Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

13.08.2018 року до Балаклійського районного суду Харківської області на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018 року, за підсудністю, надійшла цивільна справа в порядку окремого провадження за заявою представника заявника [PERSON] - адвоката [PERSON], зацікавлена особа: Вознесенська міська рада Миколаївської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право приватної власності на землю. 15.08.2018 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області відкрито окреме провадження по справі. Представник заявника [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувшись до суду із заявою, просить суд встановити факт належності , [PERSON], Державного акту на право приватної власності на землю виданого 10.06.1993р. на ім»я [PERSON], та зареєстрованого в Книзі реєстрації Державних актів за № 1723. В обґрунтування вимог заявник зазначає, що вона має намір укласти договір відчуження як житлового будинку, так і земельної ділянки, що призначена для його обслуговування, для укладення даної угоди звернулася до нотаріусу, проте отримала відмову у зв»язку з тим, що в державному акті на земельну ділянку, прізвище ім»я по батькові, зазначено «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». Представник та заявник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, свої вимоги підтримали у повному обсязі. Представник зацікавленої особи Вознесенська міська рада Миколаївської області у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином судовою корреспонденцією, однак причини неявки суду не повідомили, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що факт належності їй державного акту, підтверджується слідуючим: паспортом серії [NUMBER], договором купівлі-продажу від 29.01.1991 р., витягом з Державного земельного кадастру від 05.10.2017 р., випискою з рішення виконкому Вознесенської міської Ради Народних депутатів № 602 від 20.10.1978 року, випискою з протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Прогрес» №1 від 03.02.1990 року, прізвище ім»я та по батькові заявника «[PERSON]». Проте, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів від 01.06.1993 р. № 156, у вказаному документі її прізвище ім»я та по батькові помилко зазначено як «[PERSON]». Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний державний акт на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів від 01.06.1993 р. № 156, було видано саме [PERSON], а помилкове зазначення у цьому правовстановлюючому документі її прізвище ім»я та батькові «[PERSON]» є очевидним. Положеннями ст. ст.3,8,9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Приписами п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім»ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності [PERSON], Державного акту на право приватної власності на землю від 10 червня 1993 року, виданого на ім»я [PERSON]. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту належності їй державного акта на право приватної власності на землю від 10 червня 1993 року, виданого на ім»я [PERSON].

Outcome: approved