Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з моменту звернення і до її повноліття та стягнення аліментів за минулий час. Свою вимогу позивачка мотивує тим, що вона 20 вересня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON], [INFO], підданим Королівства Нідерланди. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом знею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від дитини. Даний факт також встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2013 року та ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30.07.2013 року. 11 липня 2013 року Рішенням Подільського районного суду м. Києва зазначений вище шлюб було розірвано. Посилається на те,що з моменту припинення шлюбних відносин проживають відокремлено один від одного, ведуть роздільне господарство, бюджет. Дитина знаходиться на її утриманні, проживає разом з нею. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, незважаючи на те, що син потребує постійного догляду, не цікавиться життям сина, не брав і не бере участь у його вихованні та утриманні, не відвідує його та не допомагає матеріально, повністю усунувся від виконання батьківських обов'язків. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку надання матеріальної допомоги. Відповідач інших стягнень по виконавчим документам не має і може здійснювати виплату аліментів на утримання дитини в зазначеному розмірі. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через взаємну психологічну несумісність та відсутність гармонії у сімейних стосунках ,різності поглядів на життя та подружні стосунки. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати їх дитину. Домовленості між нею та відповідачем про участь останнього по утриманню та наданні матеріальної допомоги дитині не досягнуто. Відповідач працює на посаді спеціаліста з ІКТ (інформаційні та комунікаційні технології). Заробітна плата його складає 2300 - 2400 Є. Інших дітей відповідач не має, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини без шкоди для нього в розмірі 25 % від його заробітку (доходу). Крім того,посилаючись на ст.191 СК України вважає, що відповідач повинен сплатити аліменти за минулий час,мотивуючи вимоги тим, що 11.05.2012 року вона звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. 25.06.2012 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі №2607/6274/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено справу до розгляду. Однак ,15.10.2012 року Головне управління юстиції у м. Києві листом №174-м-ін-174/12 повідомило Подільський районний суд м. Києва про надходження до України, на підставі Конвенції Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, заяви громадянина Королівства Нідерландів [PERSON] про забезпечення повернення його малолітнього сина [PERSON] до Королівства Нідерланди. Також Головне управління юстиції зазначило, що відповідно нормою статті 16 даної Конвенції передбачено, що після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримання дитини судові або адміністративні органи Договірної держави, на території якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується (в даному випадку - Україна), не можуть вирішуватися по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до Конвенції. У квітні 2013 року Головне управління юстиції м. Києва, в інтересах громадянина Нідерландів [PERSON] звернулось до суду із позовом до [PERSON] про забезпечення повернення дитини до Королівства Нідерланди. Оскільки, на момент розгляду Подільським районним судом м. Києва цивільної справи №2607/6274/2012 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів спір щодо повернення чи не повернення дитини [PERSON] ще не був вирішений, в зв'язку з чим у даному судовому провадженні не могло вирішуватися питання стосовно стягнення аліментів, 11.07.2013 року вона була змушена заявити клопотання про залишення позову в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини без розгляду. Зазначає , що нею вживались заходи для отримання аліментів від відповідача, а саме, 11 травня 2012 року вона звернулася до Подільського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів і відповідач знав про розгляд Подільським районним судом цивільної справи про стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітнього сина, неодноразово зверталась до відповідача стосовно надання ним допомоги по утриманню дитини і під час розгляду цивільної справи Печерським районним судом, однак відповідач, знаючи про її скрутне фінансове становище ухилявся від їх сплати,жодної матеріальної допомоги не надавав.Тому вважає,що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 11 травня 2012 року по 31 липня 2013 року у твердій грошовій сумі - 85 512,74 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот дванадцять гривень 74 коп.),оскільки відповідач працює на посаді спеціаліста з ІКТ (інформаційні та комунікаційні технології). Заробітна плата його складає 2300 - 2400 Є. Виходячи з розрахунку (2300 Є х 25%) х 14 місяців = 8050 Є х 10,6227 грн. = 85 512,74 грн., де - 2300 Є- місячна заробітна плата ;14 місяців - строк з 11 травня 2012 р. по 31 липня 2013 р.; 10,6227 грн. =1 Є - курс гривні до євро станом на 14.08.2013 р., згідно роздруківки з офіційного сайту Національного Банку України. Оскільки відповідач не має наміру вирішувати спір в добровільному порядку,вона в зв'язку з вищевикладеним вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивачки не з»явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надала заяву згідно якої просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 80 Сімейного кодексу України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу ) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Відповідно до ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року - статею 3 зазначено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 - Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини - суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 11 - Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. … Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того , відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як встановлено в судовому засіданні сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі.Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.9 ). З наданого суду рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2013 року по справі за позовом Головного управління юстиції м.Києва,в інтересах громадянина Нідерландів [PERSON] до [PERSON] про забезпечення повернення дитини до Королівства Нідерланди в задоволенні вимог позивачу було відмовлено. Зазначене рішення 30.07.2013 року колегією суддів Судової палати апеляційного суду м. Києва залишено без змін та набрало чинності ( а.с.13-20). З наданої суду позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину від 11.05.2012 року( а.с.21-23) вбачається,що дійсно позивачкою здійснювались заходи щодо стягнення з відповідача аліментів. З листа Головного управління юстиції у м.Києві за № 174-м-ін-174/12 ( а.с. 24) вбачається, що було повідомлено Подільський районний суд м. Києва про надходження до України, на підставі Конвенції Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, заяви громадянина Королівства Нідерландів [PERSON] про забезпечення повернення його малолітнього сина [PERSON] до Королівства Нідерланди. Головне управління юстиції зазначило, що відповідно нормою статті 16 даної Конвенції передбачено, що після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримання дитини судові або адміністративні органи Договірної держави, на території якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується (в даному випадку -Україна), не можуть вирішуватися по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до Конвенції,що підтверджує вимоги позивачки. Згідно наданої суду безстрокової трудової угоди укладеної з відповідачем вбачається, що відповідно до п.5 даної угоди заробітна плата відповідача визначена в розмірі 3500 євро на місяць та зарплатні листки ( а.с.27-34) що підтверджує розрахунок позивачки. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Судом встановлено та не спростовано відповідачем та обставина , що між сторонами припинені сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету,дитина знаходиться на повному утриманні позивачки,а останній проживає окремо віл дитини. Відповідачем не спростовано ту обставину, що дійсно ним не надається матеріальна допомога на утримання малолітньої дитини і він з поважних причин не здійснює виплату коштів на утримання дитини. Суд вважає, що відповідно до пояснень представника позивачки, наданих суду матеріалів, враховуючи матеріальний стан позивачки, підлягає задоволенню стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів ), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення і до її повноліття. Також враховуючи те, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина,а позивачкою вживались заходи, щодо їх утримання з відповідача, з нього підлягають стягненню аліменти за минулий час в розмірі 85 512 гривень 74 копійки, що складає 1/4 частину заробітку. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 180-185, 191, 199 СК України, Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року,

Outcome: approved