Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

22.07.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] 47000,00 грн., основного боргу, 802,29 грн., - інфляційне збільшення суми боргу, 417,21 грн., - 3%річних від простроченої суми. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2018 між сторонами було укладено договір позики. На виконання договірних зобов`язань позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 47 000,00 грн. Термін позики становить до 18.03.2019. Проте відповідач не повернув позику в строк передбачений договором. В досудовому порядку врегулювати спір не вдалося. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 26.07.2019 було відкрито провадження та вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.12.2018 між ТОВ «С.К.С» - позикодавець та [PERSON] - позичальник, було підписано договір, згідно якого позикодавець передає в позику певну суму грошей, а позичальник приймає таку позику і зобов`язується повернути позикодавцеві в обумовлений в цьому договорі термін. Відповідно до п.1.2 даного договору позика надається на безвідсотковій основі. Згідно п. 2.1 даного договору, сума грошової позики за даним договором складає 47 000,00 (сорок сім тисяч гривень) 00 копійок. Згідно п.4.1 даного договору, термін позики за цим договором встановлюється з дати підписання цього договору до 18.03.2019. Відповідно до п.5.1 договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк, вказаний п.4.1 цього договору. Пунктом 5.2. цього договору передбачено, що позика повертається позичальником шляхом внесення грошових коштів в касу позикодавця. За погодженням сторін порядок повернення позики може бути змінений. Відповідно до п.7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання умов цього договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у порядку передбаченому чинним законодавством України. Відповідно до п.9.1. договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що сума позики отримана ним в повному обсязі. (а.с.6). Згідно до видаткового касового ордера від 24.12.2018 №270, ТОВ «С.К.С» видало [PERSON] 47000,00 грн.. (а.с.7). Згідно вимоги б/н та без дати, адресованого [PERSON] , позивач вимагав негайно повернути 47 000,00 грн., які є предметом договору позики від 18.12.2018, зарахувавши їх на розрахунковий рахунок ТОВ «С.К.С»: [NUMBER] в АТ «Райфайзен банк Аваль», МФО 380805. (а.с.11-12). Відповідно до опису поштового вкладення від 03.05.19, на адресу [PERSON] був направлений цінний лист, який містив вимогу від 26.04.2019 про повернення 47 тисяч гривень за договором позики від 18.12.2018. (а.с.13). Відповідно до конверту зазначено адресата - [PERSON] , штрих код на листі - 03031 0004655 8, штамп Укрпошти від 03.05.19. (а.с.14). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 12.12.2013, ТОВ «С.К.С» зареєстроване як юридична особа 28.02.2013 № 1 072 102 0000 028629, основний вид діяльності - 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (а.с.15-16). Згідно витягу № 1726574501168 від 25.10.2017 з реєстру платників податку на додану вартість Товариство з обмеженою відповідальністю «С.К.С» зареєстровано платником податку на додану вартість 01.11.2017. (а.с.17). Відповідно до довідки про відкриття рахунків від 15.01.2018 D1 -В63/2207 наданої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «С.К.С» в АТ «Райффайзен банк Аваль» відкрито рахунки: № [NUMBER] UAH 17.10.2017 (а.с.18). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 даної статті передабачається, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду України від 18.07.2012 у справі № 6-79цс12 зроблено висновок, що «договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором У законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачено обмеження також й щодо суми позики. Такий висновок міститься у рішенні Верховного суду справа № 361/7424/15-ц від 05.09. 2018. Згідно до ч.ч.1,2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або невиконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Факт укладення даного договору підтверджується самим договором, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.6). Згідно умов даного договору відповідач отримав в позику на безвідсотковій основі в сумі 47 000,00 грн. Термін повернення встановлюється з дати підписання до 18.03.2019 . Факт отримання коштів відповідачем наданих позивачем, в сумі 47 000,00 грн., підтверджується видатковим касовим ордером від 24.12.2018 №270 (а.с.7). Таким чином, відповідач взяв на себе обов`язок повернути позивачу суму коштів у розмірі 47 000, 00 грн. до 18.03.2019 з моменту підписання договору, про те не виконав взятий на себе обов`язок, та ухиляється від його виконання. З метою досудового врегулювання спору позивач 03.05.19 направляв на адресу відповідача вимогу про погашення суми позики, що підтверджується конвертом та описом у поштове вкладення (а.с.13-14). Проте вжиті заходи досудового врегулювання спору не дали бажаного результату. Суд зазначає, що відповідач не надав жодних доказів, які спростовують як факт укладення договору позики так і факт отримання коштів у розмірі 47000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач надав до суду докази існування договору позики між ним та відповідачем [PERSON] , а відповідач не надав до суду доказів недійсності даного договору, а також того, що не отримував від позивача грошових коштів в розмірі 47 000,00 грн., і в той же час ухиляється від повернення позивачеві позичених коштів, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду справа № 686/21962/15-ц від 16.05.2018 року. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання, щодо повернення суми позики, отже позивач має право вимагати від відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Позивачем зазначена сума 3 відсотка від суми 47 000,0 грн., у розмірі 417,21 грн. Розрахунок було здійснено за формулою - сума санкції = сума заборгованості х 3(3%) річних х кількість днів прострочки /365 /100. Суд вважає, що позивач вірно визначив суму 3% річних. Отже вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 417,21 грн., підлягає до задоволення. Що стосується розрахунку інфляційних витрат то суд зазначає наступне. Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики Україна починаючи з серпня 1991 року щомісяця і публікуються в пресі, зокрема, газеті "Урядовий кур`єр" в період з 5 по 10 число наступного за звітним місяця. Повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Мінстат України ці показники є офіційними (відповідно до статей 19, 21, 22 Закону України "Про інформацію" (2657-12) і можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум. Для визначення індексу за будь-який період необхідно помісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х (відсоток місячних інфляційних втрат) /100% - сума боргу. Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло 19.03.2019, а позов поданий 04.07.2019, то при розрахунку інфляційних втрат не враховуються індекси інфляції за березень (оскільки грошове зобов`язання стало простроченим 19 числа, тобто вже у другій половині місяця, і липень (оскільки індекс інфляції на станом на 4 липня не був офіційно встановлений Держстатом України). Величини індексів інфляції у 2019 році за даними Держстату України становлять: квітень, -101,9 % - газета «Урядовий кур`єр» №87 від 11.05.2019, травень - 100,7% - газета Урядовий кур`єр» за 12.06.2019 №109, червень - 99,5% - газета «Урядовий кур`єр» - №131 від 12.07.2019. Суд вважає обґрунтованою суму інфляційних втрат в розмірі 802,29 грн. Оскільки позов задовольняється частково, тому у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1921,00 грн. на користь позивача. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Outcome: approved