Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

08 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 19 вересня 1993 року в Щербанівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на життя та сімейні відносини, часті суперечки, які призвели до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюбні відносини фактично припинені більше 20 років, спільного господарства не ведеться, спільного майна не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов визнає повністю, згодна на винисення заочного рішення по справі. В судові засідання 26.01.2018 року та 01.03.2018 року відповідач [PERSON] не з'явився. Про дату, час та місце судових засідань був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення йому повістки 03.02.2018 року. Про причини неявки суд не повідомлено. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, не подав суду відзив, а також не подав заяви про розляд справи у його відсутність та те, що позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, то суд з врахуванням вказаних обставин постановив ухвалу 01 березня 2018 року про заочний розгляд справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 19 вересня 1993 року, про що складено відповідний актовий запис за № 20 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ФП № 324468 (а.с. 3). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, внаслідок чого між ними часто виникали сварки, в їх сім`ї склався несприятливий психологічний клімат. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, оскільки між сторонами подружні стосунки припинені протягом тривалого часу, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна. Позивач побажала скористатися своїм правом та після розірвання шлюбу залишити прізвище "Синдюкова". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень 40 копійок, який позивач сплатила відповідно до квитанції. - (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved