Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розподіл майна, набутого під час шлюбу, в якому з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України просила визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . У березні 2018 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації, посилаючись на те, що він, [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , вирішив придбати для власної родини помешкання. Для цього 28 травня 2003 року [PERSON] і Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області, з однієї сторони, та ЗАТ «Укржитлокомплекс» з іншої сторони, було укладено Договір № 21/19 про дольову участь у будівництві (реконструкції) житла, відповідно до якого Фонд вносить інвестиції у будівництво (реконструкції) квартири коштами позичальника (позивача), а організація передає квартиру згідно з Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла та актом прийому-передачі. 30 травня 2003 року між позивачем і Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області було укладено кредитну угоду № 19/15, за якою Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 52598 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди. Кредит за цією угодою надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 41 кв.м., згідно з проектом за адресою: м. [ADDRESS] . [ADDRESS] . Таким чином, позивач на час отримання кредитних коштів, згідно кредитної угоди № 19/15 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а саме з [PERSON] .. Саме у шлюбі з [PERSON] йому було надано кредит на будівництво вищевказаної квартири. 22 жовтня 2003 року шлюб між ним і [PERSON] був розірваний. Зобов`язання за кредитною угодою він продовжив виконувати самостійно. 24 липня 2004 року позивач одружився вдруге. Шлюб укладено з [PERSON] .. У шлюбі з відповідачем позивач продовжував сумлінно виконувати умови кредитної угоди, виплачувати необхідні платежі в рахунок повернення кредиту. 30 березня 2007 року Додатковим договором було внесено зміни до Договору про дольову участь в будівництві (реконструкції) житла від 23 травня 2003 року № 21/19, у відповідності до якого вартість інвестицій в будівництво квартири збільшилася та становила 196 170 грн.. 17 квітня 2013 року на виконання зобов`язань за кредитною угодою № 19/15 від 30 травня 2003 року та додатковим договором від 05 квітня 2007 року до кредитної угоди № 19/15 від 30 травня 2003 року, за яким наданий прямий адресний кредит у сумі 185430 грн., між позивачем і Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено іпотечний договір, предметом якого стала вищезазначена квартира. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 27 вересня 2017 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. При цьому, сума коштів, яка була сплачена позивачем в рахунок повернення кредиту за весь час перебування з відповідачем у шлюбі (з 24 липня 2004 року по 09 жовтня 2017 року) становить 67 260 грн. 81 коп., тобто менше половини від загальної суми наданого кредиту. Станом на час розірвання шлюбу залишкова заборгованість за кредитною угодою становить 112 878 грн., яку відповідач продовжує самостійно виплачувати. Оскільки кредитна угода була укладена ним під час перебування останнього у іншому шлюбі, то зобов`язання зав цим договором, як і гроші у розумінні ч. 3 ст. 61 СК України не можуть бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте, саме у шлюбі з відповідачем загальна сума сплачених позивачем кредитних коштів складає 67260 грн. 81 коп., у зв`язку з чим позивач у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України згоден компенсувати частину сплачених за кредитною угодою коштів у розмірі 33 630 грн. 40 коп., яка внесена ним на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив припинити право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з виплатою грошової компенсації у розмірі 33630 грн. 40 коп., перерахувати [PERSON] грошові кошти, сплачені [PERSON] на депозитний рахунок суду у розмірі 33 630 грн. 40 коп., визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, набутого під час шлюбу, залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. У судове засідання позивач за зустрічним позовом [PERSON] і його представник не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в поданій до суду заяві підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом і просив розглянути справу у його відсутності. У судове засідання відповідач за зустрічним позовом [PERSON] і її представник не з`явились, повідомлялись належним чином, суду надана заява представника відповідача [PERSON] , в якій зустрічний позов [PERSON] [PERSON] визнала та погоджується з компенсацією частки, що була внесена на депозитний рахунок суду. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно вимог ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , вирішив придбати для власної родини помешкання. Для цього 28 травня 2003 року [PERSON] і Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області, з однієї сторони, та ЗАТ «Укржитлокомплекс» з іншої сторони, було укладено Договір № 21/19 про дольову участь у будівництві (реконструкції) житла, відповідно до якого Фонд вносить інвестиції у будівництво (реконструкції) квартири коштами позичальника (позивача), а організація передає квартиру згідно з Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла та актом прийому-передачі. 30 травня 2003 року між позивачем і Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області було укладено кредитну угоду № 19/15, за якою Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 52598 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди. Кредит за цією угодою надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 41 кв.м., згідно з проектом за адресою: м. [ADDRESS] . Таким чином, позивач на час отримання кредитних коштів, згідно кредитної угоди № 19/15 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а саме з [PERSON] .. Саме у шлюбі з [PERSON] йому було надано кредит на будівництво вищевказаної квартири. 22 жовтня 2003 року шлюб між ним і [PERSON] був розірваний. Зобов`язання за кредитною угодою він продовжив виконувати самостійно. 24 липня 2004 року позивач одружився вдруге. Шлюб укладено з [PERSON] .. У шлюбі з відповідачем позивач продовжував виконувати умови кредитної угоди, виплачувати необхідні платежі в рахунок повернення кредиту. 30 березня 2007 року Додатковим договором було внесено зміни до Договору про дольову участь в будівництві (реконструкції) житла від 23 травня 2003 року № 21/19, у відповідності до якого вартість інвестицій в будівництво квартири збільшилася та становила 196 170 грн.. 17 квітня 2013 року на виконання зобов`язань за кредитною угодою № 19/15 від 30 травня 2003 року та додатковим договором від 05 квітня 2007 року до кредитної угоди № 19/15 від 30 травня 2003 року, за яким наданий прямий адресний кредит у сумі 185430 грн., між позивачем і Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено іпотечний договір, предметом якого стала вищезазначена квартира. 14 лютого 2008 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 27 вересня 2017 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. При цьому, сума коштів, яка була сплачена позивачем в рахунок повернення кредиту за весь час перебування з відповідачем у шлюбі (з 24 липня 2004 року по 09 жовтня 2017 року), становить 67 260 грн. 81 коп., тобто менше половини від загальної суми наданого кредиту. Станом на час розірвання шлюбу залишкова заборгованість за кредитною угодою становить 112 878 грн., яку відповідач продовжує самостійно виплачувати. Оскільки кредитна угода була укладена ним під час перебування останнього у іншому шлюбі, то зобов`язання зав цим договором, як і гроші у розумінні ч. 3 ст. 61 СК України не можуть бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте, саме у шлюбі з відповідачем загальна сума сплачених позивачем кредитних коштів складає 67260 грн. 81 коп., у зв`язку з чим позивач у відповідності до вимог ст. 365 ЦК України згоден компенсувати частину сплачених за кредитною угодою коштів у розмірі 33 630 грн. 40 коп., яка внесена ним на депозитний рахунок суду, чого і не заперечував представник відповідачки в поданій до суду заяві. Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Змістом ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, і слід припинити право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 33 630 грн. 40 коп. в якості компенсації вартості частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і тому зустрічний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved