Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

24.11. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" 8 345, 22 грн. у якості відшкодування безпідставно набутих грошових коштів та судові витрати у розмірі 1 218, 00 грн. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 22 січня 2014 року між ПрАТ „СК „Перша та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2217397, згідно з умовами якого застрахованою була цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу (надалі - ТЗ) марки «Хюндай Акцент», д.н.з. [NUMBER]. 27 грудня 2014 року близько 11:30 год. неподалік адреси вул. Зелена, 299 в місті Львові мала місце ДТП за участю ТЗ марки „Хюндай Акцент, д.н.з. [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON] і автомобіля [NUMBER], яким керував гр. [PERSON]. 29 грудня 2014 року, [PERSON] водій належного відповідачеві автомобіля під час ДТП звернувся до ПрАТ „СК „Перша із Повідомленням про настання страхового випадку. 27 січня 2015 року відповідач [PERSON] надав ПрАТ „СК „Перша Заяву на виплату страхового відшкодування, а також усі необхідні документи для задоволення його вимог і сплати страховиком на вказані ним банківські реквізити суми страхового відшкодування. Проведення виплати страхового відшкодування, оформлене Страховим актом №ЦВ-00-9254 від 29 січня 2015 року. Страхове відшкодування розміром 8 345,22 грн. 11 березня 2015 року було сплачене на рахунок відповідача. 16 березня 2015 року помилково, повторно сплатило на користь [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 8 345,22 грн. Оскільки, відповідач у добровільному порядку не бажає повернути отримане без правової підстави майно (грошові кошти) позивач просить суд позов задоволити. До спірних правовідносин, що виникли між сторонами Представник позивача ПАТ "Страхова компанія "Перша" - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, у процесі судового розгляду справи подав суду письмове заперечення проти позову з якого вбачається, що відповідач заявлені позивачем позовні вимоги не визнає, безпідставним вважає застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України. Крім того, вказує жодних вимог позивача про повернення коштів він не отримував. У задоволенні позову просить суд відмовити. Зясувавши думку представника позивача, суд постановив здійснювати судовий розгляд справи без участі відповідача, який повторно в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини: з Полісу № АС/221739 від 22.01. 2014 року слідує, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Хюндай Акцент», д.н.з. [NUMBER] була застрахованою ПАТ "Страхова компанія "Перша". Із повідомлення про настання страхового випадку за договором страхування цивільної відповідальності від 29.12. 2014 року (а.с. 8) вбачається, що 27.12. 2014 року в м. Львові по вул. Зелена, 299, відбулася ДПТ з участю автомобілів марки „Хюндай Акцент, д.н.з. [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON] і автомобіля [NUMBER], яким керував гр. [PERSON]. Водій автомобіля марки „Хюндай Акцент, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] був винуватцем ДТП. Вказана ДТП визнана страховим випадком згідно Страхового акту № ЦВ -00-9254 від 29.01. 2015 року (а.с. 12). Із зазначеного акту вбачається, що розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті складає 8 345, 22 грн. Згідно Платіжного доручення № 12153 від 11.03. 2015 року (а.с. 13) позивачем перераховане відповідачеві, як власнику т/з. „Мерседес-Бенц 2001, д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування згідно справи № ЦВ 00-9254. Згідно Платіжного доручення № 12314 від 16.03. 2015 року (а.с. 13) позивачем перераховане відповідачеві, як власнику т/з. „Мерседес-Бенц 2001, д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування згідно справи № ЦВ 00-9254. За змістом ст. 1212 ЦК України, яку позивач вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Саме з такого розуміння вказаної норми закону виходив Верховний Суд України у постанові від 24.09. 2014 року справа № 6-122цс14. У правовому висновку викладеному у постанові від 2 березня 2016 року у справі 6-3090цс15 Верховний Суд України висловив таку думку: згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобовязання. Характерною особливістю кондиційних зобовязань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобовязання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобовязання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобовязанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: 3) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 4) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що предявлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не повязаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція позадоговірний зобовязальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та субєктним складом підпадає під визначення зобовязання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. В силу вимог ч. 1 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Таким чином, завдання майнової шкоди, що мало місце у цьому випадку, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, є підставою для виникнення зобовязання між [PERSON] та [PERSON] з приводу відшкодування матеріальної шкоди. Згідно матеріалів справи відповідальність [PERSON] була застрахована позивачем згідно Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2217397. Згідно ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У п. 17 Постанови № 4 ПВССУ від 01.03. 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором /п. 2 Полісу №АС/2217397/). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Таким чином, при реалізації договору страхування відбулася заміна сторони (боржника) у деліктному зобовязанні, що виникло внаслідок ДТП. Зазначені вище обставини свідчать про існування правової підстави для здійснення страхової виплати відповідачеві, про що із зазначено у платіжному дорученні № 12153 від 11.03. 2015 року, № 12314 від 16.03. 2015 року (призначення платежу) На підставі наведеного, суд прийшов до переконання, що норми ст. 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому у задоволенні позову слід відмовити. Документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed