Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

04 жовтня 2017 року позивачі звернулися з позовом до суду в якому просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної приватної власності за набувальною давністю на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують на те, що вони разом зі своїми дітьми з початку травня 2004 року і по даний час проживають в житловому будинку в [ADDRESS]. На момент їхнього вселення, згідно даних сільської ради цей будинок нікому не належав, перебував в занедбаному стані. Поселились вони в ньому з дозволу органу місцевого самоврядування. Вказаний будинок раніше належав померлій [PERSON], після її смерті ніхто будинок не успадкував, не доглядав за ним, земельну ділянку не обробляв. Позивачі постійно, відкрито, на протязі більш як 13 років користуються даним будинком, сплачують всі комунальні платежі та власним коштом зробили ремонт. В зв'язку з цим просять визнати за ними право власності на вказане майно за набувальною давністю. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. Розглянувши заявлений позов, дослідившиматеріалисправи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] починаючи з 2004 року по даний час проживають в с. Феневичі Іванківського району Київської області, що підтверджується довідкою від Феневицькоїсільсьої ради від 31.07.2017 року № 887. Згідно запису погосподарської книги № 2 по Феневицькій сільській раді за померлою [PERSON] значиться житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] (довідка Феневицької сільської ради від 24.07.2017 року № 857). Указаний житловий будинок із господарськими спорудами розташований на земельній ділянці загальною площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка згідно земельно-кадастрової книги № 2 рахується за будинком померлої [PERSON] Земельна ділянка не приватизована і право приватної власності на земельну ділянку не виготовлялось. Відповідно до довідки Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області від 31.07.2017 року № 886, [PERSON] померла (актовий запис № 32 від 21.10.2002 року). Згідно листа Іванківської районної державної нотаріальної контори від 24.10.2017 року № 1024/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Згідно пункту 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та іншихречових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Судом встановлено, що вказанедомо володінняні за ким не рахується, право власності на нього не зареєстроване, на балансі ні в кого не перебуває. Оскільки право власності на даний об'єкт нерухомого майна не зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, то воно належить до власності територіальної громади. Свідок [PERSON] повідомив, що в 2004 році він займав посаду сільського голови в с. Феневичі Іванківського району Київської області та він надав дозвіл сім'ї [PERSON] проживати в будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є сином померлої [PERSON], вказаний будинок він у спадок не прийняв, майном не цікавиться та в 2004 році надав дозвіл [PERSON] проживати в будинку. Після цього жодного разу туди не навідувався та з [PERSON] не спілкувався. При цьому факт того, що платіжні доручення на сплату комунальних послуг приходять на ім'я [PERSON], а також те, що діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] навчаються в Феневицькому НВО «ЗОШ І-ІІІ ступенів - дитячий садок» свідчить про відкритість та безперервність володіння позивачами чужим майном, а саме домоволодінням по [ADDRESS], яке в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки спадкоємці майно не успадкували, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 13 років, починаючи травня 2004 року і до цього часу. В суду є всі підстави визнати право власності за набувальною давністю на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їхобтяжень").

Outcome: approved