Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.1998 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося через те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, не бажає працювати та забезпечувати сім`ю матеріально. З лютого 2020 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Вважає, що шлюб зберегти неможливо, так як це суперечить інтересам сторін. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.08.2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 вересня 1998 року сторони уклали шлюб зареєстрований Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 20, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 12.09.1998 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаємопорозуміння, виникали сварки. Фактичні шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved