Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-буд.9 по вул.Дачній м.Ніжина Чернігівської області. Позов обгрунтований тим, що позивач та третя особа [PERSON] є співвласником даного будинку по 1 / 2 частці з 30 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2017 року, відповідачі, які зареєстровані у даному будинку з дозволу колишнього власника, не проживають у ньому понад 10 років і не є її членами сім"ї позивача, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, перешкоди у користуванні відповідачам будинком відсутні. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відсутні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені згідно ч.ч.6, 7, 8, 11 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, відповідачі, які не повідомили суду іншої адреси, не зявилися в судове засідання без повідомлення причин і не подали відзиву. Згідно заяви від 13 серпня 2018 року представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності. Відповідно до заяви від 26 грудня 2018 року третя особа [PERSON] вважає за необхідне позов задовольнити. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками буд.9 по вул.Дачна м.Ніжина Чернігівської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 серпня 2017 року, реєстрація права власності проведена 30 серпня 2017 року, підстава договір купівлі-продажу житлового будинку від 30 серпня 2017 року. Згідно копії даного договору купівлі-продажу позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] здійснили купівлю вказаного будинку у [PERSON], відповідно до п.4.2. договору в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зобов"язуються знятися із реєстраційного обліку до 20 вересня 2017 року. Відповідно до довідки вуличного комітету Ніжинської міської ради №420 від 02 липня 2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але не проживають у ньому останні 10 років. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спір виник між позивачем [PERSON], як співвласником будинку, та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані у будинку за згодою попереднього власника. \~ \~ \~ \~Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Також судом враховується, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із врахуванням непроживання відповідачів у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останнім у цьому, відсутності домовленостей відповідачів з позивачем, як співвласником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідачів щодо володіння та користування ним, зміни власника будинку, наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим примішенням- буд.9 по вул.Дачна м.Ніжина Чернігівської області. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своїми діями\~не засвідчили\~те,\~що не\~втратили інтерес\~до вищезазначеного будинку,\~в якому\~мають своє\~зареєстроване місце\~проживання,\~також останніми\~не надано\~суду у\~встановленому порядку\~відзиву на\~позов чи\~заперечення,\~у зв»язку\~з чим\~вони несуть ризик\~настання наслідків,\~повязаних із\~невчиненням даних\~процесуальних дій,\~в даному\~випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved