Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Біліченко Олег Олександрович звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 60000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що з 25.08.1984 року по 31.01.2020 року [PERSON] працювала в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді «машиніст крана металургійного виробництва», стаж роботи на цьому підприємстві в цеху в умовах впливу шкідливих факторів становить 35 років 05 місяців. 31.01.2020 року позивача було звільнено з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, наразі не працює. Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 24.03.2020 року за № 11/298, виданим виданими ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» клініка професійних захворювань (м.Київ) за вих. № 848 позивачу встановлено наступні професійні захворювання: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулоневропатія з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами) (Т 75.2.); Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. - за класифікацією Остапкович В.С. та Пономарьової Н.І.) (Н 90.5.); Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН першого-другого ступеня (J 41.0.)». Відповідно до пункту 9 та 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.04.2020 року (Форма П-4): Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 24.03.2020 року. Пункт 18: Причиною виникнення у позивача професійного захворювання є наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва ПАТ "Запоріжсталь" [PERSON] шкідливих виробничих факторів, перелік яких надалі визначено в пункті 18 цього Акту». В пункті 9 Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в неї хронічного професійного захворювання, затвердженій заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області 24.02.2020 року також зазначений: перелік (кількісна характеристика) шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у першій колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно атестацій, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки разів, (як, наприклад, показники кремнію діоксиду та інфрачервоного випромінювання, шуму). У пункт 11 Інформаційної довідки йдеться мова про статистику професійних захворювань на підприємстві відповідача за період 2014-2018 роки, що підтверджує факт того, що захворювання позивача є не одиничним та випадковим, та опосередковано підтверджує наявність всіх викладених вище шкідливих факторів виробництва, а також їх безпосередній вплив на виникнення професійних захворювань працівників підприємства (причинний зв`язок). Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 659022 від 01.06.2020 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АБ №0041574 від 01.06.2020 року ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60 (шістдесят) %. Таким чином, вважаю встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у позивача професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 60 %, встановлення 3 групи інвалідності - і роботою на підприємстві відповідача. Вважаю, що за таких обставин з боку роботодавця (Відповідача) Позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я (а саме отриманням професійного захворювання). Отримання позивачем професійного захворювання, і як наслідок цього - 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності на 60 % - призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачем. З урахуванням викладеного, просить стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь позивача одноразово грошову суму, як відшкодування завданої моральної шкоди, в розмірі 60000,00 гривень, без врахування податків та зборів від цієї суми та понесені судові витрати на правову допомогу в зв`язку із розглядом справи. Ухвалою від 10.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 04.10.2021 року представник відповідача - адвокат Коваленко Ю.М. надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача. 04.10.2021 року представником позивача адвокатом Біліченко О.О. подано відповідь на відзив. 19.10.2021 року представник відповідача адвокат Коваленко Ю.М. надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. 01.11.2021 року представник відповідача адвокат Коваленко Ю.М. надав заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, посилаючись на їх завищений розмір, та не співмірність зі складністю справи та фактичними витратами часу адвоката. Обґрунтованою вважав суму 2500 гривень. 04.11.2021 року представником позивача адвокатом Біліченко О.О. подано письмові пояснення з приводу заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву та заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу. Адвокат Біліченко О.О. в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи без технічної фіксації. Представник відповідача адвокат Зінченко М.В. подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Згідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до норми статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.08.1984 року по 31.01.2020 року працювала в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді «машиніст крана металургійного виробництва» та була звільнена на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується наказом (розпорядженням) № 1023 про прийом на роботу від 09.07.1984 року та наказом (розпорядженням) № 62 щодо припинення трудового договору від 31.01.2020 року. За даними інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) Головного Управління Держпраці у Запорізькій області від 24.02.2020 року підтверджено працю позивача з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, та визнано, що при виконанні робіт машиніст крану металургійного виробництва ПАТ «Запоріжсталь» підпадає впливу факторів промислової середи та трудового процесу, умови та характер праці якого відносяться до ІІІ класу 3 ступеню згідно з ГКП № 4137/86, шкідливі та важкі, що відповідає Списку № 2 пільгового пенсійного забезпечення. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 24.03.2020 року за № 11/298, виданим виданими ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» клініка професійних захворювань (м.Київ) за вих. № 848 позивачу встановлено наступні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулоневропатія з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами) (Т 75.2.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. - за класифікацією Остапкович В.С. та Пономарьової Н.І.) (Н 90.5.); хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН першого-другого ступеня (J 41.0.)» Відповідно до акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного підприємством 14.04.2020 року, та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною професійного захворювання [PERSON] є наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва мартенівського цеху шкідливих виробничих факторів, а саме: концентрація пилу зі вмістом кремнію діоксину - 2-10% -22,78 мг/куб.м при ГДК 4,0 мг/куб.м.; концентрація вапняку - 9,73-15,21 мг/куб.м. при ГДК 6,0 мг/куб.м.; загальної вібрації з еквівалентним рівнем 103,1-107,6 дБ при ГДК 101 дБ; шуму з еквівалентним рівнем - 85,6-86,0 дб при ГДР - 80 дБ «А». При цьому, члени вказаної комісії Востренкова І.М. , Новікова Т.В. , Хляпов О.І. , Тіщенко В.І. , Нагайлик Ю.С. , Нікітіна Н.С. , п`ятеро з яких є представниками ПАТ «Запоріжсталь» не згодні із висновками ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України» щодо виникнення захворювання за діагнози, що встановлені інститутом, привезвели умови праці на підприємстві, зазначені в Акті ак причини виникнення професійного захворювання. Однак суд виходить з того, що наявність окремих думок членів комісії не спростовує чинність вказаного акту, оскільки рішення щодо встановлення професійного захворювання [PERSON] є чинним, і ніким не оскаржено в порядку, передбаченому п.95 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженим Постановою КМУ від 17.04.2019 року № 337. Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0041574, довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 659022 від 01.06.2020 року позивача первинно оглянуто та встановлено втрату 60% працездатності без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, невролога, пульмонолога, сімейного лікаря. [PERSON] за результатами первинного огляду встановлено третю групу інвалідності безстроково. 01.06.2020 року [PERSON] встановлена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 467. Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена проходити реабілітації у зв`язку із чим було порушено її нормальні життєві зв`язки. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 вищевказаної постанови, згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок наявності на робочому місці особливо шкідливих та особливо небезпечних факторів, які значно перевищували гранично допустимі норми, отримала професійне захворювання та зазнала втрату професійної працездатності у 60% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, що пов`язаний з професійним захворюванням та наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком захворювання, яке викликає моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, вона позбавлена в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, пов`язаних з тим, що опзивач в силу своїх хвороб переживає за подальший стан свого здоров`я, яке вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість і характер завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 60%, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 60000,00 гривень. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. За значене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Доводи представника відповідача про необхідність врахування положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», якими були внесені зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне. Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому,пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ). При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. «а» пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає. Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р. За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21 Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України ст.ст. 5, 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при звернення до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч.1, 2, 4, 5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримувала правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та сплатив за це в загальній сумі 8500,00 гривень. Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги № б/н від 01.09.2021 року, ордером, Актами приймання виконаних робіт/послуг №1 від 13.10.2021 року, № 2 від 25.11.2021 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру №1 від 13.10.2021 року на суму 6300 гривень, №2 від 25.11.2021 року на суму 2200,00 гривень. Водночас, представником відповідача ПАТ «Запоріжсталь» подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг, у зв`язку з чим просив зменшити такі витрати до 2500,00 гривень. Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, а також спеціалізації адвоката у такій категорії спорів, з урахуванням кількості його представлення інтересів позивачів в аналогічних позовах, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК Українивважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 5000,00 гривень.

Outcome: partial