Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", в якому просить: стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" 17 046 грн. 39 коп. страхового відшкодування; 2 032 грн. 51 коп. інфляційних нарахувань; 302 грн. 63 коп. 3% річних; 2 663 грн. 44 коп. пені, а також стягнути з відповідача витрати пов'язані з оплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок ДТП яке відбулося 28 січня 2014 року, його автомобіль "Тойота Яріс" д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Винними у вчиненні вказаного ДТП згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року визнано [PERSON]. Оскільки на момент скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано в ПАТ "УСК "Гарант-Авто", позивач звернувся до останнього з вимогою про здійснення страхового відшкодування, проте до моменту розгляду справи в суді його здійснено не було. За наведених обставин [PERSON] просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. У судовому засіданні позивач позов з викладених у ньому підстав підтримав та просив задовольнити, не заперечував щодо розгляду справи за відсутністю представника відповідача в заочному порядку. ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" свого представника в судове засідання не направило, про місце, день та час розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки представника суду не повідомило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2014 року о 17 годині 40 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем Мазда (державний номер [NUMBER]) по вул. О. Теліги в м. Києві, всупереч п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Тойота (державний номер [NUMBER]), після чого автомобіль Тойота зіткнувся з автомобілем Тойота (державний номер [NUMBER]), що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно постанови Шевченівського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року винним у вищевказаній ДТП визнано [PERSON] (а.с. 8). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина водія [PERSON] у вчинені вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно Полісу АС/5370203 цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП було застраховано в ПАТ "УСК "Гарант -Авто" (а.с. 13). [PERSON] подав до ПАТ "УСК "Гарант-авто"" всі необхідні документи та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до листа ПАТ "УСК "Гарант-авто"" № 2544/в від 18 квітня 2014 року останнє визнало ДТП страховим випадком та визначило суму страхового відшкодування в розмірі 17 046 грн. 39 коп. (а.с. 12), проте до моменту розгляду справи в суді, [PERSON], такого відшкодування не здійснило. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 36.2 ст. 36 вищевказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позов в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"" 17 046 грн. 39 коп. страхового відшкодування не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, вимога [PERSON] в частині стягнення з ПАТ "УСК "Гарант-Авто"" 2 663 грн. 44 коп. пені також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За наведених обставин, суд, враховуючи розмір страхового відшкодування встановлений в судовому засіданні, вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 2 032 грн. 51 коп. індексу інфляції та 302 грн. 63 коп. 3% річних. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення страхового відшкодування, 3 % річних та витрат від інфляції є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь [PERSON] підлягає стягненню сума витрат з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved