Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

25.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що мешкає у власній квартирі №27 в багатоквартирному будинку №12/3 по вул. Крилова в м. Миколаєві. Будинок знаходиться на балансі і обслуговується ТОВ «ЛЕСКИ-М». ЇЇ квартира забезпечена комунальною послугою газопостачання з режимом використання газу для приготування їжі (плита газова за відсутністю централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача). Враховуючи, що в квартирі зареєстрована 1 особа та не встановлено квартирний прилад обліку природного газу, постачання газу повинно здійснюватися виходячи з норми споживання газу на одну особу, а саме 5,4 м. куб. (до 19.08.2017 р. 7.1 м. куб.). 31.07.2017 року до її будинку прибули представники ПАТ «Миколаївгаз» з метою встановлення лічильника газу для багатоквартирного будинку, при цьому її особисто не попередили. Через її відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника газу з 31.05.2017 р., відповідачі почали визначати кількість спожитого нею природного газу у розмірі 18,3 м. куб., склали акт про порушення №00025161. такі дії відповідачів позивач вважає незаконними. Зазначає, що особливості організації обліку газу в багатоквартирних будинках та гуртожитках врегульовано в главі 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, пунктами 1 та 2 якої взагалі не передбачається застосування до споживача багатоквартирних будинків граничних обсягів споживання газу. До того ж субєктом надання згоди на встановлення загальнобудинкового вузла обліку (на час складання акту про правопорушення №00025161 від 31.05.2017) природного газу в багатоквартирних будинках виступає балансоутримувач або управитель будинку, аж ні як не окремий споживач. Крім того, 12.12.2017 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», яким у ч. 2 ст. 2 передбачено: «З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». На заяву позивача з метою врегулювання спору, відповідачі відмовились відновити порушені права. Крім того, ПАТ «Миколаївгаз» допустив порушення права позивача оскільки поставив у нерівне становище порівняно з споживачами, які мають індивідуальні лічильники, через те, що повинна сплачувати кошти за неспожитий природний газ. Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати недійсним рішення ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», яке оформлено: актом про порушення № 00025161 від 31.05.2017 р. та п. 35 протоколу постійно діючої робочої комісії по розгляду [PERSON] про порушення фізичними особами-споживачами природного газу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» від 16.06.2017 р. №21 відносно [PERSON] (о/р [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) щодо визначення [PERSON] режиму споживання, за яким фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу, визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням згідно з додатком №10 до Кодексу газорозподільних систем. Визнати за [PERSON], мешканкою квартири [ADDRESS], право на споживання природного газу за діючими нормами споживання природного газу для населення, а саме «плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача» з нормою споживання 5,4 м. куб. на одну людину на місяць. Зобовязати ТОВ «Миколаївгаз збут» здійснити перерахунок спожитого природного газу починаючи з 31.05.2017 р. до теперішнього часу із застосуванням норми споживання природного газу для населення, а саме «плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача» з нормою споживання 5,4 м. куб. (7,1 м. куб до 19.08.2017 р.) на одну людину на місяць за вищевказаний період. 01.06.2018 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 07.08.2018 року до суду надійшов відзив ТОВ «Миколаївгаз збут», в якому зазначено, що ПАТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обовязковими для Постачальника ТОВ «Миколаївгаз збут» у взаємовідносинах із споживачем. З цих підстав просили відмовити у задоволенні вимог до ТОВ «Миколаївгаз збут». 07.08.2018 р. до суду надійшов відзив ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», в якому зазначено, що у «ПАТ «Миколаївгаз» наявні підстави для встановлення будинкових лічильників. Відповідно до абз. 7 п. 3 ст. 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеним у додатку 15 до цього Кодексу. На виконання Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем, представниками оператора ГРМ, в присутності позивача зафіксовано факт відмови останнього від встановлення за ініціативою та за кошти Оператора ГРМ загальнобудинкового вузла обліку природного газу за адресою: м. Миколаїв, вул. Крилова, 12/3, про що складено акт про порушення від 31.05.2017 року № 00025161. При цьому в акті повідомлено позивача про наслідки такої відмови у вигляді застосування до розрахунків додатку 15 Кодексу ГРМ. Позивача запросили на засідання комісії для розгляду акту. За результатами розгляду акту про порушення від 31.05.2017 року прийнято рішення про його задоволення, у звязку з чим фактичний обєм спожитого позивачем природного газу, відповідно до п. 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, передбаченим у додатку №15 до Кодексу газорозподільних систем, яке було надіслане позивачу. Вважає, що вимоги позивача є неправомірними. Крім того, вказує, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки складений акт про порушення та протокол не є актом державного чи іншого органу, а є лише фіксацією порушення. Саме по собі рішення комісії не тягне для споживача негативних правових наслідків у вигляді примусового стягнення вартості необлікованого (донорахованого) обєму природного газу, більш того, позивач зазначає про те, що сплачує обсяги природного газу за нормами споживання передбаченими постановою КМУ №203. Отже оскаржуване рішення може бути використане як доказ у разі звернення відповідача із позовом про стягнення розміру донорахованих обсягів спожитого природного газу. Посилаючись на вищевикладене, представник ПАТ «Миколаївгаз» у відзиві просить відмовити у задоволенні позову. 17.09.2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачами було порушено її право на отримання товару (послуг) за справедливою (законною) ціною, причому сам факт виставлення завищених розрахунків за спожитий природний газ, як житлово-комунальну послугу, порушує її законні права на отримання житлової субсидії, надає право контролюючим органам вважати, що у неї є заборгованість за житлово-комунальні послуги, що робить її недобросовісним споживачем. Крім того, відповідачі в будь-який час мають можливість звернутись до суду із вимогою про стягнення з неї не тільки безпідставно нарахованої заборгованості, а і пені за прострочення плати. Складений акт про порушення це не тільки фіксація, як стверджують відповідачі, це акт, який фактично породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних і індивідуальних відносин, поширює свою чинність на певний час, територію і коло субєктів, що також підтверджує правомірність позову. Через відмову позивача від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, відповідачі незаконно, з метою безпідставного збагачення почали визначати кількість спожитого газу у розмірі 18,3 м. куб., тобто було встановлено вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (п.п.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Іншим мешканцям будинку, які також не мають квартирних приладів обліку природного газу і не давали згоду на встановлення будинкового лічильника, оплата нараховується до теперішнього часу по встановленим нормам споживання природного газу для населення. Сума щомісячного нарахування на 1 особу складає 37,58 грн., а їй нараховують 127,33 грн. До того ж, позивач відмовилась від встановлення будинкового приладу обліку, з одночасним проханням встановити квартирний прилад обліку газу, як того вимагає діюче законодавство. Встановлення будинкових приладів газу, згідно затвердженого плану розвитку газорозподільчої системи на 2016-2025 роки, не виключає обовязок Оператора ГРМ по встановленню квартирних приладів обліку газу побутовим споживачам за власний рахунок Оператора ГРМ. Крім того, самі відповідачі зазначають, що Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ, а позивач є споживачем і власником окремої квартири. На позивача здійснюється постійний психологічний і моральний тиск, з метою змусити сплатити необгрунтовано нараховану ціну за природний газ, а саме: постійно надходять рахунки-повідомлення на SMS - повідомлення, в яких вказується сума боргу, вимагається його негайна сплата та попереджається про можливість застосування пені та інші негативні наслідки, що спричиняє моральні страждання, порушує психологічне самопочуття. Неправомірні дії ПАТ «Миколаївгаз» з часом призвели до внутрішніх переживань, погіршенню почуття (стрибки тиску, постійні головні болі), невпевненість у завтрашньому дні, додаткові моральні страждання і витрати. Виходячи з наведеного, поряду із раніше заявленими вимогами, позивач просить зобовязати ПАТ «Миколаївгаз» за його власний рахунок встановити індивідуальний прилад обліку в її квартирі та стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 11.10.2018 року позивачем надана заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просила: - визнати недійсним рішення ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», яке оформлено: актом про порушення № 00025161 від 31.05.2017 р. та п. 35 протоколу постійно діючої робочої комісії по розгляду [PERSON] про порушення фізичними особами-споживачами природного газу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» від 16.06.2017 р. №21 відносно [PERSON] (о/р [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) щодо визначення [PERSON] режиму споживання, за яким фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу, визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням згідно з додатком №10 до Кодексу газорозподільних систем. - визнати за [PERSON], мешканкою квартири [ADDRESS], право на споживання природного газу за діючими нормами споживання природного газу для населення, а саме «плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача» з нормою споживання 5,4 м. куб. на одну людину на місяць. - зобовязати ТОВ «Миколаївгаз збут» здійснити перерахунок спожитого природного газу починаючи з 31.05.2017 р. до теперішнього часу із застосуванням норми споживання природного газу для населення, а саме «плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача» з нормою споживання 5,4 м. куб. (7,1 м. куб до 19.08.2017 р.) на одну людину на місяць за вищевказаний період. - зобовязати ПАТ «Миколаївгаз» за його власний рахунок встановити індивідуальний прилад обліку в її квартирі та стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити. Представники ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» та ТОВ Миколаївгаз збут» в судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення аналогічні змісту відзиву на позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS]. Постачання природного газу у будинок, в якому проживає позивач, здійснюється відповідачами. Позивач природний газ використовує тільки для приготування їжі (плита газова за відсутністю централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача). Відповідно до п.1 глави 5 розділу ІХ Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП ) № 2494 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Натомість, 14 червня 2016 року Миколаївська міська рада прийняла рішення № 5/16, яким заборонила ПАТ «Миколаївгаз» встановлювати надомні вузли обліку природного газу за рахунок Інвестиційної програми до моменту прийняття рішення Кабінетом Міністрів України за результатами звернення Миколаївської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. 31 травня 2017 року працівники ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Миколаївгаз» на 2016-2025 роки, який був затверджений постановою НКРЕКП №549 від 31.03.2016 р., намагалися провести роботи по встановленню загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку 12/3 по вул. Крилова в м. Миколаєві, проте позивач [PERSON], відмовилась. Проте, 31.05.2017 року представники ПАТ «Миколаївгаз» склали акт про порушення №00025161, відповідно до якого за адресою м. Миколаїв, вул Крилова б. 12/3 встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме: відмова побутового споживача [PERSON] від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за рахунок Оператора ГРМ з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік природного газу» В акті зазначено, що відповідно до абз. 7 п. 3 гл. 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, фактичний обєм спожитого, розподіленого (поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними нормами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до Кодексу ГРС. Комісія Оператора ГРМ з розгляду цього [PERSON] буде проводити засідання 16.06.2017 року. В розділі зауваження міститься пояснення та підпис [PERSON], де зазначено, що від становлення будинкового приладу обліку відмовляється (мораторій рішення Миколаївської міської ради №5/16 від 19.06.2016), просить за бюджетні кошти встановити квартирний прилад обліку газу. 16.06.2017 року комісія ПАТ «Миколаївгаз» розглянула вказаний акт про порушення і прийняла рішення про задоволення акту. 02.02.2018 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз збут» із заявою, в якій просила скасувати акт про порушення № 00025161 від 31.05.2017 року, здійснити перерахунок спожитого природного газу, встановити в [ADDRESS] квартирний прилад обліку природного газу за рахунок коштів ПАТ «Миколаївгаз», як того вимагає Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». ПАТ «Миколаївгаз» листом від 22.02.2018 р. повідомило, що комісія по роботі зі зверненнями побутових споживачів природного газу винесла рішення про відмову від здійснення перерахунку за спожитий природний газ. Щодо питання встановлення безкоштовного індивідуального лічильника газу повідомили, що 27.11.2017 року за адресою: м. Миколаїв, вул. Крилова 12/3 встановлено загальнобудинковий лічильник газу, але на час надання відповіді в експлуатацію не введений. Отже, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Відповідно до розрахунку та рахунків-квитанцій, наданих позивачем, на оплату послуг з газопостачання фактична кількість послуги з газопостачання за адресою [ADDRESS], починаючи з 31.05.2017 року становить 18,3 м. куб. на одну особу. Матеріали справи містять копію акту паро порушення №00025161 від 31.05.2017 року. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» N 2494, 30.09.2015, був затверджений відповідний нормативний акт, який серед іншого у розділі ХІ гл. 5. передбачає порядок оформлення акта про порушення. За зазначеними нормами, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред'явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов'язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об'єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб. З наданого акту про порушення, який міститься у справі, взагалі не вбачається що до участі у його складанні залучалися будь які незаінтересовані особи (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування). Як зазначила позивач, вона відмовилась від встановлення будинкового лічильника з посилання на мораторій встановлений рішенням Миколаївської міської ради, але жодним чином не відмовлялась від встановлення індивідуального лічильника. З акту не вбачається у чому полягало порушення, відсутні посилання на обставини і суть порушення. Зокрема не зазначено який доступ не надав споживач, який способом перешкоджав встановленню лічильника, не зазначено коли було виявлено порушення. Кім того, у порушення зазначених вимог до змісту акту про порушення, у акті не зазначено контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії). До того ж згідно п.5 глави 2 Розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить, зокрема відмова в доступі до об'єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. Згідно п.6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення. Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу. При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується. Відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток 15 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: плита газова за відсутності централізованого гарячого водопостачання 18,3 м. куб., на одну людину на місяць. Таким чином, для застосування такої санкції як визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ. При цьому аналіз змісту положень Кодексу ГРС у їх системному зв?язку із ЗУ «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року, ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року дає підстави обґрунтовано стверджувати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загально будинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням. Проте, відповідачем не доведено факту здійснення позивачем як побутовим споживачем природного газу правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильника природного газу - індивідуального або загальнобудинкового. Натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач висловила своє бажання про встановлення в її квартирі індивідуального лічильника, на що їй було відмовлено ПАТ «Миколаївгаз» в зв'язку із встановленням загальнобудинкового лічильника. Таким чином, висловлене позивачем бажання про встановлення в належній їй квартирі індивідуального приладу обліку газу виключає застосування санкцій за нормами, встановленими додатком №15 до Кодексу газорозподільних систем. Не дивлячись на це, нарахування позивачу обсягів спожитого газу за нормами споживання 18,3 куб.м. відповідачем здійснено саме як санкція за порушення правил обліку та споживання природного газу, що виразилось у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника). За сукупності таких обставин суд вважає переконливими доводи позивача про те, що вона не відмовлялась від встановлення індивідуального лічильника. Крім того, відповідно до пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Виходячи з вищенаведеного, Кодексом газорозподільних систем встановлено умови за якими саме балансоутримувач (управитель) надає згоду щодо організації та встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, а отримання згоди окремого мешканця на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу нормами чинного законодавства України не передбачено. Судом встановлено, що балансоутримувачем будинку №12/3 по вул. Крилова в м. Миколаєві є ТОВ «ЛЕСКИ-М», а не позивачка, а тому від її згоди чи незгоди з встановлення загальнобудинквого приладу обліку природного газу не залежить застосування до неї будь-яких санкцій. За таких обставин позов в частині визнання незаконним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Миколаївгаз» від 31.05.2017 року підлягає задоволенню. Отже, відсутні підстави для визначення позивачу обсягу спожитого газу згідно граничних обємів споживання природного газу. Похідними та такими, що підлягають частковому задоволенню є і вимоги про визнання за позивачем право на споживання природного газу за діючими нормами споживання природного газу та зобовязання ТОВ «Миколаївгаз збут» здійснити перерахунок вартості спожитого споживачем. Частина 3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» (в редакції від 09.04.2015 р.) визначає, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Відповідно до глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. №2494, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по обєкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 р. №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" встановлено норму споживання природного газу населенню у разі виду споживання "плита газова за відсутності централізованого гарячого водопостачання" 7,1 м. куб. Застосування вищезазначених норм споживання здійснюється з 01.02.2016 р. А з 19 серпня 2017 року у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 р. № 609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», відповідно до яких, з 19.08.2017 р. встановлено норму споживання природного газу населенню у разі виду споживання "плита газова за відсутності централізованого гарячого водопостачання" 5,4 м. куб. Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року, а після внесення змін згідно із Законом № 2260-VIII від 21.12.2017 з 1 січня 2021 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Таким чином, населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, у разі відсутності приладів обліку природного газу до 1 січня 2021 року споживає природний газ за нормами (у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання) 7,1 м. куб. (у період з 01.02.2016 по 18.08.2017 р.) та 5,4 м. куб. (з 19.08.2017 р.). Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо наявності у неї прав на споживання природного газу з 31.05.2017 року по 19.08.2017 року за нормами споживання «плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача 7,1 м. куб., а з 19.08.2017 р. 5,4 м. куб. на одну людину на місяць. Разом з тим, 27 листопада 2018 року набрало чинності Рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. За такого, суд вважає необхідним такі вимоги позивача задовольнити частково, а саме визнати за [PERSON], мешканкою квартири [ADDRESS], право на споживання природного газу у період з 31.05.2017 р. по 19.08.2017 року за нормами споживання природного газу для населення, а саме «плита газова у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача» - 7,1 м.куб. на одну людину на місяць, а у період з 19.08.2017 року по 27.11.2018 року( дата набрання чинності рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року) - 5,4 м.куб. на одну людину на місяць. Також слід зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» здійснити [PERSON] перерахунок спожитого природного газу за вказані періоди. Далі, за приписами ст. 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є субєкти господарювання, що: здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Згідно ліцензії від 09.04.2015 року № 1228 НКРЕКП таким субєктом у м. Миколаєві є ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз». Згідно п.10 глави 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Частиною 1 ст. 3 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу встановлено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. В силу ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VІ, субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року, а після внесення змін згідно із Законом № 2260-VIII від 21.12.2017 до 1 січня 2021 року. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Стаття 6 Закону № 3533-VІ визначає обовязок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку (Постанова [PERSON] Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 214/2435/17). З наведених вимог закону вбачається обов'язок суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, в строк до 01.01.2018 року (а після внесення змін в строк до 01.01.2021 р.) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі, забезпечити встановлення лічильників газу, що забезпечить 100% облік природного газу таким споживачам. За такого, відмова ПАТ «Миколаївгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. Обраний позивачем спосіб захисту її прав відповідає вимогам статей 15,16 ЦК України, оскільки способом захисту права є: визнання права; припинення дії, яка порушує право. На переконання суду, встановлення позивачу індивідуального лічильнику забезпечить оплату саме того обєму газу, який спожито, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість, а також буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги газопостачання. Таким чином, вимога позивача про зобовязання ПАТ «Миколаївгаз» за свій рахунок встановити індивідуальний прилад обліку природного газу, підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 2000 грн., суд встановив, що докази завдання позивачу такої шкоди, в чому вона полягає та чим обумовлений її розмір в матеріалах справи відсутні. Тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У звязку з частковим задоволенням позову з ПАТ «Миколаївгаз» на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог у розмірі 1409,60 грн.

Outcome: partial