Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

03.11.2016 року [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки в 1/2 частині від 23.02.2016 рок, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №228 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в 1\\2 частині з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивує тим, що 22.03.2005 року на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки їй був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га, в додатку до акту зазначено частку у спільній власності 50%. Власником суміжної земельної ділянки є відповідач, частка у спільній власності також складає 50 %. Однак нотаріусом при вчиненні нотаріальних дій допущено помилку, відчужено земельну ділянку в розмірі 100%. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, третя особа щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення у попередньому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 березня 2005 року [PERSON] було видано державний акт серії ЯА № 119554 на право власності на земельну ділянку площею 0,0621 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, яка розташована у с. Радчиці Овруцького району по вул. Лесі Українки, 16 А. Власником суміжної земельної ділянки, розташованої у с. Радчиці Овруцького району по вул. Лесі Українки, 16 є [PERSON], про що свідчить копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №093794. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 23.02.2016 року на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] було продано [PERSON] земельну ділянку розміром 0, 0078 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Радчиці Овруцького району Житомирської області по вул. Л. Українки, 16. Відповідно до норм ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вимоги до змісту угод про перехід права власності на земельні ділянки визначені ст. 132 ЗК України, згідно з якою угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов'язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась). Як вбачається з додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №093794 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.09.2016 року земелена ділянка площею 0, 0078 га в с. Радчиці Овруцького району знаходиться у спільній власності [PERSON] та [PERSON], частка кожного складає 50 %. Однак при вчиненні нотаріальних дій нотаріусом не було враховано даної обставини та було відчужену всю земельну ділянку, про що свідчить договір купівлі продажу від 23.02.2016 року. З інформаційної довідки № 76199252 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою с. Радчиці Овруцького району по вул. Лесі Українки, 16 перебуває у приватній власності [PERSON], розмір частки 1/1. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved