Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

12 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в сумі 8100 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 вересня 2013 року приблизно о 21-00 годині, неповнолітня [PERSON], під час перебування в її будинку за адресою: [ADDRESS], маючи умисел на таємне викрадення її особистого майна, шляхом вільного доступу таємно викрала з зазначеного будинку гроші в сумі 8000 гривень та комплект ножів вартістю 100 гривень, що належить мені, чим спричинила їй шкоду на загальну суму 8100 гривень. 09.01.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області було винесено вирок у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 185 КК України, яким [PERSON] було визнано винною у вчиненні крадіжки та притягнуто до кримінальної відповідальності. Вирок набрав законної чинності. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, оскільки вона розраховувала на те, що відповідачка добровільно відшкодує завдані злочином збитки, але до теперішнього часу ніяких заходів щодо відшкодування шкоди [PERSON] не вжито. Факт завдання матеріальних збитків та їх розмір встановлено вироком суду у кримінальному провадженні. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, відповідно до наданої суду заяви позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Відповідно до наданої суду заяви позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8100 грн. не визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності за матеріалами, які знаходяться у справі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року приблизно о 21-00 годині, неповнолітня [PERSON], під час перебування в її будинку за адресою: [ADDRESS], маючи умисел на таємне викрадення її особистого майна, шляхом вільного доступу таємно викрала з зазначеного будинку гроші в сумі 8000 гривень та комплект ножів вартістю 100 гривень, що належить [PERSON], чим спричинила їй шкоду на загальну суму 8100 гривень. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. 09.01.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області було винесено вирок у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 185 КК України, яким [PERSON] було визнано винною у вчиненні крадіжки та притягнуто до кримінальної відповідальності. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 09.01.2014 року за вищевказаний злочин засуджено [PERSON] за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт. Вирок не оскаржувався та набрав законної чинності 10 лютого 2014 року. В ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно вироку суду встановлено, що вина [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України підтверджується дослідженими судом доказами. Зокрема потерпіла [PERSON] пояснювала, що в вересні 2013 року в неї дома на прохання її онука проживала [PERSON] Коли [PERSON] з речами зникла в потерпілої пропали гроші в сумі 8000 гривень та комплект ножів вартістю 100 гривень. Крім [PERSON] на той час в її будинку нікого не було. За таких обставин, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає доведеною обставиною винність відповідача [PERSON] у вчиненні крадіжки у гр. [PERSON] грошей в сумі 8000 гривень та комплект ножів вартістю 100 гривень, чим спричинено [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 8100 гривень. Преюдиційні обставини не потребують доказування і є обов'язковими для суду, який розглядає справу. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Так, суд вважає заперечення [PERSON] необґрунтованими, і таким що спростовуються матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В зв'язку з викладеним суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити повністю в частині стягнення матеріальної шкоди, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 8100 грн. (вісім тисяч сто гривень 00 коп.). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved