Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

08 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на виїзд за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд та супроводу її батька, [PERSON], у супроводі матері [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття та надати дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду за межі державного кордону України неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач бажає поїхати у гості до родичів, які проживають на території Російської Федерації та у Вірменії. Зазначає, що в Україні у неї рідних немає, а у звязку із обстановкою, яка склалася у Донецькій області, бажає оздоровити дитину, а також, влаштувати дитині відпочинок. Відповідач у вихованні та утриманні дитини не приймає та відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд її за межі України. До судового засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так судом був направлена позовна заява із додатками за останньою відомою позивачу зареєстрованою адресою проживання відповідача, втім, до суду повернувся конверт із позначкою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до\~листа ГУ ДМС в Донецькій області № 3/1-317/4 від 27 жовтня 2014 року, здійснення перевірки реєстрації місця проживання осіб на території Донецької та Луганської областей неможливо, у звязку з тим, що робота підрозділів ДМС Донецької та Луганської областей на сьогодні заблокована незаконними формуваннями ЛНР та ДНР, а централізований реєстраційний облік в ДМС відсутній. Тому, у відповідності до розяснень ВССУ(вих № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), \~\~згідно із вимогами ч.9\~ст. 74 ЦПК України, \~виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр». Здійснити відповідно до\~розпорядження КМУ від 21 січня 2015 року №41-р\~розміщення оголошення про виклик до суду відповідача у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», не є можливим у звязку із перебуванням редакції цієї газети на території, що тимчасово не контролюється Україною - у місті Донецьку. Незважаючи на прийняті судом заходи,\~відповідач [PERSON] в призначений час в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що\~ позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] 1-НО № 136476, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 17 жовтня 2008 року за актовим записом 427.(а.с.5) Згідно із свідоцтвом про зміну імені серія І-НО № 020787, вчиненого 03 березня 2015 року за актовим записом № 14, [PERSON] змінила прізвище на «Арутюнян». Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], [PERSON] 1-НО №042409, актовий запис вчинено 10 серпня 2005 року № 639, батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON](а.с.6) У відповідності до довідки про склад сімї, видної КП ЖЕК №1 за № 154 від 26 березня 2015 року, [PERSON] проживає із матірю [PERSON] [ADDRESS](а.с.9) Згідно із довідкою Словянського ВДВС № 3/970 від 15 квітня 2015 року, [PERSON] протягом періоду з 01 серпня 2014 року по 01 квітня 2015 року не отримувала аліменти по виконавчому листу, та боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірs 3088 грн. 00 коп.(а.с.11) В судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина [PERSON] постійно проживає та знаходиться на вихованні своєї матері [PERSON] При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. При вирішенні питання про можливість надання позивачу дозволу на вивезення дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Приписами ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у її вихованні, місце проживання відповідача [PERSON] на даний час позивачці невідоме, через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, позивачка не може отримати дозвіл батька на виїзд їх малолітньої дитини у її супроводі за межі України з метою забезпечення життя та здоровя дитини через нестабільну ситуацію в країні. Метою виїзду\~\~за межі України з малолітньою дитиною позивачка зазначила\~\~ необхідність\~\~ спілкування із рідними оздоровлення дитини у звязку із обстановкою, яка сталася у Донецькій області, а також влаштування дитині повноцінного відпочинку. Вона вважає\~доцільним провести відпочинок дитини та\~\~її оздоровлення\~\~саме за межами України( Російська Федерація, Вірменія) у колі близьких, оскільки в Україні у них родичів немає. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за межі України без згоди відповідача-батька та надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без його згоди є обґрунтованими та в силу п.3 ч.3\~ст.313 ЦК України\~підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України відповідає інтересам дитини, забезпечить право на життя та здоровя. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, у відповідності до п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до судових витрат також належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у сумі 243 грн. 60 коп. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 420 грн 00 коп., що загалом складає 663 грн 60 коп.

Outcome: approved