Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

10.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 03.06.1995 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання народилися дочка [PERSON], [INFO], і син [PERSON], 18.05.1997р.н. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. У них різні погляди на життя та несумісні характери. З вини відповідача сумісне життя і збереження шлюбу стали неможливими. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що вона вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, суд надавав строк для примирення, проте позивач уроків з цього не виніс. На даний час він зраджує її з іншою жінкою, застосовує до неї фізичне насильство. На сторону батька став і син. Просила не надавати строк для примирення, оскільки її рішення є остаточним. Фактично подружні відносини припинені. Вони проживають окремо. В судове засідання 14.12.2015 року не зявилася, подала до суду заяву про закінчення розгляду справи за її відсутності. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачкою та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, відповідач застосовує до позивачки фізичне насильство, усунувся від ведення домашнього господарства. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Відповідач байдуже ставиться до можливого розірвання шлюбу, своїх заперечень щодо позову не подав, що суд розцінює, як згоду на розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: approved