Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

10.02.2017 року до Токмацького районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про надання дозволу на оформлення проїзних документів на ім'я малолітньої дитини [PERSON], [INFO], для тимчасового виїзду за межі України до країн Росії, Туреччини, Єгипту, а також до АР Крим, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO] та надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], за межі України до країн Росії, Туреччини, Єгипту, а також до АР Крим без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], в період шкільних канікул, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною шістнадцяти років, з наступним графіком відвідування: грудень-січень кожного року тривалістю одного виїзду до країн Росії, Туреччини, Єгипту та АРК Крим не більше 14 діб; березень-квітень кожного року тривалістю одного виїзду до країн Росії, Туреччини, Єгипту та АРК Крим не більше 14 діб; липень-серпень кожного року тривалістю одного виїзду до країн Росії, Туреччини, Єгипту, до АР Крим не більше 60 діб; жовтень-листопад кожного року тривалістю одного виїзду до країн Росії, Туреччини, Єгипту, до АР Крим не більше 14 діб. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 14.12.2002 року по 16.12.2006 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, має намір та реальну можливість періодично виїжджати разом з дитиною за межі України до країн Росії, Туреччини, Єгипту, а також до АР Крим, з метою його оздоровлення та спільного відпочинку. З 2005 року відповідач належним чином не виконує батьківські обов'язки по відношенню до сина, не займається його вихованням, не піклується про стан здоров'я сина, не займається його навчанням, належним чином не утримує дитину. В 2014-2015 роках у позивача неодноразово виникала можливість поїхати разом з дитиною на відпочинок за межі України, але в зв'язку з відсутності відповідача не було можливості отримання дозволу у батька дитина на виїзд за межі України. Така позиція відповідача шкодить інтересам та здоров'ю дитини, тому через неможливість вирішення даної проблеми в позасудовому порядку, позивач змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. 02.03.2017 року через канцелярію суду надійшла заява позивача, в якій позивач просить на підставі ст.207 ЦПК України залишити без розгляду позовну заяву в частині надання дозволу на оформлення проїзних документів на ім'я малолітньої дитини [PERSON], [INFO], для тимчасового виїзду за межі України до країн Росії, Туреччини, Єгипту, а також до АР Крим, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO]. В залі суду позивач заяву підтримав. Суд на місці ухвалив про залишення без розгляду позовної заяви в частині надання дозволу на оформлення проїзних документів на ім'я малолітньої дитини [PERSON], [INFO], для тимчасового виїзду за межі України до країн Росії, Туреччини, Єгипту та до АР Крим, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Представник третьої особи, - органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, просила позов задовольнити. В зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з 14.12.2002 року по 16.12.2006 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 18.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Токмацького районного управління юстиції Запорізької області. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області по справі № 2-2854 від 05.12.2006 року, яке 16.12.2006 року набрало законної сили. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER], виданим 11.10.2012 року виконавчим комітетом Молочанської міської ради Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 49, де в графі «батько» вказано відповідача - [PERSON]. На підставі заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області по справі № 2-535/2012 від 13.09.2012 року, яке 24.09.2012 року набрало законної сили, прізвище [PERSON], [INFO], змінено на «[PERSON]». Неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає та перебуває на утриманні матері [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою комітетом мікрорайону «Центральний» від 30.01.2017 року. Відповідач з 2005 року належним чином не виконує батьківські обов'язки по відношенню до сина, не займається його вихованням, не піклується про стан здоров'я сина, не займається його навчанням, належним чином не утримує дитину. Викладені факти підтверджується довідкою Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 18.01.2017 року про стягнення аліментів, відповідно до якої станом на 01.01.2017 рік заборгованість відповідача по аліментам складає 50788,00 гривень. Відповідно до довідки № 8 від 27.01.2017 року Токмацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 ТМР, батько [PERSON] не приймає участі у вихованні сина. Крім того, відповідно до довідки № 742/82/01-2017 від 25.01.2017 року Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, [PERSON], [INFO], двічі перебував в розшуку в період часу з 14.07.2004 року по 25.08.2004 року та в період з 29.03.2013 року по 26.06.2014 року як особа, яка ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини. На теперішній час сімейний стан позивача змінився, [INFO] року у позивача народилася друга дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 26.04.2012 року виконавчим комітетом Молочанської міської ради Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 13. В 2014-2015 роках у позивача неодноразово виникала можливість поїхати разом з дітьми на відпочинок за межі України, але в зв'язку з відсутності відповідача не було можливості отримання дозволу у відповідача на виїзд [PERSON] за межі України. Така позиція відповідача шкодить інтересам та здоров'ю дитини, тому через неможливість вирішення даної проблеми в позасудовому порядку позивач змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному громадянину гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та повертатись на Україну. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], за межі України до країн Росії, Туреччини, Єгипту та АРК Крим без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], в період шкільних канікул, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною шістнадцяти років. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved