Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду звернулася [PERSON] із вказаною заявою, в якій просила встановити факт належності їй Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 27.03.1965 р. за реєстровим номером 489. В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона отримала в спадщину після смерті своєї матері, [PERSON], житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], де зареєстрована та проживає на даний час (на той час будинок мав адресу: [ADDRESS]). Вказане свідоцтво про право на спадщину було посвідчене державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори в м. Жовтневому Гусаренко І.М. за реєстровим номером № 489. При цьому за змістом вказаного свідоцтва її дівоче прізвище зазначено як «[PERSON]». Прізвище її померлої матері у даному документі також зазначено - [PERSON]. Саме так було здійснено переклад нотаріусом з російської мови прізвища «[PERSON]» на українську мову. При цьому у свідоцтві про її народження, виконаному російською мовою, серії [NUMBER], виданого Балабанівським ЗАГСом Миколаївської області від 09.05.1949 року, її прізвище та прізвище її батьків зазначено на російській мові як «[PERSON]» та «[PERSON]». В наступному відповідно до вказаного свідоцтва про народження нею було отримано паспорт на прізвище «[PERSON]», а в подальшому вона вступила до шлюбу та обрала прізвище чоловіка - [PERSON]. Таким чином виявляється, що у всіх документах, що посвідчували її особистість до шлюбу, її прізвище зазначалося як «[PERSON]» і лише у свідоцтві про право на спадщину, яке посвідчує її право власності на вищевказаний житловий будинок через невірний переклад з російської мови її прізвище викладено невірно: «[PERSON]». За таких умов виникла розбіжність у правовстановлюючому документі та документах, що посвідчують її особу. Вказані обставини стали підставою для відмови державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області у державній реєстрації її права власності на житловий будинок з реєстраційним номером № 29, розташований у м. Миколаєві по вулиці Дибенка. Посилаючись на те, що встановлення юридичного факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян розглядається у судовому порядку, просила заяву задовільнити. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву на підставах, викладених в ній та просили її задовольнити. Встановити факт належності їй Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 27.03.1965 р. за реєстровим номером 489, оскільки вона не може реалізовати свої права як власника. Представник заінтересованої особи - Реєстраційна служба Миколаївського міського управління Миколаївської області - в судове засідання не з'явився, ніякої заяви до суду не направив. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що дівоче прізвище заявниці російською мовою «[PERSON]», вона зареєстрована та проживає [ADDRESS], цей будинок належав її матері. Вислухавши пояснення заявника та її представника, свідків, дослідивши і перевіривши докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню на підставі п.5 ч.2 ст. 234, ст. 235, ст.ст. 256-259 ЦПК України, п.п. 1-4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року з змінами „Про судову практику у справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення". Як вбачається з копії Свідоцтва про право на спадщину посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 27.03.1965р. за реєстровим номером 489, прізвище заявниці як спадкоємиці після померлої матері зазначено "[PERSON]". Прізвище її померлої матері у даному документі також зазначено - [PERSON]. Саме так було здійснено переклад нотаріусом з російської мови прізвища «[PERSON]» на українську мову. При цьому у свідоцтві про народження заявниці, виконаному російською мовою, серії [NUMBER], виданого Балабанівським ЗАГСом Миколаївської області від 09.05.1949 року, її прізвище та прізвище її батьків зазначено на російській мові як «[PERSON]» та «[PERSON]». В наступному відповідно до вказаного свідоцтва про народження нею було отримано паспорт на прізвище «[PERSON]», а в подальшому вона вступила до шлюбу та обрала прізвище чоловіка - [PERSON]. Вказане свідчить про невірний переклад прізвища з російської на українську мову, та за таких умов виникла розбіжність у правовстановлюючому документі та документах, що посвідчують особу заявника. Вказані обставини стали підставою для відмови [PERSON] державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області у державній реєстрації її права власності на житловий будинок з [ADDRESS]. Зміна адреси спадкового будинку з "[ADDRESS]" на "[ADDRESS]" підтверджується реєстром топонимів міста Миколаєва та витягом з рішення Миколаївської міської ради № 36/27 від 03.09.2009р. "Про затвердження реєстру топонимів м. Миколаєва". Виправити помилку в позасудовому порядку неможливо. Спору про право на вказаний будинок в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, судом встановлений факт належності [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області 27.03.1965р. за реєстровим номером 489. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація її прав як власника на спадкове нерухоме майно.

Outcome: approved