Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (далі ТОВ «Мостобудівельний загін №112» здійснити перерахунок заробітної плати з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити у довідку про заробітну плату за роботу в І зоні небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в селі РудняВересня з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року (кратність 2, годинна тарифна ставка 1,36 крб.) із включенням до неї одноразової винагороди в розмірі 400 крб., премії виплаченої за активну участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до наказу Міністерства транспортного будівництва СРСР № 504-К від 28.05.1986 року в сумі 50 крб. та заробітної плати в сумі 369 крб. 72 коп. за роботу в зоні відчуження в селі РудняВересня з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року, що в загальному складає 819 крб. 72 коп., і надати довідку для предявлення в Пенсійний фонд. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у 1986 році перебував у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Мостобуд «Мостобудівельний загін №112». Працював водієм та після подій на Чорнобильській АЕС був відправлений у відрядження та приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року селі РудняВересня. Внаслідок виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач отримав 2-гу групу інвалідності. За роботу в населених пунктах зони відчуження за період з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року позивачу виплачена заробітна плата в сумі 165,04 крб. Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили безліч рішень із грифом "секретно" щодо оплати праці осіб - ліквідаторів. У зв'язку з прийняттям постанови КМ України від 23 листопада 2011 року N 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачустало відомо, що розрахунок та виплата заробітної плати за період праці в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році були зроблені невірно, без врахування вимог Законів Уряду, з яких знято гриф «таємно», та «для службового користування», що регламентували порядок оплати праці у 30-ти км зоні відчуження. Таким чином, робота позивача за період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року повинна бути оплачена з врахуванням всіх вище вказаних постанов та розпоряджень. З метою відновлення порушеного права позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку заробітної плати з відображенням його в особовому рахунку, перерахунок, нарахувати та включити у довідку про заробітну плату за роботу в І зоні небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в селі Рудня Вересня з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року (кратність 2, годинна тарифна ставка 1,36 крб.) із включенням до неї одноразової винагороди в розмірі 400 крб., премії виплаченої за активну участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до наказу Міністерства транспортного будівництва СРСР № 504-К від 28 травня1986 року в сумі 50 крб. та заробітної плати в сумі 369 крб. 72 коп. за роботу в зоні відчуження в селі РудняВересня з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року, що в загальному складає 819 крб. 72 коп., і надати довідку для предявлення в Пенсійний фонд. У проведенні перерахунку заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС позивачу було відмовлено. Вважає, що у даному випадку відповідач діяв неправомірно та порушив його право на перерахунок пенсії. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Мостобудівельний загін №112» у судове засідання повторно не зявилося. Про день, час і місце розгляду справи повідомлялося у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорія 1, про що свідчить посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У період з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року був відряджений до села Рудня Вересня та приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. За роботу в зоні відчуження позивачу виплачена заробітна плата в сумі 165,04 крб. Правилами ст. 49 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751, якщо підприємством було невірно нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження, то підприємство на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством, розраховану таким чином заробітну плату не індексують і не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правонаступництво» від 12 вересня 1991 року, Закони УРСР й інші нормативні акти діють на території України, оскільки вони не суперечать Законам України, прийнятим після проголошення незалежності, у зв'язку з чим зазначені нормативні акти є діючими, що також підтверджується листом Міністерства праці України № 18-д 1452/5 від 23 жовтня 2000 року. З урахуванням викладеного, відповідач зобовязаний здійснити перерахунок заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС село РудняВересня, з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року, виходячи з наступного: 1. Годинна тарифна ставка для оплати в зоні відчуження: Робітникам, яким годинні тарифні ставки у зоні відчуження визначались при 8(7)-годинному робочому дні, здійснюють такий перерахунок: відповідну годинну тарифну ставку при 8(7)-годинному робочому дні множать на середню тривалість робочого часу в годинах за місяць при 8(7)-годинному робочому дні (173,1 год.) одержаний результат ділять на середню тривалість робочого часу за місяць при 6-годинному робочому дні (152,5 год.). часова тарифна ставка при 8(7)-годинному робочому дні якого за основним місцем роботи становила 0,60 крб. Перерахована годинна тарифна ставка 0,60*173,10/152,5 = 0,68 крб. Згідно із п.1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної [PERSON] СРСР, [PERSON] Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС», підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%. Оплата праці проводилась з дня аварії на ЧАЕС по підвищених до 100 %\~ тарифних ставках, отже годинна тарифна ставка позивача склала \~1,36 крб.\~(0,68 крб. х 2 = 1,36 крб.). 2. Оплата праці за дні роботи в зоні ЧАЕС складає: 184,96 крб. [PERSON] Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 були встановлені зони небезпеки, де оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, розташованих на III, ІІ і І зону небезпеки, провадилась відповідно у 5, 4, 3 - кратному розмірі тарифних ставок (посадових окладів). Село РудняВересня відносилося до I зони небезпеки.1,36 крб.*68 год.*2 (кратність) = 184,96 крб.; 3. Розрахунок збереженого середньомісячного заробітку за основним місцем роботи складає: 22,24 крб. Середній заробіток для оплати за час відрядження обчислювався відповідно до постанови НКП СРСР від 02.04.30 р. «Про середній заробіток і оплату за неповний місяць» і Основних положень по обліку праці та заробітної плати у промисловості і будівництві, затверджених Держкомпраці СРСР, Мінфіном СРСР, ЦСУ СРСР 27 квітня 1973 року. Для тих працівників, заробіток яких змінювався помісячно (відрядна, акордна, почасово-преміальна оплата, середньоденний заробіток обчислювався з розрахунку фактичного заробітку за два останні календарні місяці роботи з 1-го по 1-ше число. Відповідно до особового рахунку заробітної плати за 1986 рік заробітна плата за березень 1986 року складала 119,26 крб. (21 робочих днів), за квітень 1986 року (22 робочих днів)-119,94 крб. Середньоденний заробіток складає (119,26 + 119,94 ): 43 = 5,56 крб. Середньомісячний заробіток за основним місцем роботи: 5,56крб.*4 дні = 22,24 крб.; 4. Доплата за роботу в надурочний час складає: 10,20 крб. При застосуванні підсумованого обліку робочого часу, тривалість робочого часу за обліковий період не повинна перевищувати нормального числа робочих годин виходячи з того, що у зоні ЧАЕС було установлено 6-годинний робочий день і 36-годинний робочий тиждень. Як надурочний оплачується час, відпрацьований понад робочий час, передбачений графіком змінності на обліковий період. Роботу у святковий чи вихідний день понад норму робочого часу не включають до підрахунку надурочних годин, оскільки її й так повинні оплачувати у подвійному розмірі, тобто такі дні оплачуються за фактично відпрацьований час у подвійному розмірі (лист Мінпраці України від 12 березня 1997 року №06-985, роз'яснення № 13/П-21). Відповідно до особового рахунку в зоні ЧАЕС позивачем відпрацьовано 68 годин за період з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року. За святковий та вихідний день позивачем було відпрацьовано 28 годин. 68-3628=4 години - надурочна робота. При підсумованому обліку робочого часу число годин надурочної роботи, що оплачували в розмірі 37,5% тарифної ставки водія автомобіля (при відрядній і погодинній оплаті праці водіїв автомобілів), визначали множенням двох годин на кількість робочих днів по календарю в обліковому періоді (див. лист Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 р. № 18-26432/10). ДНЧ = (1,36 крб. х 2 год. х 0,375 + 1,36 крб. х 4 год. х 0,75) х 2 = 10,20 крб. 4. Оплата праці у вихідний та святковий день складає: 152,32 крб. Згідно із п. 5 постанови № 207-7 роботу у вихідні та святкові дні з ліквідації наслідків аварії оплачували у подвійному розмірі. Тому працівникові, відрядженому в зону відчуження, роботу у вихідні і святкові дні оплачують за фактично відпрацьований час у подвійному розмірі. Крім того, за роботу в зоні відчуження враховують коефіцієнт кратності залежно від зони небезпеки. За період з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року, 9 число святковий день, 11 - неділя. За ці два дні позивачем відпрацьовано 28 годин; 1,36*28год.*2 кратність*2=152,32крб. 5. Премія, виплачена за активну участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до наказу Міністерства транспортного будівництва СРСР № 504-К від 28 травня 1986 року в сумі 50 крб. Відповідно до листа від 25 червня 1991 року виплачену премію відповідно до наказу Міністерства транспортного будівництва СРСР № 504-К від 28 травня 1986 року в сумі 50 крб. в порядку виключення дозволено включити до складу заробітної плати за травень 1986 року. 6.Одноразова винагорода в розмірі 400,00 крб. Відповідно до підпункту 3 п.1 Постанови РМ УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (порядок виплати премії визначено [PERSON] СРСР №1512-р від 24 червня 1986 року) запроваджувалась одноразова премія за рахунок коштів, що виділялись Мінфіном СРСР і Держпланом СРСР і розпорядження Міненерго СРСР для заохочення працівників підприємств, незалежно від їх відомчого підпорядкування. Розмір премії, що виплачувалась одному працівнику, не повинен був перевищувати 400 крб. Всього:184,96 крб.+22,24 крб.+10,20 крб.+152,32 крб.+50,00 крб.+400,00 крб.=819,72 крб. Вказані нормативні акти містять спеціальні норми права, отже підлягають застосуванню при перерахунку заробітної плати. Статтею 15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що видача довідок про заробіток за роботи (службу) в зоні відчуження, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами за основним місцем роботи працівників того часу. Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси. Згідно п. п. к п. 1 ст. 1 Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року (далі - Конвенція), ядерна шкода - тілесні ушкодження, смерть. Україна приєдналася до Конвенції 12 липня 1996 року на підставі Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про "цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР. Відповідно ст. ст. IV, V, VI Конвенції відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною і кожна країна, яка підписала конвенцію зобов'язана забезпечити можливість особам, яким завдана ядерна шкода, реалізувати свої права на відшкодування ядерної шкоди, а строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоров'ю складає тридцять років. Всі питання пов'язані з застосуванням Конвенції передбачено вирішувати на підставі закону країни, яка цю Конвенцію ратифікувала. Таким законом є Закон України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» №39/95-ВР від 08 лютого 1995 року. Так згідно ст. 72 цього Закону відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною - настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Стаття 76 визначає, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності. Обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений також ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796. Зазначена стаття передбачає, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її, у тому числі (пункт 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сімї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові. У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року справа № 539/3949/14-а в аспекті неоднакового застосування норм права колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що довідка про заробітну плату одержану в зоні відчуження повинна бути складена з урахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року, оскільки право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання вказаних документів. Враховуючи наведені обставини, суд вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved