Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивачка просить суд визнати за нею, як за спадкоємницею за заповітом, право власності на земельні ділянки площею 0,2219 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0.1384 га для особистого селянського господарства, які розташовані по вул. Жовтневій, 37, в с. Млинище Житомирського району, а також на земельну ділянку площею 1.0177 га, що розташована на території Луківської сільради Житомирського району та які належали спадкодавцю, тобто її матері, [PERSON], що померла 16.01.2009 року. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з тих підстав, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], проте нотаріус третьої Державної нотаріальної контори відмовився у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені вище земельні ділянки, так як відсутні державні акти на право власності матері на ці ділянки. Представник відповідача до суду не з'явився, але зазначена вище сільрада повідомила до суду, що позов визнає, справу просить розглянути без участі її представника. Відповідач [PERSON] С І. до суду не з'явився, але надіслав заяву у якій позов визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити за таких підстав. У відповідності до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 566796 та серії ЯД № 566797 видані 19.02.2009 року на ім'я [PERSON], спадкодавцю [PERSON], яка померла 16.01.2009 року, належали на праві власності, в рівних долях з [PERSON], тобто по 14 частині кожному, дві земельні ділянки, відповідно площею 0,2219 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0.1384 га для особистого селянського господарства, які розташована по вул. Жовтневій, 37, в с. Млинище Житомирського району. За життя, а саме 14.04.2008 року, [PERSON] заповіла все своє майно позивачці. Викладені факти підтверджуються згаданими державними актами на землю та заповітом. Отже, судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини. Таким чином, оскільки, померлій Мартинюк на підставі вищевказаних актів на землю належала 14 частина спірних земельних ділянок, то позивачка, як спадкоємниця за заповітом, має здійснити своє право на вказану спадщину в порядку, який передбачений главами 87 та 89 ЦК України, тобто оформити своє право на спадщину, а саме на !4 частину вказаних земельних ділянок, у нотаріальних органах, шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на цю спадщину за заповітом. Також судом встановлено, що у відповідності до листа ДП "ЦДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах № 13497 від 02.09.2009 року, державний акт на земельну ділянку площею 1.0177 га, що розташована на території Луківської сільради Житомирського району на прізвище [PERSON] не реєструвався. Будь-яких інших доказів того, що померлій матері позивачки належала вищевказана земельна ділянка, зокрема, відповідного розпорядження виконавчого органу чи рішення органу місцевого самоврядування, остання не надала. Отже, право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у відповідності до діючої на час відкриття спадщини ст. 125 ЗК України не виникло. На підставі викладеного суд вважає, що в позові необхідно відмовити, оскільки оформлення спадщини на земельні ділянки не належить до компетенції суду. Поряд з цим суд звертає увагу, що у відповідності до Закону України "Про нотаріат", позивачка може оскаржити постанову нотаріуса про відмову видати їй свідоцтво про її право на спадкову землю. В свою чергу, вищевказане свідоцтво про право на спадщину, у відповідності до діючої ч.2 ст. 126 ЗК України, може посвідчити право власності позивачки на вказані земельні ділянки.

Outcome: dismissed