Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

10.08.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина: [PERSON], [INFO], ті її як дружини, в якому вказала, що 12.11.2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На початку липня 2017 року, вона з відповідачем припинила подружні стосунки і вона стала проживати з сином [PERSON] у своїх батьків в с. Новозлатопіль, Гуляйпільський район, Запорізька область, по вул. Чорного, буд. 14. Отже син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обовязку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від обовязку надавати кошти на утримання дитини вони стягуються судовому порядку. Згідно ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. 17 травня 2017 року були внесені зміни до ст. 182 СК України, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Президент України підписав Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» який набрав чинності 08 липня 2017 року, що передбачає збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30% до 50% прожиткового мінімуму. Аліменти є власністю дитини. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між позивачкою та відповідачем не досягнуто. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяють утримувати їхню спільну дитину та її як дружину. Як зазначила позивачка, відповідач офіційно не працює, але мє дохід від земельної ділянки, яку має у приватній власності, наймається обробляти земельні ділянки до їх господарів та працює неофіційно у сільськогосподарських господарствах. Інших дітей відповідач не має, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. Прохає суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, почиаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття та аліменти на її утримання як дружини у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином 3 років. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, подав письмову заяву, в якій визнав позовні вимоги, у повному обсязі, згоден платити аліменти на утримання сина [PERSON] та утримання дружини. (а.с. 26). Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» зі змінами від 08.07.2017 року, передбачено збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30% до 50% прожиткового мінімуму. Аліменти є власністю дитини Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного морального,культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 Х (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах свої здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 2, 4 ст 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу даної норми слідує, що наявність у чоловіка сплачувати такі аліменти є обовязковою умовою для їх стягнення. Відповідно до ч.1 п.1 ст.212 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 12.11.2014 року укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 149485 виданого 12.11.2014 року виконкомом Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, актовий запис № 03 (а. с. 6). 06.12.2014 року від шлюбу між позивачем та відповідачем народився син [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 270287, виданого 23.12.2014 року виконкомомом Новозлатопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с 7). В свідоцтві про народження дитини в графі «батько» вказаний відповідач, в графі мати - позивачка. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я дитини та платника аліментів, що відповідач не працює, але має дохід, обробляючи орендну землю, а тому може сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення сином трьох років, інших аліментних стягнень не має, що слідує з тексту позовної заяви, пояснень учасників процесу в судовому засіданні, а також те, що мати дитини також повинна надавати допомогу дитині, яка працює (а. с. 22), отримує допомогу як одинока матір на іншу дитину (а.с. 23). Відповідно до ч.1 п.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач у справі про стягнення аліментів відповідно до ч.1 п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір звільнена від сплати судового збору в розмірі, передбаченому ст.4 ч.2 п.1 підпунктом 2 Закону України Про судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру за ставкою судового збору в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 640 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Так як рішення ухвалено на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору в сумі 640 грн., то судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved