Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

10 грудня 2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем зареєстрував шлюб 12 квітня 2018 року. Після реєстрації шлюбу дружина змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Однією сім`єю за місцем реєстрації відповідача в м Вінниця проживали деякий час, після чого дружина вирішила поїхати до себе додому з метою переоформлення особистих документів на нове прізвище. З того, часу, з середини квітня 2018 року, вони не бачились приблизно півроку. Згодом він виїхав на заробітки, а з дружиною він спілкувався лише по телефону. В жовтні місяці дружина приїхала до нього та повідомила про вагітність, що його здивувало. Крім того, він вважав себе безплідним, оскільки раніше двічі проходив медичні обстеження, результати яких показували його нездатність щодо запліднення. Однак, дружина наполягала на вагітності, а також відмовилась від проходження обстеження, тому термін вагітності для нього був невідомий тривалий час. Вказана обставина, у сукупності з тим, що він мав безпідставні сумніви щодо своєї спроможності мати своїх дітей, викликали у нього сумніви щодо батьківства стосовно майбутньої дитини. Проживши деякий час разом, [PERSON] забрала речі і покинула його, з того часу вони більше не підтримували стосунки. 13 лютого 2019 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ вчинено актовий запис № 75 про розірвання шлюбу, дружині було відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Після розірвання шлюбу він вихав за кордон, та з відповідачем більше не бачились. [INFO] [PERSON] народила хлопчика - [PERSON] , про що він дізнався згодом. Оскільки відповідач не мала умов для проживання дитини, їх з дитиною було поміщено у Сумський центр матері та дитини, працівники якого займалися реєстрацією народження дитини, що було здійснено 26 липня 2019 року у виконкомі Вирівської сільської ради згідно актового запису № 04, на підставі якого було видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відповідно до положень ч. 3 ст. 122 СК України позивач був внесений в актовий запис про народження дитини як батько, оскільки з моменту зачаття дитини до припинення шлюбу не сплинуло 10 місяців. Дитині було визначено по-батькові за його ім`ям - « [PERSON] », при цьому прізвище дитини зазначено по матері - « [PERSON] ». В серпні 2019 року позивач відвідав колишню дружину з дитиною та сподіваючись, що він є батьком дитини, у себе вдома створив всі необхідні умови для проживання дитини, куди у серпні 2019 року відповідач разом з дитиною приїхали до нього. В цей період відповідач запропонувала вирішити питання щодо прізвища дитини, тому 10 жовтня 2019 року до актового запису про народження серії № 04 від 26 липня 2019 року, було внесено зміни щодо прізвища дитини, а саме із « [PERSON] » на « [PERSON] », а також на прохання відповідача, він надав згоду на реєстрацію дитини за місцем реєстрації її матері в с. Вири Білопільського району Сумської області. Сподіваючись на те, що він є батьком дитини, він сумлінно виконував всі батьківські обов`язки щодо виховання дитини, проте особисті стосунки з позивачем він налагодити не зміг і остання знову вирішила їхати до себе додому. Викладені обставини, а також відсутність будь-якої схожості між ним та дитиною, закріпили його сумніви в наявності кровного споріднення. За результатами дослідження № 24890, проведеного 28 листопада 2019 року Медико-генетичним центром «МАМА-ПАПА» (ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016 року), аналіз ДНК на батьківство виявив, що ймовірність батьківства [PERSON] щодо [PERSON] становить - 0%, передбачуваний батько виключається як біологічний батько тестованої дитини. В такий спосіб позивач остаточно дізнався, що дійсно біологічним батьком дитини він не являється. Достеменно дізнавшись про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, він вважає за необхідне оскаржити своє батьківство. Вказує, що відсутність близьких стосунків між ним та відповідачкою в період зачаття дитини та проведений аналіз ДНК повністю виключають можливість кровного споріднення між ним та дитиною [PERSON] . Посилаючись на викладені вище обставини, позивач [PERSON] просить виключити відомості про нього, як про батька дитини, з актового запису № 04 від 26 липня 2019 року, складеного у виконавчому комітеті Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, про народження дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Вири Білопільського району Сумської області, в який 10 жовтня 2019 року було внесено зміни щодо прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою від 19 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 22-23). У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, та не заперечувала проти його задоволення . Представник відповідача - начальник Білопільського районного відділу ДРАЦС Ворошило М.А. у судовому засідання не заперечувала проти задоволення позову. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в судовому засіданні у правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач [PERSON] позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення у судовому засіданні. Заслухавши сторони, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 квітня 2018 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис за № 618 (а. с. 10). Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано 13 лютого 2019 року, про що у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області вчинено актовий запис за № 75 (а. с. 11). [INFO] народився [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виконкомом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, 26 липня 2019 року вчинено запис за № 04 про народження, відомості про батьків: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13). На підставі заяви [PERSON] до актового запису про народження серії № 04 від 26 липня 2019 року, було внесено зміни щодо прізвища дитини, а саме : з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що 05 грудня 2019 року було видано повторне свідоцтво серії [NUMBER] (а. с. 12, 14). За результатами дослідження № 24890, проведеного 28 листопада 2019 року Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» (ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016 року), аналіз ДНК на батьківство виявив, що ймовірність батьківства [PERSON] щодо [PERSON] становить - 0%, передбачуваний батько виключається як біологічний батько тестованої дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні погодилася із результатом дослідження (а. с. 15). Наведені вище письмові докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу батьківства, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного та сімейного законодавства. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Частина друга статті 136 СК України передбачає, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 10 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Як роз`яснено у п. 11 вказаної вище постанови оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Згідно з положеннями ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року N 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Отже, із зазначених матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] у відповідності до ч. 3 ст. 122 СК України записаний батьком [PERSON] , [INFO] , але при цьому він не є батьком вказаної дитини, що дає право ставити на вирішення суду питання про виключення відомостей його як батька з актового запису. Таким чином, враховуючи, що між позивачем та дитиною - [PERSON] , [INFO] відсутнє кровне споріднення, що підтверджується усною заявою відповідача про визнання позову та наданими результатами дослідження № 24890, проведеного 28 листопада 2019 року, суд приходить до висновку, шо позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд враховує, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загальноприйнятим нормам сімейно - правових відносин. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (а. с. 1). Крім того, згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у своєму рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved