Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Миколаївського професійного машинобудівного ліцею в якому просила поновити її на посаді майстра виробничого навчання ліцею та стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 1998 працювала на посаді майстра з виробничого навчання у ліцеї. Наказом № 67 від 20.08.2019 її звільнено з займаної посади за вчинення аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи, відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України, який виразився в не підписанні нею обхідного лист учня, в зв`язку з тим, що учень не сплатив щомісячних внесків у розмірі 50,00 грн. Вважає, що звільнення її з посади, здійснено відповідачем з порушенням норм КЗпП України, а тому є незаконним, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти заявлених вимог. Вказує, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається при умові підтвердження фактами вчинення аморального проступку та при умові, що вчинення цього проступку несумісне з продовженням роботи. Зазначають, що матеріалами проведених учбовим закладом перевірок, у тому числі, актом комісії від 08.07.2019 встановлено факт вимагання позивачкою сплати учнем 50,00 грн. за підписання останньому обхідного листа. Також, цей факт підтверджується заявою учня [PERSON] від 02.07.2019, підтвердженою його батьком [PERSON] , а також письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначають, що працівники, що виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втративши тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України. В своїй відповіді на відзив, що надійшла до суду 27.11.2019, позивач зазначила, що фактичні обставини, на які посилається відповідач у відзиві не відповідають дійсності та не підтверджуються доданими до нього доказами. Згідно посадової інструкції майстра виробничого навчання, в її обов`язки не входить підписання обхідних листів учням ліцею. Також, жодним актом не встановлено взаємозв`язку між підписанням обхідних листів та видачею документів про освіту. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 13.01.1998 прийнята на посаду майстра навчання професійно-технічного училища № 11 м. Миколаєва. Вказане підтверджується випискою з наказу № 8 від 13.01.1998 р. (а.с. 65). 10.04.2006 вказане училище, у зв`язку з реорганізацією, перейменовано у Миколаївській професійний машинобудівний ліцей. Актом від 08 липня 2019 року, який було складено комісією, у складі: Захарова Т. М. - голова комісії, членів комісії: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено факт несвоєчасної видачі документів учню групи № 3 [PERSON] у зв`язку з не підписанням обхідного листа майстром виробничого навчання [PERSON] . Підставою не підписання обхідного листа стала несплата учнем щомісячних внесків в розмірі 50.00 грн., які збиралися майстром виробничого навчання [PERSON] . З заяви учня 3 групи [PERSON] від 02 .07.2019 вбачається, що йому не підписувала обхідний лист його майстер [PERSON] , так як він не зміг сплатити щомісячно 50,00 грн., під час навчання. Заяву підтвердив батько учня - [PERSON] . У своїх письмових поясненнях від 02 липня 2019 року, наданих члену антикорупційного бюро [PERSON] , [PERSON] зазначила, що не надала учню [PERSON] документи, оскільки в той день був випускний, і документи видавалися учням з інших міст чи сіл, тому учню було запропоновано отримати документи у понеділок. Відповідно до наказу від 20.08.2019 за № 67, [PERSON] було звільнено 20.08.2019 за вчинення аморального проступку, який не сумісний з продовженням даної роботи, з посади майстра виробничого навчання, за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання. До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту», а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Згідно із ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту», педагогічні працівники серед іншого зобов`язані: - постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; - сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; - дотримуватись педагогічної етики; - поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; - захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальну середню освіту», педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти. Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад вчителя та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року у справі №6-248цс14. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що ні він ні його дружина не звертались до будь-яких інстанцій зі зверненнями щодо вимагання коштів у його сина. Про неотримання диплому йому повідомив особисто син. Свідок [PERSON] повідомила що 02.07.2020 року поступив дзвінок від [PERSON] з Антикорупційного бюро, про те що через несплату членських внесків [PERSON] не підписала обхідний лист, що стало підставою для невидачі диплому учню. Після чого нею було написано доповідну про проведення службового розслідування. Диплом видається при наявності підписаного обхідного листа. Про наявність збору будь-0яких коштів на благодійні цілі їй відомо не було. Свідок [PERSON] зазначила, що вона була членом батьківського комітету, ставили питання про купівлю чайника, чаю та печива для дітей. Коштів від них ніхто не вимагав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку, відповідачем жодним чином не доведено факту не підписання обхідного листа учню, саме [PERSON] і саме із підстав не сплати ним щомісячних внесків у розмірі 50,00 грн. З посадової інструкції майстра виробничого навчання, посаду якого займала [PERSON] , не вбачається, що підписання обхідних листів учням ліцею входить до його обов`язків, та відповідачем не доказано, що на позивачку було покладено такі обов`язки. Крім того, роботодавцем звільнено позивачку за вчинення нею аморального проступку, тобто, винного діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб, без підтвердження факту вчинення позивачкою саме такого проступку. Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення позивачки роботодавцем здійснено з порушенням умов визначених КЗпП України, в зв`язку з чим її позовні вимоги в частині поновлення її на посаді майстра виробничого навчання Миколаївського професійного машинобудівного ліцею, підлягають задоволенню. В зв`язку із чим, суд вважає, що також підлягають задоволенню і вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. Згідно довідки Миколаївського професійного машинобудівного ліцею від 29.04.2020 № 55 середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяця роботи, що передували звільненню становить 405,30 грн. Так, кількість робочих днів за період з 20.08.2019 по 11.08.2020 (період вимушеного прогулу) становить 237 робочих днів. Проте, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлено карантин (постанова Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширення на території України коронавірусу СОVID-19" від 11.03.2020 року № 211). Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» (проект №3275), внесено зміни до ст. 113 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2019 року по 12 березня 2020 року становить 56742 грн. 00 коп. (140 днів х 405,30 грн.). З 13 березня 2020 року по 22 травня 2020 року становить 13091,04 грн. (48 днів х 272,73 грн.) З 23 травня 2020 року по 16 вересня 2020 року становить 32424,00 грн. (80 днів х 405,30). У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2019 року по 16 вересня 2020 року складає 102228,24 грн., сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 920 грн. 96 коп.

Outcome: approved