Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в ході судового розгляду уточнила, та остаточно просила визнати за нею права забудовника на житловий будинок (у технічному паспорті під літерою А"-2), розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 185.1 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 11/25 частин земельної ділянки площею 0.1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 461 137200:07:004:0057, та на житловий будинок (у технічному паспорті під літерою А"-2), розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 185.1 кв.м. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] 11 квітня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Думою Г.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є позивач, у тому числі з урахуванням частки, від якої відмовилась донька спадкодавця [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 11/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 135.8 кв. м., загальною площею 220.9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1069998446101. 11 квітня 2019 року позивач отримала листа № 116/02-14 від приватного нотаріуса Думи Г.М. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно іншого майна [PERSON] , а саме: частки земельної ділянки, площею 0.1000 га для обслуговування житлового будинку, що розташована на [ADDRESS] , а також іншого житлового будинку за цією ж адресою і на цій же земельній ділянці (у технічному паспорті під літерою А"-2). У листі вказано, що нотаріусу не подано документів про право власності на земельну ділянку, а тільки копію державного акту на право приватної власності на землю площею на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру на вищевказану земельну ділянку в графі «Інформація про власників» зазначено [PERSON] на 14/25 часток земельної ділянки. Стосовно житлового будинку (у технічному паспорті під літерою А"-2) на [ADDRESS] було надано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, але право власності за спадкодавцем [PERSON] не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому позивачу було роз`яснено про необхідність звернутись до судових органів за захистом її прав та визнанням за нею права власності на вищевказане майно в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві та уточненій позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив в частині вимог про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок (у технічному паспорті під літерою А"-2), розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 185.1 кв.м., оскільки зазначений будинок після подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації не був зареєстрований на праві власності за спадкодавцем, а тому такий не може бути об`єктом спадкування. До позивача в порядку спадкування можуть перейти лише права та обов`язки забудовника вказаного будинку. В решті вимог проти позову не заперечив та поклався на розсуд суду. Третя особа жодного разу не з`явився у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Позовна заява надійшла до суду 09.07.2019. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 05.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 18.10.2019 подано уточнену позовну заяву, яка прийнята судом до розгляду. Ухвалою суду від 18.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази були надані сторонами або витребувані за їх клопотанням судом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначені в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нормами ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 22. ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року передбачалось набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю. Аналогічними за змістом нормами статті 81 Земельного кодексу України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, за змістом частин 1 і 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України). Відтак, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. Однак, ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 331 ЦК України та роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 № 7. якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництвом об`єкт (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] 11.04.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Думою Г.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є позивач, у тому числі з урахуванням частки, від якої відмовилась донька спадкодавця [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 11/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 135.8 кв. м., загальною площею 220.9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1069998446101. Інших спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як вбачається із матеріалів спадкової справи після її смерті, немає. Із листа приватного нотаріуса Думи Г.М. від 11.04.2019 № 116/02-14 на ім`я позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно іншого майна [PERSON] вбачається, що нотаріусу не було подано документів про право власності на земельну ділянку, а лише копію державного акту на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідно до витягу із державного земельного кадастру на вищевказану земельну ділянку в графі «Інформація про власників» зазначено [PERSON] на 14/25 часток земельної ділянки. Стосовно житлового будинку (у технічному паспорті під літерою А"-2) на [ADDRESS] було надано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, але право власності за спадкодавцем [PERSON] не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку вирішити питання щодо оформлення спадкових прав на вищевказане нерухоме майно. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.10.2012 року у справі № 2/1312/1295/12 за [PERSON] визнано право власності на 14/25 частки у спільній власності на земельну ділянку на [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0.1000 га., яка приватизована і належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 18.11.1996. Також судом було встановлено, що будинок [ADDRESS] зареєстрований за померлою вже [PERSON] на 11/25 частин та [PERSON] на 14/25 частин (4/25 на підставі свідоцтва про право власності, а 4/25 на підставі договору дарування від 23.05.1995, 6/25 на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.1997, що укладені із [PERSON] і [PERSON] відповідно). Таким чином, оскільки [PERSON] належить 14/25 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель, то з цих підстав суд визнав за [PERSON] право власності на 14/25 часток земельної ділянки на [ADDRESS] . Таким чином, оскільки [PERSON] являлась власником 11/25 житлового будинку [ADDRESS] на цій же земельній ділянці, однак не оформила за життя своїх прав на 11/25 частин цієї земельної ділянки, а тому позов в частині вимог про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] права власності на 11/25 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 461137200:07:004:0057, підлягає задоволенню. На вказаній земельній ділянці спадкодавець особисто збудувала житловий будинок, площею 185,1 кв.м. (у технічному паспорті під літерою А"-2). Так, наказом Львівської міської ради № 153 від 30.05.2002 надано [PERSON] дозвіл на проектування індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] . 18 листопада 2002 року за № 594/02 інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради видано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 1610/3325 від 13.11.2002 Управлінням архітектури та містобудування Львівської міської ради. На цей житловий будинок Департаментом ДАБІ у Львівській області 11 листопада 2015 року зареєстровано за № ЛВ 142153142347 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Однак спадкодавець за життя не зареєструвала в установленому законом порядку право власності на цей житловий будинок. Відсутність державної реєстрації права власності на нього перешкоджає прийняттю спадщини в повному обсязі. Відтак, єдиним законним способом захисту прав позивача є визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] прав та обов`язків забудовника нерухомого майна - житлового будинку, позначеного у технічному паспорті під літерою А``-2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 185,1 кв. м., з правом отримання дозвільних документів, здачі житлового будинку в експлуатацію, реєстрацію прав на нерухоме майно та отримання правовстановлюючих документів. З цих же підстав в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на вказаний будинок слід відмовити. Оскільки у судовому засіданні представник позивача відмовився від стягнення на користь позивача з відповідача сплаченого судового збору, а тому, виходячи із засади диспозитивності цивільного процесу, зазначене питання судом не вирішується.

Outcome: partial