Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач Приватне підприємство «Граніт-Запоріжжя» в особі директора ПП Граніт-Запоріжжя Плахіна С.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору уступки права вимоги, вказавши, що 23.02.2011 р. між [PERSON] та його сином [PERSON] було укладено договір поступки права вимоги виконання зобов'язань, викладених в «Гарантійних зобов'язаннях» Запорізького підприємства «Агропромсервіс», правонаступником якого є Приватне підприємство «Граніт-Запоріжжя». В цьому договорі зазначено, що право вимоги, яке передається по даному договору є зобов'язання боржника передати у власність [PERSON] або виплатити ринкову вартість нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і нового катеру «Амур» на момент вимоги. Позивач зазначає що вказаний договір є підробленим, оскільки [PERSON] цього договору не підписував, оскільки, як зазначив позивач візуальне ознайомлення та порівняння .....подліних підписів [PERSON], виконаних ним особисто на заяві про прийняття до роботи и наказах по підприємству значно відрізняються від підпису на договорі уступки права вимоги, що дає підстави вважати, що підпис, здійснений на договорі уступки від імені [PERSON] - здійснений сторонньою особою. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір уступки права вимоги від 23.02.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] по зобов'язанням боржника - ПП «Граніт-Запоріжжя». У судовому засіданні позивач в особі директора ПП „Граніт-Запоріжжя" [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги уточнили, звернувшися до суду з вищезазначеним позовом лише до [PERSON], оскільки [PERSON], відповідно довідки приватного нотаріуса [PERSON] від 25.08.2011р., помер 24.02.2011р.; уточнений позов підтримали повністю, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що Договір уступки права вимоги від 23.02.2011 р. між [PERSON] та його сином [PERSON] було укладено у відповідності з діючим законодавством щодо укладення правочинів, підстави для визнання зазначеного Договору недійсним відсутні, а також пояснив, що позивачем і його представником вже неодноразово в рамках інших справ між тими самими сторонами, заявлялось про нібито підробку підпису на документах, але жодним доказом це не підтверджується, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору уступки права вимоги. Договір уступки права вимоги було укладено між [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 2011 року. 24 лютого 2011 року [PERSON] помер. В цьому договорі зазначено, що право вимоги, яке передається по даному договору є зобов'язання боржника передати у власність [PERSON] та виплатити ринкову вартість нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і нового катеру «Амур» на момент вимоги. В позовній заяві позивач зазначає про те, що договір є підробленим, оскільки, на думку позивача, [PERSON] цього договору не підписував. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ухвалою суду від 27.03.2013р. за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи виконаний підпис від імені [PERSON] на Договорі уступки права вимоги між [PERSON] та [PERSON] від 23.02.2011р. саме [PERSON] чи іншою особою. Для проведення експертизи позивачем були надані суду зразки почерку і підпису [PERSON], здійснені останнім на наказах-розпорядженнях ЗП „Агропромсервіс" та на заявах робітників підприємства за 1991-1993р.р. (резолюції заступника директора [PERSON] та його підписи). Інших зразків підпису та почерку [PERSON], як пояснив позивач суду, він не має. Також судом з"ясовувалося питання про надання для проведення експертизи оригіналу Договору уступки права вимоги від 23.02.2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], але сторони заявили суду, що оригінал Договору в них відсутній. Згідно клопотання на адресу суду експерта НДЕКЦ при ГУМВС України у Запорізькій області від 06.08..2013р., останній для проведення експертизи запросив необхідну кількість вільних зразків підпису [PERSON], виконаних у 2010-2011 р.р. Згідно повідомлення Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні МВС України в Запорізькій області від 20.11.2013 р. № 150, проведення експертизи виявилося неможливим у зв'язку із невиконанням клопотання експерта щодо надання оригіналу досліджуваного документу. Ненадання оригіналу досліджуваного документу для проведення експертизи відповідач пояснив тим, що оригінал договору в нього відсутній. Таким чином, позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог щодо недійсності договору уступки права вимоги. Крым того, Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2012р. по цивільній справі № 22-292 2012 рік було визнано за [PERSON] право власності на 72/100 частки приватного підприємства «Граніт-Запоріжжя», розташованого за адресою [ADDRESS] (а.с. 54-56). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 21.06.2012 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.02. 2012 р. залишено без змін (а.с. 57-59). В рамках вищезазначеної справи судами досліджувався договір уступки права вимоги, укладений 23.02.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], встановлено правомірність договору уступки права вимоги. Позивач в даній справі не заперечував проти дійсності вищезазначеного договору уступки права вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Інших підстав для визнання недійним договору уступки права вимоги, укладеного 23.02. 2011 р. між [PERSON] та [PERSON], окрім як підроблення, на його думку, підпису [PERSON] позивач не зазначив. Дослідившши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем під час розгляду справи не доведено того факту, що договір уступки права вимоги від 23.02.2011р. між [PERSON] та [PERSON] не підписувався [PERSON], а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Outcome: dismissed