Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з нього, посилаючись на те, що влітку 2005 року йому стало відомо, що [PERSON] має намір продати належний йому на праві власності транспортний засіб - автомобіль "Пежо 290 L", 1994 року виписку, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в зв'язку з чим, 14 червня 2005 року він уклав із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного йому на праві приватної власності автомобіля "Пежо 290 L", 1994 року виписку, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного транспортного засобу, зокрема, щодо ціни, передачі його йому у власність, виготовлення документів на автомобіль. На підтвердження укладеної угоди 14 червня 2005 року ним було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON]. Після сплати грошей, він від [PERSON] отримав ключі і документи на належний йому автомобіль, став безперешкодно користуватись ним без перереєстрації на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON] від 14 червня 2005 року, вважаючи себе безпосереднім та єдиним власником даного автомобіля та 16 квітня 2014 року автомобіль був зупинений працівниками ДАІ та вилучений на підставі постанови державного виконавця ДВС Магдалинівського РУЮ Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року в зв'язку із розшуком майна відповідача [PERSON] як боржника по виконавчому провадженню про стягнення з нього боргу. Однак наведені ним факти свідчать та він вважає, що спірний транспортний засіб вибув із володіння та користування відповідача [PERSON] задовго до виникнення у нього боргу та наявністю виконавчих документів, виходячи з наступних правових норм. Так, відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вищевказані норми свідчать про те, що [PERSON] як власник транспортного засобу здійснив його відчуження, і це відчуження не суперечить діючому законодавству. Зі своєї сторони він виконав всі покладені на нього обов'язки - сплатив всю суму вартості транспортного засобу, в зв'язку з чим, безперешкодно володів і користувався ним до моменту його вилучення. Внесення транспортного засобу в перелік арештованого майна перешкоджає йому здійснити реєстрацію на своє ім'я в реєстраційній службі. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В зв'язку з викладеним, він вважає, що спірний транспортний засіб є його власністю і повинен бути знятий з арешту, тому просить суд визнати за ним право власності на мікроавтобус "Пежо 290 L", 1994 року виписку, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт. Представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання послуг представництва від 06 травня 2014 року (а.с. 10), будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 16), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належними чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 14-15), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення. Представник відповідача - відділу Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції, будучи належними чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав письмові заперечення (а.с. 19-20), згідно яких просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволені, посилаючись на те, що вони є незаконними та необґрунтованими, оскільки 10 вересня 2013 року та 24 вересня 2013 року з метою примусового виконання виконавчих листів Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за № 179/700/13-ц виданого 14 серпня 2013 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] боргу в розмірі 40 007 гривень 85 копійок та за № 423/2707/12 виданого 23 вересня 2013 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] в розмірі 87 291 гривні 57 копійок державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими накладено арешт на майно боржника [PERSON] в межах суми боргу 127 299 гривень 42 копійки. В позовній заяві позивач зазначає, що користувався автомобілем "ПЕЖО 290L", 1994 року випуску на підставі довіреності, при цьому фактично ж вищезазначений автомобіль належить відповідачу [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 208 ЦК України визначено правочини, які належить вчиняти у письмовій формі, зокрема це правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Позивач в позовній заяві визначив ціну позову 30 000 гривень, що перевищує двадцять розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Отже, зазначений правочин мав бути укладений в письмовій формі. Відповідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Також, є підстави вважати, що дії [PERSON] щодо спроби відчуження належного йому автомобіля "ПЕЖО 290L", 1994 р.в. мають на меті ухилення від виконання зобов'язань за рішеннями Магдалинівського райсуду № 179/700/13-ц від 14 серпня 2013 року про стягнення з нього боргу на користь [PERSON] в розмірі 40 007 гривень 85 копійок та № 423/2707/12 від 23 вересня 2013 року про стягнення з нього боргу на користь [PERSON] в розмірі 87 291 гривні 57 копійок на загальну суму боргу 127 299 гривень 42 копійок. Звільнення з-під арешту автомобіля "ПЕЖО 290L", 1994 р.в., який належить [PERSON] може призвести того, що зазначені рішення суду буде виконати неможливо. В зв'язку з викладеним, просить в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на автомобіль "ПЕЖО 290L", 1994 року випуску та звільнення його з-під арешту, який належить [PERSON] відмовити. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а також нормами Цивільного кодексу України, зі змінами на стан виникнення спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що влітку 2005 року позивачу [PERSON], [INFO] (а.с. 4) стало відомо, що [PERSON], [INFO] (а.с. 15) має намір продати належний останньому на праві власності транспортний засіб - автомобіль "Пежо 290 L", 1994 року виписку, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7), в зв'язку з чим, 14 червня 2005 року позивач уклав із [PERSON] угоду купівлі-продажу належного останньому на праві приватної власності автомобіля "Пежо 290 L", 1994 року виписку, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], при цьому [PERSON] та [PERSON] досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного транспортного засобу, зокрема, щодо ціни, передачі його позивачу у власність, виготовлення документів на автомобіль. На підтвердження укладеної угоди 14 червня 2005 року позивачем було сплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто [PERSON] (а.с. 6). Після сплати грошей, позивач від відповідача [PERSON] отримав ключі і документи на належний йому автомобіль, став безперешкодно користуватись ним без перереєстрації на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON] від 14 червня 2005 року. 16 квітня 2014 року вказаний автомобіль був зупинений працівниками ДАІ та вилучений згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16 квітня 2014 року (а.с. 8) на підставі постанов державного виконавця Державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року та 24 вересня 2013 року (а.с. 9, 18, 21, 23), в зв'язку із розшуком майна відповідача [PERSON] як боржника по об'єднаному виконавчому провадженню про стягнення з нього боргу на користь інших осіб, а саме з наявністю у виконавчій службі Магдалинівського районного управління юстиції виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за № 179/700/13-ц виданого 14 серпня 2013 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] боргу в розмірі 40 007 гривень 85 копійок та за № 423/2707/12 виданого 23 вересня 2013 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] в розмірі 87 291 гривні 57 копійок (а.с. 22, 24). Однак наведені вище факти свідчать, що спірний транспортний засіб вибув із володіння та користування відповідача [PERSON] задовго до виникнення у нього боргу та наявністю виконавчих документів, а також свідчить про те, що відповідач [PERSON] як власник транспортного засобу здійснив його відчуження, і це відчуження не суперечить діючому законодавству станом на 14 червня 2005 року. Зі своєї сторони позивач виконав всі покладені на нього обов'язки - сплатив всю суму вартості транспортного засобу, в зв'язку з чим, безперешкодно володів і користувався ним до моменту його вилучення, а внесення транспортного засобу в перелік арештованого майна перешкоджає йому здійснити його реєстрацію на своє ім'я в реєстраційній службі. В зв'язку з викладеним, позивач вважаючи, що спірний транспортний засіб є його власністю і повинен бути знятий з арешту, тому звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати за ним право власності на мікроавтобус "Пежо 290 L", 1994 року виписку, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт (а.с. 1, 2, 3). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферта) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту переданім відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт відчуження відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] автомобіля в рамках діючих норм законодавства станом на 14 червня 2005 року до накладення на нього арешту виконавчою службою і виникнення заборгованості перед іншими особами та відкриття в зв'язку з цим виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів виданих Магдалинівський районним судом Дніпропетровської області. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, з урахуванням вказаних норм закону, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу транспортного засобу та відбулось повне його виконання, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на автомобіль та зняття з нього арешту обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки наявні для того законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved