Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

10 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 червня 2002 року померла її рідна сестра [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай) розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності КСП «Обрій». Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0255258, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 13 квітня 1998 року № 79, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 475. На день смерті [PERSON] проживала одиноко, заповітного розпорядження не складала. Спадкоємцем другої черги за законом після смерті спадкодавця є позивачка. Після смерті сестри вона вступила в управління спадковим майном, розпоряджалась речами померлої. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після сестри [PERSON], яка померла 22 червня 2002 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності КСП «Обрій», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0255258, виданого на імя померлої. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявились, представник надав суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність (а. с. 29 ). Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 27 ). Представник третьої особи відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області до суду не з»явився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи ( а.с. 21). Завідувач Білопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання також не зявилась, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника (а. с. 25). Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 22 червня 2002 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], яка народилась 04 грудня 1928 року в с. Павлівки Білопільського району Сумської області, були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЕ № 600428 (а. с. 5). Після одруження позивачці було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження серії ЯФ № 035982 (а. с. 24 ). Зі змісту архівної довідки, виданої 09 серпня 2017 року вбачається, що в метричній книзі Миколаївської церкви с. Юнаківка Сумського повіту Харківської губернії за 1918 рік під № 20 є запис про народження [PERSON], [INFO], де її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). В частково збережених книгах реєстрації актів громадянського стану про шлюб по с. Павлівка Білопільського району Сумської області за 1936-1940 роки відомостей про шлюб Шаповал… та [PERSON] немає, що стверджується листом Державного архіву Сумської області (а. с. 6). [PERSON] померла 22 червня 2002 року в с. Павлівки Білопільського району Сумської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії В-БП № 291025 (а. с. 8). Згідно довідки Павлівської сільської ради від 21 березня 2017 року за № 482, [PERSON], яка померла 22 червня 2002 року, на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], проживала одиноко. Спадщину після померлої [PERSON], прийняла рідна сестра [PERSON], яка вступила в управління спадковим майном, розпоряджалась особистими речами та предметами домашнього вжитку померлої, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила. Заповіт від імені померлої на території сільської ради не посвідчувався (а. с. 10). У довідці відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 12 липня 2017 року за № 362/162-17 зазначено про те, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), розміром 4,72 умовних кадастрових гектарах на території Павлівської сільської ради, КСП «Обрій», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0255258 від 14 травня 1998 року, зареєстрованого за № 475 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією, сертифікат одержаний на руки (а. с. 11). Відповідно до інформаційної довідки станом на 2017 рік оціночна вартість обєкта оцінки земельної частки (паю), розміром 4,72 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 86 136 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Павлівської сільської ради (а. с. 12). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 вересня 2017 року, що набрало законної сили 22 вересня 2017 року, встановлено юридичний факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON], яка померла 22 червня 2002 року в с. Павлівки Білопільського району Сумської області згідно копії запису акта про смерть № 19, є рідною сестрою заявниці [PERSON] (а. с. 9). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що оформлення спадщини після померлої 22 червня 2002 року [PERSON], не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що посвідчує право власності спадкодавця на майно (а. с. 13). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], яка померла 22 червня 2002 року, держнотконторою не заводилась, в Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація (а. с.26 ). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). З оголошення в газеті «Білопільщина» від 07 жовтня 2017 року вбачається, що загублений сертифікат на земельну частку (пай) серії СМ № 0255258, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним (а. с. 23 ). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої 22 червня 2002 року сестри [PERSON], але юридично її не оформила у звязку з втратою правовстановлюючого документу. Однак, вказана обставина не позбавляє позивачку права на спадщину та підлягає захисту в суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved