Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Сороки-Львівської сільської ради з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмета позову у якій просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнати протиправним та скасувати рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; визнати право власності в порядку спадкування за законом на частину будинку [ADDRESS]. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], Сороки-Львівської сільської ради з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмета позову у якій просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, визнати протиправним та скасувати рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06.09.2006 року; визнати право власності в порядку спадкування за законом на частину будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом [PERSON] мотивує тим, що 01.11.1975 року було зареєстровано шлюб між її мамою [PERSON] та її батьком [PERSON]. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За час подружнього життя батьками позивача було набуто будинок [ADDRESS], однак право власності на нього документально було оформлено на батька. [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вказаного будинку, так як будинок було набуто в шлюбі з мамою позивачки і таке майно було спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що на момент відкриття спадщини у спірному будинку проживали та були зареєстровані позивачка, її мати [PERSON] та її сестра [PERSON], а тому вони прийняли спадщину, яка відкрилася по смерті [PERSON] Зазначає, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ніхто з вказаних осіб від спадщини не відмовлявся, а тому вважає, що прийнята позивачкою, її мамою [PERSON] та сестрою [PERSON] спадщина належить їм з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] року. Зазначає, що в порядку спадкування за законом по смерті батька позивачка має право 1/6 спірного будинку. У листопаді 2010 року [PERSON] повідомила позивачці про те що вона оформила право власності на весь будинок на себе, а пізніше ще й оформила право власності на земельну ділянку. Вказані будинок та земельну ділянку [PERSON] передала в іпотеку з забезпечення кредитного договору, а позичені гроші не повернула. Вказує, що такими діями з боку [PERSON] порушено право її право власності на будинок та права на земельну ділянку. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.11.1975 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За час подружнього життя з [PERSON] було набуто будинок [ADDRESS], однак право власності на нього документально було оформлено на чоловіка. [INFO] року помер чоловік позивачки за зустрічним позовом - [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вказаного будинку, так як будинок було набуто в шлюбі і будинок був спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що на момент відкриття спадщини у спірному будинку проживали та були зареєстровані позивачка за зустрічним позовом та її доньки [PERSON] та [PERSON], а тому вони прийняли спадщину, яка відкрилася по смерті [PERSON] Зазначає, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ніхто з вказаних осіб від спадщини не відмовлявся, а тому вважає, що прийнята ними спадщина належить їм з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] року. Зазначає, що в порядку спадкування за законом по смерті чоловіка позивачка має право 1/6 спірного будинку. Також вказує, що ? частина будинку належить їй як подружжю, так як такий будинок було набуто в шлюбі з її покійним чоловіком. У грудні 2010 року [PERSON] повідомила позивачці з зустрічним позовом про те, що вона оформила право власності на весь будинок на себе, а пізніше ще й оформила право власності на земельну ділянку. Вказані будинок та земельну ділянку [PERSON] передала в іпотеку з забезпечення кредитного договору, а позичені гроші не повернула. Вказує, що такими діями з боку [PERSON] порушено право її право власності на будинок та права на земельну ділянку. Представник позивачки за первісним позовом [PERSON] - адвокат Галич П.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснення надав аналогічні викладеним у первісному позові, проти задоволення зустрічного позову не заперечив, та додатково пояснив, що 23.10.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за наслідками розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України було ухвалено вирок, яким [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та кримінальне правопорушення в цій частині було закрито. Вказаним вироком було визнано виною [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та було засуджено до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, її було звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та визначенням іспитового строку на 2 роки. Пояснив, що у вказаному кримінальному провадженні позивачку за первісним позовом [PERSON], як і відповідачку [PERSON] було визнано потерпілими. Пояснив, що вказаним вироком встановлено обставини, які підтверджують злочинний спосіб оформлення права на спірний будинок за [PERSON] Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Сотник О.І. у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали повністю, пояснення надали аналогічні викладеним у зустрічному позові, проти задоволення первісного позову не заперечили. Додатково пояснили, що 23.10.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за наслідками розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України було ухвалено вирок, яким [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та кримінальне правопорушення в цій частині було закрито. Вказаним вироком було визнано виною [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та було засуджено до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, її було звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та визначенням іспитового строку на 2 роки. Пояснили, що у вказаному кримінальному провадженні позивачку за зустрічним позовом [PERSON], як і позивачку за первісним позовом [PERSON] було визнано потерпілими. Пояснили, що вказаним вироком встановлено обставини, які підтверджують злочинний спосіб оформлення права на спірний будинок за [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов та зустрічний позов визнала та просила їх задоволити. Додатково пояснила, що обставини, викладені в зустрічному позовах відповідають дійсності та визнала те, що нею було підроблено підписи від імені [PERSON] та [PERSON] у заявах про відмову від спадщини, які вона в подальшому використала з метою одноосібного незаконного заволодіння спірним будинком та іншим спадковим майном. Відповідач Сороки-Львіська сільська рада в судове засідання не забезпечило явку свого представника, проте подала письмові пояснення на позовні заяви, яким повідомило суд про те, що сільська рада не володіла інформацією про факт порушень спадкових прав [PERSON] та [PERSON] Просить первісний та зустрічний позов задоволити в повному обсязі. Третя особа Пустомитівська державна нотаріальна контора в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином було повідомлене про день, час та місце розгляду справи. Третя особа Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомило, хоча належним чином було повідомлене про день, час та місце розгляду справи. Третя особа ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомило, хоча належним чином було повідомлене про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 461/4533/14-к, витребуваної з Галицького районного суду м. Львова, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, первісний позов та зустрічний позов є підставними та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.11.1975 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 49 та видано свідоцтво про одруження (а.с. 8). Від цього шлюбу у них народилися діти [PERSON], [INFO] (а.с. 10 ) та [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про одруження (а.с. 9 ) Судом встановлено, що за час подружнього життя [PERSON] та її чоловіком [PERSON] було набуто будинок [ADDRESS], право власності на який документально було оформлено на ім'я [PERSON], про що 18.01.1991 виконкомом Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було видано свідоцтво про право власності, яке було зареєстровано у Львівському міжміському БТІ 18.01.1991 року за № запису 335, реєстраційний № 9172787. З копії свідоцтва про смерть судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що книзі реєстрації актів про смерть 24.10.2000 року було зроблено відповідний запис за № 38. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини щодо спадкування виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді справи в цій частині керується положеннями Цивільного кодексу 1963 року. Відповідно до ст. 525 ЦК України в ред. 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, отже суд приходить до висновку про те, що днем відкриття спадщини по смерті [PERSON] є [INFO] року. Виходячи зі змісту ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 112 ЦК України у ред. 1963 року, ч.2 ст.372 ЦК України у ред. 2003 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і частки учасників спільної сумісної власності є рівними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83 № 4 визначено, що при встановленні в справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] набули спірний будинок на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, отже частка кожного з них становила по ? частині, а тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини спірного будинку. Відповідно до ст. 529 ЦК України у ред. 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Положеннями ст. 548 ЦК України у ред. 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України в ред. 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що у спірному будинку на момент відкриття спадщини були зареєстровані та проживали [PERSON], що підтверджується копією паспорта громадянина України, де паспортною службою зроблено відмітку про реєстрацію за адресою спірного будинку з 25.07.1997 року, копією будинкової книги та довідкою про склад сім'ї від 20.10.2009 року; [PERSON], що підтверджується копією її паспорта громадянина України, де паспортною службою зроблено відмітку про її реєстрацію за адресою спірного будинку з 15.10.1988 року, копією будинкової книги та довідкою про склад сім'ї від 20.10.2009 року; [PERSON], що підтверджується копією її паспорта громадянина України, де паспортною службою зроблено відмітку про її реєстрацію за адресою спірного будинку з 23.02.1993 року, копією будинкової книги та довідкою про склад сім'ї від 20.10.2009 року. Виходячи з наведеного суд приходить до переконання, що оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини проживали у спірному будинку то вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто ними вчинено одну з передбачених ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року дій, що свідчить про прийняття ними спадщини по смерті [PERSON] Виходячи з наведеного та з огляду на ч. 2 ст. 548 ЦК України в ред. 1963 року прийнята [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщина по смерті [PERSON] визнається належною їм з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO] року. Враховуючи те, що до складу спадщини увійшла ? частина будинку [ADDRESS] та враховуючи приписи ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично було успадковано по 1/6 частині спірного будинку. Решта ? частина вказаного будинку, виходячи з положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 112 ЦК України у ред. 1963 року, ч.2 ст.372 ЦК України у ред. 2003 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 належить [PERSON], оскільки спірний будинок було набуто нею та її покійним батьком за час подружнього життя. Аналогічні за змістом положення закріплені у ст.ст. 368, 370 ЦК України в ред. 2003 року. Виходячи з наведеного суд вбачає, що [PERSON] підставно має право на 4/6 частини спірного будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З оглянутої в судовому засіданні копії вироку Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4533/14-к вбачається, що 23.10.2014 року Галицьким районним судом м. Львова за наслідками розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України, справа № 461/4533/14-к ухвалено вирок, яким [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та кримінальне правопорушення в цій частині було закрито. Вказаним вироком було визнано виною [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та було засуджено до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, її було звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та визначенням іспитового строку на 2 роки. Вирок не оскаржував ся та набрав законної сили. Судом встановлено, що згідно даного вироку у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON] було визнано потерпілими. Так, виходячи з положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України суд бере до уваги наступні обставини, які були встановлені вироком Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2014 року у справі № 461/4533/14-к . Так, Галицьким районним судом м. Львова встановлено повністю доведеним факт вчинення обвинуваченою [PERSON] злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та її винність у їх вчиненні. Встановлено, що [PERSON] 26.11.2002 року, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Холявка В.Я., що на [ADDRESS], діючи умисно, підробила офіційні документи - заяви про відмову від прийняття спадщини, власноручно підписавши їх від імені [PERSON] та [PERSON], які були посвідчені приватним нотаріусом Холявкою В.Я., з метою їх подальшого використання для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], тобто вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України. Крім цього, було встановлено, що [PERSON] 26.11.2002 року, перебуваючи у Пустомитівській державній нотаріальній конторі, що на вул. Грушевського, 24 у м. Пустомити Львівської області, діючи умисно, використала завідомо підроблені офіційні документи: заяви від імені [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, подавши їх працівнику контори, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАА №844476, згідно з яким спадкове майно складається із легкового автомобіля марки «Міtsubishi L 300», 1982 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі [NUMBER], реєстраційний [NUMBER]; грошових заощаджень з відповідними відсотками і компенсаційними нарахуваннями в філії Пустомитівського відділення Ощадбанку №6381/049 с. Сороки Львівські на рахунку [NUMBER], в Ощадбанку№6321/055 м. Львова на рахунку [NUMBER]. В подальшому, 22.04.2004 року, [PERSON], перебуваючи у Пустомитівській державній нотаріальній конторі, що на вул. Грушевського, 24 у м. Пустомити Львівської області, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВС 356222, згідно з яким спадкове майно складається із причепа марки МАЗ 93866, 1987 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. 18.04.2006 року, [PERSON] ,перебуваючи у у Пустомитівській державній нотаріальній конторі, що на вул. Грушевського, 24 у м. Пустомити Львівської області, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСР 444598, згідно з яким спадкове майно складається із житлового будинку А-1, розташованого в [ADDRESS], тобто вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України. Крім цього, [PERSON] 30.11.2002 року, перебуваючи у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району Управління ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, що на вул. Перфецького, 19 у м. Львові, діючи умисно, шляхом обману щодо свого одноосібного права на спадкове майно [PERSON], заволоділа правом на автомобіль марки «Міtsubishi L 300», 1982 року випуску, двигун № [NUMBER], шасі [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], вартістю 2751, 56 грн., тобто вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України. Крім цього, [PERSON] 22.04.2004 року, перебуваючи у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району Управління ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, що на вул. Перфецького, 19 у м. Львові, повторно, діючи умисно, шляхом обману щодо свого одноосібного права на спадкове майно [PERSON], заволоділа правом на причеп марки МАЗ 93866, 1987 року випуску, шасі [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], вартістю 7131,13 грн., тобто, вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України. Крім цього, [PERSON], 19.04.2006 року, перебуваючи в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», що на вул. Липинського, 54 у м. Львові, діючи умисно, шляхом обману щодо свого одноосібного права на спадкове майно [PERSON], заволоділа правом на житловий будинок А-1, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 89370,00 грн., тобто вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України. Крім цього, Галицький районний суд м. Львова у вироці від 23.10.2014 року у справі № 461/4533/14-к встановив, що дії обвинуваченої [PERSON] вірно кваліфіковано: за ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки вона підробила офіційний документ, який посвідчується приватним нотаріусом та надає права, з метою його використання; за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки вона використала завідомо підроблений документ; за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки вона придбала право на майно, шляхом обману (шахрайством); за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайством), вчиненому повторно; за ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайством), вчиненому у великих розмірах. Виходячи з наведеного, судом встановлено, виходячи з обставин встановлених вироком Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2014 року у справі № 461/4533/14-к, що мав місце злочинний характер дії з боку [PERSON] при оформленні права на спадкове майно по смерті [PERSON], яка підробивши підписи на заявах про відмову від спадщини від імені [PERSON] та [PERSON] в подальшому використали їх для оформлення права власності на спірний будинок та інше спадкове майно, тобто заволоділа ним внаслідок вчинення обману (шахрайства), від злочинних дій якої потерпіли [PERSON] та [PERSON] Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України гарантується непорушність права власності, а також те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з приписів ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України здійснення повноважень власника належить виключно власникові і здійснюється ним виключно на власний розсуд. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи з положень ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] було прийнято спадщину по смерті [PERSON], а також виходячи з приписів ст. 548 ЦК України в ред. 1963 року та аналогічних за змістом положень ст. 1268 ЦК України в ред. 2003 року, прийнята ними спадщина належить їм з моменту її відкриття - [INFO] року, суд приходить до переконання, що видача державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори свідоцтв про право на спадщину за законом, якими засвідчено, що відповідач [PERSON] є єдиним спадкоємцем по смерті [PERSON] є такими що порушує право власності [PERSON] та [PERSON] та такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 41 Конституції України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 112, 525, 529, 548, 549 ЦК України у ред. 1963 року, ст.ст. 321, 368, 370, 372 ЦК України у ред. 2003 року, ч.3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20, а відтак є незаконними та підлягають визнанню недійсними. Також суд враховує й те, що такі свідоцтва були видані й на частину спірного будинку, яка не входила до спадкової маси по смерті [PERSON], так як ? частина спірного будинку належала за законом [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Задовольняючи вимоги первісного позову та зустрічного позову про визнання протиправним та скасування рішення Сороки-Львівської сільської ради № 32 від 06.07.2006 року, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] Пустомитівським районним відділом земельних ресурсів, серія [NUMBER] від 06.09.2006, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на підставі рішення Сороки-Львівської сільської ради 2 сесії 5 скликання № 32 від 06.07.2006 року було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Пустомитівським районним відділом земельних ресурсів, серія [NUMBER] від 06.09.2006 року, яким засвідчується те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1276 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER]. З оглянутих матеріалів справи, судом встановлено, що спірний будинок знаходиться на спірній земельній ділянці за адресою [ADDRESS], який складається з шести житлових кімнат житловою площею 128,00 кв.м. та кухні, загальною площею 177,9 кв.м. До житлового будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди: гараж під літерою «Б», літню кухню під літерою «В», гараж під літерою «Г», сарай під літерою «Д», ворота під №№ «1, 3», огорожу під №№ «2, 4», замощення під літерою «І». Відповідно до ст. 58 Конституція України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 120 ЗУ України в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваного рішення сільської ради та на момент видачі державного акту, було передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Крім цього, відповідно до ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, яка діяла на момент відкриття спадщини по смерті [PERSON], при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Також, в абз. 3 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25.12.1996 року № 13 Верховним Судом України було звернуто увагу судів на те, якщо до вирішення судом спору між співвласниками будинку про порядок використання земельної ділянки цей порядок ними не визначався, суду слід виходити з розміру їх часток у праві спільної власності на будинок, на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання про протиправність оскаржуваних рішення сільської ради та державного акту на право власності на землю, оскільки такими порушується права власності та користування спірною земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON], так як відповідач [PERSON] не мала права одноосібно, без залучення [PERSON] та [PERSON], звертатися до сільської ради про передачу у власність земельної ділянки, на якій розташоване спірне будинковолодіння, а тому оскаржуване рішення сільської ради підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на землю підлягає визнанню недійсним. Відмовляючи у задоволенні вимоги первісного позову про визнання права власності на частину спірного будинку за відповідачем [PERSON], та у задоволенні аналогічної вимоги зустрічного позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На основі аналізу зазначених норм закону, суд приходить до переконання, що особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. У зв'язку із тим, що частина позовних вимог позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, у яких вони просять суд визнати право власності на частину майна за відповідачем по справі, стосується захисту прав інших осіб, а не позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З аналогічних мотивів не підлягають задоволенню вимога первісного позову про визнання права власності на частину майна за відповідачем [PERSON], та вимога зустрічного позову про визнання права власності на частину майна за відповідачем [PERSON] Крім цього, суд звертає увагу, що вимога позивача за первісним позовом про визнання за нею права власності на частину спірного будинку підлягає задоволенню, як і підлягає до задоволення вимога позивача за зустрічним позовом про визнання за нею права власності на частину спірного будинку.

Outcome: partial