Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати транспортний засіб автомобіль Chevrolet Evanda 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], вартістю 108542,64 грн.; визнати за нею право власності на ? частину автомобіля Chevrolet Evanda 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та стягнути з відповідача на її користь вартість ? частини автомобіля Chevrolet Evanda 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 54271,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 1999 р. зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАГС виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська за актовим записом № 28. В подальшому, а саме: у 2006 р. з відповідачем як подружжя придбали транспортний засіб автомобіль Chevrolet Evanda 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 96 455 грн. Вказаний автомобіль був придбаний за рахунок кредитних коштів наданих відповідно до Кредитного договору № 01406-111968 від 13.06.2006 р. укладеного між АППБ «Аваль» та відповідачем [PERSON] Станом на день подачі даного позову до суду, Банк претензій щодо погашення боргових зобов'язань по Кредитному договору не має. З 2001 р. відповідач зловживає спиртними напоями на ґрунті чого у сторін постійно виникають сварки та конфлікти. Відповідач майже не користується спірним автомобілем, оскільки весь час перебуває на підпитку, а тому транспортний засіб стоїть зазвичай на парковому місці та взагалі не експлуатується, у зв'язку з чим псується його технічний та товарний стан. В добровільному порядку відповідач не надає документів на право користування спірним автомобілем мотивуючи це тим, що автомобіль належить тільки йому та для його особистих потреб, правовстановлюючі документи на вказаний транспортний засіб приховує. Тому позивач вважає, що відповідач порушує її майнові права щодо розпорядження спірним автомобілем, який є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та на порушення її майнових прав і рівність часток подружжя у спільному майні. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що поданий звіт про вартість майна подружжя не відповідає дійсній вартості, тому відсутні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 15.01.1999 року між [PERSON] та [PERSON] в Відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська зареєстровано шлюб, відповідно до свідоцтва про одруження (а.с. 4). Спірний автомобіль придбаний за рахунок кредитних коштів наданих відповідно до кредитного договору №014/06-11/1968 від 13.06.2006, укладеного між АППБ «Аваль» та [PERSON] (а.с. 5). 09.06.2006 року між ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-сервіс» в особі генерального директора ЗАТ «Автоцентр на Кільцевій» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу з використанням банківського кредиту 214212-2870, предметом даного договору був автомобіль Chevrolet Evanda 2005 року випуску (а.с. 7). З листа ГУ в м.Києві УДАІ від 30.07.2014 року та доданих до нього документів вбачається, що 10.06.2006 року відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДПІ №11, підпорядкованим УДАІ ГУМВС України в м.Києві, зареєстровано автомобіль Chevrolet Evanda, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], власник громадянин [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41-42). ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» листом від 12.06.2007 року повідомив Начальника ДАІ ГУ МВС України Святошинського МРЕВ м.Київ, про те, що в зв'язку з погашенням [PERSON] кредиту, згідно кредитного договору №014/06-11/1968 від 13.06.2006 року, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» претензій до [PERSON] не має (а.с. 6). Наразі згоди між позивачем та відповідачем щодо порядку поділу спільного майна, не досягнуто. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що їм належить на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна. що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до звіту №51/09/14 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу (КТЗ) від 11.09.2014 року, проведений оцінювачем [PERSON], ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet Evanda 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], становить 108542,64 грн.(а.с. 49-56). Згідно ч.1, ч.2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Беручи до уваги припис ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. З наведеного вище вбачається, що автомашина Chevrolet Evanda 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], яка була придбана позивачем з відповідачем 13.06.2006 року є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках. Тому, встановивши, що придбання спірної автомашини відбулось на праві спільної сумісної власності сторін із визначенням рівності їхніх часток у цьому майні, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірна автомашина є спільним майном подружжя, в якому має бути визнане за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без її поділу в натурі. При цьому суд виходить з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного автомобіля. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Придбання майна на підставі договору купівлі-продажу, учасником якого був лише один з подружжя, не свідчить про належність вказаного майно до його як покупця роздільного майна. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з обставин справи та наведених приписів чинного законодаства суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved