Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка звернулась із вище вказаним позовом до суду. Як підставою для позовних вимог зазначила, що 07 жовтня 2014 року через вину відповідача по справі [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, між керованим нею транспортним засобом «Рено Кенго» д. н. з. СА0877ВО та керованим її чоловіком [PERSON] транспортним засобом «ВАЗ 21124» д. н. з. СА5040АХ. В результаті цих дій відповідача, було пошкоджено належний їй автомобіль [NUMBER]. Протокол про скоєння цього адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП, співробітниками ВДАІ було складено на [PERSON] Постановою Христинівського районного суду від 12.11.2014 [PERSON], визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф в розмірі 340,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є «..втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права...». Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 05.11.2014, складеного експертом-оцінювачем [PERSON], визначено пошкодження її автомобіля та визначено перелік робіт по його приведенню то попереднього стану. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застраховано ПрАТ «УСК «Княжа «ВІЄННА [PERSON]». Даною страховою компанією її було відшкодовано збитки, завданні відповідачем на суму 14138,33 грн., хоча це далеко не повна сума збитків, які спричинила відповідачка та, які вона вимушена витратити на ремонт належного її автомобіля. Враховуючи вище наведене, вина відповідача у заподіянні її матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, є повністю доведеною. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана із розміром цього відшкодування. Внаслідок пошкодження відповідачем її автомобіля, їй заподіяно моральну шкоду. Пошкодження автомобіля стало причиною моральних страждань, душевних переживань, порушення звичного стану життя у зв'язку із відсутністю автомобіля, необхідністю у здійснені постійного пошуку та найманні інших транспортних засобів з метою забезпечення здійснення її підприємницької діяльності за час відсутності автомобіля. Вона втратила душевний спокій, іноді не могла нормально відпочивати, оскільки багато часу витрачала на оформлення відповідних документів. ЇЇ переживання посилило ухиляння відповідача від відшкодування понесених нею витрат на відновлення її автомобіля та незручності, які переносить у зв'язку із вирішенням спору в судовому порядку. Протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля їй довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через, що вона тривалий час не могла вночі спокійно спати. І до того їх суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення у неї пригніченого стану, внаслідок чого, вона почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім неї самої, також і члени її родини, що призводило також і до розладу стосунків між ними. На тривалий час після ДТП їй та її близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, їй довелося відкласти, а від деяких з них вона взагалі змушена була відмовитись. Її донька - [PERSON]. [INFO], визнана інвалідом дитинства, має невиліковне захворювання - портальну гіпертензію. На сьогоднішній день [PERSON], являється студенткою І курсу Уманського педагогічного коледжу ім. Т.Г Шевченка. До спричинення аварії відповідачем, та як наслідок цього, пошкодження її автомобіля, який значний час перебував у ремонті (до речі по сьогоднішній день, через нестачу коштів виплаченого страхового відшкодування та ухиляння відповідача від надання різниці між страховим відшкодування та дійсною вартістю його ремонту, він цілковито невідновлений), вона забезпечувала регулярний підвіз доньки [PERSON] до місця її навчання в м. Умань та після закінчення тижневого навчання назад додому в м. Христинівка. Справа втім, що [PERSON] у зв'язку із захворюванням фізично тяжко, через наявне з дитинства захворювання, користуватися громадським транспортом. Наразі [PERSON], через пошкодження їхнього автомобіля з вини відповідача, вимушена користуватися громадським транспортом, що завдає їй фізичного болю та незручностей. Їхній родині тяжко дивитися на її страждання, чим ще більше пригнічуються їх душевні переживання та страждання. Чоловік відповідача замість того, аби компенсувати їм дійсну вартість ремонту та відновлення пошкодженого його дружиною їхнього автомобіля, звернувся до Христинівського районного суду із позовною заявою до її чоловіку - [PERSON] Миколайовича про стягнення боргу за договором позики, яку він із своєю дружиною дав їм на ремонт та відновлення автомобіля, хоча йому достеменно відомо, що виплаченого страхового відшкодування разом із наданими ним коштами, явно недостатньо аби покрити всі витрати до приведення автомобіля у попередній стан в якому він був до ДТП , скоєного за участі відповідача по справі. Таким чином, відповідачем моральних страждань завдано не тільки їй, але й іншим членам її сім'ї, зокрема дочці. Більше того, через пошкоджений відповідачем автомобіль, її дочка переносить не тільки моральні ай фізичні страждання (про що мова йшла вище). Заподіяну їй моральну шкоду вона оцінює в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, посилаючись на 2 абзац п. 5 Постанови пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, п.п. 5.1., 5.2. Наказу № 211 „Про затвердження методичних рекомендацій щодо відшкодування моральної шкоди", у відповідності до якого обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають, наявність шкоди, протиправні діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача, вини останнього в її заподіянні та ін. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та її представник позов не визнали та пояснили суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на місці ДТП вона була відсутня, посвідчення дитини інваліда до 18 років закінчилося 03.08.2014 року, автомобіль відповідачки був застрахований, однак претензій морального характеру до страхової фірми не заявляла, а тому у задоволенні позову просили відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 07 жовтня 2014 року через вину відповідача по справі [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, між керованим нею транспортним засобом «Рено Кенго» д. н. з. СА0877ВО та керованим чоловіком позивачки [PERSON] транспортним засобом «ВАЗ 21124» д. н. з. СА5040АХ. В результаті цих дій відповідача, було пошкоджено належний позивачці автомобіль [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Однак згідно ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За умовами п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р., «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що у випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коди це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент укладення полісу і ДТП, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати. В поясненнях і про, що не заперечують сторони, автомобіль «Рено Кенго» д. н. з. СА0877ВО був застрахований і позивачці була відшкодована матеріальна шкода, а моральну шкоду її не відомо чи мали взагалі відшкодовувати. Розглядаючи справу лише на підставі поданих доказів і в межах заявлених позовних вимог і тих підстав, які вказані у позовній заяві, суд вважає, що на даний час підстав для стягнення моральної шкоди в даному випадку нема, оскільки в даній ДТП постраждала не вона, а її чоловік. Відшкодування морального збитку при ДТП, а точніше розмір компенсації морального збитку може бути обґрунтований відповідними документами, свідченнями свідків, іншими можливими засобами. Під час розгляду справи про відшкодування моральної шкоди при ДТП, суд повинен встановити, які саме моральні страждання були заподіяні потерпілому, які існують докази, які обставини спричинення моральної шкоди і т. д. Під час судового розгляду обґрунтовується заявлена позивачем (потерпілим), сума компенсації морального збитку. Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням та що особливо важливо внутрішнім переконанням судді, який ґрунтується на вимогах розумності та справедливості. Оскільки позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження моральної шкоди та обрано захист права не перевіривши свої обовязати відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд приходить до переконання, що позов щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення оскільки позивачем не надано жодних переконливих доказів на підтвердження нанесеної відповідачем моральної шкоди.

Outcome: dismissed