Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 05.09.2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Комсомольської та Червоної, було пошкоджено належний йому автомобіль марки «ДЕУ», д/н [NUMBER]. Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем марки «Хонда», д/н [NUMBER]. Вина [PERSON] підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2013 року. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Хонда», д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», до якої звернувся позивача, але відшкодування шкоди не було здійснено. Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження: визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонт) пошкодженого автомобіля марки «ДЕУ», державний номер [NUMBER]., без врахування зносу складає 30 143, 77 грн., а з врахуванням зносу - 25 147, 24 грн. Отже, позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхове відшкодування, сума якого з врахуванням зносу складає 25 147, 24 грн. та вартість послуг експерта 525 грн., а з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 4 996, 53 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку завдану моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та судові витрати(а.с.1-4) В судовому засіданні представник позивача зазначив про підтримання останнім позовних вимог в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову в частині вимог до нього, оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», яке повинно було сплатити позивачу страхове відшкодування в межах страхової суми, ним було в добровільному порядку сплачено позивачу розмір франшизи, крім того, відповідач не згоден з розміром вартості матеріального збитку, оскільки він не був присутнім при проведенні дослідження, а вартість запчастин надто завищені, тому просив суд відмовити позивачу у задоволені позову до нього. ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у судове засідання свого представника не направив, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заперечення в яких частково заперечує проти задоволення позовних вимог, а саме в частині розміру страхового відшкодування, зважаючи на те, що позивач просить стягнути страхове відшкодування саме на його користь, а не на користь ремонтної організації що є платником ПДВ, підлягає застосування зазначена ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а розмір страхового відшкодування у такому випадку становитиме: 23 495,50 грн. (згідно висновку виконаному аварійним комісаром страхової компанії) - 20 % ПДВ = 19579,58 грн. Крім того, розмір страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи встановлений договором, а тому розмір страхового відшкодування що підлягає стягненню на користь позивача складає 18579,58 грн.(а.с.86-99) Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.09.2013 року близько 17-40 год. в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Комсомольської та Червоної відбулась дорожньо-транспортної пригода за участю автомобіля «ДЕУ», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Хонда», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті якої транспортні засоби були отримали механічні пошкодження, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що підтверджується копіями довідок (а.с.6-7) Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2013 року, що набрала чинності, [PERSON] за фактом дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2013 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 400 грн., що підтверджується копією постанови(а.с.8) Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2013 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю «ДЕУ», д/н [NUMBER], власником якого є позивач. Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «ДЕУ», д/н [NUMBER]., без врахування зносу складає 30 143 (Тридцять тисяч сто сорок три) гривні 77 копійок, а з врахуванням зносу - 25 147 (Двадцять п'ять тисяч сто сорок сім) гривень 24 копійки., що підтверджується копією висновку (а.с.12-28) Встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля марки «Хонда», д/н [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», до якої позивач 05.09.2013 року звернувся з заявою повідомленням про страхових випадок та 04.11.2013 року з заявою про отримання страхового відшкодування, що підтверджується копією полісу та копіями заяв(а.с.9-10,99) У судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомлення про прийняття рішення з приводу виплати страхового відшкодування позивачу не направляло, до цього часу страхове відшкодування позивачу не виплачене, що підтверджується поясненнми позивача та фактом зазначеним у запереченнях відповідача(а.с.85) Судом встановлено, що [PERSON] сплатив [PERSON] суму франшизи у розмірі 1000 грн., що підтверджується поясненнями самого представника позивача у судовому засіданні(а.с.107-108) Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодування в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Частиною 2. ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до п.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п.22.1-22.2 закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.29 закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 34 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) Суд при розгляді справи виходить з того, що володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем джерела підвищеної небезпеки, що також викладено в Постанові Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди " № 6 від 27 березня 1992 року. Позовні вимоги позивача до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» суд вважає обґрунтованими в частині стягнення фактичної суми шкоди виходячи з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 р., оскільки висновок наданий відповідачем (а.с.87-97) є менш об'єктивним, був проведений без фактичного огляду пошкодженого автомобілю, а тому суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди яка виникла в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 05 вересня 2013 року - 24 147, 24 грн. Також суд критично відноситься до посилань відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на необхідність при розгляді спору застосування ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вирахування суми ПДВ з суми страхового відшкодування, оскільки вказані обставини стосуються добровільної виплати страхового відшкодування заявнику, при наявності заяви про виплату відшкодування на конкретне СТО и т.п., що не стосується даної ситуації. Щодо вимог позивача до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 4 996, 53 грн., то суд з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, приходить до висновку, що вони є обґрунтованими, відповідають положенням 1194 ЦК України, але зважаючи на те, що жодна зі сторін не скористалась своїм правом заявити клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи для встановлення вартості ремонту автомобілю, суд при розгляді справи вимушений виходити з письмових доказів наявних в матеріалах справи, при цьому у судовому засіданні встановлено, що вартість деталей зазначених у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 р. є дещо завищеною, тому суд вважає справедливим відмовити позивачу в частині стягнення з відповідача суми шкоди (без врахування зносу), але при цьому поклавши на нього витрати на послуги експерта. Вирішуючи позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1), згідно з якими відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Тому, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що у судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідачів, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні та не було обґрунтовано, з якого розрахунку він виходив встановлюючи відповідний розмір моральної шкоди, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині йому також необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 241 грн. 47 коп. за задоволену вимогу майнового характеру, оскільки саме через бездіяльність даного відповідача позивач звернувся до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved