Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був його дід, [PERSON], про що йому 15 грудня 1987 року було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 76 від 08.04.1987 року. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ. Однак свідоцтво про право власності втрачено. Крім нього, членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначає, що [INFO] помер його дід, [PERSON], [INFO] померла його бабуся [PERSON], а [INFO] помер його батько [PERSON], Померла [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла йому, позивачу. Вказує, що прийняв спадщину після смерті бабусі, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON], як головою колгоспного двору, а крім нього були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня його смерті. Просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з»явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]належав до типу колгоспного двору, головою якого був [PERSON], про що йому 15 грудня 1987 року було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 76 від 08.04.1987 року. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за № 165, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 60514 від 19.12.2017 року (а.с.12). Однак оригінал свідоцтва про право власності втрачено, в зв"язку з чим позивачем в газеті "ЗР-Інформ" розміщено оголошення відповідного змісту (а.с.38-39). Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять та онуки :[PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Матеївецької сільської ради ОТГ № 1065 від 12.12.2017 року. (а.с.17). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власностіпередбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, а тому будинковолодіння належало всім його членам на праві спільної сумісної власності по 1/6 частині. Однак частки у майні колишнього колгоспного двору не виділені. [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 05.06.2000 року складено відповідний актовий запис за № 9 (а.с.6). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина померлого, [PERSON], однак спадкових прав не оформила, що підтверджується довідкою Матеївецької сільської ради ОТГ № 1065 від 12.12.2017 року. (а.с.17). [INFO] померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 20 червня 2002 року складено відповідний актовий запис за № 13. (а.с.7). Померла залишила заповіт, посвідчений 27 травня 2002 року секретарем Пилипівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 319, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.13). Прийнявши спадщину після смерті [PERSON], позивач з метою оформлення спадщини звернувся до нотаріальної із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння (а.с.16). У відповідності дост. 392 ЦК Українивласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 1268 ЦК Українивстановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину, на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, який у свою чергу, не в змозі оформити спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі ст.ст.15,16,328,392,1217,1268 ЦК України,

Outcome: approved