Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Славутської міської ради та [PERSON] про визнання частково недійсним і скасування запису про право власності. В обгрунтування позову позивач вказував, що з 04.03.1989 року проживав з [PERSON] (Задворною) в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано через органи РАЦС 14.02.2011 року. Після розірвання шлюбу в жовтні 2013 року відповідачка звернулася із позовною заявою до суду про поділ спільного майна подружжя і рішенням Славутського міськрайонного суду від 07.07.2014 року позов було задоволено та поділено спільне майно подружжя. Однак, вищезазначене рішення суду рішенням апеляційного суду Хмельницької області було скасовано та ухвалено нове рішення, яким було вирішено питання про поділ спільного майна подружжя за винятком будівлі магазину « [INFO] », розташованого по [ADDRESS] , оскільки право власності на будівлю магазину не було оформлено (свідоцтво про право власності не видавалося) та не зареєстровано ні за ким зі сторін. Позивач вказує, що в квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання нерухомого майна, магазину « [INFO] », розташованого по [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 05.05.2015 року було визнано нерухоме майно магазин « [INFO] », що розташований за адресою [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . У вересні 2015 року [PERSON] знову звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на Ѕ частину магазину « [INFO] ». Згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 08.10.2015 року було частково задоволено позов та визнано право власності [PERSON] на Ѕ частину приміщення магазину « [INFO] » по [ADDRESS] . В липні 2018 року [PERSON] звернулася до позивача із позовом про усунення перешкод в користуванні виробничим будинком - магазином « [INFO] » з господарською будівлею, загальною площею 52.1 кв.м., що розташований за адресою - [ADDRESS] . Із позовної заяви та доданих до неї ксерокопій документів позивачу стало відомо, що 24.12.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області Долгерт Г.В. за [PERSON] було зареєстровано Ѕ частини приміщення магазину « [INFO] » з господарською будівлею і підставою для державної реєстрації, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було рішення Славутського міськрайонного суду № 682/2621/15-ц, видане 08.10.2015 року. Однак, позивач вказує, що згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 08.10.2015 року за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину приміщення магазину « [INFO] » без господарської будівлі, тому державним реєстратором реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 24.12.2015 року за номером запису про право власності 12847796 безпідставною та неправомірною було зареєстровано за [PERSON] право власності, крім Ѕ частини приміщення магазину « [INFO] », ще на господарську будівлю. Позивач зазначає, що господасрька будівля магазину « [INFO] » по [ADDRESS] була побудована та введена в експлуатацію 2001 року і згідно інвентарної справи на приміщення магазину площа магазину становить 39,5 кв.м., а площа торгового залу 38 км.в. Після припинення спільного проживання з [PERSON] позивачем було самочинно добудовано до будівлі магазину прибудову для опалювання магазину (господарська будівля), яка до цього часу не введена в експлуатацію та не узаконена в установленому порядку, так як Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю позивача було притягнуто до адмінвідповідальності та в подальшому було відмовлено в узаконенні самовільно прибудованої до магазину господарської будівлі. Позивачу не було відомо про реєстрацію Державним реєстратором права власності на господарську будівлю магазину, так як про проведення реєстрації позивачу стало відомо лише в серпні 2018 року після звернення відповідачки [PERSON] до суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні майном, а тому позивач вважає, що ним не пропущено строк позовної давності звернення до суду. Позивач просить суд визнати частково недійсним та скасувати запис 12847796 від 24.12.2015 року про право власності [PERSON] на 1/2 частину господарської будівлі приміщення магазину " [INFO] ", як складової частини об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Представник позивача адвокат Жилюк О.В. в судовому засіданні позов підтримав із викладених у ньому підстав та просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бойко В.Ф. в судовому засіданні щодо позову заперечив, вважають його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав викладених у відзиві на позов. Також просив стягнути із позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 5 350 гривень понесених нею судових витрат. У поданому відповідачкою [PERSON] до суду відзиві на позовну заяву остання вказує, що спірна господарська прибудова до магазину " [INFO] " була узаконена ще до ухвалення 08.10.2015 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину приміщення магазину " [INFO] " ( [ADDRESS] ) та на підставі якого Державним реєстратором Реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юсвтиції Долгерт Г.В. 24.12.2015 року було зроблено запис 12847796 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину приміщення вказаного магазину з господарською будівлею. У відзиві відповідачка [PERSON] вказує, що факт узаконнення господарської прибудови до магазину " [INFO] " добре був відомий позивачу починаючи ще з 17.10.2014 року, а також з рішень судів від 05.06.2015 року, 13.07.2015 року та 08.10.20156 року, де судами неодноразово визнавалося за [PERSON] право власності на магазин " [INFO] " ( [ADDRESS] ) загальною площею 52,1 кв.м. і саме про таку загальну площу магазину " [INFO] " відповідачка [PERSON] двічі повідомляла позивача листами - пропозиціями від 03.08.2015 року та від 01.02.2016 року про укладення з позивачем договору оренди ним 1/2 частини приміщення магазину " [INFO] " право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . З цих підстав відповаідачка [PERSON] та її представник адвокат Бойко В.Ф. вважають, що позивач пропустив строки позовної давності, а тому в судовому засіданні просили суд застосувати їх до спірних правовідносин та відмовити позивачу в позові. Представник відповідача виконавчого комітету Славутської міської ради Іванов М.І. в судовому засіданні щодо позову заперечив. У поданому ним до суду відзиві на позовну заяву вказував, що відділ з питань державної реєстрації виконавчого комітету Славутської міської ради не може виступати відповідачем у справі, оскільки оскаржуваний запис про право власності був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Славутського міськрайонного управління юстиції, а не працівниками відділу. Окрім того з 16.01.2020 року вступили в дію зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відповідно до яких запис про право власності не може бути скасований без одночасного вирішення питання про визнання за певною особою права на спірне майно. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши исьмові докази, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.06.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13.07.2015 року визнано нерухоме майно - магазин " [INFO] " ( [ADDRESS] ) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] (відповідачки по справі) та [PERSON] (позивача по справі). Вказаним рішенням суду було встановлено, що зроблені самочинні прибудови до магазину (у 2010 році) [PERSON] узаконено, що слідує із даних інвентарної справи на магазин " [INFO] ", зокрема технічного паспорта від 17.10.2014 року, однак правовстановлюючих документів ним не виготовлено. Того факту, що приміщення магазину " [INFO] " в цілому має 100% готовність стороною відповідачів не заперечувалося. Відповідно до змісту ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 13.07.2015 року, якою було залишено без змін рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.06.2015 року було констатовано, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 04.09.2014 року встновлено, що сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) із 04.03.1989 року по 14.02.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти сторін побудовано і в 2001 році введено в експлуатацію приміщення магазину " [INFO] " ( [ADDRESS] ), який має статус нерухомого майна. На час ухвалення даного рішення магазин мав самочинні прибудови, а саме, котельню, літній майданчик та облаштування опалення і водопостачання. Після накладення інспекцією державного архітектурно-будівельного котролю у Хмельницькій області 18.08.2014 року на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу, самочинні прибудови узаконено, однак і після цього визначених законом правовстановлюючих документів на приміщення магазину [PERSON] не виготовлено і право власності на вказаний об`єкт за будь-ким із сторін не оформлено та не зареєстровано. Давши належну оцінку цим обставинам, іншим наявним у справі доказам, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що магазин " [INFO] " є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2015 року визнано право власності [PERSON] на 1/2 частину приміщення магазину " [INFO] " ( [ADDRESS] ). Відповідно до змісту вказаного рішення судом досліджувався звіт про незалежну оцінку майна, будівлі магазину " [INFO] " з господарською будівлею по [ADDRESS] згідно якого за даними технічного паспорта Славутського БТІ загальна площа об`єкта оцінки 52,1 кв.м. в тому числі торговий зал - 39,5 кв.м. та підсобне приміщення - 12,6 кв.м. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, викладене дає підстави для висновків, що Славутський міськрайонний суд Хмельницької області ухвалюючи 08.10.2015 року рішення, яким визнав право власності [PERSON] на 1/2 частину приміщення магазину " [INFO] " ( [ADDRESS] ) дійшов висновків, що приміщення магазину " [INFO] " та підсобне приміщення (господарська будівля) є єдиним цілим об`єктом нерухомого майна права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вказане рішення суду позивачем по справі [PERSON] не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі вказаного рішення суду від 08.10.2015 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юсвтиції Долгерт Г.В. 24.12.2015 року було зроблено запис 12847796 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину приміщення магазину " [INFO] " з господарською будівлею ( [ADDRESS] ). Як вбачається із реєстраційної справи № 12847796 [PERSON] для реєстрації було подано через ЦНАП Славутської РДА до Славутського МРУЮ для державної реєстрації права власності заяву про державну реєстрацію права власності на магазин від 24.12.2015, квитанцію про сплату адміністративного збору та видачу витягу, копії паспорта та РНОКПП, рішення Славутського міськрайонного суду від 08.10.2015 у справі № 682/2621/15-ц, технічний паспорт на будівлю магазину " [INFO] ", тобто з дотриманням Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868 ( який був чинним на дату реєстрації). Відповідно підстав для зупинення розгляду заяви чи зупинення державної реєстрації у реєстратора не було. З підстав викладеного слід дійти висновків, що вимога позивача про визнання частково недійсним та скасування запису 12847796 від 24.12.2015 року про право власності [PERSON] на 1/2 частину господарської будівлі приміщення магазину " [INFO] ", як складової частини об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] є необгрунтованою, як і позов в цілому, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, відповідачем по справі [PERSON] та її представником адвокатом Бойком В.Ф. під час судового засідання було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, позивачу по справі [PERSON] про обставини на які він посилається, як на підставу задоволення своїх вимог було відомо ще з серпня 2015 року про що свідчать адресовані позивачу відповідачкою [PERSON] листи - пропозиції від 03.08.2015 року та від 01.02.2016 року про укладення з позивачем договору оренди ним 1/2 частини приміщення магазину " [INFO] " право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , та які згідно поштових повідомлень були отримані позивачем 04.08.2015 року та відповідно 11.02.2016 року. І саме вказаними листами пропозиціями обумовлювалась загальна площа магазину " [INFO] " ( [ADDRESS] ), як 52,1 кв.м. і саме про таку загальну площу магазину позивачу було відомо ще з серпня 2015 року, а тому слід вважати, що з цього часу у позивача розпочався перебіг строку позовної давності на звенення до суду за захистом свого права та закінчився 05.08.2018 року тоді, як позивач звернувся до суду з позовною заявою з приводу вказаного спору лише 07.05.2019 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані із розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача. З огляду на що із позивача за користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 350 гривень.

Outcome: approved