Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

10.02.2021 року Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і Відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2018року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання їхньої спільної дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем - зі своєю матір`ю [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно наданих суду матеріалів вбачається, що 30.06.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області між гр.гр. [PERSON] та [PERSON]. був зареєстрований шлюб (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 30.06.2009р., а/з №63), дружині було присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с.5). Від цього шлюбу, в сторін народилася дочка [PERSON] - [INFO] (свідоцтво про її народження [NUMBER] , видане 03.11.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з №172), який, на твердження позивача, проживає зі своєю матір`ю - з нею, позивачкою [PERSON] . Сторони надали суду заяви, якими просять не надавати їм строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу, з наданих суду доказів не вбачається підстав, що перешкоджають задоволенню позовних вимог. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, що ухвалена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, Позивач стверджує у заяві, що вони фактично не проживають разом, Відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу в разі, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про місце проживання дитини та щодо спільного майна подружжя, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: ч.2ст.114 СК України регламентовано, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; а ч.3ст.115 СК України - що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved