Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

11.07.2020 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення 2 650 дол. США, які він передав йому на підставі усної домовленості про подальший продаж автомобіля «Пежо 807» за умови його розмитнення до 30.08.2019 року. Оскільки зазначений автомобіль [PERSON] не розмитнив та не передав у власність позивачу, тобто не виконав умови домовленості, внаслідок чого безпідставно набув зазначені кошти, то позивач змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить задоволити із наведених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення слухання справи. Представник позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів, так як відповідачем надавались письмові пояснення по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин суд ухвалив провести слухання справи на підставі наявних доказів за даної явки учасників процесу. 21.07.2020 року ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову за заявою позивача. 21.07.2020 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 11.08.2020 року справу призначено до слухання по суті. 01.03.2021 року представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат. 01.03.2021 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була усна домовленість про те, що [PERSON] ввезе із-за кордону та здійснить продаж автомобіля «Пежо 807» [PERSON] , за умови його розмитнення до 30.08.2019 року. На виконання вказаної домовленості, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2 500 дол. США. Однак, зазначений автомобіль [PERSON] не розмитнив та не передав у власність позивачу. [PERSON] 29.08.2019 р. звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , яку мотивував тим, що саме [PERSON] не виконує умови усної домовленості з приводу своєчасного розмитнення автомобіля «Пежо 807», який він продав [PERSON] за 2 500 дол. США, внаслідок чого йому може бути завдано матеріальної шкоди. Таким чином, оскільки [PERSON] не виконав умови усної домовленості, а саме: не розмитнив вказаний автомобіль та не продав його [PERSON] , то отримані ним кошти в сумі 2 500 дол. США є такими, що набуті безпідставно та підлягають поверненню. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 2 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лиш випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, прз власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити нього певну грошову суму. Згідно ч. 1, 5 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлювать законом. Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передачу оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно зі статтею 34 Закону України "Про дорожній рух" реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7, 28 Порядку державної реєстрації (перереєстрації-), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету «Міністрів України від 07 вересня 1998 року, N 1388. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструва (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних докуменів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власник транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для особистого користування більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений відповідним органом доходів і зборів. Тимчасово ввезені транспортні засоби не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаиійні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація ( 450-2012-п ) на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; Ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митній декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих органами доходів і зборів посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС. На транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України більш як на 30 діб, видаються тимчасові реєстраційні талони із зазначенням строку тимчасового ввезення, встановленого органом доходів і зборів відповідно до митного законодавства, про що зазначається в документах про митне оформлення таких засобів. Після закінчення строку тимчасового ввезення транспортні засоби вважаються незареєстрованими. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц вказав на те, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. Ч.1-3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, іших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом чи іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Даної правої позиції притримується Верховний суд, яка висвітлена в постанові ВС від 30.08.2019 р. справа № 334/2517/16-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] безпідставно набув кошти у розмірі 2 500 доларів США та безпідставно збагатився за рахунок [PERSON] на вищевказану суму, а тому дані кошти підлягають поверненню та стягненню з відповідача на користь позивача. В решті позову слід відмовити, оскільки в судовому засіданні позивачем не було доведено факту передання відповідачу [PERSON] ще 150 дол. США, так як в заяві про вчинення кримінального правопорушення, написаною [PERSON] , відповідач визнає той факт, що продав автомобіль за 2 500 дол. США, дані обставини встановлені також постановою Вінницького апеляційного суду від 15.01.2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи. А, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 доларів США як кошти які були передані на купівлю автомобіля, в решті позову - відмовити. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved