Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 03.12.2013 року звернулася до суду з вищеназваним позовом до [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення неустойки за несвоєчасне та неналежне виконання зобов'язання та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона 02.07.2013 року уклала з фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір №1909 щодо виготовлення та встановлення меблевих виробів – кухонного гарнітуру. Відповідно умов вищеназваного договору, вона, позивач сплатила відповідачу у рахунок виконання роботи 6000 грн. У термін 60 робочих днів відповідач зобов’язався виконати умови договору, але у зазначений термін меблевий гарнітур не було виготовлено. Після неодноразових нагадувань, відповідачем доставлено їй, позивачу, меблі, але без елементів кріплення, через що виникла необхідність залучати спеціаліста для встановлення гарнітуру, оскільки відповідач відмовився від встановлення меблів. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань спричинило їй моральну шкоду, оскільки вона була змушена вмовляти відповідача виконати замовлення. Крім того, сума у 6000 грн. є для неї значною, тому вона хвилювалася, що її ошукали. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення виконання договору №1909 від 02.07.2013 року в розмірі 10800,00 грн. та моральну шкоду 5000,00 грн., У судовому засіданні позивачка участі не приймала, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений за адресою, вказаною ним в укладеному між сторонами договорі, судова повістка повернулася до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У зв’язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без фіксування звукозаписувальним технічним засобом згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до умов ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 02.07.2013 року укладено договір №1909 щодо доставки та передачі у власність замовника [PERSON] товару, яким згідно додатку до договору є кухонний гарнітур з розмірами, зазначеними у деталізації ( а.с.5,7). Згідно п.2.1 вищеназваного договору вартість товару складає 6000,00 грн., які позивачем сплачено в повному обсязі, що підтверджується підписом замовника [PERSON] та п.2.3 договору, в якому зазначено борг до доставки 0,00 коп.( а.с.5). Пунктом 3.2 договору передбачено, що виконавець зобов’язується доставити товар у продовж 60 робочих днів, тобто до 02.10.2013 року, а у разі невиконання цього пункту договору виконавець має сплатити неустойку у розмірі 0,1% за кожний день прострочки. ( а.с.5). Станом на день звернення позивача до суду – 03.12.2013 року - зобов’язання за договором відповідачем [PERSON] не виконано належним чином - меблі не укомплектовано повністю та, відповідно, і не встановлені, термін прострочення виконання договору склав 60 днів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач в судове засідання не з’явився, судові повістки, надіслані за адресою, вказаною ним у договорі, повернулися до суду у зв’язку з закінченням терміну зберігання, що свідчить про його байдуже ставлення до виконання зобов’язань за договором. Через неявку відповідача до суду і ненадання ним доказів ( за наявності таких) щодо наявності поважних причин невиконання в повному обсязі умов договору , суд вважає, що ним не виконані договірні зобов»язання без поважних причин. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. На норми даної статті посилається позивач , клопочучи про стягнення неустойки в розмірі 10800,00 грн. За п.3.6 договору в день доставки та закінчення установки « замовник» або повнолітній член його сім»ї зобов»язаний прийняти роботи за договором, підписавши відповідні документи. Акт прийняття виконаних робіт сторонами не наданий, що свідчить про відсутність згоди сторін відносно виконання умов договору в повному обсязі. Таким чином, не виконавши в повному обсязі умови договору ( не встановивши меблі, не додавши до них елементи кріплення) відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов»язання , а відповідно позивач має право на стягнення з нього неустойки. Постанова ПВСУ №5 від 12.04.1996 20. При вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей 203 - 206 ЦК, так і зі спеціальних норм законодавства (статей 263, 271, 326, 337, 341, 347, 403, 410, 412, 419, 420, 422 ЦК), а також з умов укладеного сторонами договору. Суд вважає, що неустойка повинна бути стягнута в розмірі, передбаченому умовами договору, укладеного між сторонами, оскільки відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Так, пунктом 4.2 договору №1909 від 02.07.2013 року передбачено, що у разі невиконання виконавцем п.3.2 договору з власної вини, виконавець зобов’язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості товару за кожний день прострочки (а.с.5). Таким чином, договором, укладеним між сторонами, передбачено розмір неустойки – 0,1%, який суд має враховувати при розрахунку суми неустойки, оскільки позивачем визнано умови договору та засвідчено особистим підписом. Сума неустойки складає 360,00 грн. із розрахунку 6000 х 0,1 : 100 х 60 = 360,00 грн., де 6000 – вартість товару, 0,1 - розмір неустойки в процентах, 60 – термін прострочення виконання зобов’язань за договором. Сплата неустойки (штрафу, пені), як і відшкодування збитків, коли при цьому не порушується питання про розірвання договору, не звільняє підрядника (виконавця, продавця) від виконання зобов'язання в натурі. Між тим, суд вважає що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню за наступними підставами. В обгрунтування заявлених вимог, позивач посилається на загальні норми ЦК України, тобто на ст.1167 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов"язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Суттєвим є те, що хоча зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте її стягнення здійснюється лише у випадку , коли це встановлено законом або договором. Між тим, укладеним сторонами договором не визначено моральную ( немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності. Норми ст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, оскільки спеціальна норма ( ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми ( ст.16 ЦК України). Не можуть також застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов"язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому, у випадку невиконання зобов"язань за договором, положення ст.1167 ЦК України ( підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), не застосовуються. Отже у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди суд відмовляє на підставі вищеназваного. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог – 229,40 грн. за задоволення вимог майнового характеру . На підставі наведеного та

Outcome: partial