Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просить виділити відповідачу автомобіль "Volkswagen LT ", 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], на її користь стягнути ? вартості автомобіля. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просить виділити відповідачці автомобіль „CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. На його користь стягнути ? вартості вказаного автомобіля ( а.с.21). Ухвалою суду від 04.03.2014 зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду з первісним позовом ( а.с. 30). Свої вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що за час шлюбу з відповідачем ними було придбано автомобіль "Volkswagen LT ", 2005 року випуску. Оскільки автомобіль є річчю неподільною просить виділити відповідачеві автомобіль, а на її користь стягнути половину вартості автомобіля. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] ними було придбано автомобіль „CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску. Оскільки автомобіль неподільний просить виділити автомобіль відповідачці, а на його користь стягнути ? вартості автомобіля. Збільшивши позовні вимоги ( а.с. 187), просив стягнути на його користь 117 846 гривень. Позивачка-відповідачка у судовому засіданні первісний позов підтримала, зустрічний позов не визнала. Пояснила, що вона передала автомобіль „CEVROLET CAPTIVA" [PERSON] в рахунок повернення боргу в сумі 18 000 доларів США, оскільки на купівлю цього автомобіля позичалися кошти. Погодила вартість автомобіля „CEVROLET CAPTIVA" в сумі 235 692 гривні. Відповідач-позивач первісний позов визнав, підтримав зустрічний підтримав. Підтвердив, що відчужив автомобіль "Volkswagen LT ", 2005 року випуску [PERSON], яка на даний час являється його дружиною. Погодив вартість автомобіля "Volkswagen LT ", 2005 року випуску в сумі 140280 гривень. Дослідивши докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. За правилами частини третьої статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню ( частина перша статті 61 ЦПК України). Відповідно до роз'яснень, наведених у пунктах 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" (надалі Пленум ВСУ №11 від 21.12.2007р.), поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. За частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 22 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 3). Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайсуду від 17 лютого 2014 року ( а.с. 49). Як пояснили сторони фактично вони перестали разом проживати та вести спільне господарство 16 грудня 2013 року. Вказана обставина, відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України вважається доведеною. За час шлюбу сторонами було придбано автомобілі: „CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску, д.н. [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON] та "Volkswagen LT", 2005 року випуску, д.н.[NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON] (а.с. 4, 23). Автомобіль „CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] [PERSON] зняла з реєстрації для продажу 20 грудня 2014 року. Автомобіль "Volkswagen LT ", 2005 року випуску, д.н. [NUMBER] [PERSON] зняв з реєстрації 17.01.2014 року (а.с. 25). Право власності на автомобіль „CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску станом на 21.01.2014 року зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 27). Право власності на автомобіль "Volkswagen LT", 2005 року випуску, станом на 21.01.2014 року зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 29). Таким чином на момент розгляду справи за сторонами на праві власності автомобілі не зареєстровані. Їх відчуження було здійснено після припинення ведення спільного господарства, до реєстрації розірвання шлюбу. Сторони надали докази про ринкову вартість автомобілів „CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] в розмірі 235 692 гривні ( а.с. 190 ) та автомобіля "Volkswagen LT", 2005 року випуску, д.н. [NUMBER] в розмірі 140280 гривень (а.с. 218). У судовому засіданні 06.10.2014 року сторони погодили вищезазначену вартість автомобілів. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз'яснень, що викладені ВСУ у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як зазначалося вище і [PERSON], і [PERSON] відчужили придбані під час шлюбу автомобілі. Відчуження [PERSON] автомобіля "Volkswagen LT", 2005 року випуску, д.н. [NUMBER] своїй співмешканці [PERSON], суд вважає таким, що здійснено не в інтересах сім'ї. А тому вартість автомобіля враховується при поділі майна. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути ? вартості автомобіля - 70 140 гривень. Оскільки Вказаний автомобіль вибув з власності [PERSON], відсутні підстави для передачі йому автомобіля, тому позов у цій частині не підлягає до задоволення. Твердження відповідача-позивача [PERSON], що він відчужив автомобіль за борги, не доведено ним у судовому засіданні. Інших допустимих доказів на підтвердження відчуження автомобіля в інтересах чи на потреби сім'ї, [PERSON] суду не надав. Щодо відчуження автомобіля "CEVROLET CAPTIVA", 2008 року випуску позивачка-відповідачка у судовому засіданні пояснювала, що на купівлю цього автомобіля 18 грудня 2012 року у [PERSON] було позичено 18000 доларів США. Після припинення спільного проживання з відповідачем у грудні 2013 року, вона за домовленістю з [PERSON], передала їй цей автомобіль в рахунок погашення боргу. Відповідач заперечив проти вказаної обставини, стверджуючи, що автомобіль було придбано за кошти, зароблені ним, а в той момент коли [PERSON] ніби як позичала кошти у [PERSON], він перебував у відрядженні в Донецьку. Про укладання договору позики не знав. Крім того договір позики по своїй формі не відповідає вимогам щодо форми договору позики, передбаченої ст. 1047 ЦК України. Крім того за ст. 1047 ЦК позичальник зобов'язаний передати грошові кошти, а не майно, яке не було предметом договору. З розписки від 18 грудня 2012 року вбачається, що [PERSON] було позичено у [PERSON] 18 000 доларів США строком на один рік ( а.с. 36). 19 грудня 2012 року сторонами було придбано автомобіль "CEVROLET CAPTIVA". Вказану обставину відповідач-позивач підтвердив у судовому засіданні. Свідок [PERSON] у судовому засідання показала, що вона являється свахою батьків [PERSON]. 18 грудня 2012 року вона позичила сім'ї [PERSON] грошові кошти на купівлю автомобіля на один рік. У грудні 2013 року, після того як [PERSON] з [PERSON] розійшлися, вона погодилася, що у рахунок боргу [PERSON] передасть її сім'ї автомобіль "CEVROLET CAPTIVA", який у подальшому був зареєстрований за її чоловіком. На даний час автомобіль продано. [PERSON] у той день, коли вона передавала кошти був присутній вдома. Гроші передавалися [PERSON], оскільки її батьки поручалися усно за повернення грошових коштів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона була очевидцем того, як [PERSON] для сім'ї дочки [PERSON] у своїх сватів [PERSON] та [PERSON] позичала кошти для придбання автомобіля. [PERSON] писала боргову розписку. [PERSON] у цей час був вдома. Це було напередодні свята [PERSON] у 2012 році. Свідок [PERSON], батько позивачки-відповідачки, пояснив, що його колишній зять знайшов по оголошенню автомобіль, який можна було перепродати з тим, щоб заробити кошти. Гроші на придбання автомобіля в сумі 18000 доларів США під свої гарантії були позичені у сватів: [PERSON] та [PERSON] Отримавши 18 грудня 2012 року гроші, дочка [PERSON] писала розписку. [PERSON] у той день був присутній вдома. На наступний день діти купили автомобіль. У 2013 році в рахунок боргу, сватам було передано автомобіль. Аналогічні покази дала свідок [PERSON], мати позивачки-відповідачки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України розписка є формою укладання договору позики. Отже, власноручно написана , укладеним відповідно до вимог чинного законодавства. Факту укладання договору позики [PERSON] відповідачем [PERSON] не спростовано. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка відповідач-позивач пояснив, що з 17 грудня 2012 року він перебував у відрядженні по місцю його попередньої роботи, тому не знав про те, що позичалися кошти. Не зрозуміло чому розписку завірила [PERSON]. З 2009 року по осінь 2013 року він не працював. Автомобіль придбано за рахунок заощаджень. Відповідачка-позивачка [PERSON], допитана у якості свідка пояснила, що на купівлю автомобіля "CEVROLET CAPTIVA" грошові кошти у сумі 18 000 доларів США були позичені у [PERSON] 18 грудня 2012 року. Цього ж дня 18 грудня 2012 року автомобіль було знято з реєстрації для реалізації попередній власником. 19 грудня 2012 року її чоловік їздив зустрічатися з продавцем автомобіля. Возив автомобіль на огляд до [PERSON].. Вона десь з 11 до 12 години дня приїжджала в МРЕМ для оформлення документів. Після цього вони уже на цьому автомобілі з [PERSON] поїхали додому. І в цей день через кілька годин поїхали на день народження до діда. Твердження відповідача-позивача про те, що автомобіль було придбано на зароблені ним кошти та заощадження, а не за позичені грошові кошти у [PERSON] не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Так, з копії трудової книжки та документів про доходи вбачається, що за період з 2009 року по 2013 рік [PERSON] не працював (а.с. 39-41). З довідки з Бердичівської ОДПІ вбачається, що за 2008 рік обсяг виручки від реалізації товарів становив 145 514, 00 грн. За період з 01.01.2009 року по 16.10.2012 року [PERSON] не мав оподатковуваного доходу (а.с. 92). Відповідач-позивач не надав доказів для підтвердження розміру його доходів чи заощаджень. Заперечуючи проти укладання договору позики [PERSON], відповідач-позивач надав посвідчення про його відрядження, виданого Комітетом по боротьбі з корупцією в органах державної влади, правоохоронних органах, прокуратурі та судах з 17 по 19 грудня 2012 до Донецького заводу гірничорятувальної апаратури, Наказ про призначення його на посаду заступника голови комітету по м. Бердичеву та Бердичівському районі від 27.05.2012 року, копію посвідчення, копію наказу про відрядження від 17.12.2012 року ( а.с. 116-110). На запит суду в канцелярію суду 04.08.2014 року було надано лист з ПАТ „Донецький завод гірничорятувальної апаратури" про те, що [PERSON] перебував з перевіркою у ПАТ в період з 17.12.2012 року по 19.12.2012 року. Вказані письмові документи суперечливі та спростовуються іншими доказами. Як визнав [PERSON] 17 грудня 2012 року він перебував на позачерговій сесії Бердичівської міської ради. 19 грудня 2012 року ввечері, побувавши на день народженні, десь о 18 годині був присутній на урочистостях до свята на міській площі у м. Бердичеві ( а.с. 164). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що 18.12.2012 року [PERSON] ввечері був вдома. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] разом з дружиною та дітьми 19.12.2012 року були у її чоловіка на день народженні. Вони приїхали до неї день після 14 години на новому автомобілі. Біля 18-00 [PERSON] поїхав на свято на центральну площу міста. Свідок [PERSON] пояснила, що вона бачила як 19 грудня 2012 року десь в обідню пору [PERSON] з сім'єю приїхав на день народження до батька. За кермом у автомобілі був [PERSON]. Вони приїхали в обідню пору. Відповідач-позивач з приводу цього пояснив, що він приїжджав в цей день на день народження, але пізніше. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що 19 грудня 2012 року, близько 13-00, він оглядав автомобіль, який мав купувати [PERSON]. [PERSON] був при цьому присутній. Твердження відповідача-позивача, що він 19 грудня 2012 року, виїхавши близько 08 години ранку з м. Донецька, подолавши відстань більше 850 км, побувавши перед тим на день народженні у діда позивачки, ввечері, біля 18-00 був присутній на офіційному заході на міській площі викликає сумнів. Як пояснила позивачка-відповідачка з приводу підробки документів про відрядження ведеться досудове розслідування. Вказану обставину [PERSON] не спростував. Письмові документи про відрядження [PERSON] суд не бере за основу, оскільки вони не спростовують факту укладання [PERSON] 18.12.2012 року договору позики на суму 18000 доларів США на купівлю автомобіля. Відповідач-позивач пояснив, що про купівлю автомобіля „CEVROLET CAPTIVA" з власником домовлявся він, однак 19.12.2012 оформляла документи у ВДАІ дружина. Заперечив, що він 19.12.2012 року їздив до [PERSON] з тим, щоб той як спеціаліст оглянув автомобіль. Натомість відповідач-позивач [PERSON] у судовому засіданні при допиті його в якості свідка відмовився давати покази щодо обставини купівлі автомобіля „CEVROLET CAPTIVA". В рахунок повернення грошових коштів за договором позики, за погодженням з позичальником [PERSON] передала [PERSON] автомобіль "CEVROLET CAPTIVA"( а.с. 37-38). Вказаний автомобіль був зареєстрований за [PERSON], чоловіком [PERSON] Відповідачем не спростовано факту передачі [PERSON], в рахунок позики, автомобіля „CEVROLET CAPTIVA". Суд вважає, що автомобіль „CEVROLET CAPTIVA" [PERSON] було відчужено в інтересах сім'ї, в рахунок повернення боргу за договором позики. Вартість автомобіля не перевищує суми позики. А тому вартість автомобіля не враховується при поділі майна подружжя. Інші докази, надані сторонами не є належними, а тому суд їм не дає оцінки. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути 400 гривень витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial