Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

11.11.2014року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просив визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та в якості виконання рішення суду просить зобов'язати СГІРФО Болградського РВ ГУМВС України в Одеської області зняти відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу він є власником земельної ділянки, розташованого за адресою: [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], [INFO], який фактично у вказаному домоволодінні не проживає, місце перебування його неікому невідоме, оскільки він не телефонуєі не приїжджає. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, не заперечуючи проти заочного розхгляду справи. Відповідач, що був сповіщений належним чином про час та місце судового засідання, у тому числі через оголошення у пресі - газеті "Одеськи вісті" від 11.12.2014р., до суду не з'явився, причин своєї неявки не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав, та не надав суду заперечень щодо предмету позову по суті. Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2013 року, [PERSON]- продавець, та покупець [PERSON] домовилися про наступне: за цим договором продавець передає у власність за грошову сум , вказану в п.3 договору на праві приватної власності земельну ділянку за [ADDRESS], надану для будінництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5121486500:02:003:0058, площею 0,196га, в тому числі по угіддям 0,03301га - капітальн, 0,1659га - прибудинкова територія, опис ме :від А до Б -землі загального користування, від Б до В -землі [PERSON], від В до Г- землі [PERSON], від Г до А- землі [PERSON], і яка що розташована в [ADDRESS]; - згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №103906751214 від 25.07.2013 року, позивач є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; - згідно довідки Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - з 25.12.2007 року, але не проживає; - згідно технічного паспорту на вказаний садибний житловий будинок власником є [PERSON] Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] належить право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], що не є родичем позивача, і який більш, ніж один рік, не користується житлом без поважних причин, виїхав з нього, не повідомивши місця свого перебування. Причини відсутносі відповідача у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, суду невідомо. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік(члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців - не члена родини) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (особу) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавсва України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Беручи до уваги те, що [PERSON] у будинку позивача без поважних причин не проживає більше шести місяців, не є її родичем, втратив добровільно право власності шляхом укладення договору купівлі-продажу свого домоволодіння, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обгрунтованими і піждлягають задоволенню, оскільки відповідач дійсно втратив право на користування вищезазначеним житлом.

Outcome: approved