Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

13 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконною підвищення відсоткової ставки. В заяві зазначає, що 23 січня 2008 року між нею та Публічним Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, банк) було укладено кредитно-заставний договір №DN81 АR23460303 (далі-Договір), відповідно до умов якого, позивач надав кредит відповідачу на строк з 23 січня 2008 року по 22 січня 2015 року із заставою автомобіля. Згідно договору сума кредиту становить 63 151 гривень 35 копійок, відсотки за користування кредитом - 9,6%, сума щомісячного платежу - 1355 гривень 47 копійок. 22 жовтня 2013 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 2-457/11, яка розглядається апеляційним судом Львівської області, позивачу із листа від 25.12.2008 року, копія якого банком подана до матеріалів справи, стало відомо про підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом із 9,6% до 21% річних. Жодних повідомлень про зміну процентної ставки за користування кредитом позивач не отримувала, у зв»язку з чим банком порушено вимоги пункту 6.3.1 кредитно-заставного договору, яка є істотною умовою договору. З 1 лютого 2009 року банк розпочав нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом у розмірі 21% річних, хоч 10 січня 2009 року набрав чинності закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року. Зазначеним законом доповнено цивільний кодекс України ст.1056-1, відповідно до якої проценти за кредитним договором, відповідно до частин 2, 3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Також вказаним законом стаття 55 закону України « Про банки і банківську діяльність » була доповнена частиною четвертою, згідно якої банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. Також вважає, що повідомлення про підвищення відсоткової ставки не відповідає вимогам законодавства, оскільки в ньому ставиться питання про підвищення такої з 01 лютого 2009 року, коли вже після 10.01.2009 року, коли набрали чинності зміни до ЦК України про заборону. Окрім цього, зазначає, що банк не навів розрахунків підвищення, не зазначив, чи підвищується процентна ставка в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах чи пропорційно до збільшення курсу долара США, як передбачено умовами кредитного договору. 29 квітня 2014 року в судовому засіданні представник позивача доповнив позовні вимоги, просив врахувати, що відповідачем порушено вимоги п.6.3.1. кредитного договору, що у разі збільшення процентної ставки позивач повинен надіслати позичальникові письмове повідомлення. Йому стало відомо, вказане повідомлення банку, яке є одностороннім правочином, надсилають позивачу з факсимільним підписом, що суперечить нормам ст.207 ЦК України, а тому просив постановити рішення окрім визнання підвищення відсоткової ставки незаконною, визнати таку ще й недійсною (а.с.114). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. Крім цього, пояснив суду, що позивач листа від 25.12.2008 року не отримувала, як і не отримувала повідомлення відповідно до п.6.3.1. Договору протягом семи днів з дня вступу в чинність повідомлення про зміну процентної ставки, доказів про отримання їх відповідачем не подано. Також просив звернути увагу на те, що заступник голови правління не мав права видавати розпорядження 25.12.2008 року, а у наказі від 5.01.2009 року взагалі йде мова про збільшення відсоткової ставки до 30% ( 21% мова йшла лише про працівників банку), чому банк прийняв таке рішення відносно позивача невідомо. Вказані розпорядження і наказ, які стали підставою для підвищення відсоткової ставки, як і повідомлення, яке ніби то скеровувалось позичальнику підписані факсимільним підписом, що суперечить вимоги ст.207 ЦК України. На думку позивача, відповідачем все зроблено формально, жодних письмових доказів про отримання позивачем письмового повідомлення, банком не подано, як і не подано доказів про сплату позивачем заборгованості по збільшеній відсотковій ставці. Вважає, що покликання відповідача на строк звернення до суду із позовом є безпідставним, оскільки в судовому засіданні 15.03.2012 року, якщо й припустити, що позивачу стало відомо про підвищення ставки, то строк звернення до суду нею не пропущено, тому просив постановити рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив та суду пояснив, що банк, відповідно до п.6.3.1.Договору мав право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки, на що погодилась позивач підписуючи умови Договору. Прийняття рішення про збільшення відсоткової ставки здійснювалось згідно розпорядження Банку від 25.12.2008 року № 3.40.0.0.0/1-20 та наказу від 05.01.2009 року №КТ-БТ-СП-2009-1/1 "Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесу Іпотечне кредитування, Авто в кредит, Мікрокредитування - виданих у гривні." На виконання п.6.3.1. Договору, банк скерував позивальнику письмове повідомлення від 25.12.2008 року про підвищення відсоткової ставки з 1.02.2009 року та надав строк не пізніше 20.01.2009 року надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі. Відсутність заперечень щодо підвищення відсотків за користування кредитом та повідомлень позичальника про намір достроково розірвати кредитний договір, ПриватБанком було підвищено відсоткову ставку за користування кредитом до розміру 21 % річних. Позивач фактично погодився з таким підвищенням, шляхом своєчасної оплати тіла кредиту та відсотків за новою відсотковою ставкою до січня 2012 року. Крім цього, просила відмовити в позові за пропуском строку позовної давності, оскільки позивач знала про підвищення відсоткової ставки. В судове засідання 28 травня 2014 року представник відповідача не з»явилася, подала суду клопотання, яким вважає, що підстав для визнання незаконним підвищення відсоткової ставки немає, оскільки в судовому засіданні 15.03.2012 року, при розгляді справи про звернення стягнення на предмет застави, представником банку позивачу повідомлено про підвищення відсоткової ставки, як і відомо з відповіді від 11.10.2010 року скерованої позивачу на її скаргу (а.с.69-72, 125-131). Вислухавши пояснення позивача, врахувавши пояснення представника відповідача на заперечення позовних вимог, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що 23 січня 2008 року між [PERSON] та Публічним Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DN81 АR23460303, відповідно до умов якого, позивач надав кредит відповідачу на строк з 23 січня 2008 року по 22 січня 2015 року. Згідно договору сума кредиту становить 63 151 гривень 35 копійок, відсотки за користування кредитом - 9,6 %, сума щомісячного платежу - 1355 гривень 47 копійок. На виконання умов договору позивач сплачувала щомісячні платеж в розмірі 1400 гривень в період з 25.02.2008 року та 26.09.2011 року, всього 64570 гривень 64 копійки (а.с. 26-37, справа №2-457/11). 25 грудня 2008 року заступником голови правління Банку Кандауровим Ю.В. прийнято розпорядження, яке скеровано Банкам, про зміну процентних ставок по діючих кредитах, згідно п.1., які вказані в таблицях, збільшивши їх позичальникам до 30%, працівникам банку і членам їх сімей до 27% та ключовим працівникам банку до 21%, в термін до 1.03.2009 року, відповідно п.6.1 цього розпорядження (а.с.97-99). На виконання розпорядження банком позичальнику скеровано 25.12.2008 року письмове повідомлення про зміну процентної ставки з 1.02.2009 року з 9,6% до 21%, однак доказів про його надіслання та отримання суду не подано (а.с.14). Наказом від 5.01.2009 року №КТ-БТ-СП-2009-1/1 «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесу Іпотечне кредитування, Авто в кредит, Мікрокредитування -виданих у гривні» Голова правління ПриватБанку надав вказівку провести підвищення відсоткової ставки по кредитам бізнесу Іпотечне кредитування, Авто в кредит, Мікрокредитування - виданих у гривні, відповідно до відсотків, зазначених у таблиці, та запропонувати клієнтам погасити кредит в пільговий період до 1.02.2009 року з визначенням конкретних відсотків від заборгованості. Підставою для підвищення процентних ставок є зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті - по статистиці НБУ (а.с.100-101). 7.01.2009 року представником ПАТ КБ «Приватбанку» [PERSON] надіслано рекомендоване поштове відправлення, на підтвердження чого подано суду копію реєстру №767 atv, однак не надано суду підтвердження про отримання нею вищевказаного повідомлення, і взагалі який зміст був цього повідомлення, і якщо це відправлялось повідомлення від 25.12.2008 року, тоді яка була необхідність його направляти 7.01.2009 року повторно, коли рішення про підвищення відсоткової ставки було прийнято 25.12.2008 року і таке вже скеровувався позичальнику (а.с.106, 107). Згідно ст.1052 ЦК України, за кредитним договором Банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким вимог та умов -відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року, банкам заборонено змінювати умови кредитного договору, в тому числі щодо процентної ставки, в односторонньому порядку. Цим Законом передбачено відповідні зміни до ЦК України та ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Зокрема, відповідно до цих змін, ст.55 ЗК «Про банки і банківську діяльність» від 7.12.2000 року, встановлює заборону Банкам в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК Уакраїни акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, в редакції Закону України від 12.12.2008 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Цей закон не скасовує та не пом'якшує цивільну відповідальність особи, відтак, не має зворотної дії в часі. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Розмір процентної ставки за кредитним договором позивача було збільшено ПАТ КБ «Приватбанком»з 01.02.2009 року, а це після вступу в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року. Згідно ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.3 п.28 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»від 30.03.2012 року, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Договором, який укладений між сторонами чітко передбачена процедура збільшення процентної ставки. Закон, який діяв на момент укладення договору, дозволяв Банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку. Так, згідно п.6.3.1. Договору Банк мав право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки (а.с.8). Звідси, випливає, що спочатку банк збільшує процентну ставку з певного числа, ця ставка набирає чинності і протягом 7 днів з моменту набрання чинності збільшеного розміру процентної ставки і тоді надсилає позичальнику таке повідомлення про збільшення розміру процентної ставки. Таким чином, якщо збільшений розмір відсоткової ставки набрав чинності з 1.02.2009 року, то відповідно до умов договору, Банк повинен був надіслати [PERSON] повідомлення про таке збільшення протягом 7 днів починаючи від 1.02.2009 року, тобто до 8.02.2009 року включно, однак як встановлено в судовому засіданні і це не заперечував сам представник Банку таке письмове повідомлення позивачу не скеровувалось, а відповідно й відсутні докази про його отримання. На думку суду, за відсутності доказів отримання позивачем повідомлення банку про зміну розміру процентної ставки, була порушена процедура зміни відсоткової ставки за кредитним договором. Належним повідомленням позичальника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб визначений сторонами в договорі, який Банком не дотримано. На підтвердження доведеності цього факту, суд робить висновки за аналогією закону, що слід використовувати положення ЦПК щодо процедури направлення та отримання повідомлень. Що стосується посилання представника відповідача на те, що позивач фактично погодився з підвищенням відсоткової ставки, шляхом своєчасної оплати тіла кредиту та відсотків за новою відсотковою ставкою до січня 2012 року, то такі спростовуються матеріалами справи, оскільки відсутні дані про те, що [PERSON] сплачувала кошти по новій ставці, що відповідно до положень ч.ч.2,3 ст. 205 ЦК України дає підстави зробити висновки про згоду позичальника зі зміненим розміром процентної ставки (а.с.108-108). Окрім цього, представник відповідача в судовому засіданні ствердила, що вся кореспонденція банком знаходиться виключно в електронній формі та підписується факсимільним підписом, що суперечить вимог ст.207 ЦК України. Також не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що в судовому засіданні 15 березня 2012 року при розгляді справи про звернення стягнення на предмет застави представником банку позивачу повідомлено про підвищення відсоткової ставки, а відтак пропущено строк звернення до суду, оскільки із прослуханого судом запису судового засіданні суд встановив, що не було доведено той факт, що [PERSON] знала про підвищення відсоткової ставки, оскільки думки своєї не висловила, записом зафіксовано лише одностороннє клопотання банку. Однак, якщо дійсно позивачу про підвищення відсоткової ставки було повідомлено у судовому засіданні 15 березні 2012 року, то строк на звернення до суду вона не пропустила. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи наведене, суд в сукупності всіх обставин по справі, робить висновки про задоволення позовних вимог в поному обсязі.

Outcome: approved