Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що після смерті його матері 13 червня 2011 року [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок № 83 по вулиці Луговій у с. Савинці Миргородського району Полтавської області. [PERSON] за життя заповіту не склала. Оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлої на спадкове майно відсутній. [PERSON] просить суд встановити факт належності на підставі права власності померлій 13 червня 2011 року [PERSON] вищевказаного будинковолодіння та визнати за ним право власності на будинковолодіння. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.33). Представник Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомлено. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи (а.с.30). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] померла 13 червня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). На вищевказане будиноковолодіння за життя [PERSON] набула право власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1989, посвідченого виконавчим комітетом Савинцівської сільської Ради народних депутатів Миргородського району за реєстром № 5 (а.с.6). [PERSON] за життя заповіту не склала. Родинні стосунки між позивачем та спадкодавцем як між сіном та матірю підтверджуються копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії IV-УР № 579815 (а.с.19). Позивач є належним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], інші спадкоємці за законом відсутні, що підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.03.2017, яке набрало законної сили 21.03.2017. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлої на спадкове майно відсутній. [PERSON] у визначений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, проте нотаріусом в цьому було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів (а.с.16). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 29 грудня 2016 року право власності на будинковолодіння по вул. Лугова, 83 в с. Савинці Миргородського району Полтавської області не зареєстровано (а.с. 15). Згідно технічного паспорта від 29 грудня 2016 року та довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» зазначене будинковолодіння складається з житлового будинку А-1, веранди а, літньої кухні Б, сараю В, погребу Г, вбиральні Д, споруд № 1-3 , загальною вартістю 79 977 грн. (а.с. 9-15). Відповідно до ч. 2 статті 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02 червня 1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. Відповідно даних погосподарської книги № 4 (2011-2015) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 83 по вул Луговій, у селі Савинці Миргородського району Полтавської області значиться за померлою [PERSON] (а.с.18). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили), не зробила цього і спадкодавець. Відповідно до п.4 ч.8 п.п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу У PCP, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (яка припинила свою дію 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, у 1989 році, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння № 83 по вул. Луговій, у селі Савинці Миргородського району Полтавської області Полтавської області у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, права позивача [PERSON], як спадкоємця за законом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права.

Outcome: approved