Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2006 року в розмірі 12436,96 грн. та судових витрат по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 18.10.2006 року, за яким остання отримала кредит у сумі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконала, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 30.04.2014 року становить 12436,96 грн. та складається з наступного: - 2031,04 грн. - заборгованість за кредитом; - 9337,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 грн. - штраф (фіксована частина ); - 568,43 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки позичальник заборгованість не сплатила, то позивач просить суд стягнути заборгованість по кредиту, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча подав звяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач на розгляд справи повторно не з'явилась, заперечень проти позову не надала, хоча завчасно булла повідомлена про час і дату розгляду справи в суді судовою повісткою (а.с. 26). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач неодноразово не з'явилась на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час і дату розгляду справи в суді /а.с.26/ , заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Як видно з матеріалів справи, 18 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, за яким остання отримала споживчий кредит у сумі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.7/. Проте кредит не повернула, що підтверджується розрахунком, у зв"язку з чим позов є підставним /а.с. 4-6/. З розрахунку також видно, що останньою датою погашення простроченої заборгованість по кредиту, плати за його користування, а також відповідних санкцій є дата 28 березня 2011 року /а.с.5/ Конституційний Суду України у своєму рішенні від 10.11.2011 року № 15-РП дав офіційне тлумачення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого положення ст.11 Закону слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником ( споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладеня, так і виконання такого договору. Отже, відповідно до вказаного рішення Конституційного Суду України положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», які підлягають застосуванню до правовідносин з надання споживчого кредиту є спеціальними і поширюються на правовідносини у даній справі. Згідно п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Вказана норма встановлює пряму заборону вимагати повернення споживчого кредиту після спливу строків позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Як встановлено судом, спеціального строку позовної давності умовами кредитного договору, укладеного між сторонами по справі, не визначено.(а.с. 7-13) Отже, строк позовної давності з повернення споживчого кредиту по кредитному договору, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] на момент звернення 21.05.2014 року позивача до суду минув, у зв'язку з чим, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю заборонено вимагати його повернення від позичальника, незалежно від наявності чи відсутності заяви останнього про застосування строків позовної давності. З цих підстав, суд рахує необхідним в задоволенні позову відмовити, у зв'язку з закінченням строку позовної давності. Враховуючи вище викладене, на підставі ст. 257, 258, 266 ЦК України, п.7 ч.11 ст.11 Закону України «про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed