Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

01 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей - сина [PERSON], 2010 р.н., сина [PERSON], 2012 р.н. та доньки [PERSON], 2014 р.н. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей - сина [PERSON], 2010 р.н., сина [PERSON], 2012 р.н. та доньки [PERSON], 2014 р.н. Відповідач не приймає ніякої участі в житті дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не цікавиться їх здоров'ям та успіхами. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, про його виховання та підготовку до самостійного життя. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає та просить справу розглядати за її відсутності. Крім того, вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Прокурор Горгуль К.В. підтримала позов [PERSON] Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Головань Г.Г. підтримала позов [PERSON], а також надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. /а.с. 10/ Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. /а.с. 4-6/ Діти проживають разом з [PERSON] та перебувають на її утриманні. /а.с. 7/ Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року з відповідача на корить позивачки стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти в сумі 400 грн. на місяць, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2012 р. і до повноліття дитини, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO] аліменти в сумі 400 грн. на місяць, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2012 р. і до повноліття дітей. Управління служб у справах дітей Київського Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], оскільки відповідач свідомо не займається вихованням дітей, байдуже ставиться до них, не піклується про стан їх здоров'я, фізичних та духовний розвиток, не приймає участі у підготовці дітей до самостійного життя. Відповідно до принципу другого Декларації про права дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати на піклуванні і під відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку у атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості, як проголошує шостий принцип Декларації. Дитина повинна бути при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує допомогу та захист, у тому числі повинна бути захищеною від всіх форм недбалого відношення, жорстокості та експлуатації. Загальновизначенні принципи про права дитини закріплює і ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", яка встановлює право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, лише у разі досягнення ними повноліття. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 20078 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не турбується про виховання своїх малолітніх дітей, не піклується про їх фізичний, духовний та моральний стан, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з ними, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Своїми діями відповідач порушує права дітей та впливає на її почуття, що також свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Враховуючи зазначені вище обставини та дані про особу відповідача, враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved