Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

06.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.07.2017 року до повноліття дочки. На обґрунтування позову послалася на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 28.10.2006 року. Від подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.06.2015 року шлюб з відповідачем розірвано. Вказує, що дочка [PERSON] проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, так як відповідач, працюючи за кордоном, отримуючи щомісячну заробітну плату, жодних коштів на утримання дитини не дає. 01.08.2017 року представник відповідача подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить задовольнити позов частково в розмірі 1 000,00 грн., в задоволенні решти позову відмовити. На обґрунтування заперечення послалася на те, що відповідач з 2015 року хворіє на хронічне захворювання травлення герпетиформний дерматит Дюрінга, з лютого 2017 року через хворобу змушений був покинути роботу за межами України, має на утриманні вагітну дружину. 03.08.2017 року позивач подала до суду пояснення на заперечення представника [PERSON], в якому вказала, що вважає обґрунтування останньої щодо позову, викладені в запереченні на позовну заяву надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Звернула увагу суду на той факт, що відповідач й далі перетинає кордон України, приїжджає в Україну лише на судові засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в розмірі 1 100,00 грн., тому просить задовольнити позов саме в такому розмірі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просить задовольнити позов частково в розмірі, який визнав відповідач, а саме: 1 100,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони з 28.10.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, наявною у матеріалах справи. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.06.2015 року, шлюб між сторонами у справі розірвано. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не сплачує, тому позивач звернулася до суду із цим позовом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) до усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч. 9 ст. 7 СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведених вище правових норм, суд вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дочку [PERSON] та не ухилятися від свого обов'язку. Щодо розміру аліментів, який слід стягувати з відповідача на корись позивача, суд враховує майновий стан позивача, яка сама утримує дочку, несе щомісячні витрати, пов'язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, враховує й той факт, що відповідач, який є особою працездатною (доказів протилежного суду не надано) на обліках в Сокальському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, Управлінні Соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації Львівської області та Сокальському районному центрі зайнятості не перебуває, жодної допомоги не отримує, вдруге одружився. Водночас, судом враховано, що відповідач згідно з довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вих. № 0.64-34876/0/15-17 від 24.10.2017 року) систематично перетинає Державний кордон України. Вказане свідчить, що відповідач систематично на декілька місяців виїжджає за кордон, має кошти для утримання себе за кордоном, а відтак, може сплачувати достатню суму аліментів на утримання дочки в Україні, тому пояснення відповідача в судовому засіданні та запереченні на позовну заяву з приводу того, що з лютого місяця останній не їздить за кордон і не має наміру цього робити, оскільки бажає проживати в Україні, на увагу не заслуговують. В судовому засіданні відповідач жодних переконливих пояснень стосовно того, чому він перетинає кордон України, надати суду не зміг. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби малолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги те, що відповідач матеріально дочку не утримує, матеріально утримує вагітну дружину, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів - у сумі 1 500,00 грн., присудивши їх від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України), тобто з 06.07.2017 року до досягнення дочкою [PERSON] повноліття. Таким чином, позов задовольняється частково.

Outcome: approved