Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

у листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (загальна площа квартири складає 45,1 кв.м., житлова площа -27,7 кв.м.) , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 06.10.2006 року вона уклала шлюб із [PERSON] (актовий запис № 454). 21.08.2017 року [PERSON] склав заповіт, в якому вказав, що на випадок його смерті він заповідає все своє майно [PERSON] . Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клочніковою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2692. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2019 року). Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому. 08.11.2019 року позивач звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, 01.10.2020 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не було надано оригіналів документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Та було роз`яснено можливість звернення до суду. Є ще один спадкоємець за законом - [PERSON] , [INFO] , який є сином спадкодавця, та який поштою направив заяву про прийняття спадщини. Оригінали документів знаходяться у нього та він не бажає надати їх для оформлення спадщини. Тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 05.01.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачу [PERSON] за місцем його реєстрації, рекомендоване повідомлення повернулося як не отримане, із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». В тому числі його було неодноразово повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № 4-99-149986 від 23.02.1999 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, та на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.2009 року, за життя належала 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в м. Харкові помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2019 року . Спадкоємцем 1/3 частки зазначеної квартири згідно із заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клочніковою В.О. 21.08.2017 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2692, є позивач по справі [PERSON] . Згідно із спадковою справою № 328/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданою Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 05.02.2021 року, з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] звернулася дружина спадкодавця - [PERSON] . Також з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори поштою звернувся син спадкодавця - [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.10.2020 року, прийнятою державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємець [PERSON] за заповітом не може надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно з нормами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Матеріали спадкової справи № 328/2019 не містять відомостей щодо спадкоємців, які мають право на обо`язкову частку. Суду таких відомостей під час судового розгляду не надано. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно, позивач є спадкоємцем за заповітом, на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на 1/3 частку вказаної квартири, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved