Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що 22.10.2015 року між ним та відповідачами було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., предметом якого була квартира [ADDRESS]. Вартість квартири становила 876000 грн. та була повністю оплаченою. В момент посвідчення договору він домовився із відповідачами про те, що вони знімуться із реєстрації не пізніше ніж 01.03.2016 року, що було прописано у п.11 Договору. З моменту укладення договору, відповідачі звільнили квартиру від своїх речей та передали ключі від квартири, однак із реєстрації не знялись. Вважає, що такі дії відповідачів порушують його конституційні права на на право володіння, користування та розпорядження своїм майном, відтак просить позов задоволити та усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартири [ADDRESS] шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права користування даною квартирою, а також стягнути із відповідачів судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомлили, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що зокрема підтверджується поданим оголошенням в газету «Львівська Пошта» №74 (1984). На підставі ч. 1ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, 22.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., предметом якого була квартира [ADDRESS]. Відповідно до п.11 Договору, Сторони домовились, що продавець зобов"язується звільнити квартиру від речей домашньої обстановки та іншого належного йому майна та передати квартиру Покупцю під ключі від неї не пізніше 15.12.2015 року та зняти із реєстрації всіх зареєстрованих в ній осіб не пізніше 01.03.2016 року. Як вбачається із довідки ОСББ " Княже 5" № 60 від 20.12.2016 року, у квартирі [ADDRESS], що належить [PERSON] відповідно до витягу із Державного реєстру 46145278 від 22.10.2015 року зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.48 ЦК України Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом. Зі ст.316 цього Кодексу вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а зі ст.317 - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 2 ст. 7 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . Статтями 383 Цивільного кодексу України і 150 Житлового кодексу УРСР передбачено право власника використовувати житло для проживання власного, членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в належному йому будинку, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири та доводиться самим позивачем, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги всі обставини, викладені позивачем в позовній заяві, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов задовольнити.

Outcome: approved