Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] пред'явила у суд позов до комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" про визнання дій з нарахування вартості послуг водопостачання та водовідведення з 01 липня 2012 року по 03 грудня 2013 року за загальними нормами споживання на суму 2076 грн. 95 коп. неправомірними, посилаючись на те, що плата за послуги з водопостачання за нормами споживання вноситься у разі несправності установлених засобів обліку води. Установлені в квартирі засоби обліку води є справними. Просила позов задовольнити. Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 10 червня 2014 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з рішенням, [PERSON] звернулася до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що чинним законодавством передбачено здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту засобів вимірювальної техніки за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Законом не установлено, що у випадку неподання на повірку лічильника обсяг спожитих послуг має визначатись за нормами споживання. Плата за відповідні послуги згідно з нормативами споживання вноситься у разі несправності вже установлених засобів обліку води. У судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується телефонограмами; поясненнями позивача. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Залишаючи без задоволення позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в квартирі позивача лічильники холодної води не пройшли чергову державну повірку. Отже, відповідач правомірно нарахував плату за послуги з водопостачання за встановленими нормативами споживання. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак оскаржене рішення цим вимогам не відповідає. Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахування плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Усе, що зазначала позивачка у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до неї позову про стягнення певної суми, однак таких позовних вимог до неї ніхто не заявляв. Таким чином, суду необхідно було уточнити позовні вимоги позивача, установити характер спірних правовідносин, проте суд першої інстанції цього не уточнив і не встановив. Відтак з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред'явлення позову про визнання дій відповідача щодо нарахування плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення недійсними. Відповідна правова позиція викладена в ухвалі колегії суддів Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року у справі № 6-26441св09. Суд першої інстанції неправильно встановив характер спірних правовідносин та правову норму, що підлягає застосуванню до них, що призвело до неправильного вирішення спору. За таких обставин колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржене рішення та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, що обраний позивачем спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів не є належним.

Outcome: partial