Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

09.02.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про зняття заборони на нерухоме майно та вилучення запису. Свій позов обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 11.08.1995 укладеного з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , ним набуто у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Право власності станом на 31.12.2012 на вищевказане майно зареєстроване за [PERSON] . Вказує, що нещодавно йому стало відомо, що належне йому майно згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна перебуває під забороною відчуження (реєстраційний номер обтяження 6910364), яке зареєстроване 31.03.2008 Другою Луцькою державною нотаріальною конторою - заборона на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] на підставі договору застави вх.138 від 11.04.1965 посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк Н. Попередні власники нерухомого майна станом на день звернення позивача до суду із позовом є померлими: [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . Правонаступників майна позивачем не виявлено. Вважає, що оскільки він як власник майна не є боржником у будь-якому виконавчому провадженні, жодних вимог до нього як до власника обтяженого майна не пред`явлено, він також є добросовісним набувачем нерухомого майна, то належне йому майно безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються його майнові права щодо розпорядження власністю. У зв`язку з вищевказаним просить (припинити) обтяження у формі заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 6910364) з нерухомого майна, квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 31 березня 2008 року на підставі Договору застави, вх. 138 від 11.04.1995 (архівний запис №1703-2 від 11.04.1995, внутр. №4D01023323EF5B303B3C, коментар: 35-62) та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис (заборону на нерухоме майно) за реєстраційним номером обтяження 6910364 від 31 березня 2008 року. Ухвалою суду від 12.02.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 09.03.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача, відповідно змісту якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що Національний банк України у даній справі є неналежним відповідачем, а зі змісту позовної заяви не вбачається, які саме позовні вимоги ним пред`явлені до банку та з яких саме порушених прав та інтересів вони випливають, а тому вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту оспорюваного права. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що Національний Банк України є правонаступником ПАТ «Брокбізнесбанк». Ухвалою суду від 07.07.2021 до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] , яка є спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Наголосила на тому, що позивач є належним набувачем спірного нерухомого майна, безперешкодно користувався нею з 1995 року, і лише у момент виявлення наміру реалізувати своє право розпорядження даною квартирою йому стало відомо про наявність заборони відчуження, накладеного на таке майно на підставі договору застави між ПАТ «Брокбізнесбанк» та колишніми власниками. Зауважила, що згідно копії матеріалів нотаріальної справи, під час посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, даних щодо застави такого майна не було. Колишні власники під час укладення договору купівлі-продажу не повідомили [PERSON] про те, що таке майно є заставним. Даних щодо існування кридитного договору, в забезпечення якого здійснено заставу, також не існує. Вважає, що Національний банк України є належним відповідачем у справі, оскільки ПАТ «Брокбізнесбанк» станом на день розгляду справи не існує. Окрім того, наявність іншого співвідповідача - спадкоємця попередніх власників, [PERSON] , повністю забезпечує можливість розгляду даної справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив позовні вимоги у повному обсязі, наголосив, що НБУ є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки такий банк не наділений повноваженнями щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами укладеними з банками, які ліквідовані, натомість такими повноваженнями оперує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи судом. Пояснення по справі, заяви та клопотання від співвідповідача до суду не надходили. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 11.08.1995 р.н. 6547, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,3 кв.м. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Дунаєвою Ю.О. (а.с. 4). Згідно копії довідки КП «Волинське обласне бюро технічної інвентиризації» №1515 від 20.05.2020, станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 11.08.1995, р.н. 3-1795 Перша Луцька держнотконтора (а.с.5). 01.09.1995 [PERSON] видано нову будинкову книгу на квартиру [ADDRESS] , де він вказаний власником та зазначено реєстровий номер договору купівлі-продажу - №3-1795 від 11.08.1995 (а.с.6-10). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нерухоме майно - квартира, за адресою: [ADDRESS] , власники - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , перебуває під забороною відчуження (реєстраційний номер обтяження 6910364), яке зареєстроване 31.03.2008 о 16:27:42 за №6910364 реєстратором : Друга луцька державна нотаріальна контора, на підставі договору застави, вх.138, 11.04.1995, Приватний нотаріус. Додаткові дані: архівний запис №1703-2 від 11.04.1995, внутр. №4D01023323EF5B303B3C, коментар: 35-62 (а.с. 11). Згідно копії договору застави від 11.04.1995 р.№537 укладеного між АБ Волинським філіалом «Брокбізнесбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з метою забезпечення кредитного договору від 11.04.1995, укладеного між тими самими сторонами, заставодавці передали у заставу заставодержателю квартиру за адресою: [ADDRESS] , строком до виконання зобов`язань заставодавцями щодо погашення заборгованості перед банком. Згідно п.6 Договору застави, заставодавці без згоди заставодержателя не мають право відчужувати квартиру та здавати її в оренду, не допускаються також наступні застави. Договір застави від 11.04.1995 посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. (а.с.97). Окрім того, 11.04.1995 приватний нотаріус звернулася до Завідуючого Першої Луцької державної нотаріальної контори Сушик А.Н. із заявою про накладення заборони на відчуження заставленої квартири до письмового повідомлення банку про її зняття (а.с.96). Станом на 11.04.1995 по наявних в Першій Луцькій держнотконторі даних заборони/арешту на квартиру [ADDRESS] , що значилася за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не було (а.с.98). Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.122-131). Спадкоємцем та правонаступником майнових прав та обов`язків спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується матеріалами, заведених після смерті останніх (а.с.139-182). Окрім того, судом встановлено, що 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10731110121000818 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Брокбізнесбанк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. В свою чергу, згідно ч.ч. 3-6 ст.53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Фонд надсилає Національному банку України звіт про виконання ліквідаційної процедури та ліквідаційний баланс. Не пізніше наступного робочого дня після затвердження ліквідаційного балансу банку та/або внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення банку Фонд оприлюднює на офіційному веб-сайті Фонду інформацію про завершення ліквідаційної процедури банку та затвердження ліквідаційного балансу банку та/або припинення банку як юридичної особи. Повноваження Фонду, зазначені у пункті 17 частини п`ятої статті 12, пунктах 5 і 6 частини другої статті 37, частині сьомій статті 44 та частинах п`ятій - десятій статті 52 цього Закону, припиняються після повного завершення заходів щодо банку, передбачених частинами п`ятою - десятою статті 52 цього Закону. Зокрема, відповідно до положень ч.ч.2-3 ст. 52-1 Закону, до завершення ліквідації неплатоспроможного банку Фонд зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до Національного банку України. Національний банк України зобов`язаний прийняти документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом. Тобто, станом на день розгляду справи усі дані щодо ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» передано на збереження Національному Банку України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб припинив виконання повноважень покладених на нього Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», інші правонаступники ПАТ «Брокбізнесбанк» - відсутні. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що саме Національний банк України та [PERSON] є належними відповідачами у даній справі. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Положення Основного закону України переконують у тому, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом (стаття 8 Закону N 2453-VI). Одночасно, згідно до ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передачі відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Відповідно до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. З дослідженої судом копії договору купівлі-продажу квартири від 11.08.1995, копії довідки КП «Волинське обласне бюро технічної інвентиризації» від 20.05.2020 встановлено, що [PERSON] добросовісно та у встановленому законом порядку набуто вправо власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , такий договір посвідчений державним нотаріусом а право власності Федчука А.М. на вказану квартиру зареєстровано у відповідному державному реєстрі у день укладення договору. Зокрема судом встановлено, що позивачу не було відомо про факт застави вказаної квартири за кредитними зобов`язаннями її попередніх власників, останні таку інформацію позивачу не повідомили, внаслідок чого [PERSON] набув та протягом довготривалого часу володів таким нерухомим майном. Про факт наявності заборони на відчуження належного йому майна з 11.04.1995 року позивачу стало відомо лише у момент, коли він мав намір реалізувати передбачене йому законом право на відчуження такого майна. Представником Національного банку України як держателем архівних документів неплатоспроможного банку не представлено суду а ні копії кредитного договору 11.04.1995 укладеного між АБ Волинським філіалом «Брокбізнесбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а ні будь-яких належних доказів того, що кредитна заборгованість боржників станом на день розгляду справи не погашена. Окрім того, судом не встановлено факту визнання договору купівлі-продажу від 11.08.1995 р.н.6547 недійсним. З огляду на досліджені судом докази та встановлені обставини справи, враховуючи також те, що позивач не є боржником у жодних виконавчих провадженнях, пов`язаних з кредитними зобов`язаннями попередніх власників квартири в забезпечення яких укладено спірний договір застави, є добросовісним набувачем такого майна, заставодержатель станом на день розгляду справи ліквідований, заставодавці померли, суд приходить до висновку про те, що існування заборони на відчуження обмежує актуального власника майна у праві розпорядження належним йому майном, яке набуте ним добросовісно та у встановленому законом порядку. Таким чином,

Outcome: approved