Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

06 грудня 2013 року Білгород-Дністровський прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України-органу,уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, Державного підприємства "Укрспецконверсія" до Білгород-Дністровської міської ради, фізичної особи - підприємця [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору, витребування майна та виселення, посилаючись на те, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України вiд 29.04.2004 року № 252-р "Про передачу майнових комплексів колишніх військових містечок" Національний координаційний центр прийняв до сфери управлення військові містечка № 1, 49 (м. Бiлгород-Днiстровський Одеської областi), у тому числі нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], якi в подальшому були передані ДП "Укрспецконверсiя". 20 квiтня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Бiлгород-Днiстровської мiської ради вiд 14.04.2006 року за №298 за Державою Україна в особi Мiнiстерства оборони України було оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було закраплене на праві повного господарського відання за ДП"Укрспецконверсiя". Проте, на підставі низки рішень Бiлгород-Дністровської міської ради, а саме: рішення вiд 16.05.2007 року №263-V " Про внесення доповнень до рішення Бiлгород-Днiстровської міської ради №608-XXIII вiд 05.06.2001 року "Про затвердження переляку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Бiлгород-Днiстровського"; рішення вiд 16.05.2007 року №271-V "Про внесення доповнення до переліку об'єктів, якi підлягають приватизації у 2007 році", рішення вiд 15.11.2007 року №374-V "Про затвердження оцiнок, способів, приватизації та переліку об'єктів, якi підлягають приватизації у 2007 роцi" спiрне майно - будiвля складу, розташована по [ADDRESS], було включено до переліку об'єктів комунальної власності, якi підлягали приватизації iз визначенням способу її проведення. Рiшенням господарського суду Одеської областi вiд 06.06.2013 року визнано недійсним вищевказані рiшення Бiлгород-Днiстровської мiської ради. Проте, в результаті ухвалення вищезазначених рiшень Бiлгород- Днiстровська мiська рада набула право розпорядження спірними будівлями складу, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Так, на пiдставi договору купiвлi- продажу, укладеного мiж територіальною громадою м. Бiлгород -Днiстровського в особi Бiлгород-Дністровської мiської ради та фiзичною особою - пiдприємцем [PERSON] спiрне майно було продане Бiлгород-Днiстровською мiською радою на користь [PERSON], а останньою, в свою чергу, було продане на користь [PERSON] на пiдставi договору №2075 вiд 04.07.2008 року. Проте, наведені обставини свідчать про те, що на момент укладення первісного договору відчуження спipного майна Бiлгород-Днiстровською мiською радою у останньої були вiдсутнi будь-якi повноваження щодо розпорядження цим майном через його належнiсть державi.У зв'язку із вищевикладеним, позивач уточнивши 06.02.2014 року свої позовні вимоги остаточно просить суд: визнати недiйсним договiр купiвлi-продажу, укладений між територiальною громадою міста Бiлгород-Днiстровського в особi Бiлгород- Днiстровської мicької ради та фiзичною особою - пiдприємцем [PERSON]., який 27.11.2007 року було посвiдчено приватним нотapiycoм Бiлгород-Днiстровського мiського нотарiального округу [PERSON] та зареєстровано в peєcтpi за №8809, витребувати вiд [PERSON] на користь держави в особi Міністерства оборони України будівлю складу, вартістю 31035,00 грн. розташовану за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається з будівлі пiд лiт. "А" загальною площею 186,4 КВ.М., виселити [PERSON] iз будiвлi складу, розташованої у [ADDRESS], та передати вказане майно у володіння та користування державного підприємства "Укрспецконверсiя", судові витрати по справі покласти на відповідачів. Прокурор Білгород-Дністровської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідачі Білгород-Дністровська міська рада та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.108-110). Представник Міністерства оборони України та ДП " Укрспецконверсія" у судове засідання не з'явилися, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторін, ретельно перевіривши всі надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що Держане підприємство „Укрспецконверсія„ до 2006р. підпорядковувалась Національному координаційному центру адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, та конверсії колишніх військових об'єктів при Кабінеті Міністрів України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 252-р „Про передачу майнових комплексів колишніх військових містечок" Національний координаційний центр прийняв до сфери управління військові містечка №№ 1, 49 (м. Білгород-Дністровський Одеської області), у тому числі нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , які в подальшому були передані ДП „Укрспецконверсія". 20 квітня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 14.04.2006р. за №298 за Державою Україна в особі Міністерства оборони України в повному господарському віданні державного підприємства „Укрспецконверсія" було оформлено свідоцтво про право власності серія ЯЯЯ №753015 на вищевказане нерухоме майно. ДП „Укрспецконверсія" було отримано свідоцтво про право власності та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.16,17) 16 травня 2007р. Білгород-Дністровська міська рада прийняла рішення № 263-V „Про внесення доповнення до рішення Білгород-Дністровської міської ради № 608-XXIІІ від 05.06.2001 року „Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського", яким доповнено перелік об'єктів комунальної власності нежитловим приміщенням складу, розташованого за адресою [ADDRESS] чим самим змінила форму власності з державної на комунальну.(а.с.20) На підставі зазначеного рішення 06.08.2007р. територіальна громада міста Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської міської ради отримала свідоцтво про право власності від 06.08.2007 року серії ЯЯЯ № 763146 на нерухоме майно будівлі складу по [ADDRESS]. Комунальна форма власності.(а.с.19) Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 271-V від 16 травня 2007 року „Про внесення доповнення до переліку об'єктів, які підлягають приватизації у 2007 році", доповнено перелік об'єктів, які підлягають приватизації у 2007р. нежитловим приміщенням складу, розташованого за адресою [ADDRESS] (спосіб приватизації - конкурс). Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 374-V від 15 листопада 2007 року „Про затвердження оцінок, способів, приватизації та переліку об'єктів, які підлягають приватизації у 2007 році" внесена зазначена будівля до переліку об'єктів, які підлягають приватизації у 2007 році, встановлена оціночна вартість об'єкту та спосіб приватизації - викуп фізичною особою підприємцем [PERSON] (а.с.22) 27 листопада 2007року між територіальною громадою м. Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №8809 нерухомого об'єкту за адресою [ADDRESS] , зазначений договір був укладений на підставі протоколу № 3 засідання комісії Білгород-Дністровської міської ради по проведенню конкурсу по приватизації нежитлової складської будівлі від 27.09.2007р., яким визначено переможця ФОП [PERSON](а.с.23-24) 19.12.2007р. ФОП [PERSON] на підставі вищезазначеного договору було оформлено право власності на нерухоме майно по [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] за договором купівлі - продажу № 2075 від 04.07.2008 року продала зазначене майно [PERSON] яка зареєструвала за собою право власності(витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ № 138468).(а.с.27-29) Рiшенням господарського суду Одеської областi вiд 06 червня 2013 року по справi № 916/193/13-г позов Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням у воєнній сфері в особі Міністерства оборони України та в особі , Державного підприємства "Укрспецконверсія" до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання недійсним рішення - задоволено. Визнано недiйсним рiшення Бiлгород-Днiстровської мiської ради вiд 16.05.2007 року №263-V "Про внесення доповнень до рiшення Бiлгород-Днiстровської міської ради №608-XXIII вiд 05.06.2001 року "Про затвердження перелiку об'єктiв комунальної власностi територiальної громади м. Бiлгород-Днiстровського"; визнано недійсним пп.3 п.1 рiшення Бiлгород-Днiстровської мiської ради вiд 16.05.2007 року №271-V "Про внесення доповнення до перелiку об'єктiв, якi пiдлягають приватизацiї у 2007 роцi" в частині внесення доповнень до переліку об'єктів які підлягають приватизації у 2007р. нежитловим складським приміщеннм по [ADDRESS];, визнано недiйсним пп. 5, п.l рiшення Бiлгород-Днiстровської мiської ради від 15.11.2007 року №374- V "Про затвердження оцiнок, способiв, приватизації та перелiку об'єктів, якi пiдлягають приватизацiї у 2007 роцi", в частинi затвердження нерухомого майна - нежитлових складських примiщень лiт. "А.", загальною площею 186,4 кв.м. у [ADDRESS] до перелiку об'єктiв, якi пiдлягають приватизації у 2007 роцi, встановлення на нього оціночної вартості та способу його приватизацii - викупом фiзичною особою підприємцем [PERSON] (а.с.30-33) Підставою для скасування вказаних рішень стало порушення права державної власності в особі Міністерства оборони України на спірне майно в результаті їх ухвалення. В силу положень ст. 326 ЦК України у державнiй власностi є майно, у тому числi грошовi кошти, яке належить державi Україна. Вiд іменi та в iнтepecax держави Україна право власностi здiйснюють вiдповiдно органи державної влади. Управлiння майном, що є у державнiй власностi, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здiйснюватися iншими суб'єктами. Вiдповiдно до ст.658 ЦК Українu, право продажу товару, кpiм випадкiв примусового продажу та iншux випадкiв, всmановленux законом, належить власниковi товару. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України пiдставою недiйсностi правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, якi встановленi частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згiдно 3 ч. 1 ст. 203 ЦК України, змiст правочину не може суперечити цьому Кодексу, iншим актам цивiльного законодавства, а також інтересам держави i суспільства, його моральним засадам. Приймаючи до уваги, що за договором № 8809 вiд 27.11.2007 року Бiлгород-Днiстровською мiською радою було здійснено продаж спірного майна, яке останній не належало, що є порушенням вимог ст. 658 ЦК України щодо наявності права продажу майна лише у його власника, невiдповiдностi названого договору положенням чинного законодавства, що має наслідком визнання його недiйсним на пiдставi ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 8809 від 27.11.2007р. укладений між Територіальною громадою міста Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та фізичною особою підприємцем [PERSON] засвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 8809 засновані на законі та таки , що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про витребування майна та виселення, суд приходить до наступного. Постановою Пленуму Верховного Суду України вiд 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинiв недiйсними" встановлено, що реституцiя як спосiб захисту цивiльного права (частина перша статтi 216 цк Украiни) застосовується лише в разi наявностi мiж сторонами укладеного договору, який є нiкчемним чи який визнано недiйсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недiйсного правочину, за правилами реституцiї може бути пред'явлена тiльки стороні недiйсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як пiдстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третiй особi. Не пiдлягають задоволенню позови власників майна про визнання недiйсними наступних правочuнiв щодо відчуження цього майна, якi були вчuненi пiсля недiйсного правочину. У цьому разi майно може бутu виmребувано вiд особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання вiндикацiйного позову, зокрема вiд добросовiсного набувача - з пiдстав, передбаченux часmиною першою статті 388 ЦК України. Вiдповiдно до частинu п'ятої статті 12 ЦК України добросовiснiсть набувача презюмується,якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи мiг знати про наявнiсть перешкод до вчинення правочuну, в тому числi й те, що продавець не мав права вiдчужуватu майно, це може свiдчити про недобросовiснiсть набувача i є пiдставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рiшення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недiйсним правочином, чи витребування майна iз чужого незаконного володiння є пiдставою для здiйснення державної реєстрацiї права власностi на майно, що пiдлягає державнiй реестрацiї, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. В обов'язковому для застосування, при прийнятті рiшення мiсцевим судом, постанови Верховного Суду України вiд 3 жовтня 2011 року наголошено наступне: права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом пред'явлення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 цк України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення вiндикацiйного позову у разi, якщо iснують пiдстави, передбаченi ст. 388 ЦК України, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У відповідності до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав i не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно вiд набувача лише у разi, якщо майно було загублене власником або особою, якiй він передав майно у володiння; було викрадене у власника або особи, якiй він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якiй він передав майно у володiння, не з їхньої волi iншим шляхом. Правовi позицii Верховного Суду України, висловленi вище по тексту, зводяться до висновку про можливi способи захисту прав особи, iз володiння та власностi якої вибуло окреме майно. Приймаючи до уваги, що, як правило, у подiбних правовiдносинах майно за ланцюгом перепродається декiлька разiв за правочинами, сторонами яких реальний власник не виступає, а також враховуючи презумпцiю добросовiсностi набуття права власностi, яку майже неможливо спростувати, титульний власник спiрного майна на момент вирiшення аналогiчної категорії cпopiв майже завжди є добросовісним набувачем. Верховним Судом наголошено, що реальний власник майна, права якого порушенi у подiбних ситуаціях, має право пред'явити до добросовісного набувача виключно вимоги віндикацiйного характеру, оскiльки застосування реституцiї є неможливим по відношенню до особи, яка не є стороною правочину. Iстотною обставиною, яка має значення для правuльного вирішення аналогiчнux cпopiв є встановлення факту відсутності у первiсного продавця в ланцюгу договорiв купiвлi-продажу майна. Наслідком встановлення такого факту є визнання недійсним першого iз договорiв купівлі-продажу за позовом дiйсного (реального) власника, права якого порушенi, що цiлком кореспондується iз його правомочностями та повноваженнями, вuзначеними ч. 3 ст. 215 ЦК України. Лише за результатами встановлення цього факту, виходячи iз правової конструкції ст. 388 ЦК України, суд вправi задовольняти позовнi вимоги про витребування майна вiд остаточного набувача за наявності на це визначених законом підстав. З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи власником спірного майна є [PERSON] Зважаючи на законодавче встановлення презумцiї добросовiсностi набуття права власностi та вiдсутнiсть будь-яких доказiв, якi б спростовували факт добросовісного набуття [PERSON] права власностi на спiрне майно, випливає, що [PERSON] є добросовiсним набувачем спiрного майна . Однак, з огляду на вище приведений правовий аналiз вcix обставин справи в їх сукупностi слiд зазначити, що, в даному випадку, спірне майно вибуло з володіння власника - держави в особi Мiнiстерства оборони України поза його волею, що підтверджується як вiдсутнiстю будь-яких погоджень з боку Міністерства як на розпорядження спiрним майном з боку Бiлгород -Дністровської мiської ради та i на подальше вiдчуження майна на користь [PERSON] Наведене, в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України є пiдставою для витребування вiд добросовiсного набувача [PERSON] спiрного майна на користь власника - держави в особi Мiнiстерства оборони України. При цьому, згiдно зi ст. 330 ЦК України, якщо майно вiдчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Враховуючи встановлення наявності правових пiдстав для витребування вiд [PERSON] набутого нею на пiдставi договору № 2075 вiд 04.07.2008 року нерухомого майна вiдповiдно до ст. 388 ЦК України, [PERSON], в силу положень ст. 330 ЦК України, не набула права власності на спірне майно. У зв 'язку iз не набуттям [PERSON] права власностi на спірне майно та наявностi правовux пiдстав для його вuтребування на користь власника, у даного вiдповiдача вiдсутнi будь-якi пiдстави для користування cпiрним майном. Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи факт перебування спiрного майна у господарському вiданнi ДП "Укрспецконверсiя" до моменту вибуття цього майна iз державної власностi, [PERSON] пiдлягає виселенню iз будiвлi складу, розташованої у [ADDRESS], з передачею цього майна у володіння та користування ДП "Укрспецконверсiя", а отже суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держава пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved