Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач-1), [PERSON] (далі - Позивач-2) та [PERSON] (далі - Позивач-3) звернулися до суду з позовом до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі - Відповідач) про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і в рівних частинах належить Позивачам та померлим [PERSON] (спадщину після якої прийняв Позивач-2) та [PERSON] (спадщину після смерті якого прийняв Позивач-3). Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, Позивачі не можуть належним чином зареєструвати свої права на спірну нерухомість ні як спадкоємці, ні як власники відповідних частин, тому за захистом своїх прав звернулися до суду з даним позовом, у якому просять визнати за Позивачем-1 право власності на 1/5 частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані в [ADDRESS] , як за членом «колгоспного двору», за Позивачем-2 - 2/5 частини спірної нерухомості, як за членом «колгоспного двору» та спадкоємцем після смерті [PERSON] та за Позивачем-3 - 2/5 частини спірної нерухомості, як за членом «колгоспного двору» та спадкоємцем після смерті [PERSON] . Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.10.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.11.2020. 24.11.2020 підготовче провадження у справі було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 10.12.2020. Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому Позивачі заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити; представник Відповідача відзиву на позов не надіслав. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступних висновків. Так, у судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та має статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали Позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] , який був головою двору і помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який вибув 29.01.2008 (а.с.15). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до 15.04.1991, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02.06.1968, кожна сільська рада вела погосподарські книги. У заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, оскільки будувалися і реєструвались згідно з діючим на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність «колгоспного двору», домоволодіння в [ADDRESS] на праві власності належало вищевказаним особам у рівних частинах, проте у них, як у власників, відсутні правовстановлюючі документи, оскільки на момент зведення будинку, його реєстрація у сільській місцевості не вимагалася. [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 27.11.2020 № 1010/01-16 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита за заявою її сина - [PERSON] , якому Бахмацькою державною нотаріальною конторою 17.03.2003 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у виді права на земельну частку (пай) (а.с.11, 48). [INFO] помер [PERSON] , який за життя залишив заповіт від 08.04.2010, згідно з яким все своє майно заповів Позивачу -3 (а.с.12-14). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 27.11.2020 № 1010/01-16 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.11.2013, спадкова справа після померлого [PERSON] була відкрита 27.05.2010 за заявою [PERSON] , якому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с.14, 48). Таким чином спадщину після смерті [PERSON] прийняв Позивач-2, а після смерті [PERSON] - Позивач-3, проте, нотаріус не може видати їм свідоцтво про право на спадщину у виді відповідних часток спірного домоволодіння у зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючих документів (а.с.23). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, після смерті [PERSON] , [PERSON] та вибуття із колгоспного двору [PERSON] , Позивач-2 та Позивач-3 з урахування своїх часток, як членів колгоспного двору, набули право на 2/5 частини спірного домоволодіння, а Позивач-1 - на 1/5. Разом з тим, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] , що розташовані на неприватизованій земельній ділянці наразі унеможливлює оформлення за всіма Позивачами права власності на успадковані та належні їм, як членам колгоспного двору, частини спірної нерухомості (а.с.15,23). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» від 12.10.2015, право власності на об`єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS] а станом на 31.12.2012 не зареєстроване (а.с.17). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог Позивачів та визнання за [PERSON] права власності на 1/5, за [PERSON] та [PERSON] за кожним на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved