Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить суд : надати їй, дозвіл на оформлення та виготовлення проїздного документу [PERSON], [INFO] року для тимчасового виїзду за межі України, без згоди батька [PERSON] та надати тимчасовий дозвіл на виїзди за межі України малолітній [PERSON], [INFO] у супроводі матері, без згоди та супроводу батька : [PERSON] на відпочинок та оздоровлення до країни Єгипет на термін з 10.10.2016 року по 20.10.2016 року. А також просить суд стягнути на її користь з відповідача суму сплаченого судового збору. Позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог, покликається на те, що з відповідачем по справі, [PERSON] вона перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.11.2011 року. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. За рішенням суду місце проживання доньки після розлучення визначено разом матір'ю. На даний час дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивачка вказує, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. По телефону неодноразово зверталась в присутності свідків до відповідача з приводу надання разового дозволу на виїзд дитини за кордону для відпочинку в Єгипет. Відповідач чіткої відповіді чи надасть дозвіл на виїзд не надав. Тоді вона була змушена звернутись до нього із письмовою вимогою та відповідно направила 10.05.2015 року рекомендований лист із повідомлення з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку, однак жодної відповіді відповідач не надав. Таким чином, відповідач безпідставно чинить їй, як матері перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої та розвитку кругозору. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Але не зважаючи на це, батько дитини безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України уже два роки поспіль. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція батька неповнолітньої доньки, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява в якій вона вказує, що позовні вимоги підтримує та справу просить слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Представник органу та опіки та піклування Франківська районної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак Голови адміністрації Т. Гниди надійшло клопотання в якому просить суд справу слухати без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивачки з наступних підстав : Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка з часу розіврання шлюбу від 03.11.2011 року проживає разом з позивачкою за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Із зазначених норм закону випливає, що батько та мати є носіями прав щодо дитини у рівній мірі. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно встановлених судом обставин та представлених суду доказів, зокрема підтвердження бронювання туру Турагенства „Coraltravel", об'ктивно стверджуються наміри позивачки на вивіз неповнолітньої дитини сторін за межі України на відпочинок та оздоровлення до країни Єгипет на період з 10.10.2016 по 20.10.2016 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується сімейним законодавством (глава 13 «Особисті немайнові права і обов'язки батьків щодо дитини», глава 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» Сімейного кодексу України (далі -СК України) . Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п.10 ст.7 СК України, вказано, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ. У п. 2 ст. 4 цього Закону, зокрема, зазначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України до обов'язків батьків належить піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.91 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави- учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Встановлюючи обставини справи, судом не вбачається ризиків, які б свідчили про можливе порушення батьківських прав відповідача, зокрема на щодо спілкування та участі у вихованні дитини у разі виїзду дитини без його супроводу на відпочинок та оздоровлення за кордон на визначений у позовні термін. З урахуванням вищенаведених обставин та встановлених судом фактів, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, та необхідність її соціального, духовного та фізичного розвитку, а також враховуючи права відповідача [PERSON], як батька малолітньої дитини, його участь та роль у її вихованні, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовних вимог позивачки на період запланованого відпочинку в країни Єгипет, враховуючи необхідність оформлення та виготовлення проїздних документів. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачкою підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved