Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 07.11.2012 у сумі 68 285 грн 84 коп. та судові витрати у розмірі 2 102 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до підписаної відповідачем Заяви № б/н від 07.11.2012 відповідач отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором. За умовами зазначеного договору боржник зобов`язувався щомісячно здійснювати погашення кредиту, відсотків та комісії, проте взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 03.05.2020 утворилась заборгованість у вказаній вище сумі. В установлений судом строк представницею відповідача [PERSON] подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що вважає позов АТ КБ «ПриватБанк» необґрунтованим. Відповідач не визнає обставини, на які посилається позивач, а також не погоджується з правою оцінкою таких обстави, наданою позивачем. Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.177-178). 11.03.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої, позивач зазначив, що всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі. Зазначив, що відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, а отже є усі підстави для пред`явлення позову до суду. Заперечував, щодо пропуску строків позовної давності (Том №2 а.с.1-9). У судовому засідання представник позивача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представниця відповідача [PERSON] - [PERSON] надавала пояснення аналогічні викладених у відзиві на позов. Крім того, заперечувала, щодо задоволення позовних вимог, не згодна з заборгованістю відповідача перед банківською установою. Належних та допустимих доказів, щоб підтверджували заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем, до суду разом із позовом не надано. Зауважила, що нарахування та списання кредитних коштів позивачем не відповідають дійсності. Просила застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та повністю відмовити у позові. Крім того, просила суд врахувати додаткові пояснення по справі від 14.07.2021, у яких зазначила, що з урахуванням висновку експерта, та враховуючи загальний строк позовної давності, сума заборгованості за кредитним договором станом на 03.05.2020 розраховується в сумі 21 442 грн 29 коп. Суд, заслухавши пояснення представниці відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 07.11.2012 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підписана Анкета-заява № б/н (Т.1 а.с.25), відповідно до умов якої позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 13 900 грн (Т.1 а.с.23). Відповідно до довідки, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що на ім`я відповідача відповідно до кредитного договору видано кредитну картку з терміном дії 03/17 (а.с.24). В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно до п.2.1.1.2.12 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт сплачує банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором станом на 03.05.2020 утворилась заборгованість у сумі 68 285 грн 84 коп., що складається з наступного: 41 840 грн 30 коп.- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 41 840 грн 30 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 248 грн 10 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 10 469 грн 54 коп. - нарахованої пені; 500 грн -штрафу (фіксована частина); 3 227 грн штраф (процентна складова). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, пені та штрафу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 41 840 грн 30 коп. Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.11.2012 містить лише анкетні дані [PERSON] та його контактну інформацію. При цьому анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.11.2012 не містить інших даних про умови про сплату відсотків та нарахування пені (Том 1 а.с.25). Окрім того, витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» не містить підпису [PERSON] (Том 1 а.с.26) Таким чином, банк використав своє право щодо зміни умов Договору, а саме: - впровадив зміни відсоткової ставки. Із 01.09.2015 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.3.1. Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту; - із 01.03.2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч,2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.11.2012, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.11.2012 домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 12 248 грн 10 коп. відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді анкети-заяви не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису [PERSON] , а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом, то вимоги банку в частині стягнення процентів задоволенню не підлягають. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків сплати по одному із договірних зобов`язань передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Як убачається з наданих розрахунків позивача заборгованість з нарахування пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Як убачається з висновку експерта від 29.04.2021 №3.5 в ході дослідження не могла бути розрахована, так як пеня по 50 грн та по 100 грн була списана на тіло кредиту і на неї нараховувались відсотки, як зроблено і Банком у випистці за договором б/н станом на 04.05.2020. При цьому при її виділенні окремо, необхідно зменшити заборгованість за поточним тілом кредиту. При вирішенні даних вимоги суд, враховує практику Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Зокрема, Умови та Правила у яких відсутній підпис відповідача, не є належними доказом, того, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містилися умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому не можуть розглядатися як частина кредитного договору. У заяві-анкеті від 07.11.2012, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру процентів та відповідальності сторін за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), а отже суд приходить до висновку про необхідності відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення пені та штрафів. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом частин 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд приходить до наступних висновків. Оскільки фактично отримані та використані кошти позичальник в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернув, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд наголошує, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд підкреслює, що відповідно до п.2.1.3.4 зобов`язання Банку з надання кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту. Крім того, п.2.1.3.5 клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні термінів платежів. В той же час, за змістом п.2.1.3.8 не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, банк має надавати Держателю виписки про стан картрахунку і про вироблених за минулий місяць операції по картрахунку. При підключенні до системи (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс, а також банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функцій SMS - повідомлень. Суд вказує, що п. 2.1.5.4 Умов при незгоді зі змінами Правил та /або Тарифів Банку надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити перед Банком заборгованість. При незгоді зі списанням коштів по Картрахунку письмово інформувати Банк про це протягом тридцяти п`яти днів з моменту списання. Суд наголошує, що як самим відповідачем так і його представницею як відзиві так і в судовому засіданні, не оспорювався той факт, що дійсно між сторонами було укладено договір б/н від 07.11.2012 та відповідач отримав певну суму кредиту. Про те яку саме суму кредиту отримав відповідач, та таких доказів суду зі сторони відповідача не надано. Суд звертає увагу, на той факт, що виконаний банком розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.11.2012 укладений між банком та боржником станом на 03.05.2020 містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Суд зазначає, що відповідачем на адресу суду направлено свій розрахунок заборгованості [PERSON] за картковим рахунком станом на 03.05.2020, згідно умов кредитного договору б/н від 07.11.2012 (Т.1 а.с.181-191 заборгованість розрахована в сумі 24 204 грн 11 коп. Як убачається з розрахунку заборгованості за договором від б/н від 07.11.2012 наданого позивачем, можна прослідити, що в період з 07.11.2012 по 04.05.2020 відповідач поповнював картку для погашення заборгованості, та активно користувався грошовими коштами банку (кредитним рахунком). Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Суд звертає увагу, на той факт, що як виконаний банком розрахунок заборгованості за договором від 13.07.2012 укладений між банком та боржником станом на 03.05.2020 так і розрахунок виконаний представницею відповідача є належним доказами, оскільки містять детальні розписи нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Ухвалою суду від 09.03.2021 задоволено клопотання представниці відповідача та призначено у справі судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій (Т.1 а.с. 203-204). Як убачається з висновку експерта від 29.04.2021 №3.5 за результатами проведення судової економічної експертизи експертом встановлено наступне. В межах компетенції експерта-економіста проведено розрахунки заборгованості за кредитом, відповідно до умов укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору б/н від 07.11.2012 та відповідно даними виписки по картковому рахунку. В ході дослідження встановлено, що станом на 03.05.2020 заборгованість [PERSON] становить: - 23 944 грн 10 коп. - при проведенні розрахунку, в якому відсотки нараховуються та сплачуються окремо від тіла кредиту (Додаток №1 до висновку експерта та колонку 3 таблиці №3 в дослідницькій частині висновку) (Т.2 а.с. 29-40); - 28 766 грн 87 - при проведенні розрахунку, в якому нараховані в попередньому місяці відсотки за користування кредитними коштами списуються кожного першого числа наступного місяця на тіло кредиту (Додаток №2 до висновку експерта та колонку 4 таблиці №3 в дослідницькій частині висновку). Суд приймає до уваги наданий експертом розрахунок заборгованості [PERSON] за картковим рахунком станом на 03.05.2020, згідно умов кредитного договору б/н від 07.11.2012, в якому нараховані в попередньому місяці відсотки за користування кредитними коштами списуються кожного наступного місяця на тіло кредиту та його заборгованість за тілом кредиту становить суму 26 680 грн 24 коп. (Т.2 ас.41-54). Суд проаналізуючи розрахунки надані сторонами по справі та розрахунок наданий експертом приходить до висновку, що у наданому розрахунку позивача вбачається списання на тіло кредиту відсотки в подвійному розміру, тобто нарахування здійснювалось не за принципом (відсотки в розмірі 3.5% в місяць на суму кредиту плюс відсотки в розмірі 3,5 % на суму простроченого кредиту (мінімального обов`язкового платежу), а за принципом (відсотки в розмірі 7% в місяць на загальну суму кредиту) (30.09.2014,01.10.2015,01.11.2015…. 01.08.2019). Таким чином, при погашенні відсотків за рахунок кредиту, сума кредиту в кожному місяці збільшується на подвійну суму відсотків, на яку і кінці місяця знову нараховуються відсотки. При оцінці доказів суд враховує, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором б/н АТ КБ «ПриватБанк» надавши розрахунок заборгованості за договором від 07.11.2012 станом на 03.05.2020 з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами, поповнював свою кредитну картку. Жодних заперечень до банку щодо не укладення кредитного договору та не користування кредитними коштами відповідач не подавав. Крім того, відповідач мав можливість користуватись мобільним додатками, як то « Приват24 » задля перевірки стану рахунку так и SMS повідомленнями, згідно умов п.2.1.3.8 Договору. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 07.11.2012 належать до часткового задоволення та підлягають до стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 26 680 грн 24 коп. З приводу заявленого представницею відповідача [PERSON] клопотання про застосування позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як убачається з матеріалів доданих до справи, відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки [PERSON] неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було здійснено 20.04.2019, що підтверджується випискою з рахунку (Т.1 а.с.16). Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , що зареєстровано судом 04.06.2020, тобто до спливу строку позовної давності. Отже, враховуючи викладене вище, позовна давність не сплинула та доводи відповідача [PERSON] та його представниці [PERSON] про сплив строку позовної давності для звернення до суду є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження, з огляду на надані позивачем письмові докази. Позивачем по справі було понесено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 102 грн (а.с.1). Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України. Таким чином, убачаючи із наведеного вище та пропорційного розрахунку на користь позивача слід стягнути понесений ним судовий збір у сумі 821 грн 28 коп. (2 102 грн х 26 680 грн 24 коп. : 68 285 грн 84 коп. = 821 грн 28 коп.). Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача вартості понесених судових витрат, то суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат пов`язаних з розглядом судової справи належить проведення судових експертиз. Так, відповідно до акту здачі - приймання висновку експерта №3.5 встановлено, що за проведення судової економічної експертизи було сплачено судовий збір у сумі 12 355 грн 92 коп. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат пов`язаних з проведенням судової економічної експертизи пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 7 528 грн 29 коп. (26 680 грн 24 коп. : 68 285 грн 84 коп.) х 12 355 грн. 92 коп. = 4 827 грн. 63 коп.; (12 355 грн. 92 коп. - 4 827 грн. 63 коп. = 7 528 грн 29 коп.)).

Outcome: partial