Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 12.11.2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають 2 неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім"ї є різниця характерів , відсутність взаєморозуміння та довіри. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю, що призвело до припинення сімейних стосунків та ведення спільного господарства. Вважає, що шлюб носить формальний характер, сімя фактично розпалась, тому просить шлюб розірвати. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначив, що порушивши спір про розірвання шлюбу позивач не вказала про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Зазначив, що син [PERSON] постійно проживає з ним, має бажання і надалі проживати з батьком , тому просить рішенням суду після розірвання шлюбу визначити місце постійного проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з ним, а місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] визначити за місцем проживання матері. В підготовчому\~ \~засіданні сторона позивача позовні вимоги по первісному позову підтримала, по зустрічному визнала і просила задовольнити. Сторона відповідача по первісному позову позовні вимоги визнала, по зустрічному підтримала і просила задовольнити. Представник служби у справах дітей Коростенської міської ради [PERSON] проти задоволення позовів не заперечила, зазначила, що спілкувалась зі сторонами, з їх дитиною, яка вже досягла 10 років, яка виявила бажання проживати з батьком , тому вважає, що спір між сторонами фактично відсутній. Обстеженням умов проживання сторін встановлено, що діти проживають в належних умовах як у батька, так і у матері, тобто останні належним чином виконують свої батьковські обов"язки по забезпеченню належних умов проживання своїх дітей. Згідно ст.200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12.11.2005 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 517. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина\~[PERSON],\~[INFO] та сина [PERSON], [INFO].\~Причиною розірвання\~шлюбу є\~втрата кохання\~та взаємопорозуміння,\~внаслідок чого\~сторони \~не підтримують\~подружніх стосунків,\~ проживають\~окремо,\~спільного господарства\~не ведуть, мають окремий бюджет, примирення не бажають. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та розясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання\~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Враховуючи, що сторони в добровільному порядку визначили місце проживання своїх неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог по первісному та зустрічному позовах. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання відповідачем позову. На підставі вказаної норми Закону понесені судові витрати по сплаті судового збору на підставі квитанції №31889338 від 08.05.2018 року в сумі 704,80 гривень, в розмірі 50 відсотків підлягають поверненню на користь позивача [PERSON]М.з державного бюджету, а на підставі квитанції від 07.06.2018 року , номер платежу [NUMBER], також в зазначеному розмірі на користь відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved