Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

12.03.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] з підстав не проживання останнього у будинку за місцем реєстрації більше п`яти років. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що зазначений будинок належить їй на праві власності в ньому, окрім позивача зареєстрований відповідач, попередній власник будинку, який фактично там не проживає більше п`яти років, речей, що йому належать в будинку немає, комунальні та інші платежі він не здійснює. Зазначені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 01.04.2020 позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд на 23.04.2020. 23.04.2020 розгляд справи відкладено за заявою представника позивача - адвоката Сергієнко С.М. на 15.05.2020. 15.05.2020 розгляд справи відкладено за заявою представника позивача - адвоката Сергієнко С.М. на 15.06.2020. 15.06.2020 розгляд справи відкладено за заявою представника позивача - адвоката Сергієнко С.М. на 10.07.2020. 10.07.2020 розгляд справи відкладено за заявою представника позивача - адвоката Сергієнко С.М. на 22.07.2020 Позивач [PERSON] та її представник адвокат - Сергієнко С.М., в судове засідання не з`явились надали заяву, в якій просять розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, будь - яких заяв до суду не надходило. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є питання про право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі- продажу житлового будинку від 21 жовтня 2015 року, зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за №2346 приватним нотаріусом Кожушною Л.М. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9, 10). З акту обстеження проживання будинку про фактичну відсутність зареєстрованого громадянина від 03.02.2020 вбачається, що відповідач [PERSON] в спірному будинку не проживає понад п`ять років. Акт складено та підписано депутатом Скрипаївської сільської ради [PERSON] в присутності двох свідків. (а.с.11) Факт реєстрації у вказаному будинку відповідача, підтверджується довідкою виконавчого комітету Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 03.02.2020 №02-28/76 (а.с.12) Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивачем надано докази, якими підтверджується, що в будинку за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає більше п`яти років. Наявності перешкод у користуванні будинком не встановлено. Відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат належить вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Пунктом 3 Розділу 12 Прикінцеві положення ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved