Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

10 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла вищевказана позовна заява, в якій М(т)СБУ просило суд стягнути з [PERSON] 6497,89 грн. витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою та судового збору у розмірі 2102 грн. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08 червня 2018 року в м. Дніпро по пров. Парусний, 6, 1 з вини відповідача, який керував автомобілем Nissan з номерним знаком [NUMBER] , була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП), що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року. У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Subaru з номерним знаком [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно до звіту № 02-07-18Р, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Subaru з номерним знаком [NUMBER] , становить 6207,86 грн. Відповідно до наказу № 11175 від 03 грудня 2018 року, розмір регламентної виплати склав 5791,89 грн., яке позивачем було сплачено потерпілій особі 04 грудня 2018 року. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 700 грн. Оскільки МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 5791,89 грн., останнє отримало право зворотної вимоги на таку суму до відповідача. Також стягненню підлягають витрати пов`язані із збором документів у сумі 700 грн. та сплатою судового збору у розмірі 2102 грн. Представником позивача надано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 8.06.2018 року о 20 годині 00 хвилин водій [PERSON] рухаючись в м. Дніпро по пров. Парусний 6, керуючи автомобілем NISSAN NOTE, номерний знак [NUMBER] , під час повороту ліворуч перед початком зміни напрямку руху не переконався, що даний маневр буде безпечним, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем SUBARU LEGACY, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені матеріальні збитки. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Згідно п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 МТСБУ) заяву по страхове відшкодування. Таким чином, потерпілий в ДТП звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, оскільки відповідальність водія Nissan з номерним знаком [NUMBER] не була застрахована. Відповідно до звіту № 02-07-18Р, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Subaru з номерним знаком [NUMBER] , становить 6207,86 грн. Згідно наказу № 11175 від 03 грудня 2018 року, розмір регламентної виплати склав 5791,89 грн., яке позивачем було сплачено потерпілій особі 04 грудня 2018 року. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Із матеріалів справи, а саме платіжного доручення № 1014556 від 04 грудня 2018 року, вбачається, що МТСБУ виплатило потерпілому 5791,89 грн. за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Крім того, відповідно до платіжного доручення № 992186 від 08 серпня 2018 року також МТБСУ було виплачено експерту 700 грн. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст.38 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст.27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. 38.2.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, за наведених обставин, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, отримав право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] був визнаний винним у вчиненні ДТП, заподіяна шкода потерпілій особі ним не відшкодована; за відсутності у відповідача на час ДТП чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 5791,89 грн. та 700 грн. за оплату послуг експерта, а також те, що відповідач на час розгляду справи сплачену позивачем суму коштів не відшкодував, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved