Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Ухвалою Московського районного осуду м. Харкові від 02 травня 2019року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про виселення передано на розгляд до Ленінського районного суду за підсудністю. 24 травня 2019 року на адресу Ленінського районного суду надійшла вищевказана цивільна справа. Позивач просить виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути на її користь компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000 гривень. В обгрунтування позвоних вимог зазначає, що вона, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.08.2014 р. та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2019 З 2004 року вона постійно мешкає за кордоном в США. У березні 2019 р. [PERSON] приїхала до своєї квартири [ADDRESS] , а там мешкають невідомі їй люди: чоловік, жінка та двоє дітей. Як [PERSON] дізналась, після розмови з ними, вони є родичами сусідки - [PERSON] ( [ADDRESS] ), якій вона залишила ключі на випадок аварійних ситуацій.Чоловіка звати [PERSON] , його дружину [PERSON], як вона зрозуміла з їх розмови. Позивач не надавала дозволу на самовільне зайняття її квартири, будь-яких договорів не укладала. Більш того, в квартирі відсутні її меблі м`який диван, два кресла, що як вона вважає, має ознаки противоправних дій.На її прохання звільнити квартиру, почула відмову та нецензурну лайку, дружина цього чоловіка почала кидатися на неї з кулаками, але він її тримав. [PERSON] пригрозила викликом поліції, але чоловік повідомив, що він працює в правоохоронних органах, а тому він нічого не боїться. Потім [PERSON] виштовхали з квартири, до якої потрапити вона не має можливості, оскільки двері не відчиняють, а замки змінені. Після цих подій позивач звернулась до прокуратури Харківської області з відповідною заявою щодо протиправних дій з боку відповідачів. У зв`язку з бездіяльністю працівників прокуратур, позивач звернулася до слідчого судді зі скаргою. Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова зобов`язала уповноважених осіб Прокуратури Харківської області внести відомості за заявою [PERSON] до ЄРДР. На підставі її заяви було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42019220000000256 від 04.04.2019 р У подальшому, після неоднократних намагань відвідати кватиру, позивачу стало відомо, що в квартирі мешкає також ще й матір [PERSON] - відповідач [PERSON] Відповідачі відмовлялись виселитися з квартири [PERSON] , чим порушили права власника-на користування, володіння та розпорядження майном. Іншого житла позивач не має. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач повинен бути виселений разом із скасуванням його реєстрації місця мешкання. А, оскільки, їй, як власнику квартири [PERSON] спричинено моральної шкоди, яка полягає у неможливості користуватися та володіти квартирою, у душевних хвилюваннях за своє майно, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, вона просить стягнути з відповідачів моральну шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду від 29 травня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків. 07 червня 2019 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява в якій позивач просить виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути з них на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 100 000 гривень. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2019 року за позовною заявою відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 03 липня 2019 року на адресу Ленінського районного суду м.Харкова від відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що в уточненій позовній заяві позивач стверджує, що з 2004 року постійно мешкає за кордоном в США, у березні 2019 року приїхала до своєї квартири [ADDRESS] та виявила, що там мешкають невідомі їй люди. Дані факти не відповідають дійсності, бо як зазначає відповідач, вони всі знайомі з позивачем та постійно спілкувалися починаючи з лютого 2018 року за наступних обставин. [PERSON] разом зі своєю сім`єю, а саме чоловіком [PERSON] , матір`ю [PERSON] та дітьми неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] , що належить на праві власності гр. США [PERSON] , В цьому ж будинку в квартирі [ADDRESS] проживає її тітка [PERSON] . [PERSON] перебуває у дружніх відносинах з родиною позивача, які на протязі 16 років проживають в США та [PERSON] на протязі всього часу доглядає за квартирою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та квартирою [ADDRESS] , що належить на праві власності її матері - [PERSON] . Тітка весь час спілкувалася по-телефону з родиною [PERSON] , сплачувала комунальні платежі по їх проханню за обидві квартири, доглядала за ними, також у неї були ключі від квартир [ADDRESS] та [ADDRESS]. Відповідач зазначає, що особисто знає відповідача з дитинства, проте з часу її виїзду до США не спілкувалася. Так, 02.02.2018 року її тітка, [PERSON] перенесла інсульт та перебувала в лікарні в реанімаційному відділенні, на її телефон зателефонувала позивач та вона підняла слухавку і повідомила, що тітка в важкому стані. Вони обмінялися телефонами та почали спілкуватися. Після виписки з лікарні відповідач [PERSON] забрала тітку проживати до себе, за адресою: [ADDRESS] , оскільки остання практично не могла пересуватися. Весь час вона спілкувалася з позивачем по телефону через «Вайбер» майже кожного дня, позивач хвилювалася за тітку та підтримувала її. Так в травні 2018 року тітка стала почувати себе краще, а тому вони вирішили перевезти її до неї додому за адресою [ADDRESS] та відповідач щодня відвідувала тітку та допомагала їй,'оскільки без сторонньої допомоги вона не могла обходитися. Вході неоднократних розмов по телефону позивач, [PERSON] почала її вмовляти переїхати з сім`єю проживати у її квартиру [ADDRESS] , аби мені було легше доглядати за тіткою, оскільки її квартира знаходиться в цьому ж будинку. Ми з сім`єю деякий час не погоджувалися, та , коли тітка в червні 2018 року зламала ногу, відповідач прийняла пропозицію позивача. З [PERSON] домовилися, що вона разом із сім`є, на правах наймача буду проживати в її квартирі на умовах плати за комунальні послуги в рахунок оренди на невизначений термін. Крім того, вони обговорили, що свою квартиру вона виставить на продаж та після реалізації придбає квартиру у новобудові, де необхідно буде провести ремонт, на що [PERSON] повідомила, аби вона не хвилювалася та, що вони зможуть проживати в її квартирі тривалий час, а саме 2-3 роки, доки не владнають свої проблеми.Враховуючи той факт, що вони планували проживати в зазначеній квартирі тривалий час, а квартира № [ADDRESS] була у занедбаному стані, мала старі сліди від залиття на стінах та стелі, за погодженням з [PERSON] було прийнято рішення про проведення косметичного ремонту в квартирі.На протязі червня - липня 2018 року відповідачами було проведено ремонт в квартирі, деякі меблі та речі з дозволу та погодженням з позивачем вони перенесли до квартири [ADDRESS] , що належить її матері, перевезли свої меблі та речі і з серпня 2018 року почали проживати сім`єю в квартирі [ADDRESS] , комунальні платежі за квартиру сплачували. Весь час починаючи з лютого 2018 року вони спілкувалися з позивачем по телефону через «Вайбер», домовлялися про умови найму квартири, перевезення речей, вона відправляла фото квартири після ремонту, передавали подарунки один одному через спільних знайомих, позивача все влаштовувало, жодних претензій чи заперечень з цього приводу від неї не поступало. Так, в ході телефонної розмови з позивачем в лютому 2019 року відповідачу стало відомо, що вона приїжджає до Харкова терміном на місяць для лікування зубів. Вона попрохала мене підшукати їй для оренди квартиру з гарними умовами, оскільки квартира її мами перебуває в занедбаному стані. Все ж я її переконала пожити в маминій квартирі, на її прохання перенесені речі, а саме 2 крісла та диван з квартири [ADDRESS] вони перенесли назад та звільнили квартиру [ADDRESS] , також на її прохання відповідач оплатила інтернет в квартирі [ADDRESS] перед її приїздом. В лютому 2019 року позивач приїхала до Харкова, проте зустрітися їм не вдалося, оскільки вся сім*я захворіли вірусною інфекцією, а позивач проходила лікування та боялася захворіти, проте вони весь час спілкувалися по телефону та листувалися. За день до від`їзду позивач написала, що в травні приїжджає знову до Харкова та повідомила аби вони звільнили її квартиру. [PERSON] пояснила, що не мають можливості виїхати з квартири в визначений нею строк, та попрохала позивача надати час. Після від`їзду позивача до США, її представником було подано заяву до поліції про вчинення відповідачами кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України - самоправство. [PERSON] зазначає, що її сім`я жодним чином не перешкоджала позивачу заходити до її квартири, ключі не змінювали, не відмовлялися звільнити квартиру, лише прохали позивача надати час, оскільки домовлялися на тривале проживання в квартирі. Переїхати не було куди, оскільки власну квартиру продали та придбали іншу в новобудові, де проводиться ремонт. Крім того, з ними проживали хвора мама та двоє неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини зазначені в ній. Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог будучи у судовому засіданні заперечували з підстав зазначених у відзиві, також [PERSON] вказала, що квартирі позивача з літа 2019 року вони з родиною не проживають. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що в картиру вселилися за домовленістю із позивачем, та з червня 2019 року у її квартирі вони не проживають. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог також заперечувала, вказавши, що до квартири позивача переїхали з дозволу позивача. Коли позивач попросила звільнити квартиру, вони лише попросили надати час. Та після цього [PERSON] жодного разу не приходила. Приходила лише адвокат. Також вказала що з літа 2019 року вона проживає у сестри. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши що було можливе позасудове врегулювання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає тривалий час, оскільки жили у одному домі з її матір"ю, та мали добрі стосунки. Після її від"їзду до США вони продовжували спілкуватися. Також їй [PERSON] залишила ключі від квартири. Свідок також оплачувала комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] коштами, які надсилала [PERSON] . Крім того [PERSON] спілкувалася також із [PERSON], яка є племінницею свідка. Коли свідок за станом здоров"я потребувала догляду, саме [PERSON] запропонувала [PERSON] переїхати у її квартиру, щоб та мала можливість доглядати тітку. [PERSON] навела порядок у квартирі, зробили косметичний ремонт. Але усі дії узгоджувала із [PERSON] . Весь час вони добре спілкувалися. Конфліктів між ними не було. У лютому 2019 року [PERSON] приїздила до України та просила за два місяці звільнити квартиру до травня 2019 року. Але [PERSON] просила дати час до липня, оскільки важко так швидко переїхати разом із родиною. Потім приходила адвокат та у квартирі відключили світло, після чого [PERSON] разом із родиною виїхали з квартири та там більше не проживають. Речі частково розмістили у її квартирі, частину у гаражі. Квартиру яка належала [PERSON] на [ADDRESS] продали . Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину [PERSON] . Бачила [PERSON] до того як вона виїхала до Америки. З [PERSON] не знайома, але знає, що вона приїздила у лютому 2019 року лікувати зуби. Тоді вже [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS]. Свідок допомагала [PERSON] рахувати комунальні платежі тому їй відомо, що вона оплачувала за квартири [PERSON] . У [PERSON] були ключі від квартир [ADDRESS] та [ADDRESS]. Після того, як [PERSON] перенесла другий інфаркт, вона потребувала сторонньої допомоги. Саме тоді [PERSON] і запропонувала [PERSON] переїхати до її квартири, щоб мати можливість доглядати за [PERSON] . Як їй відомо, [PERSON] вимагала від [PERSON] звільнити квартиру за три дні. Ще літом 2019 року [PERSON] з родиною виїхали з квартири [PERSON] , та проживають у квартирі яку орендують. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.08.2014 р. та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2019 року. Згідност. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Нормаст.321 ЦК Українипередбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимогст. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає те, що відповідачі у 2018 році на підставі усної домовленості із позивачем вселились до квартири [ADDRESS] , без реєсрації та укладення договору. Позовні вимоги в частині виселення відповідачів із спірної квартири, як осіб, які самоправно вселилися у спірне житло, жодним доказом дослідженим у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, та спростовуються поясненнями як свідків так і наданою відповідачем [PERSON] перепискою між нею та позивачем. Представник позивача вважає, що зазначена переписка не може бути належним та допустимим доказом у справі, а тому не спростовує заявлених вимог позивача. При цьому, згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Суд вважає, що надана переписка відповідачем стосується предмету позову, та містить інформацію, яка підтверджує доводи відповідача щодо обізнаності позивача про проживання відповідачів у її квартирі. Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідачі у квартирі позивача з літа 2019 року не проживають. Тобто станом на теперішній час в належній позивачу квартирі не проживають, відтак питання про виселення відповідачів відпало. За таких умов позивачем не доведено у визначеному ЦПК України порядку, а судом не встановлено доказів на підтвердження проживання відповідачів у квартирі, що належить їй на праві власності, а як наслідок і порушення права користування та розпоряджання майном позивача. За відсутності достатніх на те підстав, судом не може бути констатовано перешкоджання у здійсненні [PERSON] її права власності нерухомим майном, шляхом проживання у ньому відповідачів, а тому позов у частині їх виселення без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.16 ч.1 п.9 ЦК України відшкодування моральної шкоди є одним з способів захисту цивільного права. На підставі ст.23 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, зокрема, щодо неї самої. Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16: Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення. Приписами ст.1167 ч.1 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується за наявності вини. Згідно ст.ст.12, 13, 80 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст.76 ч.2 ЦПК України джерелами доказів є: письмові, речові та електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів саме протиправної поведінки відповідачів та заподіяння позивачу саме моральної шкоди. А відтак, в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити, оскільки вони є безпідставними. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed