Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

09.07.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - земельну ділянку, площею 0,1 га., кадастровий номер: 4810137200:14:016:0019, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок [ADDRESS] . Також просив визнати за [PERSON] право власності на: - 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1 га., кадастровий номер: 4810137200:14:016:0019, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилається на те, що 14.10.1995 року сторони зареєстрували шлюб в Відділі урочистої реєстрації одружень Миколаївської міської ради народних депутатів, актовий запис № 1389. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.07.2020 року по справі № 490/855/20 шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу було придбано вищезазначену земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 273108 від 12.12.2011 року, виданого ММР. Вказана земельна ділянка виникла при об`єднанні двох земельних ділянок, придбаних в 2009 році, а саме: - земельної ділянки площею 600 кв.м., кадастровий номер: 4810137200:14:016:0004, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 964 від 26.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Добриновою Л.А.; - земельної ділянки площею 400 кв.м., кадастровий номер: 4810137200:14:016:0015, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2140 від 30.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Захаренко І.В. Також сторони у шлюбі придбали житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 236,9 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м. Вказаний житловий будинок сторони придбали 26.06.2009 року разом з земельною ділянкою (площею 600 кв.м., кадастровий номер: 4810137200:14:016:0004), так як він знаходився на цій земельній ділянці. На момент придбання, житловий будинок був незавершеним та складався з одного поверху. Майже відразу сторони почали робити в ньому ремонт щоб встигнути провести всі необхідні комунікації (світло, газ, вода тощо) та переїхати в нього жити до зими. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Крім того, позивачу стало відомо, що після розірвання шлюбу відповідачка одноособово здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку та після того, як ввела в експлуатацію самочинний житловий будинок, зареєструвала за собою право власності і на нього. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день відповідачка є єдиною власницею земельної ділянки та житлового будинку, що в свою чергу порушує його права, оскільки вказане майно було придбано сторонам в період зареєстрованого шлюбу, а за такого відповідачка не мала права здійснювати реєстрацію цілого майна замість 1/2 його частки. Позивач вказує, що спірне майно повинно належати сторонам по 1/2 його частки кожному. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 13.07.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Крім того, ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 13.07.2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Накладено арешт на: - земельну ділянку площею 0.1 га., кадастровий номер: 4810137200:14:016:0019, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - житловий будинок [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом, справу призначено до судового розгляду по суті. 12.11.2021 року до канцелярії суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Справу просила слухати без її участі. 23.12.2021 року від представника позивача адвоката Бараненка Д.В. надійшла заява, в якій він просив судове засідання проводити без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.07.2020 року по справі № 490/855/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.1995 року відділом урочистої реєстрації одружень Миколаївської міської ради народних депутатів, актовий запис № I389. Згідно копії Договору купівлі-продажу, посвідченого 26.06.2009 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 964, [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В цілому земельна ділянка має площу 600 кв.м. Вказана ділянка належала продавцю, [PERSON] , на праві приватної власності, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 595499, виданого Миколаївським міським управлінням земельних ресурсів Держкомзему України 29.11.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010600101025, кадастровий номер 4810137200:14:016:0004. З копії вищезазначеного Державного акта ЯГ № 595499 вбачається, що цільовим призначенням вказаної земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Крім того, згідно копії Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.07.2009 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2140, [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку розміром 400 кв.м., кадастровий номер 4810137200:14:016:0015, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказана ділянка належала продавцю, [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Миколаївською міською радою 26.11.2008 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010800102049. З копії вищезазначеного Державного акта ЯЗ № 143714 вбачається, що цільовим призначенням вказаної земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Так, в матеріалах Технічної документації (2010 рік), складеної ПП «Миколаївський міський земельно-кадастровий центр» на підставі Договору № 153 від 23.07.2010 року, наявна Пояснювальна записка, згідно якої на підставі заяви [PERSON] від 22.07.2010 року «Миколаївський міський земельно-кадастровий центр» розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку при об`єднанні для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] . Так, ділянка належить гр. [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. серія ЯГ № 595499 від 29.11.2006 року та державного акта на земельну ділянку площею 400 кв.м. серія ЯЗ № 143714 від 26.11.2008 року. Площа земельної ділянки визначена в межах за державними актами та відповідно складає 1\~000 кв.м. Кадастровий номер земельної ділянки 4810137200:14:016:0019. Згідно копії Акта прийому-передачі межових знаків на збереження від 27.07.2010 року, інженером-геодезистом ПП «Миколаївський міський земельно-кадастровий центр» [PERSON] в присутності гр. [PERSON] проведено розмічення меж та встановлення межових знаків земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] площею 1\~000 кв.м. в натурі для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що дві земельні ділянки площею 600 кв.м. та площею 400 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , об`єднано в одну земельну ділянку, площа якої складає 1\~000 кв.м., а кадастровий номер такої земельної ділянки - 4810137200:14:016:0019. Згідно копії Витягу з індексним номером 228190985, сформованого 15.10.2020 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 4810137200:14:016:0019, зареєстровано в реєстрі 12.10.2020 року за [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯК 273108, виданий 12.12.2011 року, видавник: Миколаївська міська рада. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2194053248101. Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що сформовано 13.05.2021 року, право приватної власності на житловий будинок загальною площею 236,9 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 10.12.2020 року за [PERSON] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2247870148101. Земельні ділянки місяця розташування: кадастровий номер 4810137200:14:016:0019, реєстраційний номер 2194053248101. Підстави для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: 3590, виданий 15.09.2020 року, видавник: КП «ММБТІ»; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: МК 161201104316, видавник: УДАБК ММР, Документ отримано з ЄРД; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, серія та номер: 228190985, виданий 15.10.2020, видавник: Державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Отже, матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок [ADDRESS] побудовано на земельній ділянці 0,1 га з кадастровим номером 4810137200:14:016:0019, що утворилась внаслідок об`єднання двох земельних ділянок: площею 600 кв.м., кадастровий номер 4810137200:14:016:000;4 та площею 400 кв.м., кадастровий номер 4810137200:14:016:0015. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що спірне майно зареєстровано за відповідачкою. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внасліок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України), ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У відповідності до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно 2 ст. 187 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 2,3 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Велика палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020р. по справі 214/6174/15-ц наданий наступний правовий висновок. «Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Отже, робочою документацією на проведення комунікацій до вищезазначеного житлового будинку, а також копіями квитанції та товарних накладних, що надані стороною позивача, доведено, що житловий будинок [ADDRESS] був зведений в період часу, коли сторони перебували в шлюбі. Тому презюмується, що будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва вказаного житлового будинку, були спільною сумісною власністю подружжя. Суд також враховує, що відповідачкою даний факт не оспорюється. Крім того, приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що земельна ділянка 0,1 га з кадастровим номером 4810137200:14:016:0019, розташована за адресою: [ADDRESS] також була набута під час шлюбу подружжя та є їх спільним сумісним майном. Таким чином, як позивачу так і відповідачу належить право власності на 1/2 частини вищезазначеного майна. Також, суд, на виконання вимог ст. 206 ЦПК України, враховуючи наявність письмової заяви відповідачки про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню. \~Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved