Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

07 листопада 2019 року позивач орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся в суд в інтересах [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що 26 травня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини між батьками не склалися і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2011 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишився проживати з батьком. З січня 2011 року відповідач проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, а відповідач залишилась проживати з дочкою та родиною померлого. Згодом відповідач переїхала проживати до співмешканця [PERSON] , залишивши дочку із бабусею та дідусем. З часу окремого проживання дитини та матері, остання повністю самоусунулась від виховання та утримання дочки: не відвідує її, не цікавиться здоров`ям та успіхами, не купує речі тощо. 27 березня 2019 року [PERSON] взята на облік в службі к справах дітей як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, де матір неналежним чином виконує батьківські обов`язки. Фактично дитина залишилась без законного представника та засобів до існування, оскільки матір не бере участі у її вихованні та утриманні, а родичі не мають правових підстав для встановлення опіки над внучкою. Працівники служби у справах дітей неодноразово проводили з відповідачем профілактичну роботу щодо належного виконання нею батьківських обов`язків, попереджали про можливі наслідки ухилення від їх виконання. Однак мати дитини на зауваження не реагує, рекомендацій працівників служби не дотримується. Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 11 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; передати малолітню [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого її влаштування; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини у відділені Державного ощадного банку України. Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Станом на 28 січня 2020 року відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року позовну заяву органу опіки та піклування Луцької міської ради в інтересах [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в частині позбавлення батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання цієї дитини підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 04 грудня 2012 року (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Луцьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області (а.с. 14). Відповідно до висновку служби у справах дітей Луцької міської ради від 16 серпня 2019 року №193, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №525-5 від 22 серпня 2019 року, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] [PERSON] залишилась проживати з малолітньої дочкою в родині батька дитини. Через кілька місяців відповідач почала пропадати з дому на кілька днів, зловживати спиртними напоями, а згодом перейшла жити до співмешканця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації від 10 червня 2019 року №27, наданою КЗ «Дошкільний навчальний заклад №12», мама [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання дочки. 27 березня 2019 року [PERSON] взята на облік у службі у справах дітей як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, де матір неналежним чином виконує батьківські обов`язки. Малолітня [PERSON] залишилась проживати з бабусею та дідусем, які створили належні умови для її виховання та розвитку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 12 серпня 2019 року. Під час спільних рейдів з працівниками поліції за місцем проживання відповідача двері квартири ніхто не відчинив. На залишені виклики мама дитини не реагує. Під час телефонної розмови з співмешканцем відповідача відомо, що [PERSON] знає з якого приводу її запрошують до служби у справах дітей. Служба у справах дітей, враховуючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що наказом №10 служби у справах дітей Луцької міської ради від 27 березня 2019 року малолітня [PERSON] , [INFO] , взята на облік у службі у справах дітей як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, де матір неналежним чином виконує батьківські обов`язки (а.с.17). Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного працівниками служби у справа дітей Луцької міської ради 12 серпня 2019 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] . За висновками комісії: дитині за місце проживання створені належні умови для виховання та розвитку, стосунки в сім`ї - доброзичливі (а.с.16). З довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №12» №27 від 10 червня 2019 року встановлено, що [PERSON] з 05 квітня 2018 року по дату видачі такої довідки приводила [PERSON] , [INFO] , в дошкільний заклад, відвідувала батьківські збори та свята, сплачувала кошти за харчування та перебування дитини в дошкільному закладі. Мама дитини в дошкільному закладі не з`являлась (а.с.18). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснила, що дійсно [PERSON] - її онука, проживає з нею. Вихованням дитини, яка залишилась проживати з нею, мати не займається, проживає з іншою родиною. Мати не проявляє до доньки належної батьківської уваги та турботи, не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не створює належних умов для отримання донькою освіти. Вказувала, що матір - [PERSON] матеріально дітям не допомагає. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дочки [PERSON] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи матір`ю дитини [PERSON] , проживає окремо від дочки, участі в її матеріальному утриманні не бере. Фактично дитина перебуває на утриманні бабусі та дідуся, які займаються її вихованням та здійснюють догляд за нею. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача на утримання малолітньої дочки аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved