Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У вересні 2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного стаціонару недієздатного [PERSON], враховуючи те, що в зв'язку із загостренням його психічного захворювання він потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 визнано неконституційним положення ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до психіатричного стаціонару в судовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального закладу "Криворізький психоневрологічний диспансер" ДОР" [PERSON], підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві та доповнила, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан [PERSON], він потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку він страждає, є тяжким психічним захворюванням, та якщо його зараз не лікувати стаціонарно, він несе загрозу для оточуючих і безпосередньо для батьків. Опікун [PERSON] в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізацію у психіатричний стаціонар її підопічного, який є її сином, та пояснила, що її син страждає на психічну хворобу. В останній час хвороба загострилася, син став вести себе дуже агресивно, постійно нервує, відмовляється від прийому ліків. Вважає, що госпіталізація є єдиним правильним рішенням, так як його поведінка несе загрозу для оточуючих. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні, вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2013 року, [PERSON] визнано недієздатним та над ним встановлено опіку, опікуном призначено його матір [PERSON]. Відповідно до Рішення ЛКК № 1362 від 19 серпня 2016 року встановлено, що [PERSON] з 1999 року зловживає спиртними напоями, з 2003 року перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у наркологічному диспансері. В вересні 2012 року був госпіталізований до диспансеру в зв'язку з розвиненням і стану відміни прийому алкоголю з делірієм, який мав протраговану течію. У зв'язку з неодекватною поведінкою в грудні 2012 року був госпіталізований в психіатричне відділення та йому встановлено діагноз: виражений органічний розлад особистості та поведінки змішаного генезу (хронічна алкогольна інтоксикація, атеросклероз судин головного мозку), виражений психоорганічний синдром. Визнаний інвалідом ІІ групи з психічного захворювання. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, виявляє реальні наміри та дії, які становлять небезбеку для оточуючих, у зв'язку зі зловживанням алкоголю стан погіршився, тому він потребує лікування лише в умовах стаціонару у примусовому порядку, без його згоди. На підставі Рішення Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України», КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням. Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 19 вересня 2016 року, комісія, оглянувши [PERSON], прийшла до висновку про існування потреби в його госпіталізації у психіатричний стаціонар. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує йому особисто та оточуючим. Враховуюи вищевикладене, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved