Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

10\~листопада 1990\~року [PERSON]\~купив у\~[PERSON] житловий\~будинок №\~84\~по вулиці\~50\~років Жовтня\~в місті\~Камянка-Дніпровська\~Запорізької області.\~В той\~же день\~договір купівлі-продажу\~був укладений\~та \~засвідчений державним\~нотаріусом та\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№1882.\~Гроші за\~свій будинок\~[PERSON]\~від нас\~ отримав\~своєчасно та\~в повному\~обсязі.\~Але,\~як виявилося\~в подальшому,\~у [PERSON]\~була тимчасова\~недієздатність,\~та рішенням\~К.-Дніпровського\~суду від\~27.10.1997\~року \~[PERSON]\~було визнано\~недієздатним з\~лютого 1990\~року,\~а в\~2004\~році його\~дієздатність було\~поновлено.\~22\~грудня 1998\~року К.-Дніпровським\~районним судом\~було визнано\~договір купівлі-продажу\~від 10.11.1990\~року,\~ між\~[PERSON] та\~[PERSON],\~житлового будинку\~№ 84\~по вул.\~50\~років Жовтня\~в м.\~Камянка-Дніпровська\~Запорізької області\~недійсним.\~[PERSON]-Дніпровського\~суду \~від 04\~жовтня 2002\~року по\~справі \~№2-400-02\~було вирішено\~«зобовязати \~[PERSON],\~[PERSON]\~та проживаючих\~з ними\~дітей передати\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями вартістю\~25805\~грн.\~70\~коп.\~[PERSON],\~а [PERSON]\~на момент\~передачі йому\~будинку,\~виплатити одноразово подружжю\~[PERSON] 25\~805\~грн.\~70\~коп.\~або суму\~за вищевказане\~майно станом\~на момент\~виконання даного\~рішення».\~Ні [PERSON],\~який діяв\~в інтересах\~недієздатного [PERSON],\~ні [PERSON]\~чи [PERSON]\~виконавчого листа\~особисто не\~отримували,\~оскільки діюче\~на той\~час законодавство\~передбачало передачу\~виконавчого листа\~на виконання\~судом.\~08\~листопада 2002\~року на\~виконання вищеназваного\~рішення суду\~від К.-Дніпровського\~районного суду\~без заяви\~стягувача про\~відкриття виконавчого\~провадження надійшов\~виконавчий лист.\~Як випливало\~із вказаного\~рішення суду,\~воно передбачало\~одночасне зобовязання позивача\~і відповідачів.\~Оскільки у\~[PERSON]\~не було\~грошових коштів,\~необхідних для\~виплати [PERSON]\~та [PERSON]\~згідно рішення\~суду 08\~листопада 2002\~року [PERSON]\~пише заяву\~про повернення\~виконавчого документа\~ без\~виконання.\~В той\~же день\~ 08\~листопада 2002\~року державним\~виконавцем ВДВС\~К.-Дніпровського\~МУЮ виноситься\~постанова про\~повернення виконавчого\~листа стягувачеві\~на підставі\~ст.\~40\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~і виконавчий\~лист та\~постанова про\~повернення виконавчого\~документа без\~виконання чомусь\~направлена [PERSON] 09 червня 2004 року К.-Дніпровським районним судом було поновлено дієздатність [PERSON] Майже відразу [PERSON] пише до прокуратури заяву про незаконність постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа за заявою стягувача-опікуна. Після численних скарг та звернень до суду [PERSON], виконавче провадження з примусового виконання рішення К.-Дніпровського районного суду від 04.10.2002 року по справі № 2-400 2002 рік було 20 жовтня 2008 року відновлено ВДВС К.-Дніпровського МУЮ. В той же день воно було зупинене державним виконавцем за необхідністю заміни сторони виконавчого провадження з [PERSON] на [PERSON]. [PERSON]-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29.12.2008 року по справі № 6-53/2008 рік подання ВДВС К -Дніпровського РУЮ було задоволене та замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа К.-Дніпровського районного суду № 2-400/02 від 05.11.2002 року з [PERSON] на [PERSON], [INFO]. Як зазначалося вище, рішення суду передбачало зобовязання виконання дій з боку подружжя [PERSON], та виконання дій з боку [PERSON], оскільки в рішенні суду зазначено «зобовязати [PERSON], [PERSON] та проживаючих з ними дітей передати житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 25805 грн. 70 коп. [PERSON], а [PERSON] на момент передачі йому будинку, виплатити одноразово подружжю [PERSON] 25 805 грн. 70 коп. за вищеназване майно або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення». [PERSON] про факт одночасного виконання рішення та наявність у нього обовязку повернути грошові кошти подружжю [PERSON] неодноразово попереджався державним виконавцем. Однак всі попередження були проігноровані [PERSON] Тому 27 травня 2009 року начальником відділу [PERSON] було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В вищеназваній постанові було розяснено [PERSON] про те, що він має право звернутися повторно до ВДВС в строк до 27.05.2012 року. Про вказані дії ВДВС К.-Дніпровського МУЮ лише повідомило [PERSON] та [PERSON] супровідним листом. А сам виконавчий лист знову було повернуто вже [PERSON] [PERSON] 09 листопада 2015 року отримав виконавчий лист та вирішив предявити виконавчий лист до виконання. Однак, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження трирічний строк на його предявлення на той час вже минув. Внаслідок цього державний виконавець відділу державної виконавчої служби К.-Дніпровського РУЮ відмовив [PERSON] у прийнятті виконавчого документу до виконання і запропонував звернутися до суду. 17 березня 2016 року К.-Дніпровським районним судом Запорізької області було винесено ухвалу, якою заяву задоволено та вирішено поновити [PERSON] пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа №2-400/2002, виданий 09 листопада 2015 року на виконання рішення Камянсько-Дніпровського районного суду від 04.10.2002 року про зобовязання [PERSON] в момент передачі будинку сплатити одноразово подружжю [PERSON] 25807 грн. 70 коп. або ж суму за вищевказане майно станом на момент виконання рішення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року ухвала К.-Дніпровського районного суду від 17 березня 2016 року була скасована. Таким чином, рішення К.-Дніпровського суду від 04 жовтня 2002 року по справі №2-400-02, яким було вирішено «зобовязати [PERSON], [PERSON] та проживаючих з ними дітей передати житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 25805 грн. 70 коп. [PERSON], а [PERSON] на момент передачі йому будинку виплатити одноразово подружжю [PERSON] 25 805 грн. 70 коп. або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення» до теперішнього часу не виконано, [PERSON] отримані від подружжя [PERSON] гроші добровільно не повертає, тобто, не виконує рішення \~ \~ \~ \~ В\~січні 2015\~року [PERSON]\~звернувся до\~К.-Дніпровського\~районного суду\~з позовом\~до [PERSON],\~[PERSON]\~про вселення\~і виселення.\~[PERSON] Камянсько-Дніпровського\~районного суду\~Запорізької області\~від 17\~лютого 2015\~року по\~справі №\~318/140/15-ц\~за позовом\~[PERSON] до\~[PERSON],\~[PERSON] про\~вселення позовні\~вимоги позивача\~було задоволено\~у повному\~обсязі та\~вирішено:\~Виселити [PERSON]\~та [PERSON]\~з житлового\~будинку №\~84\~по вулиці\~50\~років Жовтня\~у м.\~Камянка-Дніпровська\~Запорізької області;\~Вселити [PERSON]\~до житлового\~будинку №\~84\~по вулиці\~50\~років Жовтня\~у м.\~Камянка-Дніпровська\~Запорізької області;\~Стягнути з\~[PERSON] та\~[PERSON] на\~користь держави\~судовий збір\~у сумі\~121\~грн.\~80\~коп.\~Ухвалою апеляційного\~суду Запорізької\~області від\~13\~травня 2015\~року вищеназване\~рішення суду\~було залишене\~в силі.\~Вселення [PERSON]\~в спірний\~будинок повністю\~скасувало можливість\~виконання рішення\~К.-Дніпровського\~районного суду\~від 04\~жовтня 2002\~року по\~справі \~№2-400-02\~стосовно того,\~що на\~момент передачі\~[PERSON]\~будинку,\~він має\~ виплатити\~одноразово подружжю\~[PERSON] 25\~805\~грн.\~70\~коп.\~або суму\~за вищевказане\~майно станом\~на момент\~виконання даного\~рішення.\~При цьому,\~вищеназване рішення\~суду хоча\~б якимось\~чином захищало\~їх законні\~права та\~інтереси.\~Оскільки іншого\~житла у\~них не\~має,\~то вселення\~[PERSON]\~в будинок\~без отримання\~своїх грошей\~повністю позбавило\~позивачів \~можливості на\~придбання іншого\~житла.\~ В\~той же\~час винесене\~17\~лютого 2015\~року рішення\~суду дає\~нам право\~на звернення\~до суду\~з позовом\~про захист\~свого права\~іншим шляхом.\~ Хочу\~зазначити,\~що з\~1990\~року по\~теперішній \~час наша\~родина проживає\~в спірному\~будинку.\~Проживши такий\~довгий час\~неможливо без\~ проведення\~ремонту та\~поліпшення житлових\~умов.\~Весь цей\~час вони\~доглядали за\~будівлею та\~утримували її\~в належному\~стані.\~За ці\~роки багато\~що змінилося,\~в тому\~числі й\~ціни на\~житло.\~ Спірний\~будинок в\~1990\~році коштував\~25\~805\~грн.,\~та в\~2002\~році,\~при винесенні\~рішення та\~його повному\~виконанні вони\~мали б\~змогу купити\~рівноцінний будинок\~та були\~б забезпечені\~житлом.\~На теперішній\~час вказаний\~житловий будинок\~коштує 271300\~грн.\~Дане твердження\~доводиться звітом\~про незалежну\~оцінку житлового\~будинку з\~надвірними будівлями.\~Просять стягнути з [PERSON](ІДН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІДН [NUMBER]) та [PERSON] грошову компенсацію вартості житлового будинку № 84 по вулиці Грязнова (колишня -50 років Жовтня) в місті Камянка-Дніпровська Запорізької області в розмірі 271 300 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Васильовича судові витрати в розмірі 2 713 грн. та 352 грн.40 коп. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просять задовольнити позов. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні, оскільки даний спір був вже розглянутий судом, рішення постановлено та набрало чинності. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного: \~ \~ \~ \~[PERSON] Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.10.2002 року зобовязано [PERSON]В, [PERSON]М та проживаючих з них дітей передати житловий будинок з надвірними прибудовами вартістю 25 805 грн. 70 коп. [PERSON]М, а [PERSON]М на момент передачі будинку виплатити одноразово подружжю [PERSON] 25 805 грн. 70 коп., або же суму за вищевказане майно на стан виконання судового рішення. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист (а.с.9, 13) \~ \~ \~ \~[PERSON] Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29.12.2008 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з [PERSON]М на [PERSON]М (а.с.10) \~ \~ \~ \~[PERSON] Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.03.2016 року поновлено [PERSON]В пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа № 2-400/2002, виданого 09.11.2002 р на виконання рішення Камянсько-Дніпровського районного суду від 04.10.2002 р про зобовязання [PERSON]М на момент передачі будинку сплатити одноразово подружжю [PERSON] 25 807 грн 70 коп. або ж суму за вищевказане майно станом на момент виконання рішення. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2016 р дану ухвалу було скасовано та відмовлено [PERSON]В у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання (а.с.16-19) \~ \~ \~ \~Ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, які є предметом спору, складає 271 300 грн., що підтверджується висновком ТОВ «Аналітичний центр Дробнова» від 03.10.2017 р (а.с.20) Кінцева мета діяльності демократичної правової держави полягає в забезпеченні прав і свобод людини і громадянина. Досягнення цієї мети нерозривно пов'язане з обов'язком держави створювати систему захисту прав і свобод, а також встановлювати чіткі юридичні процедури такого захисту. У правовій державі одним з найбільш ефективних і поширених засобів захисту прав і свобод є судовий захист. Права людини, гарантовані Конституцією та міжнародними угодами нашої країни, мають бути реалізовані. Один із засобів реалізації прав людини полягає у тому, що їх можна захистити у випадку порушення. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Цивільне законодавство не містить вичерпного переліку визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обовязків цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є обєкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або не настання певної події. Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать субєктам цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа \~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Зміст зазначених у ст.\~15 ЦК підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи субєктивного цивільного права, зокрема, на майно, грошові кошти тощо, яке безпосередньо не спричиняє шкоду субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права. Визначеними ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обовязку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного \~способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. \~ Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. У п.\~145\~рішення від\~15\~листопада 1996\~року у\~справі «Чахал\~проти Об'єднаного\~Королівства» (Chahal\~v.\~the\~United\~Kingdom,\~(22414/93)\~[1996]\~ECHR\~54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). На користь цього свідчить і практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Зокрема, у рішенні від 15.11.1996 р. у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства ЄСПЛ зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суд також указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні від 05.04.2005 р. у справі Афанасьєв проти України ЄСПЛ вказав, що засіб захисту, який вимагається ст. 13 Конвенції, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Загальна декларація прав людини у статті 8 вказує на те, що "кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом" (197). Судом встановлено, що спір про стягнення з відповідача на користь позивачів суми вартості домоволодіння № 84, що знаходиться по вул. Грязного (колишня 50 років Жовтня) м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, судом раніше не розглядався. Мова йшла лише про зобовязання [PERSON]М передати подружжю [PERSON] певну суму, тому суд не приймає до уваги заперечення [PERSON] та його представника. Вартість спірного домоволодіння становить 271300 грн, що підтверджується матеріалами справи, а саме: висновком субєкту оціночної діяльності - ТОВ «Аналітичний центр Дробнова» від 03.10.2017 р, тому суд вважає, що вимоги позивачів обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved