Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

03 травня 2018 року\~ [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку № 33 по вул. Армійська (колишня вул. Красноармійська), м. Словянська Донецької області. В грудні 2014 року вона добровільно зареєструвала до власного помешкання своїх знайомих [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Армійська (Красноармійська), 33, які до теперішнього часу значаться зареєстрованими в ньому, але фактично жодного дня у вказаному будинку не проживали. За усною домовленістю відповідачі повинні були знятися з реєстраційного обліку ще в травні 2015 року. Втім одразу ж після закінчення [PERSON] школи, вони виїхали на постійне місце проживання до Росії. У телефонній розмові позивачка неодноразово просила їх приїхати та знятися з реєстрації, однак у добровільному порядку відповідачі відмовляються це робити, у звязку із чим, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом, та просити визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки їх реєстрація створює перешкоди у реалізації позивачкою своїх прав як власником майна. У звязку із наведеним, просила суд ухвалити рішення яким визнати до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 33 розташованим по вул. Армійській м. Словянська Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням, в судове засідання не зявились без повідомлення причин , заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у\~ їх відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду\~на викладене,\~оскільки відповідачі\~будучи повідомленими\~належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не зявилися у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку № 33 розташованого по вул. Армійській (колишня вул. Красноармійська) м. Словянська Донецької області на підставі договору дарування частки житлового будинку посвідченим 28 грудня 2010 року нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 8980 (а.с. 6, 6 з.б.,7), та рішення суду № 2-1030-2011 від 25 березня 2011року, що також стверджується витягами КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська за № 28672582 від 14 січня 2011 року та № 29875554 від 06 травня 2011 року (а.с. 8,9). За даними домової книги на будинок № 33 по вул. Армійська (колишня - Красноармійська), м. Словянськ Донецької області, у вказаному будинку до теперішнього часу значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с. 10-11, 11 з.б.). Згідно із актом складеним комітетом мікрорайону «ЖД № 2» м. Словянська, № 189 від 24 квітня 2018 року, за наслідками проведеного обстеження, було встановлено, що в будинку № 33 по вул. Армійська (колишня - Красноармійська), м. Словянськ Донецької області проживає господарка вказаної квартири - [PERSON], [INFO]. У вказаному житловому приміщенні значаться зареєстрованими також: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з 01 січня 2015 року у вказаній квартирі не проживають. Наведене також підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідачі у судове засідання не зявились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти\~ висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.\~ Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно\~із ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки.\~\~\~\~ Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не є членами сім'ї позивачки, не проживають без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачці, договірні відносини між позивачкою та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 33 розташованим по вул. Армійській м. Словянськ Донецької області. На підставі наведеного,

Outcome: approved