Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розпочинаючи з моменту звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.11.2018 року рішенням Демидівського районного суду Рівненської області. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З вересня 2020 року вони з відповідачем перестали разом проживати. На даний час позивачка разом зі своєю дочкою [PERSON] та повнолітньою донькою від першого шлюбу зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . На даний час вона ніде не працює та займається пошуками роботи. Отримувані нею нерегулярні доходи не дають можливості забезпечувати дитину всім необхідним. Вона самостійно не взмозі в повній мірі забезпечувати потреби дитини, яка на даний час гостро потребує матеріальної допомоги для того, щоб купувати одяг, взуття, продукти харчування, ліки, сплачувати комунальні послуги. На її неодноразові усні звернення до відповідача про надання коштів на утримання їхньої доньки, він в добровільному порядку це зробити відмовився, фінансової чи будь-якої іншої допомоги не надає, незважаючи на його обов`язок передбачений Законом. Відповідач має добрий стан здоров`я, офіційно ніде не працює, доходи отримує постійно від тимчасових заробітків і має нерегулярний мінливий дохід. Позивачці відомо, що у відповідача є ще одна дитина, на утримання якої він сплачує аліменти, однак в якому розмірі їй не відомо. Тому вона просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи /а.с.19/. Відповідач [PERSON] в судові засідання 6 травня 2021 року та 21 травня 2021 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.15-18/. Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1ст.6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач двічі у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку, за наявної згоди позивачки, суд дійшов до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Судом вирішено справу в межах заявлених позивачем позовних вимог. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи в суді встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ч.2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] /а.с.6/. Згідно до довідки про склад сім`ї № 416/21 від 19.03.2021 року виданої Демидівською селищною радою, діти - [PERSON] , 1995 року народження та [PERSON] , 2012 року народження, зареєстровані та проживають з позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] /а.с.7/. Статтею ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та інші обставини що мають істотне значення. Крім того, цією ж статтею передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивачки наданих у позовній заяві, відповідач по стану здоров`я працездатний, офіційно не працює, отримує доходи від тимчасових заробітків. Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої доньки судом не встановлено. Так як позивачка ніде не працює, вона сама не може забезпечити належне матеріальне становище неповнолітньої дитини. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення повністю. У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів, посилалася на положення ст.ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З відповідача підлягає стягненню на користь держави 908 грн. судового збору, у зв`язку з тим, що позивачка згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду по даній категорії справи. Відповідно до ст. ст. 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved