Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив виселити [PERSON] разом з малолітньою [PERSON], [INFO] та [PERSON] разом з малолітньою [PERSON], [INFO] із квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2012 року звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS]. Під час виконання рішення суду позивачу стало відомо, що у квартирі проживають та зареєстровані відповідачі, а тому останній звернувся до суду із позовною заявою, оскільки в разі наявності у квартирі зареєстрованих малолітніх дітей, реалізувати житло примусово неможливо, а це порушує права позивача, як іпотекодержателя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, пояснивши, що відповідачам направлено вимоги, що датовані 30.09.2013 року, однак після спливу 30 денного строку, відповідачі житло не звільнили, продовжують там проживати, що робить неможливим виконання рішення суду. 10.06.2015 року представник позивача звернувся до суду із заявою про проведення судового засідання 22.06.2015 року за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судове засідання, котре відбулось 22.06.2015 року не прибув, причини неявки суду не повідомив, а будучи опитаним раніше - проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, при цьому пояснив, що матеріали справи не містять доказів і позивач не навів переконливих доказів того, що відповідачі отримували саме вимогу про виселення, а не інший документ, оскільки опис вкладення зазначених відправлень, в котрих на думку представника позивача направлені вимоги про виселення, відсутній. Крім цього, пояснив, що вимоги про виселення відповідачі ніколи не отримували, а тому не виселялися. Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, згідно раніше поданих пояснень проти позову заперечувала та просила у задоволенні його відмовити. Матеріали справи містять заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із такого. Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 18/08-2 від 07.08.2008 року у розмірі: 72\~980,56 (сімдесят дві тисячі девятсот вісімдесят доларів США 56 центів) доларів США, 77\~024,28 (сімдесят сім тисяч двадцять чотири гривні 28 копійок) гривень пені та 3\~219,00 (три тисячі двісті девятнадцять гривень 00 копійок) гривень судових витрат; звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] та виселено [PERSON] і [PERSON] із вказаного житла. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова в частині виселення [PERSON] та [PERSON] скасовано, в цій частині в задоволенні позову було відмовлено. В процесі виконання рішення позивачу стало відомо, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], [PERSON] з неповнолітньою [PERSON], [INFO]. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, він направив відповідачам листи із вимогами про звільнення житлової площі, що датовані 30.09.2013 року. Суд критично відноситься до цього доказу, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що листи містили саме таку вимогу, так як опис вкладення поштового відправлення позивач не надав. Відповідно до частини третьої статті 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно пункту 43 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109\~Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не довів того факту, що ним направлена вимога про виселення в розумінні статті 109 Житлового кодексу УРСР та доказів того, що з моменту отримання такої вимоги сплинуло 30 днів та відповідачі добровільно приміщення не звільнили. Оскільки вказані дії позивача, котрі полягають в направленні вимоги та бездіяльність відповідачів, яка полягає в ухиленні від звільнення приміщення після спливу 30 днів, якщо інший строк не погоджено сторонами, є єдиною і в сукупності безумовною підставою для виселення відповідачів у судовому порядку. А отже, в разі не доведення цих обставин, суд вважає, що позовна заява не може вважатися обґрунтованою, а тому в задоволенні вимог позивачу відмовляє. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed