Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

12 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем шлюб було зареєстровано 18.10.2008 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне жаття між позивачкою та відповідачем не склалося, оскільки, як виявилося, вона мають різні погляди на життя та сімейні відносини, з часом втратили порозуміння та взаємне кохання. Фактично шлюбні відносини припинилися на початку весни 2017 року, тоді ж вони перестали жити разом та вести спільне господарство. Позивачка зібрала свої речі та переїхала разом з сином в орендовану квартиру. Примирення між ними неможливе, оскільки вона має намір вийти заміж за іншого чоловіка. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачкою. Вважає, що родина розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому просить не надавати їм термін для примирення. На підставі чого просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 18 жовтня 2008 року у Жовтневому відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 920. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що з відповідачем вони мешкали разом до вересня 2016 року, остаточно розїхалися у березні 2017 року, коли позивачка переїхала з сином на орендовану квартиру, спілкуються вони з позивачем лише з приводу дитини, почуття любові та поваги втрачено з обох сторін. В серпні 2017 року вона з дитиною переїхала до м. Києва. З боку відповідача мали місце погрози, відповідач неодноразово здіймав на неї руку, та ці факти зафіксовано відповідними висновками в медичних закладах. Зараз вона зустрічається з іншим чоловіком, з яким має намір одружитися. Відповідач не вчиняв жодних спроб щодо примирення з того моменту коли вони розїхались та до часу подачі позову в суд. На примирення не згодна, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. В судове засідання зявився представник відповідача, який діє на підставі доручення, однак суд звертає увагу, що відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного із подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії 1-КИ № 126130, 18 жовтня 2008 року у Жовтневому відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Корнієнко) [PERSON], [INFO], актовий запис № 920. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-КИ № 632602. В судовому засіданні встановлено також, що сторони тривалий час, а саме з вересня 2016 року, проживають окремо, між ними не перший рік існують неприязні та конфліктні стосунки, відповідач неодноразово завдавав позивачці тілесних ушкоджень, що підтверджується медичними висновками №№ 332, 4611, 3718, які були оглянуті судом в судовому засіданні. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Опікун має право пред'явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним. Таким чином, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і позов предявлено належною особою, тоді як наявність причин, що перешкоджають розірванню шлюбу, в судовому засіданні не була встановлена. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що позивачка категорично заперечує проти можливості збереження сімї, має намір створити нову сімю. Суд також бере до уваги, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про час розгляду справи, сповіщений через свого представника, що його явка до суду є обовязковою (а.с. 27), в судове засідання неодноразово не зявився, жодного разу не заявив особистого чи письмового клопотання щодо надання часу для примирення з відповідним обґрунтуванням. Представник відповідача заявляє різні клопотання, які суд розцінює не як такі, що сприяють зясуванню фактичних обставин справи, а такі, що спрямовані на затягування розгляду справи. Будь-яких дій чи заходів, спрямованих на примирення подружжя, з боку відповідача не було вчинено ні з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, ні до моменту розгляду справи в суді. Відповідачем або його представником не надано жодних доказів, які б спростовували твердження позивачки про те, що між ними існують лише неприязні стосунки. Неявка відповідача в судове засідання та не надання ним особистих письмових чи усних пояснень не надає змогу суду встановити хоча б якусь обставину, яка б свідчила, що сімю може бути збережено. Аналіз статті 111 СК України дає підстави говорити про те, що суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Диспозитивність норми підкреслюється і у постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. У п. 10 Постанови визначено, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Звичайно, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою яка полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, зобов'язує суд до вжиття заходів по збереженню сім'ї. Однак, суд вважає необхідним уникати формального застосування цієї норми і за будь-яких обставин надавати строк на примирення. Такий строк може бути наданий лише у тому випадку якщо суд, повно та всебічно з'ясовував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховував наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечив участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін і прийшли до висновку що вжиття заходів до примирення подружжя буде не виключно формальною дією, а дійсно допоможе зберегти сім'ю. Передбачене ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України) Суд не зобовязаний призначати строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання жодного разу не зявився, будь яких особистих письмових пояснень та клопотання про надання строку для примирення з відповідним обґрунтуванням суду не надав, а тому, суд не має можливості зясувати обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення для вирішення питання про визначення строку для примирення. Від представника відповідача, яка була присутня у судових засіданнях та неодноразово знайомилась з матеріалами справи, клопотання щодо надання часу сторонам для примирення суду не надано, а лише тільки зазначено, що у відповідача нібито є такий намір, незважаючи на те, що за весь час перебування даної цивільної справи в суді, а саме понад чотири місяці, таке право останнім не було реалізоване. Враховуючи те, що дійсні обставини сімейного життя відомі лише подружжю, а представник відповідача не зміг надати ніяких пояснень щодо фактичних взаємин сторін та можливості примирення подружжя, суд позбавлений можливості вжити заходи щодо примирення подружжя. Крім того, позивачка неодноразово стверджувала в судовому засіданні, що вона зустрічається з іншим чоловіком, має намір створити нову сімю, що на думку суду, є достатнім доказом того, що шлюб носить формальний характер, його існування перешкоджає позивачці скористатися своїми особистими правами та є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 110-112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved