Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач ТОВ " Ковальська-Житлосервіс" в особі генерального директора [PERSON] , 19 серпня 2016 року, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 4 003 ( чотири тисячі три) гривні 11 копійок, інфляційну складову боргу у розмірі 2 821 ( дві тисячі вісімсот двадцять одну) гривню 24 копійки, три відсотки річних у розмірі 679 ( шістсот сімдесят дев"ять) гривень 94 копійки та судовий збір у розмірі 1 378,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю № 712 від 21.04. 2016 року ( а.с. 47) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, додатково надавши письмові пояснення щодо нарахувань житлово-комунальних послуг відображених в акті звірки взаєморозрахунків по квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2010 року по вересень 2011 року та відмовити у задоволенні позову, оскільки у нього відсутня заборгованість, при цьому надавши оригінали квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги, починаючи з липня 2011 року по березень 2016 року, а також письмові заперечення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності , судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України 14 січня 2009р. N5, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян При цьому, відповідно до положень п.2) ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні, між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та власником квартири [ADDRESS] [PERSON]. 08. 10.11. 2010 року було укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та при будинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг (а.с. 4- 6). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ( міни) в БТІ міста Києва ( а.с. 38; 39) Будинок № 5 по вул. Олени Пчілки в м. Києві знаходиться на балансі та утриманні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Згідно ст. 32 Закону України «Про житлові комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх. Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Так, згідно з положеннями ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 23.11.2016 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду за вх. № 58123 подано письмові заперечення, в яких просить про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 25-28) Матеріали справи свідчать, що відповідач з липня 2011 року по даний період щомісячно сплачує комунальні послуги, при огляді оригіналів квитанцій, позивач зазначав поточні розрахунки будь-якої заборгованості не вказував. Посилання представника позивача на той факт, що відповідач знав про заборгованість за період з жовтня 2010 року по вересень 2011 року, судом не можуть бути прийняти до уваги, оскільки позивач не надав докази, про те не спростовує той факт, що з липня 2011 року по даний час у відповідача не існує заборгованості. Також судом, не може бути також прийнято до уваги посилання представника позивача на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2016 року якою відмовлено у прийнятті заяви ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» про видачу судового наказу з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, яку було подано до суду в червні 2016 року (а. с. 12), оскільки, вона була подана не в межах встановленою вищевказаною нормою права строку. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява, щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Враховуючи вищевикладене, звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, не призвело до переривання строку позовної давності, тому перебіг позовної давності не може починатися заново а з відповідним позовом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося 19.08.2016 року тобто після закінчення строку передбаченого 267 ЦК України. Крім того, розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи ( а.с. 7-8) вказує на те, що при сплаті відповідачем поточних платежів за комунальні послуги позивач перераховував їх на погашення заборгованості за вказаними платежами. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість з оплати комунальних послуг по [ADDRESS] нарахована з жовтня 2010 року до 01.08. 2016 року року включно (а.с.7-8). Отже, відповідачем надано квитанції з оплати комунальних послуг за період з липня 2011 року до березня 2016 року включно . В наданих відповідачем квитанціях та оглянутих в судовому засіданні відображено суми, які нараховані позивачем для оплати, що відповідають нарахуванням, відображених і в довідці про нарахування заборгованості. Вказані обстаини свідчать про відсутність заборгованості відповідача з оплати комунальних послуг, про стягнення яких заявлено позивачем, адже вимоги позову про заборгованість з жовтня 2010 року по вересень 2011 року у розмірі 4 00 гривні 11 копійок знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed