Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

11.09.2014 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області ст. «Лугове-3» для ведення садівництва, розміром 0,0881 га., у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON], що належала йому відповідно до державного акту серії ІІ-ХР №097453 від 07.09.2000 року. В обґрунтування позову вказано, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON], який за життя склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав їй належну йому земельну ділянку, площею 0,0881 га., що розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області ст. «Лугове-3» для ведення садівництва. 12.06.2012 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку з посиланням на п. 4.20 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, а саме відсутності відомостей витягу з державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, площею 0,0881 га. та витягу з поземельної книги щодо зазначеної земельної ділянки. Враховуючи, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом на зазначене майна, оскільки її мати - [PERSON] відмовилася від належної їй обов'язкової частки у заповіті, та відсутність на даний час змоги у позасудовому порядку оформити свої права, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та проханням задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Від Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області надійшов лист з проханням розглянути справи за позовом [PERSON], за відсутності їх представника, зазначивши, що позовні вимоги визнають у повному обсязі. Від представника відділу Держземагенства у Зміївському районі Харківської області Щербак Р.О., надійшли письмові пояснення в яких вказано про те, що у разі документального підтвердження фактів, викладених у позовній заяві не заперечують проти задоволення позову. Просили розглянути справу за їх відсутності з урахуванням поданих пояснень та направити рішення суду у разі його ухвалення на їх адресу. Від третьої особи - Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], надійшов лист з проханням розглянути справу за відсутності їх представника. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0881 га., розташовану на території Тимченківської сільської ради ст. «Лугове-3» цільове призначення - ведення садівництва, зареєстровано за [PERSON], про що свідчить державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ІІ -ХР №097453, виданий на підставі рішення Тимченківської сільської ради №101 від 15.11.1997 року. (а.с.6) [INFO] [PERSON], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №497. ( а.с.13) За життя, а саме 10.11.2006 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку, розташовану на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області ст. «Лугове-3» для ведення садівництва, розміром 0,0881 га., заповів своїй доньці - [PERSON] ( а.с.5) Листом від 12.06.2012 року приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON], повідомлено про те, що 25.03.2011 року була заведена спадкова справа №04/2011 після померлого [INFO] [PERSON] на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини та заяви дружини спадкодавця - [PERSON] про відмову від спадщини. Однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку видати можливості не має, оскільки неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, площею 0,0881 га., та витяг з поземельної книги щодо вказаної земельної ділянки в зв'язку з чим було рекомендовано звернутися до суду. ( а.с.9-10) Відповідно до листа №01-15/2122 від 27.04.2012 року за підписом в.о. заступника начальника управляння начальнка відділу ДЗК - Р.О. Щербак, у зв'язку з тим, що [PERSON] помер, внесення до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку, розташовану на території Тимченківської сільської ради с.т. «Лугове-3» та формування аркушів витягів не вбачається можливим. ( а.с.11) Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільним кодексом України, а саме ч. 1 ст. 1270 передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Пунктом 3 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2009 р. № 439 встановлено, що нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Таким чином, лише спадкодавець [PERSON], який є власником земельної ділянки, міг звернутися до відповідних органів по земельним ресурсам із заявою про внесення даних про земельну ділянку до автоматизованої системи. Отже, судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0881 га., розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області ст. «Лугове-3» для ведення садівництва, належить померлому [INFO] [PERSON] Спадкоємицею за заповітом на майно померлого є його донька - [PERSON], яка звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом термін з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у оформленні спадкових прав в зв'язку з відсутністю документів, визначених п. 4.20 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. З аналізу доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на майно померлого батька є обґрунтованим та відповідає вимогам закону, на підставі чого суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved