Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

01 жовтня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому позивач просить суд визнати договір №18860 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] і Петрова в місті Одесі, укладений 15 серпня 1997 року на Одеській товарній біржі дійсним. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 15 серпня 1997 року на Одеській товарній біржі між ним [PERSON] та відповідачами, був укладений договір №18860 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] і Петрова в місті Одесі. Позивач стверджує, що він, як власник зазначеного нерухомого майна, на цей час позбавлений повною мірою користуватись і розпоряджатись своєю власністю. оскільки у звязку зі змінами у законодавстві щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю на теперішній час вказаний договір є недійсним. На підставі вищевикладеного, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17 жовтня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 28 листопада 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні 17.01.2019 року позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Одеської товарної біржі у судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, пояснення щодо позову не надав. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідачів та представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 1997 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON], діючою в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], на підставі розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси за №1292 від 01.08.1997 року, [PERSON], з іншої сторони, як продавцями, був укладений договір №18860 купівлі-продажу нерухомого майна квартири №148, загальною площею 79,80 кв.м., в будинку №4, по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі. За умовами вказаного договору, продавці продали, а [PERSON] придбав - квартиру №148, загальною площею 79,80 кв.м., в будинку №4, по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі. Відповідно до пункту 5 спірного договору, квартира продана за 3966,00 гривень, які були отримані продавцями до підписання цього договору та належить новому власнику [PERSON]. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним №18860, а також зареєстрований 21 серпня 1997 року в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №232 пр. стр. 195, реєстр.948. У вказаному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Також судом встановлено, що один з продавців, а саме [PERSON], 10 червня 2002 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 11 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №5295. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобовязання за договором №18860 від 15 серпня 1997 року купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі покупцеві була передана у власність квартира №148, загальною площею 79,80 кв.м., в будинку №4, по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі, а продавцям передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами, а також заявами відповідачів про визнання позову. Таким чином, [PERSON] усі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, тому враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved