Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

10.02.2015р. [PERSON] звернувся з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів її доходів щомісяця, вказуючи, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний. Під час шлюбу [INFO]. у них народилась донька [PERSON], яка з вересня 2014р. проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, з 01.10.2014р. по 31.01.2015р. відповідач безпідставно отримала аліменти на утримання доньки в сумі 3591,44грн., хоча в той час дитина з нею не проживала та перебувала на його повному утриманні. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів підтримали в повному обсязі та зменшили суму позову в частині стягнення безпідставно отриманих аліментів до 1795,72грн. Представник відповідача [PERSON] позов визнав в повному обсязі та проти його задоволення не заперечував, зазначаючи, що дійсно неповнолітня [PERSON] з жовтня 2014р. проживає з позивачем та з того часу перебуває на його утриманні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано, актовий запис №244 від 16.05.2008р. (а.с. 6). Під час шлюбу [INFO]. у сторін народилась донька [PERSON] (а.с. 5). Дитина проживала з відповідачем, отже рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.09.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У вересні 2014р. донька виявила бажання проживати з батьком та з того часу проживає з ним та знаходиться на його утриманні (а.с. 8, 10, 11). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.12.2014р. місце проживання [PERSON] визначено з батьком, якого звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо, працює в ЗАТ "Моторист", аліменти на утримання інших осіб не сплачує. Дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога консультативної поліклініки Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні з квітня 2013р. з діагнозом: хронічний тиреоїдит з гіпотиреозом, ожиріння ІІст. Таким чином, матір зобов'язана брати участь в утриманні дитини, отже, враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від доходу Частиною 2 ст. 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що з вересня 2014р. дитина постійно проживає з батьком за місцем його проживання та перебуває на його утриманні. За цей час відповідач набула у власність сплачені ним аліменти у розмірі 1795,72 грн. З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про те, що відповідач зобов'язана повернути вказані грошові кошти, оскільки з жовтня 2014року сплачені аліменти за призначенням не використовувались, а умови, які б давали підстави не повертати аліменти, відсутні. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в доход держави.

Outcome: approved