Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відновлення прав споживача електроенергії. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що в жовтні 2013 року в результаті відсутності контакту на електроопорі до садового будинку припинилось електропостачання через відмову позивача заміни механічного лічильника на електронний. Просив зобов'язати [PERSON] відновити поставку електроенергії через наявний механічний лічильник до його будинку, проте відповідач відмовив. Зазначив, що заміна відповідачем механічних лічильників проводиться з метою власного збагачення. Тому позивач просив зобов'язати відповідача відновити йому, як власнику садової ділянки [ADDRESS], ОСТМ «Сади нижні-2» поставку електроенергії через наявний механічний лічильник та стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 24.07.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31.01.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 26.04.2018 року. Ухвалою від 26.04.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, вважає, що відключення йому електроенергії відбулося з порушенням. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, письмового відзиву не надав. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч.1, 2 ст.16 ЦК Україн и кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. Як пояснив позивач [PERSON], він є власником садового будинку [ADDRESS], розташованого в об'єднанні садових товариств масиву „Сади нижні - 2" в Дарницькому районі м. Києва. В жовтні 2013 року в результаті незаконних дій відповідача - голови правління об'єднання садових товариств масиву „Сади нижні - 2" [PERSON] від його будинку було відімкнуто електричну енергію в зв'язку з тим, що позивач не бажав виконувати вказівку відповідача щодо заміни механічного лічильника на електронний. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд звертає увагу також на те, що відповідно до положень ст. 55 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, позивач повинен довести обставину порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачем. Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Разом з тим, позивач не пред'являє жодних вимог до відповідача. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач не заявляв клопотань про витребування та не надав судові за власною ініціативою докази про порушене його право, яке він ставить у своїй позовній заяві, а саме: правоустановчих документів на будинок, повноважень відповідача, доказів неправомірних дій останнього щодо вимкнення електричної енергії від будинку [ADDRESS], розташованого в ОСТМ „Сади нижні - 2" в Дарницькому районі м. Києва, а надані разом з позовом витяги з сайту щодо звернення з цього приводу до органів поліції не є належними доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України. За таких обставин, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд дійшов висновку про неможливість його захисту в обраний позивачем спосіб, у зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання [PERSON] відновити поставку електроенергії через наявний механічний лічильник, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed