Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

11 вересня 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 08 червня 2004 року укладено договір б/н (далі - Договір), згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2 500 грн. 00 коп. з подальшим його збільшенням до 14990 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту «Фінансовий фіксований» на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом без сплати щомісячної пені за порушення умов Договору. Відповідач [PERSON] порушила умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 30 травня 2014 року сума заборгованості складає 15178 грн. 72 коп., де 11270 грн. 25 коп. - заборгованість за кредитом, 3659 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 248 грн. 96 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідач в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. У письмовій заяві, поданій до суду, повноважний представник позивача Бучакчийський С.В. повідомив судові про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.33). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнаються обставини, зазначені у позовній заяві, та вонан не заперечує проти задоволення позову. (а.с.35). Сторони та їх представники в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.30-31,32), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.33,35). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 08 червня 2004 року укладено Договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2 500 грн. 00 коп. з подальшим його збільшенням до 14990 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту «Фінансовий фіксований» на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом без сплати щомісячної пені за порушення умов Договору. За дорученням позичальника банком в день надання кредиту було перераховано кредитні грошові кошти на платіжну картку (а.с.11). Відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) позивальник [PERSON] дала свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, що, в свою чергу, дає право ПАТ КБ «Приватбанк» в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.15). Крім того, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту,у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, тощо (п.6.5, п.6.6. Умов). При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (п.8.6 Умов). З системного аналізу стст.526,543,625,629,1048-1050,1054,1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими врегульовано спірні правовідносини, вбачається що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. В матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно стст.6,627 ЦК України уклали договір кредиту. Згідно стст.207,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. 08 червня 2004 року відповідач [PERSON] звернулась до позивача з заявою про видачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому позичальник вказав, що він ознайомлений і згоден з Умовами, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. При цьому, за дорученням позичальника банком в день надання кредиту було перераховано кредитні грошові кошти на платіжну картку, яку відповідач [PERSON] отримала 08 червня 2004 року (а.с.11). [PERSON], як позичальник за Договором, належним чином зобов'язання за Договором не виконувала, унаслідок чого у неї утворилась кредитна заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 30 травня 2014 року сума заборгованості складає 15178 грн. 72 коп., де 11270 грн. 25 коп. - заборгованість за кредитом, 3659 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 248 грн. 96 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідач в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом (а.с.4-10). Положеннями ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до стст.526,1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається та позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Зазначена сума заборгованості за Договором [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача, тому позов підлягає задоволенню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved