Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

10 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку набувальної давності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у м. Павлоград Дніпропетровської області померла його тітка [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], яке належало їй на підставі свідоцтва на право особистої власності на будівлю, виданого рішенням виконкому селищної ради народних депутатів № 139 від 20 жовтня 1989 року, записаного в реєстрову книжку під № 2-143 від 25 січня 1990 року. Згідно розпорядження селищного голови № 8-р від 02 лютого 2016 року новим найменуванням вулиці «Кірова» є вулиця «Софіївська». 13 лютого 2010 року за заявами [PERSON] та [PERSON] Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області була заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 48872603. Згодом [PERSON] відмовилась від своєї частини у спадщині на користь [PERSON], однак до цього часу свідоцтво про право на спадщину останній не видано. Крім цього, [PERSON] у подальшому оформляти спадщину наміру не має та не заперечує проти оформлення ним документів на нерухоме майно. 24 березня 2008 року у зазначеному вище домоволодінні він зареєструвався зі згоди своєї тітки (спадкодавця). Весь час з моменту реєстрації у будинку, тобто більше 10 років, він проживає у вказаному житловому будинку, займається домашнім господарством, тобто добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить у ньому поточний та капітальний ремонт. Позивач просить визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані за адресою: 52900, [ADDRESS] Ухвалою судді відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позов, зустрічний позов або заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Позивач в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність. На задоволенні позову наполягає (а.с.31). Відповідач, отримавши копію ухвали, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву, зустрічний позов або заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не подав, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, відповідач [PERSON] надала суду нотаріально завірену заяву від 18 липня 2018 року, в якій просить справу розглянути без її участі в зв'язку зі станом здоров'я, оформляти спадщину після смерті [PERSON] не буде. Позовні вимоги позивача визнала повністю (а.с.32). Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина 1 статті 344 ЦК України регламентує, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено порядок застосування норм, передбачених статтею 344 ЦК України, а саме: -пунктом 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; -пунктом 11 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК); -пунктом 13 передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади; -пунктом 14 передбачено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Пунктом 1 Перехідних положень ЦК України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Згідно п. 8 Перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю, виданого на підставі рішення виконкому селищної ради народних депутатів № 139 від 20 жовтня 1989 року, записаного в реєстрову книжку під № 2-143 від 25 січня 1990 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 25 серпня 2009 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). На підставі розпорядження селищного голови Межівської селищної ради Дніпропетровської області № 8-р від 02.02.2016 року переіменовано с. Ленінське, проспект, вулиці Межівської селищної ради, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму. Перейменування провести без зміни поштових номерів житлових будинків, установ та споруд (а.с.12). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51682025 від 24.04.2018 року вбачається, що Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області була заведена спадкова справа після смерті [PERSON], номер у спадковому реєстрі 48872603 (а.с.13). З копії технічного паспорту на будинок [ADDRESS] вбачається, що його виготовлено на замовлення [PERSON], відомості про власника житлового будинку не зазначені (а.с.14-18). З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виконавчого комітету Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області № 3433 від 15.06.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає у будинку [ADDRESS]. [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) проживають за даною адресою без реєстрації (не прописані) (а.с.19), що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 19.06.2018 року (а.с.20). Згідно довідки № 1410 від 21.06.2018 року, виданої виконавчим комітетом Межівської селищної ради Дніпропетровської області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зареєстрований з 24.03.2008 року і по даний час проживає за вищевказаною адресою (а.с.21). Дані обставини також підтверджуються штампом на стор. 12 паспорту останнього [NUMBER] (а.с.7) та записом у домовій книзі на житловий будинок (а.с.8-9). Згідно наведеного, [PERSON] має всі законні підстави бути визнаним власником майна за набувальною давністю та є належним позивачем по даній справі, оскільки він добросовісно заволодів цим майном і вже понад десять років продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Таким чином з огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів спірним майном та безперервно володів ним вже більше десяти років, беручи до уваги наявні докази, які свідчать про існуючі підстави для визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями, позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 0.0.1079709108.1 від 10.07.2018 року вбачається, що позивачем за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2485 гривень 00 копійок (а.с.2). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1242 гривні 50 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved