Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач уточнюючи позовні вимоги просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 07 квітня 2012 року по 24 липня 2017 року, розділити майно придбане під час спільного проживання з відповідачкою, виділивши йому диван кухонний «Кум -4, вартістю 2717 грн, ноутбук "ASUS», вартістю 6000 грн, телевізор «LG», вартістю 2604 грн, тепловентелятор, вартістю 200 грн, пральну машину «LG», вартістю 3190 грн, спліт-систему «Кайзер», вартістю 3280 грн, на загальну суму 17991 грн. Відповідачці виділити шафу-купе вартістю, 3550 грн, ноутбук «ASER», вартістю 8004 грн, роутер «Лінекс», вартістю 399 грн, тахту «Роберт» вартістю 3436 грн, письмовий стіл з висувними відділеннями, вартістю 800 грн, стілець дерев`яний з м`якою подушкою для сидіння, вартістю 200 грн, тумбу для взуття, вартістю 450 грн, планшет «SAMSYNG», вартістю 4500 грн, мобільний телефон, вартістю 360 грн, мобільний телефон «SAMSYNG», вартістю 700 грн, блендер «Браун», вартістю 1299 грн, міксер, вартістю 619 грн, на загальну суму 24317 грн, посилаючись на те, що з 07 травня 2012 року він розпочав проживати сумісно з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу за місцем її проживання, за адресою [ADDRESS] , куди перевіз свої речі. Він спільно з відповідачкою виховував та піклувався про дочку відповідачки від першого шлюбу, вони разом покращували побутові умови, зробили ремонт, разом відпочивали. Під час спільного проживання за спільні кошти вони придбали меблі та побутову техніку. 24 липня 2017 року він на нетривалий час поїхав до родичів до м. Одеси, а коли повернувся, не зміг попасти до квартири, так як відповідачка змінила замки на вхідних дверях. З цього часу їх спільне проживання припинилося. Розділити майно в добровільному порядку відповідачка не побажала. Відповідачка надала відповідь на відзив, в якому зазначає, що з кінця січня 2015 року до початку травня 2015 року вони припинили спільне проживання та у вказаний період проживали окремо, стосунки не підтримували. В липні 2017 року вони вирішили припинити стосунки з відповідачем та розділити майно, що придбали спільно. Оскільки позивачу було нікуди вивезти побутову техніку, яка була ними придбана за час спільних відносин, позивач запропонував виділити йому грошові кошти в якості компенсації за побутові речі, які залишились у неї. В якості компенсації за побутову техніку позивач забрав 700 доларів США та 4 000 грн. Крім того, позивач безпідставно включив до переліку спільного майна майно, яке було придбано до початку їх спільного проживання, а саме: шафу-купе, письмовий стіл, тумбу для взуття, та планшет «Самсунг», який належить її дочці. Позивач отримав достатню компенсацію за частину майна придбаного під час спільного проживання. У відповіді на відзив позивач посилається на те, що ніяких грошових коштів у якості компенсації за побутову техніку та меблі він від відповідачки не отримував, остання таких грошей не має. Вся побутова техніка була придбана за його гроші, оскільки він отримував достатню заробітну плату. У письмових запереченнях відповідачка зазначає, що для придбання дивану «Кум-4» на суму 2717 грн та ноутбука «НР» на суму 8004 грн вона оформлювала кредит, також мала додаткові заробітки та їй допомагали родичі. Планшет куплений для її дочки відповідно до ст.174 СК України є власністю дитини, а тому не може бути предметом поділу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, при цьому прояснив, що 07.04.2012 він переїхав до відповідачки, з якою проживав як чоловік та жінка. Вони мали спільний бюджет, разом, як сім`я, проводили час, відпочивали. Він піклувався про відповідачку та її дочку, мали спільні права та обов`язки, робили ремонт в квартирі. Під час шлюбу вони спільно придбали: у 2017 році кухонний диван «Кум -4, вартістю 2717 грн, в листопаді 2014 року ноутбук «ASUS», вартістю 6000 грн, при цьому 1000 грн він сплатив готівкою, а на 5000 грн був оформлений кредит на картку відповідачки; у 2016 році телевізор «LG», вартістю 2604 грн, у 2016 році тепловентелятор, вартістю 200 грн, весною 2013 року пральну машину «LG», вартістю 3190 грн, влітку 2013 року спліт-систему «Кайзер», вартістю 3280 грн, в грудні 2013 року шафу-купе вартістю, 3550 грн, в лютому 2015 року ноутбук «НР», вартістю 8004 грн, який він зазначив в позові як «ASER», оскільки в чеку його назва не зазначена, а документів на ноутбук у нього немає, у 2015 році роутер «Лінекс», вартістю 399 грн та тахту «Роберт» вартістю 3436 грн, влітку 2014 письмовий стіл з висувними відділеннями, вартістю 800 грн, у 2014 році стілець дерев`яний з м`якою подушкою для сидіння, вартістю 200 грн, влітку 2014 року тумбу для взуття, вартістю 450 грн, у 2016 році планшет «SAMSYNG», вартістю 4500 грн, мобільний телефон, вартістю 360 грн, у 2013 чи 2014 році мобільний телефон «SAMSYNG», вартістю 700 грн, у 2016 році блендер «Браун», вартістю 1299 грн,у 2015 році міксер, вартістю 619 грн. 24.07.2017 він поїхав до родичів в Одесу, а коди повернувся, 04.08.2017, попасти в квартиру відповідачки не зміг, так як та змінила замки. Отже, з 24.07.2017 їх спільне проживання припинилося. Представник позивача адвокат Ненашева Я.В. позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві. В останнє судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. В попередніх судових засіданнях відповідачка позов не визнала, при цьому пояснила, що вона проживала разом з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 07.04.2012 по січень 2015 року та з травня 2015 року по 24.07.2017. Вони дійсно за час сумісного проживання з позивачем придбали майно, зазначене ним у позові крім шафи - купе, тумби для взуття та письмового столу, які були придбані нею у січні 2012 року до початку сумісного проживання з позивачем. Ноутбук «ASUS» спільно з позивачем не купували взагалі; планшет - це подарунок дочці на День народження, так як був куплений за гроші, що їй були подаровані, мобільний телефон також купувався для дочки. З визначеною позивачем вартістю майна вона погоджується. Але спільне майно було поділено між ними після припинення сумісного проживання, а саме: їй залишилося майно, а позивач взяв грошові кошти в розмірі 700 доларів США та 4000 грн, які вони разом накопичили. В судовому засіданні 22.05.2019 відповідачка та її представник адвокат Костиря Д.В. заявили про виключення із переліку майна, що підлягає поділу шаф-купе, письмовий стіл, тахту «Роберт», планшет Самсунг та ноутбук «НР», посилаючись на те, що це майно є власністю дитини. Ухвалою судді від 09.10.2017 провадження у справі було відкрито, справа призначена до судового розгляду на 23.11.2017. Ухвалою судді від 16.01.2018 у зв`язку з повторним автоматичним перерозподілом справи та визначенням іншого судді справа прийнята до провадження судді Бахаєва І.М. та призначена до розгляду на 23.02.2018. Ухвалою суду від 23.02.2018 постановлено провести процедуру врегулювання спору за участю судді та призначено першу закриту нараду із врегулювання спору на 12.03.2018, провадження у справі зупинено до припинення врегулювання спору за участю судді. Ухвалою суду від 01.06.2018 було припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі було поновлено, справу передано іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 07.06.2018 справа призначена до судового розгляду на 05.07.2018. За клопотанням сторін справа слуханням неодноразово відкладалася та в судових засіданнях оголошувалися перерви. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Зареєстроване місце проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. /а.с. 32/ З довідки старшої по будинку від 07.10.2013 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає: [PERSON] , [INFO] , - мати; [PERSON] , [INFO] , - дочка; [PERSON] , [INFO] , - цивільний чоловік./а.с. 10/ Згідно з свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.11.2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 113 від 11.10.2007. /а.с. 11/. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 17.10.1995, актовий запис 638. В судовому засіданні встановлено, що з 7 квітня 2012 року по 24 липня 2017 сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] . У вказаний період сторони в будь-якому іншому шлюбі не перебували. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його братом. З квітня 2012 року по серпень 2017 року позивач проживав разом з відповідачкою за місцепроживанням [PERSON] , куди він перевозив особисті речі [PERSON] . Позивач та відповідачка проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вони мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, разом вели господарство, робили ремонт, купували побутову техніку, меблі, разом відпочивали, відзначали свята. Свої стосунки у період з січня по травень 2015 року сторони не переривали. Влітку 2013 року була розібрана ніша в кімнаті та він вивозив знеї дошки. На місце цієї ніші була встановлена шафа-купе, який придбали сторони. Також під час сумісного проживання у 2013 році вони купили сплітсистему, у 2014 році купили ноутбук «ASUS», який він бачив особисто, коли брат за ним працював. Також у 2014 році сторони купили комп`ютерний стіл, тумбу під взуття, тахту. Після ремонту на кухні, весною 2017 року, купили м`який куток, телевізор «LG». Також вони спільно купили пральну машинку, а стару він вивіз з квартири. Зі слів позивача йому відомо, що у 2015 році вони купили ще один ноутбук. Він був у квартирі відповідачки, коли сторони проживали разом та бачив придбані ними речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з позивачем, був у нього в гостях, коли той проживав разом з відповідачкою в її квартирі по [ADDRESS] . Сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка у період з квітня 2012 року до літа 2017 року. Під час сумісного проживання вони купували меблі, техніку, у них був спільний бюджет, побут. У 2012 році він допомагав позивачу перевозити речі в квартиру позивачки. Коли він заходив у цей час в квартиру то бачив, що в дитячій кімнаті була ніша, стояло ліжко. Потім він бачив, що в цю кімнату була встановлена шафа-купе, комп`ютерний стіл. Також він бачив ноутбук «ASUS», на якому у грудні 2014 року він налагоджував Інтернет. Також він допомагав позивачу встановлювати у ванній кімнаті сантехніку. Останній раз він був в квартирі відповідачки в липні 2017 року, допомагав позивачу перевозити особисті речі з квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона перебуває у дружніх стосунках з позивачем. У 2012 році позивач познайомився з відповідачкою та переїхав проживати до неї. Вони проживали разом в квартирі відповідачки як чоловік та жінка, позивач піклувався про відповідачку та її дочку, купував продукти харчування, побутову техніку, вони разом відзначали свята, день народження. На свято 8 березня у 2015 році, вони разом з [PERSON] та [PERSON] були в ДК Шевченко , а потім пішли до них в гості. На той час сторони проживали разом по [ADDRESS] . В квартирі вона бачила пральну машинку, телевізор. Зі слів позивача їй було відомо, що вони купили сплітсистему, два ноутбуки, телефони, телевізор. Про це [PERSON] розповідав на час здійснення цих покупок. Також він розповідав, що робили ремонт та встановили шафу-купе в дитячій кімнаті. Проте, що сторони переривали свої стосунки на тривалий час разом не проживали вона не чула і [PERSON] про це нічого не казав, але в березні 2015 року вони проживали разом однією сім`єю. Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Суд, оцінюючи зібрані докази в сукупності, прийшов до висновку, що позивач та відповідачка з 7 квітня 2012 року проживали однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але вони не перебували у шлюбі між собою. Їх сімейні стосунки були припинені 24.07.2017, що визнається сторонами. Доводи позивачки про те, що у період з січня 2015 року по травень 2015 року вони спільно з позивачем не проживали не знайшли підтвердження в судовому засіданні та спростовуються показаннями свідків [PERSON] , яка підтвердила, що в березні 2015 року вона разом зі сторонами зустрічала свято 8 Березня, була у них в гостях в квартирі відповідачки по [ADDRESS] , де [PERSON] та [PERSON] разом проживали. К показанням свідка [PERSON] про те, що сторони не проживали разом в період з січня по квітень 2015 року суд відноситься критично. Свідок є рідною сестрою відповідачки, а тому свідчить на її користь. При цьому, показання свідка суперечать показанням відповідачки, яка стверджує, що разом з відповідачем не проживали з січня до травня 2015 року, а не до квітня 2015 року , як вказує свідок. Свідок [PERSON] , показання якого суд оцінює як достовірний доказ, не є родичкою сторін, а обставини щодо часу їх сумісного проживання, вона пов`язує з відповідними подіями, а саме сумісна зустріч свята 8 Березня та її перебування на цей день у квартирі відповідачки. В період спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю ними було придбано наступне майно: диван кухонний «Кум» - вартістю 2717 грн., телевізор «LG», вартістю 2604 грн, тепловентелятор, вартістю 200 грн, пральна машина «LG», вартістю 3190 грн, спліт-система «Кайзер», вартістю 3280 грн, ноутбук «НР Ноутбук 14-16», вартістю 8004 грн, роутер «Лінекс», вартістю 399 грн, тахта «Роберт», вартістю 3436 грн, стілець дерев`яний з м`якою подушкою для сидіння, вартістю 200 грн, мобільний телефон «SAMSYNG», вартістю 700 грн, блендер «Браун», вартістю 1299 грн, міксер, вартістю 619 грн. В позовній заяві та позивач посилається на те, що спільно з відповідачкою був придбаний ноутбук «ASER», вартістю 8004 грн. На підтвердження придбання ноутбука надано фіскальний чек, з якого вбачається, що загальна вартість придбаного 13.02.2015 в магазині техніки СOMFY ноутбука дійсно складає 8004 грн., але його назва зазначена як «НР Ноутбук 14-16», а не «ASER»./а.с. 13,73/. В судовому засіданні позивач підтвердив, що саме цей ноутбук він включив до складу майна, що підлягає поділу. Позивач також посилається на те, що в період спільного проживання з відповідачкою було придбано ноутбук «ASUS», вартістю 6000 грн, письмовий стіл з висувними відділеннями, вартістю 800 грн, шаф-купе, вартістю 3550 грн., тумба під взуття, вартістю 450 грн. Відповідачка заперечує проти доводів позивача посилаючись на те, що шафа-купе, тумба під взуття та письмовий стіл було придбано нею до початку їх спільного проживання з позивачем в січні 2012 року, а ноутбук «ASUS» взагалі не придбали. Доводи відповідачки щодо часу придбання шафи-купе, письмового столу, тумби під взуття та ноутбука «ASUS» підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він вперше прийшов в квартиру відповідачки в січні 2012 року і на той час вже бачив шаф-купе, письмовий стіл та тумбу під взуття. Суд вважає, що заперечення відповідачки безпідставні, а к показанням свідків [PERSON] та [PERSON] щодо придбання вказаного майна не у період спільного проживання позивача з відповідачкою суд відноситься критично. На підтвердження придбання ноутбука «ASUS» в листопаді 2014 року позивачем надано видаткову накладну від 12.11.2014 щодо часткової сплати ним вартості ноутбука за готівку. /а.с. 12/ Свідок [PERSON] підтвердив, що у грудні 2014 року він за місцем проживання позивача та відповідачки налаштовував на ноутбук «ASUS» Інтернет. Придбання у 2014 році ноутбука «ASUS» підтвердив і свідок [PERSON] Показання свідків [PERSON] та [PERSON] , наявність видаткової накладної узгоджуються між собою та спростовують доводи відповідачки та показання свідка [PERSON] про те, що ноутбук «ASUS» не було придбано в період їх спільного проживання з позивачем. На підтвердження придбання шафи-купе у грудні 2013 року, столу комп`ютерного та тумби для взуття у липні 2014 року позивачем надано товарні чеки, виписані на його ім`я. /а.с. 154,155 / Наявність вказаних товарних чеків узгоджуються з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] щодо придбання цього майна під час сумісного проживання сторін та спростовують доводи відповідачки та свідків [PERSON] , [PERSON] щодо придбання цього майна до періоду, коли сторони почали проживати разом. Також позивачем надані товарні та фіксальні чеки на підтвердження придбання в період сумісного проживання з відповідачкою кухонного дивану «Кум», вартістю 2717 грн., тахти «Роберт», вартістю 3436 грн., телевізору «LG», вартістю 2604 грн, роутера (маршрутізатор) «Лінекс», вартістю 399 грн, блендера «Браун», вартістю 1299 грн, міксера, вартістю 619 грн, спліт-системи «Кайзер», вартістю 3280 грн, пральної машинки «LG». /а.с.14 -19,72/ В обґрунтування заперечень позивачка посилається на те, що після припинення стосунків з позивачем, останній, в якості компенсації за частку майна, придбаного під час спільного проживання, отримав грошову компенсацію в розмірі 700 доларів США та 4000 грн. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. А ні відповідного договору щодо поділу майна, а ні будь-яких інших письмових доказів на підтвердження отримання грошової компенсації за частку у спільному майні відповідачка не надала. Показання свідка [PERSON] про те, що в її присутності відповідачка передала позивачу 700 доларів США та 4000 грн. суд не приймає як належний доказ виплати грошової компенсації вартості майна, оскільки на їх підставі суд не може встановити наявність дійсних обставин, на які посилається відповідачка в обґрунтування своїх заперечень щодо поділу майна між сторонами у добровільному порядку. При цьому, будь-яких угод щодо поділу майна та отримання позивачем грошової компенсації вартості Ѕ його частини, між сторонами не укладалося, письмових розписок на отримання позивачем відповідних грошових сум не надано. Згідно ч.1,2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що правила ст. 74 СК України щодо поділу майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97 цс 11. В судовому засіданні встановлено, що сторони на час сумісного проживання в іншому шлюбі не перебували. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] 11.10.2007 і з цього часу в іншому шлюбі не перебував. Відповідачка [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] 07.10.1995 і також на період 07 квітня 2012 року в іншому шлюбі не перебувала. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В судовому засіданні було встановлено, що сторони з 07.04.2012 по 24.07.2017 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та у період сумісного проживання, за сумісні кошти придбали наступне майно: диван кухонний «Кум -4, вартістю 2717 грн, ноутбук "ASUS», вартістю 6000 грн, телевізор «LG», вартістю 2604 грн, тепловентелятор, вартістю 200 грн, пральну машину «LG», вартістю 3190 грн, спліт-систему «Кайзер», вартістю 3280 грн, шаф-купе вартістю, 3550 грн, ноутбук «НР Ноутбук 14-16», вартістю 8004 грн, роутер «Лінекс», вартістю 399 грн, тахту «Роберт» вартістю 3436 грн, стілець дерев`яний з м`якою подушкою для сидіння, вартістю 200 грн, тумбу для взуття, вартістю 450 грн, мобільний телефон «SAMSYNG», вартістю 700 грн, блендер «Браун», вартістю 1299 грн, міксер, вартістю 619 грн, на загальну суму 36648 грн. Вартість Ѕ частини майна становить 18324 грн. Вказане майно згідно норм ст.ст. 60,74 СК України належить сторонам на праві сумісної власності. Між [PERSON] та [PERSON] не укладалися договори щодо спірного майна, як це передбачено ст.74 СК України, тому це майно є їхньою спільною сумісною власністю й кожен з них має право на 1/2 його частину. З урахуванням положень ч.1 ст.71 СК України суд вважає, що вказане майно слід поділити в натурі виділивши позивачу: диван кухонний «Кум-4, вартістю 2717 грн, ноутбук "ASUS», вартістю 6000 грн, телевізор «LG», вартістю 2604 грн, тепловентелятор, вартістю 200 грн, пральну машину «LG», вартістю 3190 грн, спліт-систему «Кайзер», вартістю 3280 грн, на загальну суму 17991 грн. Відповідачці виділити шаф-купе вартістю, 3550 грн, ноутбук «НР Ноутбук 14-16», вартістю 8004 грн, роутер «Лінекс», вартістю 399 грн, тахту «Роберт» вартістю 3436 грн, письмовий стіл з висувними відділеннями, вартістю 800 грн, стілець дерев`яний з м`якою подушкою для сидіння, вартістю 200 грн, тумбу для взуття, вартістю 450 грн, мобільний телефон «SAMSYNG», вартістю 700 грн, блендер «Браун», вартістю 1299 грн, міксер, вартістю 619 грн, на загальну суму 19457 грн. В судовому засіданні позивач заявив про те, що не бажає, щоб на його користь була стягнена грошова компенсація в різниці вартості виділеного майна. Враховуючи таку позицію позивача суд не вирішує питання про стягнення з відповідачки грошової компенсації вартості майна в розмірі 1466 грн. (19457 -17991). Суд вважає, що планшет «SAMSYNG», вартістю 4500 грн. та мобільний телефон, вартістю 360 грн слід виключити із поділу майна, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що це майно було придбано для дочки відповідачки для забезпечення її навчання та виховання, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст. 174 СК України є власністю дитини. Суд не находить підстав для виключення з поділу шафи-купе, письмового столу, тахти «Роберт» та ноутбука «НР Ноутбук 14-16», оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що це майно є власністю дитини. Вказане майно придбалося сторонами для забезпечення потреб та побуту їх сім`ї, а тому є їх спільною власністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1280 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial