Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Кредитна спілка "Верховина" 12.07.2017 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору №76/16 від 16.06.2016 року позивачем був наданий кредит у сумі 32000 гривень строком на 24 місяці із розрахунку 60 % річних, з кінцевим терміном погашення 16.06.2018 року. Для належного виконання зобов"язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №76/16 від 11.10.2016 року. Умови кредитного договору [PERSON] не виконує, у зв"язку з чим станом на 11.07.2017 року заборгував Кредитній спілці "Верховина" 38819 гривень 40 копійок, які представник позивача просисть солідарно стягнути з відповідачів, а також судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором з нього, заперечив проти солідарної відповідальності. Представник відповідача [PERSON] проти стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] заперечив, вважає, що договір поруки припинений в силу вимог ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] згідно з укладеним кредитним договором 76/16 від 16.06.2016 року позивачем був наданий кредит у сумі 32000 гривень строком на 24 місяці із розрахунку 60 % річних, з кінцевим терміном погашення 16.06.2018 року (а.с.3-5). Статтею 526 ЦК України пердбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст.1048, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідач [PERSON] в порушення вимог договору свої зобовязання в частині погашення кредиту у відповідності до графіку згідно розрахунку заборгованості по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує, і станом на 11.07.2017 року заборгував позивачу 38 819 гривень 40 копійок (а.с.6). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно вимог ст.610 ЦК України. Проте, як підтверджено матеріалами справи, при настанні чергових строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом ні позичальник, ні поручитель свої зобовязання перед кредитодавцем не виконують, письмові нагадування позивача залишені без уваги (а.с.10). У цьому випадку статтею 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обовязків встановлених кредитним договором, щодо забезпечення повернення позики позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] ґрунтуються на законі та умовах чинного між сторонами кредитного договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується стягнення заборгованості за кредитом з відповідача [PERSON], суд констатує слідуюче. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання всіх зобовязань за кредитним договором, позивачем було укладено з [PERSON] договір поруки від 16.06.2016 року №76/16 (а.с.7), відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником [PERSON] боргових зобовязань перед кредитною спілкою за договором, він несе солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Як убачається з п.3.3 кредитного договору №76/16 від 16.06.2016 року сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, тобто до 16 числа кожного місяця. Тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року №6-53цс14). Як встановлено судом останній платіж по кредитному договору відповідачем [PERSON] було здійснено 28.02.2017 року (а.с.6), тоді як з позовом до поручителя позивач звернувся до суду 12.07.2017 року (а.с.2), тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителя- відповідача [PERSON] З відповідача [PERSON] підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1600 гривень, сплачений\~ позивачем, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial