Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у юридичному шлюбі, який був зареєстрований 20 квітня 2002 року Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції за актовим записом №227. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у лютому 2018 року, з цього часу вони мешкають окремо, з травня 2017 року спільне господарство не ведуть. Після припинення шлюбних відносин, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому просила шлюб розірвати та стягнути з\~відповідача на\~утримання неповнолітньої дитини\~аліменти у\~розмірі ? частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2018 року позов був залишений без руху і позивачеві був наданий строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали. 19 квітня 2018 року на виконання ухвали суду позивачем були надані документи, якими зазначені в ухвалі недоліки були усунуті. 26 квітня 2018 року до суду з відділу обліку та моніторингу місця мешкання ГУДМС в Харківській області надійшли відомості щодо місця мешкання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні на 25 травня 2018 року. 15 травня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 червня 2018 року. 06 червня 2018 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила шлюб розірвати та стягнути з\~відповідача на\~утримання неповнолітньої дитини\~аліменти у\~розмірі ? частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи зі дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 06 червня 2018 року позивач надала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. 18 червня 2018 року відповідач надав до суду телефонограму з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Оскільки сторони у судове засідання не з"явились, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-КЕ №069953, виданим Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №107385, виданого 20 травня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Автозаводського районного управління юстиції м.Кременчука Полтавської області (а.с.4, 9). Судом встановлено, що з лютого 2018 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, з цього часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до\~статті 112 Сімейного Кодексу України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання\~неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у\~розмірі ? частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд, враховує матеріальний стан та стан здоров'я як дитини, так і відповідача, те, що останній не надав відомостей щодо наявності в нього інших неповнолітніх або непрацездатних утриманців, та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у\~розмірі ? частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи зі дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності з вимогами ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач була звільнена від сплати судового збору в цій частині, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., у відповідності зі ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави з відповідача. В частині позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки позов був задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме - витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved