Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача та визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. У судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що 23.05.2014р. між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу №009499. Предметом договору є сільськогосподарська техніка. Позивач внесла аванс у розмірі 10000 грн. представнику ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» Гримнак Ю.М., а через три дні, в день отримання трактора в м.Херсоні, повинна була сплатити залишок суми у розмірі 60000,00 грн. та отримати трактор із бороною та фрезою, як було домовлено під час попередніх переговорів. Але компанія трактор не передала в обумовлений строк та на початку червня 2014 року надіслали їй лист-повідомлення в якому зазначили про її обов'язок сплати лізингові платежі у розмірі 2916,67 грн. на місяць. Але компанія відмовилась передавати трактор з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена нею сума є комісією за організацію та оформлення договору в розмірі 7000 грн. та аванс 2400 грн. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договору немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням її прав як споживача. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі, визнавши недійсним договір №009499 фінансового лізингу, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та нею 23.05.2014 року, та стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причина неявки суду не відома. На підставі положень ч. 4 ст. 169, ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, проти чого позивач та представник позивача не заперечують. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.05.2014р. між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та позивачем укладено договір фінансового лізингу №009499. Предметом договору є трактор DONG FENG 244 DL із бороною і фрезою вартістю 70000 грн. Позивач сплатила аванс у розмірі 10000 грн. представнику ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» Гримнак Ю.М., а через три дні, в день отримання трактора в м.Херсоні, повинна була сплатити залишок суми у розмірі 60000,00 грн. та отримати трактор із бороною та фрезою, як було домовлено під час попередніх переговорів. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що містять положення про захист прав споживачів. На попередніх судових засіданнях від представника відповідача надійшло письмове заперечення проти позову, в якому зазначено, що 23.05.2014р. між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №009499 з відповідними додатками до нього. За умовами договору відповідач придбає у власність предмет лізингу і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах даного договору. Позивач особисто підписав кожну сторінку договору. Договір повністю відповідає вимогам діючого цивільного законодавства України, умови викладені детально і ясно, а тому позивач мала повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. На виконання умов договору 23.05.2014р. позивачем було здійснено оплату комісії за організацію договору лізингу в розмірі 7000 грн. та аванс - 2400 грн. Оскільки позивачем не було сплачено передбачений договором авансовий внесок у розмірі 50% від вартості товару, у відповідача відсутня можливість передати обраний ним товар у володіння та користування позивача. Умовами договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається, авансові платежі будуть повернуті згідно умов договору в розмірі 1680 грн. На підставі викладеного просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Суд вважає, що договір №009499 від 23.05.2014р. фінансового лізингу є недійсним, бо він містить умови, які є несправедливими, за наступних підстав. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливість умов договору полягає в наступному: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника), істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ст. 18 ч.2, ч.3 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів»). Зі спірного договору вбачаються явно невигідні для споживача умови договору, яка протилежна сторона правочину - відповідач сформулювала в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів учасника. Спірний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а також вимогам Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, відповідач набув майно - грошові кошти в сумі 9400 грн., які належать позивачу, безпідставно, і повинен у відповідності до ст.1212 ЦК України це майно їй повернути. Судові витрати по справі стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial