Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

03.06.2014 року позивач - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради в інтересах [PERSON], з участю прокурора, звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач, в обґрунтування заявленого цивільного позову посилається на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина - [PERSON] [INFO] З 08.01.2014 року дитина перебувала в КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня». Протягом всього періоду перебування [PERSON] в лікарні відповідачі жодним чином не проявляли до нього батьківської турботи, не піклувались про його фізичний, духовний та моральний стан, не відвідували дитину та не надавали матеріальної допомоги. 01.04.2014 року виконавчим комітетом Прилуцької міської ради Чернігівської області було прийнято рішення № 158 «Про влаштування дитини» до комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія». 20.02.2014 року до виконавчого комітету Прилуцької міської ради відповідачами було подано нотаріально завірену заяву про згоду на їх позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]., мотивували її складним станом здоров'я дитини та потреби в постійному медичному догляді за нею. 21.05.2014 року органом опіки та піклування було сформовано висновок про доцільність звернення до суду з вирішенням питання про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] та стягнення аліментів на його утримання. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради заявлені уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у цивільному позові та заяві про уточнення позовних вимог /а.с.1-4,35,36/. Представник Прилуцької міжрайонної прокуратури висловив категоричну та одностайну позицію щодо необхідності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, надавши згоду на їх позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]., в зв'язку зі складним станом його здоров'я та потреби в постійному медичному догляді. Також не заперечували на стягненні з них аліментів на утримання дитини в розмірі по 1/6 частини всіх видів їх заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, враховуючи факт визнання відповідачами позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII /далі-Конвенції/, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України /далі-СК/, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Положеннями статті 51 Конституції України, статті 5 СК України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.01.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, відповідачі [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] /а.с.11/. З довідки про склад сім'ї вих. 024/3-09 № 388 від 12.02.2014 року, малолітній [PERSON] не перебуває на утриманні батьків, оскільки такі відомості відсутні /а.с.25/. 29.01.2014 року відповідачами на адресу головного лікаря КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» були подані письмові заяви про відмову забрати дитину - [PERSON] з лікарні, спілкуватись з ним та піклуватись про нього в зв'язку з наявністю ряду вроджених захворювань у малолітньої дитини /а.с.9,10./ За результатами поданих письмових заяв, головним лікарем КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» було складено довідку про дитину позбавлену батьківського піклування /а.с.8/. Висновком про стан здоров'я, фізичний, розумовий розвиток [PERSON] та витягом з історії розвитку дитини підтверджується наявність в останнього тяжких вроджених захворювань, їх перебіг та потреба в постійному догляді і лікуванні /а.с.12,13/. 01.04.2014 року виконавчим комітетом Прилуцької міської ради Чернігівської області було прийнято рішення № 158 «Про влаштування дитини» до комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» /а.с.15/. Висновком органу опіки та піклування Прилуцької міської ради прийнято рішення про доцільність звернення до суду з клопотанням про позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] та стягнення з них аліментів на утримання малолітньої дитини /а.с.5-6/. Відповідно до ст.164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав батьків може бути зокрема і встановлення факту ухилення від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Положеннями ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому факт проживання когось з батьків окремо від дітей не впливає на обсяг їх батьківських прав та обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини та неналежно виконують свої батьківські обов'язки, визначені ст.150 СК України, не надають матеріальної допомоги на утримання сина, не піклуються ані про його здоров'я, ані про моральний стан. Окрім того, слід зауважити, що відповідачами на розгляд суду не надано жодного доказу в підтвердження того, що вищевказані обставини зумовлені поважними причинами. Більше того, останніми під час судового засідання було визнано заявлені уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Вищезазначені докази, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання є переконливими, достатніми і свідчать про системне та абсолютне ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання власних батьківських обов'язків, а відтак наявні беззаперечні правові підстави, з огляду на ст.164 СК України, для позбавлення їх батьківських прав. Згідно до вимог ст.9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Враховуючи конкретні обставини справи та категоричні позиції відповідачів щодо їх небажання виконувати власні батьківські обов'язки по відношенню до малолітнього [PERSON], за умови відсутності доказів в підтвердження поважності причин їх невиконання, беручи до уваги їх поведінку, яка є незмінною, суд не вбачає можливості для застосування до [PERSON] та [PERSON] попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. В зв'язку з тим, що поведінка відповідачів може мати зворотній характер, а інтереси дитини наразі мають першочергове та пріоритетне значення в даній справі, суд приходить до переконання про необхідність на даний момент застосування саме крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Застосування ж інших заходів впливу, на думку суду, буде становити загрозу психологічному стану та здоров'ю дитини, що є неприпустимим. Положеннями ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може, зокрема і на вимогу позивача, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачами під час розгляду справи не було надано на розгляд суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування неспроможності сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, оскільки останні добровільно не надають матеріальної допомоги на утримання сина, а відтак позовні вимоги про стягнення аліментів, за умови усвідомлення ними свого обов'язку та необхідності сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, а відтак і визнання позову, підлягають задоволенню також. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів родини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Суд, встановивши фактичні обставини справи та враховуючи те що, зокрема, відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, отримує регулярний дохід, за умови відсутності в [PERSON] та [PERSON] інших аліментних зобов'язань та з метою забезпечення найбільшої стабільності, соціальної захищеності щодо утримання малолітньої дитини, приходить до переконання про наявність беззаперечних підстав для призначення аліментів саме в частці від заробітку /доходу/ відповідачів. Враховуючи вищевикладене, зваживши на матеріальні та духовні потреби дитини, враховуючи задовільний стан здоров'я відповідачів, їх матеріальний стан, наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні, стан здоров'я малолітньої дитини, потреба в постійному догляді та його лікуванні, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне та справедливе, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, присудити стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі по 1/6 частці всіх видів заробітку /доходу/ [PERSON] та [PERSON] з кожного щомісячно, починаючи з 03.06.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, беручи до уваги безсумнівні докази того, що відповідачі свідомо ухиляються від виховання та матеріального забезпечення дитини, враховуючи подану ними нотаріально завірену заяву на згоду про їх позбавлення батьківських прав та враховуючи факт визнання відповідачами позову під час судового засідання, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved