Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

06.08.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» заборгованість із заробітної плати за період з листопада 2019 року по травень 2020 року в сумі 73828,84 гривень. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 02.03.2018 року по 07.05.2020 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за: листопад 2019 року - 15380,74 гривень, грудень 2019 року - 2043,32 гривень, січень 2020 року - 6679,89 гривень, лютий 2020 року - 6664,19 гривень, березень 2020 року - 6321,73 гривень, квітень 2020 року - 6343,78 гривень, травень 2020 року - 30395,19 гривень (до останньої виплати увійшла компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога). З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу не надано остаточного розрахунку, що й зумовило [PERSON] звернутися до суду за захистом порушених прав спосіб стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с. 1-3). Ухвалою суду від 07.08.2020 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 14). Відзив на позовну заяву відповідачем ТОВ «Краснолиманське» в порядку та строк, передбачені ст. 278 ЦПК України - не подано. Суд вирішив спір за наявними матеріалами справи. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивачем [PERSON] суду адресовано заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримано, просить ухвали рішення на підставі письмових матеріалів у справі. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» Безкоровайна Т.А. (уповноважена довіреністю) подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці серійний номер [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське»: - 02.03.2018 року - прийнятий гірником очисного забою підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; - 29.08.2018 року - переведений гірником очисного забою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті - 07.05.2020 року - звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із переїздом на нове місце проживання (а.с. 6-8). Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідно до розрахункових листів (табуляграм), виданих ТОВ «Краснолиманське» заробіток [PERSON] складає: - за листопад 2019 року: нараховано - 28076,40 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 19320,74 гривень, - за грудень 2019 року: нараховано - 8922,42 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 7093,32 гривень, - за січень 2020 року: нараховано - 8402,38 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 6679,89 гривень, - за лютий 2020 року: нараховано - 8382,64 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 6664,19 гривень, - за березень 2020 року: нараховано - 7951,86 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 6321,73 гривень, - за квітень 2020 року: нараховано - 7979,60 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 6343,78 гривень, - за травень 2020 року: нараховано - 37768,62 гривень, до виплати (за відрахуванням податків, зборів) - 30395,19 гривень (а.с. 9,10). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 158 від 25.08.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] на дату складання довідки склала 73828,84 гривень (а.с. 21). Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 28.08.2020 року складає 73828,84 гривень. Відомості дослідженої бухгалтерської довідки позивачем [PERSON] не оспорено, доказів, які б спростовувалися зазначені підрахунки не надано. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що 07.05.2020 року [PERSON] подав заяву про звільнення з ТОВ «Краснолиманське» за ст. 38 КЗпП України (а.с. 19). Згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» № 144к від 22.05.2020 року [PERSON] звільнений з посади гірника підземного 5 розряду за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 07.05.2020 року, останній день праці - 07.05.2020 (а.с. 19). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена [PERSON] роботодавцем ТОВ «Краснолиманське» в день звільнення - 07.05.2020 року, який був останнім робочим днем позивача. Заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП України), компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України), вихідна допомога (ст. 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків розрахунку при звільненні. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з нарахованих, але не виплачених при звільненні складових заробітку в сумі 73 828,84 гривень, з урахуванням вже здійсненого відповідачем утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів з цієї суми. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнений відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Позов [PERSON] частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено повністю на суму 73828,84 гривень, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 840,80 гривень (згідно ставці, передбаченій пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116 КЗпП України,

Outcome: approved