Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.06.2018 року звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 8750,00 грн., що були перераховані в безготівковій формі у період з 27.02.2016 по 03.08.2017, що підтверджується довідками ПАТ КБ "Приватбанк" (27.02.2016 - 500,00 грн., 11.03.2016 - 1000,00 грн., 05.09.2016 - 250,00 грн., 19.06.2017 - 200,00 грн., 24.06.2017 - 200,00 грн., 17.07.2017 - 350,00 грн., 18.07.2017 - 3000,00 грн., 29.07.2017 - 3050,00 грн., 03.08.2017 - 200,00 грн.), в якості попередньої оплати з метою виконання підрядних робіт, однак між сторонами договір підряду укладено не було, роботи відповідач не виконував. 28.12.2017 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату коштів, на яку відповідач не відповів та кошти не повернув. Позивач вказує, що кошти відповідач утримує у себе безпідставно. До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлені належно. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] без повідомлення причин, про час і місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, згідно відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі, з 17.01.2003 за адресою: [ADDRESS] . Судовий виклик повернувся без вручення, з відміткою Укрпошти, адресат відсутній за вказаною адресою, підтверджено рекомендованим листом № 1950202582658. Здійснено оголошення на офіційному сайті Судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позов не надав. Суд, вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду і слухає справу у відсутності відповідача, позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Цивільні права та обов'язки, згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Статтею 387 ЦК України, визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За нормами частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції (позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно), свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 27.02.2016 по 03.08.2017, перерахував відповідачу в безготівковій формі, грошові кошти, що підтверджується довідками ПАТ КБ "Приватбанк" (27.02.2016 - 500,00 грн., 11.03.2016 - 1000,00 грн., 05.09.2016 - 250,00 грн., 19.06.2017 - 200,00 грн., 24.06.2017 - 200,00 грн., 17.07.2017 - 350,00 грн., 18.07.2017 - 3000,00 грн., 29.07.2017 - 3050,00 грн., 03.08.2017 - 200,00 грн.), загальна сума 8750,00 грн., в якості попередньої оплати з метою виконання підрядних робіт, однак між сторонами договір підряду укладено не було, роботи відповідач [PERSON] не виконував. 28.12.2017 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу про сплату коштів, підтверджено описом вкладення, квитанцією та відстеженням Укрпошти, про те, що лист № 1800208088645 є отриманий останнім особисто 12.01.2018 року, в якому вказано, що грошові кошти [PERSON] утримує безпідставно, так як між ними договору підряду укладено не було, останній роботи не виконував, хоча грошові кошти були перераховані в якості попередньої оплати з метою виконання підрядних робіт. [PERSON] (відповідач) на вимогу про сплату коштів в розмірі 8750,00 грн. не відповів та кошти не повернув, роботи не виконав. За нормами ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом у Постанові КЦС ВС від 14.04.2020 по справі № 495/2442/16-ц. Частина 3 статті 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Вичерпний перелік підстав для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставне набуте майно визначено статтею 1215 ЦК. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України). За нормами ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо повернення коштів сплачених в якості попередньої оплати з метою виконання підрядних робіт. Ураховуючи встановлені у справі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли з цивільних відносин та регулюються статтею 1212 ЦК України, так як сплачені (перераховані на карту відповідача) позивачем кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному статтею 1215 ЦК України (підстави для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставне набуте майно). Сторони не надали суду будь-яких доказів наявності договірних відносин. Відповідач [PERSON] до виконання підрядних робіт не приступив, грошові кошти позивачу не повернув, на вимогу про повернення грошових коштів не реагує. Отже, суд встановив, що оскільки сторони не укладали будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт, щодо спірних грошових коштів в сумі 8750,00 грн., спроможними є посилання позивача на те, що кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними відносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке відповідач зобов`язаний повернути позивачу, та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві. Суд звертає увагу, що відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] отримавши, через члена сім`ї, 13.11.2018 року ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі, позовну заяву з додатками та судову повістку, та в подальшому особисто судові виклики на 05.02.2019 року, 26.09.2019 року, не відреагував на позовом, відзиву не подав, фактично визнавши пред`явлену вимогу про стягнення коштів в розмірі 8750,00 грн., як безпідставно набутого майна, та в подальшому ухилився від отримання судових повісткою через Укрпошту. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Суд бере до уваги, що за результатами перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, ВСУ неодноразово зазначав, що вказані норми застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст.1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 року у справі № 3-129гс14, постанова від 25.02.2015 року у справі № 3-11гс15, постанова від 02.02.2016 року у справі № 6-3090цс15 та ін.). У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти у розмірі 8750,00 грн., є безпідставно набутим майном, яке слід стягнути з нього на підставі ст.1212 ЦК України та задовольнити позов повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved