Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Адвокат Країло С.В. в інтересах [PERSON] 04.05.2018 року звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до Івашковецької сільської ради Шаргородського району та [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. та приватний нотаріус Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюк І.М., із позовними вимогами щодо визнання недійсним доручення від [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченого секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Паденко Л.Ф., від 15.07.2005 року за реєстром №75; визнання недійсним договору дарування житлового будинку [ADDRESS] від 04.08.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Рудик Л.В.; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО 134784 від 19.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюком І.М.; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО 134785 від 19.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюком І.М.; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО 134786 від 19.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюком І.М.; визначення [PERSON] додаткового строку терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] . У позовній заяві представником позивача викладено наступну позицію. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , який 03.03.2003 року зареєстрував шлюб з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та [INFO] відповідно. За життя батько [PERSON] у 2001 році заповідав позивачу свій будинок по [ADDRESS] , про що він сам повідомив позивача, зазначивши, що зробтв заповіт, який посвідчив в Івашковецькій сільській раді Шаргородського району. Після смерті батька позивач вважав, що вступив у права спадкоємця, ставши власником зазначеного будинку. Натомість від свого брата [PERSON] позивачу стало відомо, що власником вказаного будинку та земельних ділянок поруч із ним є дочка їх покійного брата [PERSON] - [PERSON] . Як пояснив позивачу його брат [PERSON] , під час розгляду цивільної справи №152/186/17 за його позовом до Івашковецької сільської ради про визнання правочину недійсним та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини йому стало відомо, що 04.08.2005 року їх батько через ніби то свою довірену особу [PERSON] подарував свій будинок їхньому покійному брату [PERSON] , який згодом через Івашковецьку сільську раду Шаргородського району оформив право власності на дві земельні ділянки біля будинку, а після його смерті будинок та земельні ділянки успадкувала його прийомна дочка [PERSON] . Доручення від [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчене секретарем Івашковецької сільської ради, від 15.07.2005 року та договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 04.08.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Рудик Л.В., вважає недійними, оскільки вказаний договір дарування підписаний особою, яка не мала на це права, тому що позивач стверджує, що його батько [PERSON] не давав зазначеного доручення [PERSON] від 15.07.2005 року на вчинення застереженого у договорі правочину, а його підпис у ньому є підробленим. З урахуванням цього, дарування вказаного будинку від імені [PERSON] обдарованому [PERSON] не відповідало волі [PERSON] і не спрямовано на реальне настання наслідків, що обумовлені договором. Окрім цього, всупереч вимогам закону та нормативно-правовим актам щодо вчинення нотаріальних дій [PERSON] , яка станом на липень 2005 року була секретарем Івашковецької сільської ради, на дорученні від [PERSON] на ім`я [PERSON] посвідчила несправжній його підпис, про що стверджує позивач. За таких обставин оскаржені свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО 134784 від 19.01.2017 року, свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО 134785 від 19.01.2017 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО 134786 від 19.01.2017 року також є недійсними, оскільки являються похідними від вказаного оспорюваного договору дарування. Вважає, що найвірогідніше підробку вказаних вище доручення і заповіту [PERSON] міг організувати [PERSON] , який був особисто заінтересований у цьому та мав таку можливість, будучи впродовж періоду 2001-2013 років Івашковецьким сільським головою. Також, крім власної юридичної необізнаності та особистого переконання у фактичному вступі в права спадкоємця, позивач [PERSON] , який тривалий час хворіє на складну форму цукрового діабету, що позбавляє його можливості у повній мірі користуватись своїми правами, через свою хворобу не міг самостійно подати заяву до нотаріальної контори або нотаріусу Шаргородського районного нотаріального округу, обставини чого вважає поважними причинами пропущення ним строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] (т.1 а.с.3-5). Згідно розпорядження голови Шаргородського районного суду від 11.05.2018 року №2 дану цивільну справу передано на розгляд Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 31.05.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. 25.06.2018 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача [PERSON] - адвоката Філатова А.В. із викладенням заперечень проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що позивачем [PERSON] не представлено жодних доказів на підтвердження заявлених ним підстав щодо недійсності доручення [PERSON] на ім`я [PERSON] від 15.07.2005 року. Сам позивач [PERSON] у спірному житловому будинку по [ADDRESS] мешкав лише до свого одруження та на день смерті [PERSON] він разом з ним не проживав. З цих підстав зауважує, що позивач не міг вважатися таким, що вступив у права спадкоємця та став власником вказаного житлового будинку. З часу смерті [INFO] [PERSON] позивач [PERSON] жодного разу не пред`являв вимог щодо свого права власності на цей будинок. При зверненні до суду за захистом оспорюваних прав позивач [PERSON] не подав заяви про прийняття спадщини та не представив суду обгрунтованої відмови нотаріуса в оформленні спадщини. Також вважає безпідставними позовні вимоги в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом серії НВО 134785 та серії НВО 134786 від 19.01.2017 року, оскільки успадковані [PERSON] згідно даних правовстановлюючих документів після смерті [PERSON] земельні ділянки площею 0,25 га та 0,139 га, розташовані по [ADDRESS] , передані відповідно для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, не належали заздалегідь [PERSON] та їх розмір у договорі дарування від 04.2005 року не визначений. Право власності на ці земельні ділянки [PERSON] отримав у встановленому законом порядку шляхом їх приватизації. (т.1 а.с.77-79). Того ж дня судом отримано відзив на позов, поданий представником відповідача Івашковецької сільської ради - Кримчук Н.П., якою заперечено проти задоволення позовних вимог з підстав недоведення позивачем [PERSON] жодними доказами того, що був підроблений підпис [PERSON] у дорученні останнього на її ім`я від 15.07.2005 року та що даний правочин не відповідав волі [PERSON] . Ніяких порушень при посвідченні цього доручення від 15.07.2005 року секретарем Івашковецької сільської ради Паденко Л.Ф. не було. Зауважила, що стверджувані у позовній заяві обставини стосовно посвідчення у 2001 році в Івашковецькій сільській раді Шаргородського району [PERSON] свого заповіту на користь позивача [PERSON] не відповідають дійсності за відсутності в архівних документах даного органу місцевого самоврядування зареєстрованого такого правочину. Натомість є зареєстрований 07.11.2005 року заповіт [PERSON] , яким він усе своє майно заповів своєму синові [PERSON] (т.1 а.с.88-89). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 12.10.2018 року за клопотанням сторони позивача до участі в справі у якості співвідповідача залучено [PERSON] , а також витребувано додаткові письмові докази. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.05.2019 року в даній справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалами Жмеринського міськрайонного суду від 08.07.2019 року та від 09.09.2019 року поновлювалось провадження у справі з підстав потреби вирішення клопотань експерта про роз`яснення судового рішення та представлення додаткових зразків для експертного дослідження, які були вирішені відповідно ухвалами Жмеринського міськрайонного суду від 29.07.2019 року та від 27.09.2019 року. За наслідком отримання судом 01.11.2019 року повідомлення експерта про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 06.11.2019 року поновлено провадження в справі. 18.12.2019 року представником позивача - адвокатом Кучером В.М. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог та підстав позову. Залишаючи незмінним перелік первісно заявлених позовних вимог, стороною позивача було збільшено до трьох місяців оспорюваний додатковий строк, який просили визначити позивачу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як пропущений з поважних причин, а також вимогу щодо визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 04.08.2005 року уточнено в частині сторони дарувальника із вказівкою укладення даного оспорюваного правочину між [PERSON] (представник [PERSON] ) і [PERSON] . Додатковими підставами позову в частині визнання недійсним договору дарування від 04.08.2005 року зазначено обставини того, що доручення від 17.07.2005 року за реєстром №75, видане [PERSON] на ім`я [PERSON] є дійсним лише один день 15.07.2005 року, відтак оспорюваний договір дарування будинку, укладений 04.08.2005 року підписаний неповноважною особою. Також згідно матеріалів нотаріальної справи співвласник будинку (на підставі ст.60 СК України) дружина [PERSON] - [PERSON] не видавала [PERSON] доручення, яким би уповноважувала її подарувати свою частку [PERSON] , а тому [PERSON] під час укладання договору дарування перевищила свої представницькі повноваження, уклавши угоду від імені обох співвласників. Окрім того, з договору дарування не вбачається, щоб під час його посвідчення нотаріусом Рудик Л.В. було перевірено родинні відносини між дарувателем і обдаровуваним (доручення видано від імені [PERSON] на право дарування будинку лише його синові [PERSON] , а не будь-якому [PERSON] ), що є обов`язковою умовою даного правочину, тому вважає, що сторонами під час укладення договору не дотримано його істотних умов. Зауважив, що рішенням Шаргородського районного суду в справі №2-о/22-06 [PERSON] лише 10.07.2006 року був визнаний сином [PERSON] , а зміни до актового запису про народження [PERSON] щодо по батькові " [PERSON] " внесені взагалі [INFO] (т.2 а.с.115). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 18.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. 08.02.2002 року судом отримано заперечення представника відповідача [PERSON] - адвокат Філатов А.В. щодо заяви сторони позивача про уточнення позовних вимог та підстав позову, із вказівками, що за текстовим змістом оспорюваного доручення від 15.07.2005 року, виданого [PERSON] на ім`я [PERSON] , достеменно вбачається, що вказаного дня його видано строком на один рік, відтак воно не могло бути дійсним лише до 15.07.2015 року, бо у вказівці року, до якого дійсне дане доручення, допущена описка. Тому з цих підстав договір дарування від 04.08.2005 року не може визнаватись недійсним лише через описку однієї цифри. Також зауважив, що згідно свідоцтва про право власності на житло [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] 26.06.1990 року. Шлюб [PERSON] та [PERSON] уклали 03.03.2003 року і лише тоді вони стали подружжям, а тому дружина [PERSON] не була співвласником вказаного житлового будинку на підставі положень ст.60 СК України у праві спільної власності подружжя. Набуття права спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання однією сім`єю жінкою та чоловіком, які не перебували у шлюбі між собою, положенням КпШС України не передбачалось. Крім того, в матеріалах нотаріальної справи наявна заява [PERSON] про надання згоди на дарування [PERSON] будинковолодіння їх синові [PERSON] . Також стосовно доводів сторони позивача щодо нездійнення нотаріусом під час посвідчення договору дарування будинку перевірки родинних відносин між дарувателем та обдарованим вказав, що за відомостями погосподарських книг Івашковецької сільської ради Шаргородського району за 1958-2015 роки [PERSON] проживав разом з [PERSON] до народження [INFO] [PERSON] , який постійно з ними проживав та якого вони утримували та виховували спільно. Тобто волевиявлення [PERSON] полягало у даруванні належного йому будинку [PERSON] , якого він визнавав своїм сином. Стороною позивача не зазначено про будь-якого іншого [PERSON] , якого [PERSON] міг визнавати своїм сином, та доказів наявності цього не надано (т.2 а.с.152-153). 18.02.2020 року представник позивача - адвокат Кучер В.М. подав до суду відповідь на вказані заперечення представника відповідача [PERSON] - адвоката Філатова А.В. Зазначив, що приватний нотаріус Рудик Л.В. при посвідченні договору дарування за наявності двозначності у написанні строку дії доручення не відклала вчинення нотаріальної дії та не витребувала додаткові відомості з метою перевірки повноважень представника, що, вважає, посприяло укладенню правочину за відсутності відповідного волевиявлення дарувателя. Якби нотаріус звернулась безпосередньо до дарувателя, протиправні наміри [PERSON] та причетних осіб були б одразу викриті та майнові права інших спадкоємців [PERSON] , у тому числі позивача, не зазнали б порушень. Наполіг на тому, що сторонами під час укладення договору дарування будинку не дотримано істотних умов правочину в частині визначення особи обдарованого, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення дарувателя на вчинення правочину та визначає його недійсність. Ця обставина має важливе значення з огляду на наявність у дарувателя на момент договору двох інших синів - позивача [PERSON] та його брата [PERSON] , які з незрозумілих причин були позбавлені такої уваги батька, яка виявлена до [PERSON] . Тому у нотаріуса була ще одна вагома підстава для відкладення нотаріальної дії та витребування додаткових відомостей, що могло б упередити даний спір (т.2 а.с.174). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кучер В.М. заявлені позовні вимоги в редакції їх остаточного уточнення підтримав у повному обсязі з викладених у позові та додатковій заяві обґрунтувань. Пояснив, що будинок [ADDRESS] було подаровано [PERSON] всупереч волі його власника - [PERSON] , оскільки правочини щодо відчуження відповідного майна [PERSON] на користь [PERSON] були оформлені шляхом зловживання останнім своїм службовим становищем та з порушенням норм чинного законодавства. Посилався на те, що секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Паденко Л.Ф. було підроблено доручення від 15.07.2005 року, яким [PERSON] ніби то уповноважив бухгалтера Івашковецької сільської ради [PERSON] подарувати належний йому будинок, що розташований в [ADDRESS] , на користь його сина [PERSON] . Позивач переконаний, що [PERSON] не підписував оформлене від його імені доручення від 15.07.2005 року доручення, оскільки за хворобливим станом його здоров`я у нього трусилися руки, він був прикутий до ліжка та не міг на той час прибути до приміщення сільської ради. Додому до [PERSON] секретар Івашковецької сільської ради [PERSON] того дня також не прибувала. Звернув увагу суду на те, що доручення від 15.07.2005 року було дійсне протягом одного дня, а саме 15.07.2005 року, тоді як [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі даного доручення уклала договір дарування з [PERSON] від 04.08.2005 року, будучи неповноважною особою. Приватний нотаріус Рудик Л.В. за наявності вказаних розбіжностей у дорученні [PERSON] від 15.07.2005 року не відклала проведення нотаріальних дій, а також при посвідченні нею договору дарування житлового будинку від 04.08.2005 року належно не перевірила ступінь споріднення сторін правочину стосовно того, чи є обдарований [PERSON] сином дарувателя [PERSON] відповідно до визначених у дорученні від 15.07.2005 року умов. Також зауважив, що працівниками Івашковецької сільської ради було підроблено заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченого секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 07.11.2001 року, за яким надалі [PERSON] набув права на земельні ділянки, що наразі перейшли у власність [PERSON] . Наголосив на тому, що під час укладення договору дарування нотаріусом не було дотримано істотних умов договору, оскільки на момент укладення договору [PERSON] в юридичному значенні не був сином [PERSON] , тому не мав права на отримання будинку в дар, так як [PERSON] був визнаний сином [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області лише 10.07.2006 року (цивільна справа 2-22/06). Заявив, що з цих же підстав є недійсними видані на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, отримані нею після смерті [PERSON] за заповітом останнього. Просив задоволити позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Філатов А.В. не визнав заявлений позов, оскільки обставини, на які посилається позивач, та позовні вимоги є необґрунтованими та надуманими. [PERSON] перебував у свідомому стані та міг підписувати необхідні документи. Доказів пропущення з поважних причин строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач суду не надав та не представив відмови нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину з підстав саме пропущення оспорюваного строку. Зауважив, що в межах оспорюваних свідоцтв про право на спадщину від 19.01.2017 року два з них стосуються права власності на земельні ділянки, незаконність набуття якого спадкодавцем [PERSON] належно не обґрунтована стороною позивача. Заперечив недійсність оспорюваного доручення від 15.07.2005 року щодо вказівки його дійсності до 15.07.2005 року, оскільки у тексті доручення зазначено про його видачу строком на один рік, а тому наявна рукописна вказівка 2005 року у кінцевій даті дійсності доручення є опискою. Ненадання дружиною [PERSON] - [PERSON] доручення щодо уповноваження [PERSON] подарувати власну частку [PERSON] вважає підставним, оскільки право власності на житловий будинок, який був предметом дарування, [PERSON] набув задовго до одруження із [PERSON] . Натомість остання із наданням нотаріусу згоди на укладення договору дарування її чоловіком [PERSON] відповідного житлового будинку синові [PERSON] була обізнана із правочином, що вчиняється стосовно даного майна. Також заперечив щодо недодержання істотних умов сторонами при укладенні оспорюваного договору дарування від 04.08.2005 року із заявлених підстав нездійснення нотаріусом перевірки ступеня спорідненості дарувальника та обдарованого, оскільки визначення фізичної особи здійснюється за її прізвищем, власним іменем та по батькові. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] заявлений позов [PERSON] не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що посилання позивача щодо підроблення доручення від імені [PERSON] , посвідченого секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Паденко Л.Ф. 15.07.2005 року, під тиском сільського голови [PERSON] є надуманими. ЇЇ батьки проживали неподалік будинку [PERSON] , який на початку липня 2005 року покликав її до себе на подвір`я, де сидів на лавці, та у присутності своєї дружини [PERSON] , синів [PERSON] та [PERSON] попросив допомогти оформити договір дарування будинку на користь останнього. На той час позивач [PERSON] також працював в Івашковецькій сільській раді та особисто з 2005 року був обізнаний з обставинами дарування будинку [PERSON] . Зауважила, що до 2000 року її батько разом з [PERSON] працювали будівельниками та останній не скаржився на власну праву руку, повноцінно виконуючи будівельні роботи. У липні 2005 року вона працювала бухгалтером Івашковецької сільської ради, де постійно працювала з 1983 року, на роботу її [PERSON] не приймав і останній не чинив на неї ніякого тиску. Станом на липень 2005 року до складу виконкому Івашковецької сільської ради вона не входила, із секретарем Івашковецької сільської ради [PERSON] мала суто службові стосунки. Уклала договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від імені [PERSON] на користь [PERSON] на підставі доручення, яким [PERSON] уповноважив її, бо вони були у добрих відносинах, а він не міг самостійно поїхати в райцентр до нотаріуса. При укладанні даного договору дарування вона діяла безкоштовно. При оформленні доручення [PERSON] на її ім`я не була присутньою, сам документ отримала у сільській раді від секретаря [PERSON] до укладення договору дарування, точної дати не пам`ятає. Договір дарування 04.08.2005 року підписувала разом із [PERSON] спільно прибувши до нотаріуса. Вважає, що позивач [PERSON] без поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Треті особи - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. та приватний нотаріус Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюк І.М. за їх належним викликом в судове засідання не з`явились, попередньо подавши заяви щодо розгляду справи у їх відсутність. [PERSON] повідомила про припинення у 2006 році її діяльності приватного нотаріуса по Шаргородському міському нотаріальному округу. Приватний нотаріус Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюк І.М. зауважив, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.01.2017 року за реєстровими номерами 27, 28, 29 на нотаріальних бланках НВО 134784, НВО 134785, НВО 134786, видані відповідачу [PERSON] в межах спадкової справи №6/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яке належало спадкодавцю на праві особистої приватної власності та не було отримано ним у спадок будь від кого (договір дарування, використання свого права на приватизацію землі відповідно до вимог ст.121 ЗК України) (т.1 а.с.184). Свідок [PERSON] суду пояснив, що його дід по батьковій лінії - [PERSON] помер [INFO] . У останній рік свого життя [PERSON] мав хворобливий стан здоров`я: не міг самостійно ходити, майже не розмовляв, не міг належно доглядати за собою, оскільки мав ваду правої руки внаслідок поранення на фронті, тому міг робити нею лише найлегші дії з підтримкою лівою рукою. Його доглядом займались його сини - [PERSON] та [PERSON] , хоча вони мешкали окремо від нього, тоді як з [PERSON] проживали його дружина [PERSON] , її син [PERSON] та співмешканка останнього - [PERSON] . Поміж [PERSON] та [PERSON] часто виникали конфлікти через те, що [PERSON] постійно тікав з дому. Востаннє бачив [PERSON] упродовж тижня, починаючи з 13.07.2005 року, на святкуванні 77-річчя баби [PERSON] і на той час його дід вже майже не піднімався з ліжка. Тоді він, свідок, проживав у будинку своїх батьків, та до діда навідувався щодня. 15.07.2005 року за час свого перебування у будинку діда [PERSON] бачив лише родичів останнього. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] доводівся їй дідом по лінії батька. Починаючи з 2002 року дід постійно хворів, в результаті чого не міг самостійно ходити та будь-що робити своєю робочою правою рукою через поранення на війні. До 2007 року вона проживала в с.Івашківці Шаргородського району і тоді кілька раз на тиждень відвідувала [PERSON] , якого внаслідок його неспроможності самостійно піклуватись про себе доглядали його сини - [PERSON] та [PERSON] , допомагаючи матері його підняти, помити і побрити, тоді як з [PERSON] [PERSON] був у поганих відносинах, вони постійно сварилися. 14 та 15 липня 2005 разом з іншими родичами приймала участь у святкуванні Дня народження своєї баби [PERSON] . Тоді [PERSON] постійно лежав у ліжку, будучи нездатним сидіти за столом, його годував її батько з ложки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його дід [PERSON] помер в листопаді 2005 року та востаннє він його бачив у другій половині дня 15.07.2005 року, відвідавши разом з бабою [PERSON] у зв`язку з її Днем народження. На той час [PERSON] через поранення руки не міг самостійно приймати їжу, не піднімався з ліжка і не розмовляв внятно, але був при свідомості та розумів все, що відбувається. У його присутності до будинку діда не приходив ніхто з працівників місцевої сільської ради. Повідомив, що з [PERSON] проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] із своєю співмешканкою [PERSON] . Вказав, що станом на 2005 рік його батько [PERSON] , який є позивачем у даній справі, мав задовільний стан здоров`я. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] доводився йому батьком. Стан здоров`я [PERSON] упродовж 2005 року був важкий. У його батька сильно тремтіли руки, до червня 2005 року [PERSON] для виходу з будинку на вулицю потребував сторонньої допомоги, а згодом взагалі перестав виходити на вулицю, став мовчазним, хоча міг самостійно підводитися. Доглядом [PERSON] займався він та його брат [PERSON] . Знав про бажання батька, щоб будинок, у якому той жив, успадкував після його смерті позивач [PERSON] . Також зазначив, що рішенням суду йому, свідку, та його брату [PERSON] був визначений додатковий строк для прийняття спадщини після смерті брата - [PERSON] , але жоден з них не скористався цим строком і заяви до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини не подав, оскільки спадщину після смерті [PERSON] на той час вже прийняла дочка останнього - [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що покійний [PERSON] був її свекром. Станом на липень 2005 року [PERSON] самостійно виходив на вулицю. Знає про складні стосунки [PERSON] з [PERSON] , хоча подробиці таких відносин та їх причини їй не відомі. Її чоловік - позивач у справі [PERSON] знав про те, що власником будинку [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] вже був [PERSON] , проте, заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] [PERSON] до нотаріальної контори не подавав, причини чого їй також невідомі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у 2005 році вона працювала секретарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Від сільського голови Люльчака М.С. дізналась про бажання його батька - [PERSON] оформити доручення щодо відчуження належного йому житлового будинку [ADDRESS] на користь його сина [PERSON] 15.07.2005 року вийшла за місцем проживання [PERSON] із заздалегідь заготовленим проектом доручення та журналом реєстрації вчинення нотаріальних дій. Зауважила, що підпис в оспорюваному дорученні [PERSON] поставив власноруч без сторонньої допомоги. Також останній чітко висловив свій намір подарувати належний йому будинок своєму сину [PERSON] , уповноваживши на це головного бухгалтера Івашковецької сільської ради Кримчук Н.І. Додатково пояснила, що при оформленні даного доручення була допущена описка в частині цифрового зазначення кінцевої дати строку дії доручення, а саме "15.07.2005 року", тоді як прописом у дорученні було зазначено, що строк його дії визначено в один рік. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є вдовою покійного [PERSON] , із яким вона з січня 2003 року проживала в будинку свекра [PERSON] . [PERSON] міг самостійно ходити до кінця жовтня 2005 року та знаходився у адекватному стані, тобто розумів значення своїх дій та міг ними керувати. Додатково повідомила, що сварок між її свекром [PERSON] та його сином [PERSON] не було. На випадок своєї смерті [PERSON] вчинив заповідальне розпорядження щодо належного йому майна на користь її дочки [PERSON] , яка в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Будь-хто інший не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживала неподалік від будинку [PERSON] , стан здоров`я якого у 2005 році охарактеризувала, як задовільний. Вказала, що [PERSON] міг самостійно ходити, був у ясній свідомості та міг спілкуватися майже до кінця жовтня 2005 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він перебував у товариських стосунках з покійним [PERSON] , який був його сусідом. Останній упродовж 2005 року міг ходити, усвідомлював все, що відбувалося з ним, та міг спілкуватися, а потім наприкінці жовтня 2005 року раптово захворів і невдовзі помер. Про ваду правої руки [PERSON] йому нічого невідомо. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.7). З копій витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 02.11.2016 року №00017275965 та актового запису про шлюб №3 вбачається, що 03.03.2003 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (т.1 а.с.8,9). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с.Івашківці Шаргородського району Вінницької області (т.1 а.с.10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с.Івашківці Шаргородського району Вінницької області (.1 а.с.11). Відповідно до копії договору дарування від 04.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Рудик Л.В., за реєстровим №1342, [PERSON] , за дорученням якого від 15.05.2005 року, посвідченого серетарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Паденко Л.Ф. за реєстровим №75, діяла [PERSON] , подарував [PERSON] , а останній прийняв в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.12,187,195,222). Згідно копій реєстраційного посвідчення від 10.08.2005 року витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.08.2005 року №8016956 на підставі договору дарування від 04.08.2005 року право власності в цілому щодо домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.13). У відповідності до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Масилюк Р.М., за реєстровим №2285, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 07.11.2001 року, за реєстровим №106, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , стосовно права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП ім. І.Франка с.Івашківці Шаргородського району Вінницької області, розміром 1,1 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі (на місцевості) та права на пайовий фонд майна КСП ім. І.Франка с.Івашківці Шаргородського району Вінницької області, частка якого визначена в розмірі 3955 грн. або 0,19 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства, належних спадкодавцю на підставі сертифікату серії ВН №0408658 та свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату) серії ВІ XXVI №013471 відповідно, є його син [PERSON] (т.1 а.с.17). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.01.2017 року серії НВО 134785, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М., за реєстровим №28, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 02.11.2009 року, за реєстровим №72, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , стосовно земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0525382200:04:004:0021, розташованої за адресою: [ADDRESS] , переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №658085, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі 19.10.2010 року, є його дочка [PERSON] (т.1 а.с.14). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.01.2017 року серії НВО 134786, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М., за реєстровим №29, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 02.11.2009 року, за реєстровим №72, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , щодо земельної ділянки площею 0,1309 га, кадастровий номер 0525382200:04:004:0022, розташованої за адресою: [ADDRESS] , переданої для ведення особистого селянського господарства, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №658086, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі 19.10.2010 року, є його дочка [PERSON] (т.1 а.с.16). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.01.2017 року серії НВО 134784, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М., за реєстровим №27, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 02.11.2009 року, за реєстровим №72, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованих по [ADDRESS] , належних спадкодавцю на підставі договору дарування від 04.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Рудик Л.В., за реєстровим №1342, зареєстрованого в КП "Могилів-Подільське БТІ" 10.08.2005 року, є його дочка [PERSON] (т.1 а.с.16). З копій довідок Шаргородської центральної районної лікарні від 29.01.2017 року №28 та від 29.03.2018 року вбачається, що [PERSON] , 1951 року народження, перебував на диспансерному обліку з 2011 року у зв`язку із захворюванням на цукровий діабет 2 типу важкої форми, отримував інсулін; в період з 19.02.2018 року до 02.03.2018 року перебував на лікуванні у хірургічному відділенні (т.1 а.с.18). Згідно довідки виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району від 20.06.2018 року №461 станом на 2006 рік відповідач [PERSON] проживала в [ADDRESS] , разом із її батьками [PERSON] та [PERSON] , а також із бабою [PERSON] ; [PERSON] згідно погосподарської книги №6 особовий рахунок № [NUMBER] (1974-1976 роки) вибув з погосподарського номера [PERSON] по [ADDRESS] у 1976 році (т.1 а.с.83). Згідно копії рішення Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 03.11.2015 року визнано повноваження обраного під час голосування голови Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] , а також персональний склад депутатів вказаної сільської ради (т.1 а.с.90). Відповідно до копії заповіту від 07.11.2001 року, також оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належить або буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право, своєму сину [PERSON] . У посвідчувальному написі даного заповіту вказано, що його посвідчено секретарем виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Тимошенко Г.М., підписано у її присутності заповідачем [PERSON] , особу якого встановлено та перевірено його дієздатність; заповіт зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій за №106 (т.1 а.с.91). Згідно повідомлення Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 18.06.2018 року №154 у архівних документах вказаної сільської ради за 2001 рік заповіту [PERSON] на користь свого сина [PERSON] не зареєстровано (т.1 а.с.92). З копії рішення Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 25.12.2013 року №166 вбачається, що головою Івашковецької сільської ради 6 скликання обрано [PERSON] (т.1 а.с.166). Згідно копій витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.08.2005 року №7965690 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.06.1990 року (т.1 а.с.197,224) було зареєстровано право приватної власності в цілому на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , вказані як об`єкт, що відчужується, з визначенням загальної та житлової площі; при цьому площа земельної ділянки не була виокремлена (т.1 а.с.196,223). З копії заяви від 15.07.2005 року, посвідченої серетарем виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Паденко Л.Ф. за реєстровим №77 встановлено, що [PERSON] надала особисту згоду на дарування її чоловіком [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] (т.1 а.с.202,229). З копії заяви від 15.07.2005 року, посвідченої серетарем виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Паденко Л.Ф. за реєстровим №76, встановлено, що [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що з 1956 року проживають однією сім`єю та перебувають у зареєстрованому шлюбі, їм на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований в [ADDRESS] (т.1 а.с.203,230). Згідно копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] , який є сином [PERSON] , 15.02.2003 року зареєстрував шлюб із [PERSON] (т.1 а.с.204,231). Відповідно до копії доручення від 15.07.2005 року, посвідченого серетарем Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Паденко Л.Ф. за реєстровим №76, [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати належний йому, довірителю, житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , його синові [PERSON] (т.1 а.с.206,233, т.2 а.с.116). Згідно повідомлення Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23.10.2019 року №3884/3885/3886/19-21 визначено неможливим надання висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.05.2019 року в даній справі (т.2 а.с.96-98). Рішенням Шаргородського районного суду від 10.06.2006 року, що набуло законної сили 21.07.2006 року) встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.117). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 02.11.2016 року №00017276084 у актовому записі про народження [PERSON] [INFO] , 09.08.2011 року внесено зміни із вказівкою відомостей про батька (прізвище, власне ім`я та по батькові - [PERSON] (т.2 а.с.118-119). Відповідно до відомостей погосподарської книги №5-6-7 за 1958-1960 роки особовий рахунок № [NUMBER] , погосподарської книги №6 за 1961-1963, 1964-1966, 1967-1969, 1971-1973, 1974-1976 роки особовий рахунок № [NUMBER] відповідно головою колгоспного двору вказана [PERSON] , 1885 року народження, стосовно якої зазначені інші члени сім`ї: син [PERSON] , 1919 року народження, невістка [PERSON] , 1929 року народження, та онуки [PERSON] , 1951 року народження, [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.154,155,156,157,158,159). Відповідно до відомостей погосподарської книги №6 за 1977-1979 роки особовий рахунок № [NUMBER] в переліку членів сім`ї вказані: голова [PERSON] , 1919 року народження, його дружина [PERSON] , 1929 року народження, та сини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.160). Відповідно до відомостей погосподарської книги №6 за 1980-1982, 1983-1985 роки особовий рахунок № [NUMBER] , погосподарської книги №5 за 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000 роки особовий рахунок № [NUMBER] в переліку членів сім`ї вказані: голова [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.161,162,163,164,165). Відповідно до відомостей погосподарської книги №4 за 2001-2005 роки особовий рахунок № [NUMBER] в переліку членів домогосподарства вказані: голова [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.166). Відповідно до відомостей погосподарської книги №2 за 2006-2010 роки особовий рахунок № [NUMBER] в переліку членів домогосподарства вказані: голова [PERSON] , [INFO] , його матір [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.166). Відповідно до відомостей погосподарської книги №4 за 2011-2015 роки в переліку членів домогосподарства вказані: голова [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та матір [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (т.2 а.с.168). Оглядом в судовому засіданні оригіналів заповіту [PERSON] від 07.11.2001 року та матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору дарування житлового будинку від 04.08.2005 року включно із дорученням [PERSON] від 15.07.2005 року, недійсність яких є предметом оскарження, встановлено відповідність змісту та кількості цих документів наявних в матеріалах справи копій даних письмових доказів. Вказаний заповіт від 07.11.2001 року також наявний в обсязі заповітів, посвідчених Івашковецькою сільською радою Шаргородського району за період з 14 січня до 21 грудня 2001 року, та заеєстрований за реєстровим №106 у журналі реєстрації нотаріальних дій Івашковецької сільської ради Шаргородського району за вказаний період часу. Оглядом журналу реєстрації нотаріальних дій Івашковецької сільської ради Шаргородського району за 2004-2005 року судом встановлено реєстрацію 15.07.2005 року доручення [PERSON] за реєстровим №75, посвідчення спільної заяви [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №76, заяви [PERSON] за реєстровим №77, відповідні номерам яких документи містяться в матеріалах нотаріальної справи щодо укладення договору дарування житлового будинку від 04.08.2005 року. Серед іншого наявні відомості про паспорт [PERSON] , на підставі якого встановлено його особу. При цьому вказані відомості про реєстрацію цих нотаріальних дій у хронологічній послідовності та за їх нумерацією повністю узгоджуються з рештою записів до та після їх реєстрації. У відповідності до положень ч.1,3,4 ст.202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ч.1,3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1,3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Отже, доручення (довіреність) від 15.07.2005 року та договір дарування від 04.08.2005 року, недійсність яких заявлена предметом даного цивільного спору, є відповідно одностороннім та двостороннім правочинами. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до п.4 ч.1 ст.208 ЦК України серед іншого у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до положень ч.1-3 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Згідно п.1 ч.1 ст.211 ЦК України, якщо у правочині не вказане місце його вчинення, то місцем вчинення одностороннього правочину є місце вираження волі сторони. Відповідно до вимог ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати, вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У відповідності до положень ч.1 ст.245 ЦК України (в редакції даної норми цивільного закону на час виникнення спірних правовідносин щодо оспорюваного доручення) форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Згідно ч.1 ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Відповідно до вимог ч.1 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Частиною другою ст.719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1,4 ст.720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути, зокрема, фізичні особи. Договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним. У відповідності до вимог ч.1 ст.723 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно положень ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту пунктів 11,13,14,16 глави ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 83/6662 (чинної на час виникнення спірних правовідносин щодо оспорюваних правочинів доручення і договору дарування), нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах території діяльності держнотконтори чи визначеного для приватного нотаріуса нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення водія, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, та ін.). При посвідченні правочинів з`ясовується обсяг цивільної дієздатності фізичних та юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладання правочинів представником перевіряються його повноваження. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса правочин, заяву чи інший документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено. У відповідності до вимог ч.2,3 ст.60 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Так, суд вважає недоведеними твердження сторони позивача стосовно підроблення підпису [PERSON] в оспорюваному дорученні останнього від 15.07.2005 року на ім`я [PERSON] , та посвідчення в ньому секретарем Івашковецької сільської ради Паденко Л.Ф. несправжнього підпису [PERSON] оскільки таке недодержання письмової форми правочину не доведено наразі жодними письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису чи іншими доказами, зокрема, висновком експертів. Натомість пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стосовно хворобливого стану здоров`я та обмеженої функціональності робочої правої руки довірителя [PERSON] суд визнає недопустимими доказами згідно наведених вище вимог ч.2 ст.218 ЦК України. Безпідставними на думку суду є доводи сторони позивача щодо посвідчення оспорюваного доручення від 15.07.2005 року секретарем Івашковецької сільської ради [PERSON] поза приміщенням органу місцевого самоврядування, оскільки наведеними вище чинними на відповідний період часу положеннями п.11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачалось в окремих випадках вчинення нотаріальних дій поза межами приміщення органу нотаріату за не можливості фізичної особа з`явитися до такого приміщення, за умови їх проведення в межах територіальних повноважень відповідного органу. При цьому відсутність у посвідчувальному написі відомостей щодо адреси житлового будинку за місцем проживання довірителя [PERSON] не визначає недійсності даного правочину в цілому, оскільки без такої вказівки згідно наведеним вимог п.1 ч.1 ст.211 ЦК України місцем вчинення даного одностороннього правочину є місце волевиявлення [PERSON] невідповідність якого щодо його місця проживання стосовно даного правочину не доведена ні в який спосіб. При цьому суд враховує правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.18 року в справі №564/1226/16-ц стосовно того, що виготовлення секретарем сільської ради тексту правочину заздалегідь не є підставою для визнання його недійсним, оскільки сторона не могла прибути у сільську раду, а її волевиявлення здійснено в усному порядку. Також суд визнає неаргументованими доводи сторони позивача щодо можливості організації підробки доручення [PERSON] від 15.07.2005 року та заповіту [PERSON] від 07.11.2001 року [PERSON] із його особистої заінтересованості та при наявної можливості, обіймаючи посаду Івашковецького сільського голови, оскільки вони викладені позивачем у формі припущення. При цьому заявлений факт зловмисної змови [PERSON] із іншим учасником оспорюваного правочину доручення - [PERSON] за її повноваженнми представництва довірителя [PERSON] , або з іншими певними працівниками Івашковецької сілької ради, якими було нотаріально посвідчено вказані правочину, існування умислу в діях представника [PERSON] щодо зловмисної домовленості; настання несприятливих наслідки для особи, яку представляють, та існування причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють, всупереч власного обов`язку доказування не підтверджено позивачем чи його представником жодним доказом, що не становить підстав визнання у зв`язку з цим недійсним доручення від 15.07.2005 року. Тобто, укладення договору дарування житлового будинку від 04.08.2005 року в ситуації, коли від імені дарувателя [PERSON] діяла представник [PERSON] , саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника з іншою стороною - обдарованим [PERSON] . Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі №554/10202/13-ц. Натомість недійсність заповіту від 07.11.2001 року не є безпосереднім предметом даного цивільного позову, спір про що з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства уповноважений вирішувати суд при розгляді справи. Суд визначає безпідставними твердження сторони позивача стосовно відсутності повноважень [PERSON] на здійснення представництва [PERSON] при укладанні оспорюваного договору дарування від 04.08.2005 року внаслідок здійснення даного правочину поза межами визначеного до 15.07.2005 року строку дії доручення [PERSON] від 15.07.2005 року, оскільки судовому засіданні встановлено, що дане доручення містить вказівку прописом щодо його видачі строком на один рік, обставини чого є очевидними відносно описки у вказівці цифрового значення 2005 року в кінцевій даті строку дії даного доручення, яка з урахуванням вказаної дати нотаріального посвідчення даного доручення підлягає визначенню строком до 15.07.2006 року. Необґрунтованими суд визнає доводи представника позивача стосовно невидачі дружиною [PERSON] - [PERSON] власного доручення [PERSON] на відчуження шляхом дарування її частки у спільному сумісному майні [PERSON] , оскільки окрім того, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , який є предметом відчуження за договором дарування від 04.08.2005 року, зареєстровано за [PERSON] до часу реєстрації його шлюбу із [PERSON] , у відповідності до наведених вище положень ст.65 СК України, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, вважається, що при укладенні даного договору дарування від імені [PERSON] його представник [PERSON] діяла в інтересах другого з подружжя - [PERSON] , при тому що матеріали нотаріальної справі стосовно даного правочину у встановленому законом порядку містять нотаріально посвідчену згоду [PERSON] на укладення відповідного договору. Також неарґументованими суд визначає твердження представника позивача стосовно нездійснення приватним нотаріусом Рудик Л.В. перевірки ступеню родинних відносин між дарувателем [PERSON] та обдарованим [PERSON] у відповідності до виданого доручення на право дарування будинку саме синові [PERSON] , оскільки ідентифікації фізичної особи здійснюється за її ім`ям (прізвищем, власним іменем та по батькові), а з огляду на наведені вимоги п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлення особи учасників цивільних відносин нотаріусом було передбачено для осіб, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій, не підставі паспорту або іншого документа, що унеможливлює будь-які сумніви щодо особи громадянина, заздалегідь не передбачаючи потреби підтвердження батьківства, окрім посвідчення нотаріальних дій за участі неповнолітніх осіб. При цьому суд враховує, що ухвалене в подальшому судове рішення суду про встановлення відповідного факту родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] не суперечить відповідним положенням оспорюваних правочинів, надто з огляду на відсутність будь-яких заперечень цих же обставин [PERSON] за вказівок того, що [PERSON] є його сином згідно послідовних відомостей погосподарських книг та за змістом попередньо посвідченого заповіту від 07.11.2001 року. З урахуванням сукупності наведеного, судом не встановлено об`єктивних відомостей, що оспорюваний договір дарування від 04.08.2005 року не відповідав внутрішній волі дарувальника [PERSON] і відсутність його вільного волевиявлення, чи що сторонами при його укладенні не дотримано його істотних умов, у зв`язку з чим позов в частині визнання недійсним спірних правочинів довіреності від 15.07.2005 року та договору дарування від 04.08.2005 року задоволенню судом не підлягають. За таких обставин в межах заявлених позовних вимог суд визнає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги щодо визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.01.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Цимбалюком І.М., за реєстровими №27, №28, №29 які стороною позивача визначено похідними від права власності згідно оскарженого договору дарування від 04.08.2005 року. При цьому судом додатково враховується недоведення стороною позивача жодними доказами обставин виникнення саме у такий спосіб, а не в порядку добровільної приватизації права власності [PERSON] на земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0525382200:04:004:0021, та площею 0,1309 га, кадастровий номер 0525382200:04:004:0022, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що не є очевидним з огляду на відсутність у договорі дарування від 04.08.2020 року вказівок про вказані земельні ділянки, а за змістом оспорюваних свідоцтв про право власності за заповітом щодо них належність їх спадкодавцю [PERSON] визначена на підставі Державних актів на право власності на землю, виданих виконкомом Івашковецьої сільської ради 01.06.2010 року, тобто вочевидь після вказаного договору дарування. Згідно ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи. Згідно ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до положень ч.4 ст.1268 ЦК України Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу, якими врегульовано право на відмову від прийняття спадщини. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України суд може за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, суд визнає безпідставними обґрунтування за змістом позовної заяви та пояснення представника позивача - адвоката Кучера В.М. стосовно власної правової необізнаності позивача [PERSON] , до невиправданого прояву якої також слід віднести доводи сторони позивача стосовно того, що він вважав прийнятою ним шляхом фактичного вступу в права спадкодавця спадщину, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] [INFO] , надто з огляду на дію у відповідний період часу вже понад рік положень Цивільного кодексу України, належне оприлюднення якого визначало ознаки їх загальновідомості. Відтак вказані обставини, на які посилається сторона позивача, не є поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Відповідний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 28.10.2019 року в справі №761/42165/17-ц, від 12.11.2018 року в справі №136/200/17. Також судом не приймаються до уваги твердження сторони позивача в частині доводів щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини внаслідок його хвороби, а саме, тривалого захворювання на цукровий діабет, що позбавляє його можливості у повній мірі користуватися своїми правами, оскільки в ході судового розгляду з представлених позивачем [PERSON] копій письмових доказів встановлено, що з приводу захворювання на цукровий діабет він перебуває на диспансерному обліку з 2011 року, а також знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні у першому кварталі 2018 року, події чого вочевидь мали місце за значним спливом часу вже після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спірної спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Більш того, позивачем не доведено ні в який спосіб, що його власний хворобливий стан здоров`я у вказаний обмежений законом період часу унеможливлював подання ним самостійно заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , у спосіб направлення такої заяви поштою у відповідності до положень п.207 затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2005 року №20/5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тким чином, оцінивши надані та здобуті докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що в межах заявлених позовних вимог та обґрунтування підстав позову стороною позивача не надано належних та допустимих доказів недійсності оспорюваних доручення від 15.07.2005 року, договору дарування від 04.08.2005 року, та свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.01.2017 року, а також не доведено поважності причин пропуску позивачем [PERSON] встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] [INFO] , лише за умов чого суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи також, що при складанні та нотаріальному посвідченні оспорюваних доручення, договору дарування та свідоцтв про право на спадщину було дотримано усі вимоги чинного законодавства щодо їх форми та змісту, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог про визнання вказаних правочинів недійсним та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Пропорційно відхиленої частини позовних вимог при постановленні даного рішення суду відповідно до положень ст.141 ЦПК України стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають 2750 гривень в рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу, сума якої документально доведені представленими копією квитанції від 27.09.2019 року та переліком послуг, наданих адвокатом Філатовим А.В., обумовлених договором про здійснення правової допомоги від 12.06.2018 року. При цьому суд визнає неналежним доказом додатково представлену квитанцію №9 про здійснення поштовий переказу отримувачу [PERSON] за відсутності відомостей щодо дати його вчинення, що унеможливлює безсумнівне визначення цих витрат як таких, що пов`язаних із розглядом даної справи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved