Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У лютому 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі, укладений 09 липня 2013 року між ними та відповідачем - СВК «Колонтаївський», зареєстрований у реєстрі за №872; скасувати державну реєстрацію права власності за вказаним договором; зобов'язати відповідача СВК «Колонтаївський» повернути позивачам належне їм майно та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивачі зазначали, що у липні 2013 року СВК «Колонтаївський» запропонувало придбати у позивачів нежитлову будівлю КЗС -20 з зерносушаркою та 09 липня 2013 року між позивачами з однієї сторони та відповідачем СВК «Колонтаївський», з другої сторони, був укладений договір купівлі - продажу нежитлової будівлі, відповідно до умов якого вони передали у власність, а відповідач СВК «Колонтаївський» прийняв у власність належну їм нежитлову будівлю. Перш ніж укласти вищевказаний договір сторони висловили свої вимоги щодо істотних умов договору, та не виявивши ніяких розбіжностей, вирішили укласти нотаріальний договір. Відповідач наполягав на фактичному розрахунку за договором після його нотаріальної реєстрації. Однак, ні до, ні після купівлі майна позивачі кошти так і не отримали, а тому за захистом своїх прав звернулися до суду з вказаним позовом, оскільки вважають, що оспорюваний договір купівлі - продажу був учинений під впливом обману, оскільки, якби вони знали, що відповідач не збирався взагалі розраховуватися за придбання майна - договір би не укладали. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити та пояснив, що його довіритель та інші позивачі на момент укладення спірного договору купівлі - продажу перебували з відповідачем в трудових та економічних відносинах та керівництвом підприємства їх було запевнено, що після укладання договору з ними обов'язково буде проведений повний розрахунок за продаж належного їм майна, а тому позивачами був укладений вказаний договір. Однак після укладання договору, відповідачем не було здійснено жодних заходів щодо виплати позивачам грошових коштів, а тому представник позивача вважає, що позивачами укладався спірний договір під впливом обману, оскільки, якби вони знали, що відповідач не збирався взагалі розраховуватися за придбання майна - договір би не укладали. В судове засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, однак надали суду заяви про підтримання позовних вимог та про слухання справи у їх відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність та пояснив, що сторони на час укладання договору жодних претензій не мали, проте не вказав процедуру проведення розрахунку та не міг пояснити чи дійсно існує заборгованість по договору купівлі - продажу спірного майна, однак стверджував, що позивачі вправі звернутися до відповідача з вимогами щодо невиконання з боку СВК «Колонтаївський» умов договору купівлі - продажу в частині несплати грошових коштів за придбане майно, так як заявлені позовні вимоги не підтверджені жодним доказом. Також представник відповідача висловив своє припущення, що підприємство не використовує в своїй господарській діяльності спірне майно, оскільки знаходиться в крутному фінансовому становищі, а саме майно потребує ремонту. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав письмові пояснення, з яких вбачається, що договір купівлі - продажу було укладено відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України та відповідно до вимог вищевказаних законодавчих актів розрахунки проводяться між сторонами за відсутності нотаріуса. Нотаріус навіть не вправі бути присутнім та за його участі проводитися розрахунок, перерахунок грошових коштів. Також вказав, що сторонами йому було повідомлено, що вони провели повний розрахунок, в зв'язку з чим в договорі прописано, що на час підписання договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків. Окрім цього, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела іншу сторону в оману щодо обставни, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 20 постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним і на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ст. 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваними. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину і не пов`язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правого значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Судовим розглядом встановлено, що на спірне майно, а саме - на нежитлову будівлю - приміщення КЗС - 20 з зерносушкою, що розташована по [ADDRESS] було зареєстроване право приватної спільної часткової власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується відповіддю РКП «Краснокутське БТІ» від 08.05.2014 року №146. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 9 липня 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Колонтаївський» з другої сторони був укладений договір купівлі - продажу нежитлової будівлі - приміщення КЗС - 20 з зерносушкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №872 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Як вбачається з п.2 вказаного договору купівлі - продажу продаж зазначеної нежитлової будівлі вчиняється за ціною 12 000 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача [PERSON], наданих в судовому засіданні, позивачі дійсно на час укладання спірного договору не мали претензій до відповідача щодо проведення розрахунку, оскільки під час його укладання керівництвом СВК «Колонтаївський» їх було запевнено, що вони отримають розрахунок за продаж належної їм нежитлової будівлі, але після укладення договору купівлі - продажу, однак відповідач так і не провів розрахунок з позивачами за придбання майна, про що свідчить бухгалтерська довідка від 4.02.2014 року № 6, видана СВК «Колонтаївський», з якої вбачається, що відповідно до первинних бухгалтерських документів, банківських виписок, меморіальних ордерів СВК «Колонтаївський» за період з 01 січня 2013 року по 30 січня 2014 року виплати в рахунок придбання нежитлової будівлі - приміщення КЗС -20 з зерносушаркою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не проведено. Сума, відповідно п.2 договору купівлі - продажу вищевказаної нежитлової будівлі, укладеного 09.07.2013 року СВК «Колонтаївський» станом на 30.01.2014 року не сплачена. Окрім цього, представник відповідача в судовому засіданні не повідомляв, як саме та при яких обставинах, з позивачами був проведений розрахунок згідно договору купівлі - продажу нежитлової будівлі, натомість стверджував, що позивачі вправі звернутися до СВК «Колонтаївський» з вимогами щодо невиконання умов договору купівлі - продажу в частині несплати за товар. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що в судовому засіданні достеменно встановлено, що даний правочин був укладений внаслідок обману, оскільки метою укладення договору купівлі - продажу з боку позивачів була можливість отримання від відповідача грошових коштів за продаж належного їм на праві приватної власності майна, однак відповідач під час укладання спірного договору не мав мети щодо проведення розрахунку з позивачами, оскільки відповідно до довідки СВК «Колонтаївський» станом на 30.01.2014 року розрахунок з позивачами так і не проведений. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial