Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» 15.05.2017 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №2008/13-1-08/457 від 18 вересня 2008 року, станом на 13.04.2017 року, у розмірі 25963 долара 76 центів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 19582 долара 27 центів США, заборгованості за відсотками 6381 долар 49 центів США, та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на невиконання відповідачами договірних умов. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вищевказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.05.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено по справі попереднє судове засідання. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання 29.11.2017 року не зявився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином, однак одночасно з позовною заявою надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судові засідання призначені на 23 жовтня 2017 року та 29 листопада 2017 року відповідачі не зявились, про дату, час та місце проведення яких повідомлялись належним чином, жодних заяв, клопотань чи повідомлень до суду не надали, встановити поважність причин неявки можливим не вбачається. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповідями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.34, 35) [PERSON], [INFO], з 07.08.1991 року зареєстрована за адресою: [INFO]. кв. 47, та [PERSON], [INFO], з 11.08.2006 року зареєстрований в [INFO]. У звязку з чим, виклик відповідачів [PERSON] та [PERSON] здійснювався шляхом направлення судової кореспонденції на вказані адреси їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, що відповідачі повторно не з'явились у судове засідання без повідомлення суду про причини неявки, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справіта постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №2008/13-1-08/457, відповідно до умов якого кредитор АКБ СР «Укрсоцбанк» надає позичальнику [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20600 доларів США, зі сплатою 13,5 відсотків річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до цього договору, що є його невідємною частиною. Строк кредитування: надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 01 жовтня 2008 року по 18 вересня 2015 року. 18 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки №06-09/2055, за умовами якого поручитель [PERSON] зобовязалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №2008/13-1-08/457 від 19.09.2008 року. 23 лютого 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №2008/13-1-08/457 від 19 вересня 2008 року, за умовами якої сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування. Судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк». Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України,порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст.1046, 1047 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Позивачем надано до суду копію заяви на видачу готівки №5/20 від 19 вересня 2008 року, з якої вбачається, що 19 вересня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» було виплачено [PERSON] у відповідності до вимог договору кредиту №2008/13-1-08/457 від 19 вересня 2008 року грошові кошти в сумі 99932 гривні 66 копійок, що складало еквівалент згідно курсу НБУ станом на день видачі 20600 доларів США, отримання яких підтверджується підписом [PERSON] на вказаній заяві (а.с.10 та на зворотній сторінці). У звязку з чим, суд дійшов висновку, що банк виконав свої зобовязання щодо надання позичальнику кредитних коштів за договором кредиту №2008/13-1-08/457 від 19 вересня 2008 року. Враховуючи порушення позичальником строків повернення кредиту, 21.04.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося на адресу відповідачів з вимогою за вих. №45713, в яких вимагало погасити прострочену заборгованість за кредитним договором №2008/13-1-08/457 від 19.09.2008 року, яка станом на 13.04.2017 року, становила 25963 долара 76 центів США, які було надіслано на адреси відповідачів, що підтверджується реєстром відправки рекомендованої кореспонденції №216 від 24.04.2017 року та квитанцією про сплати відправки. Таким чином невиконання відповідачами своїх зобов'язань по вищезазначеним договорам, зумовило звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду із відповідним позовом. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості, заборгованість позичальника за договором кредиту №2008/13-1-08/457 від 19 вересня 2008 року, станом на 13 квітня 2017 року, складає 25963 долара 76 центів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 19582 долара 27 центів США, заборгованості за відсотками 6381 долар 49 центів США (а.с.19). Доказів сплати зазначених сум відповідачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. До суду, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано жодних доказів сплати зазначених сум відповідачами або доказів, що заборгованість за кредитним договором відсутня, або ж розмір заборгованості менший, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Згідно положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до приписів ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п.1.1 договору поруки, відповідно до якого, відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Таким чином, суд зазначає, що позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] є відповідальними перед кредитором - ПАТ «Укрсоцбанк» як солідарні боржники. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодам, укладеними між резидентами на території України. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №2008/13-1-08/457 від 19 вересня 2008 року, станом на 13 квітня 2017 року, у розмірі 25963 долара 76 центів США, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачів судових витрат в солідарному порядку, оскільки на підставі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що ні договором, ні законом не встановлено солідарного обовязку відповідачів по відшкодуванню судових витрат, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 10388 гривень 24 копійки у рівних частинах.

Outcome: partial