Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

12 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на грошові кошти в сумі 7000 євро із процентами, які розміщувалися у філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Житомирі та виділити [PERSON] у власність ? частину від вищевказаних грошових коштів із процентами, стягнувши з відповідача [PERSON] 3500 Євро, що станом на 14.07.2016 року еквівалентно 96180,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він з [PERSON] перебували у шлюбі з 1997 року по 2013 рік. 25 липня 2012 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області їхній шлюб з відповідачем розірвано, рішення суду набрало законної сили 06.08.2013 року. Зазначає, що у період 2005-2013 років, під час спільного проживання у м. Житомирі, ними як подружжям було відкладено грошові кошти (депозит) у філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Житомирі на загальну суму із відсотками приблизно 7000 Євро. Вклад був оформлений на ім'я дружини [PERSON], так як на той час він та відповідач були подружжям, підтримували сімейні відносини та разом проживали. Вказує, що відповідач після розірвання шлюбу повернулася проживати в м. Хотин, а всі документи відносно даного депозитного вкладу вона забрала із собою, будь-яких контактів між ними не існувало, тому не зважаючи на припинення шлюбу, спільне майно подружжя, а саме: грошові кошти, залишилися нерозділеними. Таким чином, вважає, що вищезазначені грошові кошти є спільною сумісною власністю та підлягають поділу між ними з відповідачем порівну. При цьому, повідомляє, що відповідач зняла грошові кошти із депозитного рахунку, тому на його користь просить стягнути половину від спільних грошових коштів, які перебували на рахунках у банку під час шлюбу. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати в справі. Позивач [PERSON], допитаний також як свідок в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях, які надав до матеріалів справи. Вказав, що кошти в розмірі 5000 Євро дійсно їм дала мати його колишньої дружини, ці кошти вони спільно внесли на депозитний рахунок в банку для навчання їхнього з відповідачкою сина. Так як вони з колишньою дружиною працювали і отримували заробітну плату, тому додаткового вони ще із заробітної плати вносили гроші на депозит, з якого потім знімали відсотки та користувалися ними. Вказав, що його колишня дружина переїхала від нього в м. Хотин у червні місяці 2013 року, за нею приїхали її батьки і забрали її з собою, його тоді вдома не було. Також вказав, що він вирішив поділити вищевказані кошти після того як син подав до суду позов про стягнення з нього аліментів на час навчання. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду пояснила, що кошти в розмірі 5000 Євро, які вона та позивач в справі [PERSON] внесли спільно на депозит дала її мати. Також вказала що дані кошти вона особисто зняла з депозиту в березні місяці 2013 року, хоча до зняття коштів всі операції по депозиту, а саме зняття відсотків за депозитом вони здійснювали з позивачем разом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку відповідача та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом з ним в м. Житомирі до червня місяця 2013 року. Вказав, що його бабуся працювала за кордоном (Республіка Італія) та дала їм 5000 Євро, які батьки внесли на депозитний рахунок в банку для його навчання, однак вони всі користувалися цими коштами, купували одяг, продукти харчування, сплачували також за комунальні послуги. Кошти були зняті з депозитного рахунку у березні місяці 2013 року. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1997р., актовий запис № 126, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 3). Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.07.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 06.08.2013р. (а.с.4). Як встановлено судом та було підтверджено поясненнями сторін в судовому засіданні у 2005 році [PERSON] уклала із ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» договір про банківський строковий вклад (депозит), відповідно до умов якого банк прийняв на вкладний рахунок грошові кошти у сумі 7000 Євро. Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей щодо депозитного рахунку філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відповідач [PERSON] отримала вищевказані грошові кошти за вкладом в березні місяці 2013 року особисто, хоча на момент вкладення до установи банку вищевказані кошти були внесені подружжям спільно, що і було підтверджено поясненнями сторін наданими в судовому засіданні. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК), частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Пунктом 10.20 Постанови НБУ від 12.11.2003р. № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» передбачено, що з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом: виплати готівкою (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України; виплати платіжними документами (вивезення за межі України здійснюється згідно з нормативно-правовим актом Національного банку, що регулює переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України; перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Отже, як встановлено судом, в період перебування сторін у шлюбі, ними було відкладено грошові кошти (депозит) у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у розмірі 7000 Євро, які пізніше відповідачем [PERSON] були отримані у повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме грошові кошти за договором банківського вкладу підлягає поділу в рівних частинах шляхом визнання за кожним з подружжя права власності по 1/2 частині. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, які і слід задовольнити. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 961,80 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved