Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання його втратившим право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач в судовому засіданні послалась на те, що вона та її донька є власниками квартири, відповідач був зареєстрований та проживав в квартирі до 24.08.2011 року, оскільки перебував у шлюбі з її донькою [PERSON]. З того часу відповідач проживає в квартирі [ADDRESS]. Згідно рішення суду від 02.02.2012 року квартира [ADDRESS], перебувала у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині за кожним з них. Оскільки [PERSON] мав борги , то його 1\\2 частина квартири[ADDRESS], була придбана нею згідно Закону України „Про виконавче провадження" через проведені електронні торги, про що вона отримала свідоцтво про право власності 02.08.2016 року. Позивач зазначила, що Відповідач в квартирі не проживає з 2011 року, витрати по утриманню квартири не несе, його право власності на частину квартири припинено, він не є членом сім'ї нових власників квартири, а тому просить суд визнати його втратившим право користування квартирою[ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, оскільки вважає, що має право на проживання в квартирі як колишній член сім'ї [PERSON] , яка є донькою позивача [PERSON], незалежно від того, що його право власності на частку у спільній частковій власності припинено у зв'язку з продажем на електронних торгах позивачу. Відповідач суду пояснив, що іншого житла не має, а надані позивачем відомості, що він в квартирі [ADDRESS], не проживає є неправдивими. Зазначення ним в усіх документах адреси проживання в квартирі [ADDRESS], де жив його батько, є вимушеним заходом, оскільки пошту, яка надходить за адресою в квартиру [ADDRESS] забирали його дружина та позивач. [PERSON] суду пояснив, що рідко буває в квартирі, оскільки по півтора місця виїжджає з міста у зв'язку з громадською діяльністю. Також зазначив , що він не проживав в квартирі лише 2 місяці у 2011 році, коли посварився з колишньою дружиною, в квартирі залишились його речі, які йому не повертають позивач та колишня дружина, а щоб потрапити в квартиру він користується балконом, оскільки ключів від квартири не має. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] повністю підтримує позовні вимоги позивача та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 14.10.2006 року по 24.11.2011 року (а.с.42) Після розірвання шлюбу квартира [ADDRESS] була поділена між колишнім подружжям [PERSON] згідно рішення суду від 02.02.2012 року в рівних частках по 1\\2 частині за кожним (а.с.9). Після поділу майна між подружжям було досягнуто згоди щодо порядку користування кімнатами і [PERSON] в свою кімнату встановив замок. 02.08.2016 року 1\\2 частина квартири [ADDRESS] вибула з власності [PERSON] у власність [PERSON] на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги згідно Закону України „Про виконавче провадження" (а.с.8,10) Згідно пояснень сторін судом встановлено, що 24.08.2011 року відповідач через сварку з колишньою дружиною забрав речі та став проживати в квартирі зі своїм батьком за адресою [ADDRESS]. Про зазначені обставини свідчать також акт про не проживання ОСББ „Лаванда-Н" (а.с.6) , копії листів , довідок, позовних заяв до суду, в яких [PERSON] зазначає адресу проживання [ADDRESS].(а.с. 43-51,62-65, 73-78) Судом встановлено, що право власності у [PERSON], колишньої дружини відповідача [PERSON], та [PERSON] виникло після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а тому наслідком припинення права власності відповідача [PERSON] на 1\\2 частину квартири 02.08.2016 року та набуття права власності позивачем [PERSON]. є втрата відповідачем права користування квартирою [ADDRESS] При цьому суд враховує, що відповідач не є членом сім`ї [PERSON] та [PERSON] відповідно до статті 64 ЖК України на час виникнення у них права власності на квартиру, а тому відповідач не має права користування зазначеним житловим будинком нарівні з власниками квартири, які проти цього заперечують. Доводи [PERSON] в судовому засіданні про фактичне проживання в квартирі [ADDRESS] та відсутність іншого житла для проживання судом не взяті до уваги, так як даний спір не стосується захисту сімейних прав та інтересів сторін у справі, а те, що з квартири в жовтні 2016 року були викрадені його речі не надає йому право вимагати від власників право користування житлом. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.(шістсот сорок грн. 00 коп.)

Outcome: approved