Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму до повноліття доньки, тобто до [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та від шлюбу народилася донька [PERSON], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач з червня 2016року проживає окремо від сім'ї, не бажає добровільно брати участь у забезпеченні доньки, інших дітей не має та, відповідно, нікому аліменти не сплачує, має постійне місце роботи, позивач вважала, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, який належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у зв'язку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28.10.2016року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON]. перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.06.2016 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.3). Зі змісту довідки Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 07.12.2016року №1056 слідує, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Вирішуючи спір, що виник з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ч.1 ст.183 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням того, що малолітня [PERSON] проживає з матір'ю та потребує матеріальної допомоги, необхідної для її повноцінного розвитку, відповідач є батьком дитини, зобов'язаний піклуватися про неї та забезпечувати її всім необхідним, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн.20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved