Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що вона має у приватній власності Ѕ частку у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Без її дозволу до купівлі частки будинку, в будинку було зареєстровано [PERSON] , [INFO] . За домовленістю з продавцем будинку, його син повинен був знятися з реєстрації після реєстрації договору купівлі продажу. З 30 грудня 2013 року відповідач перестав проживати в будинку, його особисті речі відсутні. На даний час реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає розпоряджатися майном на власний розсуд. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилась. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. На позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить Ѕ частка у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку, реєстровий № 1201 від 30.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Студенцовим О.В. Також судом встановлено, що у належній позивачу на праві приватної власності Ѕ частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстрований [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є довідка виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 23.11.2018 року та запис в домовій книзі для прописки громадян, які проживають в даному будинку. Позивач у позовній заяві обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зазначила, що їй належить на праві приватної власності Ѕ частина житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому також зареєстрований відповідач по справі, але з 2013 року [PERSON] в даному житловому будинку не проживає, тому не має законних підстав для реєстрації його місця проживання у будинку. Наявність реєстрації відповідача у будинку створює для позивача, власника житла, суттєві перешкоди розпоряджатися майном. На підставі ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. За роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року з подальшими змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на ствердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Підтвердженням того, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , є довідка виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області № 2877 від 23.11.2018 року де вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] з 20.05.2008 року, але з 30.12.2013 року за даною адресою не проживає. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved