Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2013 року по 2015 рік вони мешкали разом з відповідачем, але їх спільне життя не склалося. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 стягнено аліменти на користь [PERSON] на своє утримання та утримування дитини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 змінено та вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі ј частини усіх доходів на утримання дитини та 1/8 частини усіх доходів на утримання [PERSON] . Утім, з квітня 2016 року малолітній син [PERSON] знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивача. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017 припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Оскільки між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання сина, позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отриману державну допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 15480,00 грн. та судові витрати по справі (а.с.2-5). Відповідач [PERSON] не погодившись із позовними вимогами, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що в 2016 році, після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, позивач за первісним позовом [PERSON] забрав сина на вихідні та не повернув до теперішнього часу. Рішенням Дніпровського апеляційного суду визначено місце проживання [PERSON] разом із матір`ю. Вважає, що відповідач [PERSON] має достатній заробіток, щоб сплачувати аліменти у розмірі, що дорівнює мінімальному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, а тому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше рекомендованого розміру аліментів, що дорівнює прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до його повноліття, починаючи стягнення з 11 червня 2019 року (а.с.48-50). Ухвалою від 10 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено\~ проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21). Ухвалою суду від 04 липня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та об`єднано позови в одне провадження (а.с.68). 08 листопада 2019 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] просив задовольнити первісний позов в повному обсязі, посилаючись на те, що з 2016 року дитина фактично перебуває на його одноособовому утриманні та потребує постійного матеріального забезпечення. Зазначив, що кошти, які отримувала [PERSON] в період з квітня 2016 року по вересень 217 року, які було призначено як одноразова допомога при народженні однієї дитини, розмір якої складав 860,00 грн. в місяць, повинен був отримувати він, оскільки дитина проживала з ним і це встановлено рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017, а не [PERSON] . Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] проти первісного позову заперечувала. Суду пояснила, що після народження дитини, син проживав з нею до квітня 2016 року. Щодо нарахування державної допомоги зазначила, що вона її дійсно отримувала і всі кошти наразі зберігаються на карточці дитини. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] просила задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі, зазначивши, що з народження дитина проживала з [PERSON] . В квітні 2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] взяв дитину та не повернув. Утім, коли остання приїхала за адресою, де [PERSON] орендував тимчасове місце проживання, їй повідомили, що він там не проживає. Після чого вона змушена була звертатися до поліції, де в вересні 2017 року з відповідачем було проведено бесіду та профілактичну роботу. Наразі постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року визначено місце проживання дитини з матір`ю. Проти задоволення первісного позову заперечувала. Третя особа за первісним позовом - Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися, надавши письмові пояснення та просили розглянути справу у відповідності до закону за відсутності їх представників. Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та визнано сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1657. (а.с.11). Дитина на теперішній час проживає з батьком та перебуває на утриманні батька, що не заперечується відповідачем, а тому відповідач зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення ним повноліття. Посилання відповідача на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, якою скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року та визначено місце проживання дитини разом з матір`ю, суд не може взяти до уваги, оскільки фактично син сторін по справі проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Крім того, постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасована та справу передано на новий апеляційний розгляд. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з сином не проживає, регулярного утримання йому не надає, то належить визнати, що нею порушено покладений статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як встановлено судом, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження і зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення ним повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач має працездатний вік, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1500 грн., починаючи стягнення з 26 березня 2019 року до повноліття дитини, оскільки саме такий спосіб утримання дитини обрано позивачем, з яким проживає дитина сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог в частині повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" відповідачці за первісним позовом на підставі її заяви була призначена допомога при народженні однієї дитини на період до 28 вересня 2017 року, розмір якої в місяць складав 860, 00 грн. Допомога, призначена державою, виплачується тому з батьків, на утриманні якого знаходиться малолітня дитина. Як вбачається з довідки наданої Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 28.09.2017, кошти [PERSON] отримувала в період з квітня 2016 року по вересень 2017 року. Утім, як встановлено судом, малолітній [PERSON] , [INFO] , з 16 квітня 2016 року знаходиться на утриманні [PERSON] , що не заперечували сторони по справі. Крім того, дана обставина встановлена рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач за первісним позовом, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідачем не було надано доказів на підтвердження протилежного. Таким чином, оскільки судом встановлено факт безпідставного отримання державної допомоги відповідачем, що підтверджено наданими суду доказами та поясненнями сторін, відповідним розрахунком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується зустрічного позову, то суд не знаходить підстав для його задоволення з огляду на встановлені обставини по справі та те, що дитини сторін фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України по первісному позову з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. за вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів та на користь держави 768,40 грн. за вимоги про стягнення аліментів; за зустрічним позовом судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved