отже, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON] користуючись житлом, ведучи особисте підсобне господарство, речами домашнього вжитку, документами померлого, тощо. За Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкові справи не заводились. Заповіти відсутні (а.с. 33). Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.ст. 316, 328 ЦК України). З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved