Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

01 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , в якому зареєстрований та проживає. Навесні 2012 року у с. Губин в односельчан працював по найму [PERSON] , який погодився провести ремонт у будинку [PERSON] за умови його реєстрації за місцем проживання позивача. Останній погодився і надав дозвіл відповідачу на проживання у своєму будинку, виділивши йому одну кімнату, терміном на один рік до 17 травня 2013 року. Влітку 2012 року, не виконавши повністю ремонтні роботи, відповідач залишив житловий будинок та поїхав у невідомому напрямку. Відповідач фактично у будинку не проживає, але за ним зберігається місце реєстрації. Домовленості з відповідачем про збереження чи користування ним житловою площею у будинку позивача між ними не було. У 2017 році відповідачу був надісланий лист з проханням добровільно виписатись з будинку, однак відповіді позивач не отримав. Реєстрація відповідача у його житловому будинку створює для нього незручності із призначенням субсидії та пов`язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача, а також перешкоджає у здійсненні права користування і розпорядженя його майном на власний розсуд. Просить визнати [PERSON] , 1961 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться у [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" від 16 листопада 2006 року [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.5 на звороті). Право власності на вказаний будинок позивач отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 березня 2006 року (а.с. 5). Відповідно до договору найму житлового приміщення від 17 травня 2012 року позивач здав в найм відповідачу [PERSON] одну жилу кімнату у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , терміном на один рік з 17 травня 2012 року по 17 травня 2013 року (а.с.8). Із довідки Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області № 293 від 04 березня 2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою не проживає (а.с. 9). Вказане стверджується також актами обстеження від 05 березня 2019 року та від 31 травня 2019 року, якими встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає більше одного року, що також підтвердили своїми підписами у акті свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Окрім того, зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 25). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] без поважних причин відсутній за місцем реєстрації понад один рік, зокрема, в житловому будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , строк дії договору найму, укладений між сторонами 17.05.2012 року, закінчився 17.05.2013 року, іншої угоди про користування спірним житловим приміщенням укладено не було, а реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому суд вважає, що відповідач втратив право користування даним житловим приміщенням, а відтак позов [PERSON] підлягає до задоволення повністю. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved