Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачі просили суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача по справі не чинити їм перешкод в користуванні належною їм для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельною ділянкою по [ADDRESS] та демонтувати встановлений ним гараж. Стягнути з відповідача на їхню користь судові витрати по справі. Свою позовну заяву позивачі обгрунтували тим, що їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння по [ADDRESS]. Розмір земельної ділянки для будівництва та обслуговування належного їм домоволодіння по [ADDRESS] становить 0,25 га. Відповідач здійснив будівництво власного житлового будинку та господарських споруд з порушенням будівельних норм і правил, змістивши їх в сторону належного їм домоволодіння, самочинно пригородив частину їхньої земельної ділянки, яка слугувала їм заїздом, і встановив на цій ділянці гараж, а в місці, де він мав збудувати житловий будинок,Є встановив виробниче приміщення, чим чинить перешкоди в користуванні належною їм земельною ділянкою. В добровільному порядку відповідач відмовляється усунути зазначені порушення, тому з приводу даного земельного спору щодо належного їм заїзду до їхнього господарства між ними виникають сварки та суперечки. Внаслідок самочинного будівництва гаражу, відповідач порушує добросусідські відносини, створює незручності та чинить шкідливий вплив на їхню земельну ділянку. В процесі розгляду даної цивільної справи позивачі збільшили розмір позовних вимог, просили суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод в користуванні належною для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельною ділянкою по [ADDRESS] та демонтувати встановлений ним самовільно гараж і ворота на громадському заїзді та звільнити даний заїзд, пригороджений [PERSON] самовільно. Визнати недійсним рішення виконкому Осмолодської сільської ради від 10.01.2008 року №2 про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на домоволодіння по [ADDRESS] в частині визнання права власності на гараж площею 21.1 кв.м. Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно -домоволодіння по [ADDRESS], видане Осмолодською сільською радою 10.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] в частині оформлення права власності на гараж площею 21.1 кв.м. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10.11.2008 року Другою Рожнятівською державною нотаріальною конторою [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] в частині оформлення спадщини на гараж площею 21.1 кв м. Додаткові вимоги обґрунтували тим, що відповідач [PERSON] надав суду Свідоцтво про право власності за заповітом на належне йому домоволодіння по [ADDRESS].Також до суду поступили матеріали спадкової справи №189 від 15.07.2008 року заведеної за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, з яких вбачається, що при видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно - домоволодіння по [ADDRESS] в перелік нерухомого майна було включено самочинно збудований відповідачем [PERSON] гараж площею 21.1 кв.м., що підтвердив в судовому засіданні і сам [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала з викладених в позовній заяві підстав та крім того пояснила, факт прийняття Осмолодською сільрадою рішення від 10.01.2008 року №2 про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на домоволодіння по [ADDRESS] підтверджується виданим на його підставі Свідоцтвом, тому самого тексту рішення не потрібно. Позивач [PERSON].в судове засідання не прибув. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив про те, що дійсно на його земельній ділянці є гараж, однак будівництво проводилося у відповідності до документації та з дотриманням законодавства.У нього є всі відповідні документи на проведення будівництва, воно повністю узаконене та визнане таким, що відповідає всім будівельним, санітарним та протипожежним нормам. Будівництво здійснювалось на належній йому на праві користування земельній ділянці, призначеній для цих цілей. Щодо відстані гаражу від пивниці позивачів, то вважає, що позивачі проводячи будівництво свого домоволодіння самі відхилилися від проектної документації, чим зменшили відстань до його будинку та господарськихї споруд. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник сільської ради - сільський голова Осмолодської сільської ради Стоцький М.Р. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Будучи допитаним в попередньому судовому позов не визнав, вважає рішення виконкому Осмолодської сільської ради від 10.01.2008 року №2 про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на домоволодіння по [ADDRESS] законним. Сільська рада прийняла відповідне рішення в межах своєї компетенції та в повній відповідності до чинного законодавства. Представник відділу містобудування, архітектури та регіонального розвитку Рожнятівської районної державної адміністрації Співак В.О. суду дав показання про те, що йому, як представнику архітектури суть спору відома. Технічні документи на домоволодіння сторін стверджують, що ні позивачі, ні відповідач не збудували свої домоволодіння у відповідності до виданих їм Свідоцтв на забудову. Сторони використовують земельні ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд без правовстановлюючих документів, оскільки їхні земельні ділянка знаходиться в охоронній зоні магістрального газопроводу «Союз» і не підлягають приватизації. Що стосується забудови земельної ділянки [PERSON], то відповідач дійсно самовільно збудував спірний гараж, однак цей гараж не створює позивачам жодних перешкод в користуванні ні їхньою ділянкою, ні домоволодінням. Позивачі мають можливість безперешкодного доступу до всіх будівель, що знаходяться на їхній ділянці. [PERSON] не загороджував проїзду.Позивачі мають заїзд до свого домоволодіння, яким користуються без жодних перешкод з боку відповідача. Вислухавши сторін, свідка, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. Судом встановлено, що сторони є сусідами і проживають в [ADDRESS]. Згідно оглянутих в судовому засіданні свідоцтв на забудову та дозволу №250 на право виконання будівельних робіт [PERSON] (батько відповідача) на земельній ділянці, площею 0.12 га, що по [ADDRESS], що виділена йому Осмолодською сільською радою у 1976 році, здійснив будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами. [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, являється власником домоволодіння по [ADDRESS], в тому числі спірного гаражу площею 21.1 кв.м. ( а.с.62), який, як вважають позивачі, є самовільним будівництвом, який збудований без їхньої, як суміжних землекористувачів згоди, і створює їм перешкоди, а тому підлягає знесенню. Спірні правовідносини щодо самочинного будівництва та його налідків регулюються ст. 376 ЦК України у сукупності із положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із Конституції України, відповідних положень Цивільного кодексу України, Земельного Кодексу України, Законів України «Про основи містобудування», «;Про архітектурну діяльність», «;Про регулювання містобудівної діяльності», «;Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво обєктів нерухомості. Відповідно до ч.ч.1, 4 та 7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р. у справі N 6-180цс14). За змістом частин 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови за її рахунок. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]здійснив самочинне будівництво гаража на земельній ділянці, яка знаходиться в його користуванні і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивачі є користувачами суміжної земельної ділянки, з таким самим цільовим призначенням. Із позовної заяви позивачів вбачається, що вони пов"язують порушення свого права, яке полягає у створенні перешкод відповідачем у користуванні їхнім домоволодінням та земельною ділянкою у зв"язку зі здійсненням самочинного будівництва гаража, встановленням воріт, та самовільним захопленням земельної ділянки. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ст.ст. 58 та ч.2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частинами 3 та 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перелік письмових доказів міститься у ст. 64 ЦПК України. З вищенаведених пояснень представника відділу містобудування, архітектури та регіонального розвитку Рожнятівської РДА судом встановлено, що позивачі, здійснюючи будівництво власного житлового будинку з господарськими спорудами на основі виданого у 1970 році свідоцтва на забудову, відхилилися від плану забудови, і цим самим самі собі спричинили певні обмеження. Самовільно збудований відповідачем гараж не створює позивачам жодних перешкод в користуванні ні їхньою ділянкою, ні домоволодінням. Інших перешкод для позивачів відповідач [PERSON]не створив, земельної ділянки не захоплював. Сам факт неузгодження відповідачем з позивачами спорудження на земельній ділянці відповідача гаража не може слугувати доказом того, що відповідачем створені перешкоди позивачам у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою. Жодних доказів, які б свідчили про захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивачів та встановлення воріт на заїзді, останніми суду не надано. У п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. З наведеного виходить, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Обов'язок доказування покладається на сторони і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, тому підставу позову повинен довести саме позивач, зокрема створення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою у звязку із самочинним будівництвом, чим порушені або можуть бути порушені у майбутньому права позивача. Доказів щодо створенням відповідачем у зв"язку із самочинним будівництвом гаража перешкод позивачам, останніми суду також не представлено. Що стосується вимог про визнання недійсним рішення виконкому Осмолодської сільської ради від 10.01.2008 року №2 про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на домоволодіння по [ADDRESS] в частині визнання права власності на гараж площею 21.1 кв.м.,визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - домоволодіння по [ADDRESS], видане Осмолодською сільською радою 10.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] в частині оформлення права власності на гараж площею 21.1 кв.м., то суд також приходить до висновку, що такі вимоги до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Згідно п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, в редакції чинній на час прийняття виконавчим комітетом Осмолодської сільської ради від 10.01.2008 року №2, органами місцевого самоврядування проводиться оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. За приписами п. 10 б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Таким чином, рішення сільської ради та видане на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння по [ADDRESS] відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки підстав для скасування зазначених рішень сільської ради судом не встановлено, то не підлягає задоволенню і вимога позивачів про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 10.11.2008 року Другою Рожнятівською державною нотаріальною конторою [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS]. За наведених вище обставин, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги є безпідставними, тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.103,152, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed