Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

03.09.2021 [PERSON] звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані», за участю третьої особи: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис №58286 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» про стягнення з неї заборгованості в сумі 23 022,74 грн. 23.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олегом Вікторовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї заборгованості, постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця 2 302, 27 грн та постанову про стягнення 300, 00 грн витрат виконавчого провадження. Зазначає, що жодних повідомлень від нотаріуса стосовно необхідності вчинення виконавчого напису чи письмової вимоги від стягувачів про повернення боргу вона не отримувала. Вона немає жодних кредитних чи боргових зобов`язань фінансового характеру перед позивачем. Приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не переконався у безспірності заборгованості. Ухвалою судді від 06.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича. Ухвалою суду від 06.09.2021 вжито заходи забезпечення позову у даній справі. Ухвалою від 20.09.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 27.09.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що виконавчий напис відповідає вимогам чинного законодавства, товариством нотаріусу надано всі необхідні документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Зазначає, що твердження позивача про відсутність кредитних чи інших боргових зобов`язань фінансового характеру перед відповідачем є безпідставним. Так, 21.06.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» було укладено кредитний договір №20190621282701, на підставі якого позивач отримала кредит в розмірі 10 000 грн. Однак, умови кредитного договору не виконала. На підставі договору факторингу №080720-1 від 08.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відступило права та обов`язки за вищевказаним кредитним договором на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані», яке на даний час є правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора за зазначеним договором. Вказав, що позивач не спростувала факту отримання нею кредитних коштів на підставі кредитного договору №20190621282701 від 21.06.2019 та наявності заборгованості перед новим кредитором ТОВ «Сімпл Мані» у розмірі 21 822,74 грн. Враховуючи вищевикладене, вважає, що вимоги законодавства при вчиненні виконавчого напису були виконані в повному обсязі. 06.10.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що договір факторингу про відступлення прав вимоги від 08.07.2020 вона не отримувала та відповідачем не надано жодного доказу який б це спростовував. Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення. Вважає, що відсутні правові підстави для виконання виконавчого напису нотаріуса та наявність підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Заперечень на позов та жодних клопотань, заяв до суду не подавали. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 07.10.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст.259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна 11.06.2021 вчинила виконавчий напис №58286 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором 20190621282701 від 21.06.2019, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №080720-1 від 08.07.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані», заборгованість за кредитним договором 20190621282701 від 21.06.2019. Строк платежу за даним кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.07.2020 по 03.06.2021. Сума заборгованості складає 21 822, 74 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 11 535, 28 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 10 285, 06 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн; строкова заборгованості за комісією становить 0,00 грн; строкова заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0, 00 грн; строкова заборгованості за штрафами та пенями становить 2, 40 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати з стягувача в розмірі 1 200 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 23 022, 74 грн. З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром Олегом Вікторовичем відкрито виконавче провадження №66267116 про стягнення з [PERSON] 23 022, 74 грн заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані», 300 грн витрат виконавчого провадження та 2 302, 27 грн основної винагороди. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 зі змінами визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними в постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, третіми особами у даному спорі, серед документів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, за яким стягнення заборгованості могло б провадитися у безспірному порядку був відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору. Також, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Однак, приватному нотаріусу відповідачем не було подано й документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також, суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо наявності заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Сімпл Мані» у розмірі 21 822,74 грн, так як наданий ним додаток 1 до договору факторингу №080720-1 від 08.07.2020, в якому зазначені кредитні договори щодо яких ТОВ «Сімпл Мані» отримало право вимоги, не може бути належним та допустимим доказом, так як його неякісні копії не відображають жодного договору в цілому. Отже, представником ТОВ «Сімпл Мані» не надано підтвердження прав вимоги за кредитним договором 20190621282701 від 21.06.2019. За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 908 грн 00 коп за подання позовної заяви, 454 грн 00 коп за подання заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved