Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Відділ у справах захисту дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини. Посилався на те, що між сторонами 03.09.2004 року було укладено шлюб. Від шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час у провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до позивача про розірвання шлюбу. Також вказував на те, що в період з червня по 27 липня 2014 року відповідач перебувала за кордоном, в цей час їх малолітні діти проживали разом із ним. З серпня 2014 року [PERSON] разом з їх молодшим сином проживає окремо за невідомою позивачу адресою, з старшим сином відповідач не спілкується. Зазначив, що має постійне місце проживання та стабільний дохід, що свідчить про те, що він в змозі утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Просив визначити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком, а саме: за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Представник третьої особи Відділу у справах захисту дітей Чернівецької міської ради у судовому засіданні також позов підтримала. Зазначила, що працівниками Відділу було обстежено місце проживання батька та визнано його придатним для проживання малолітньої дитини. Крім того, було обстежено психоемоційний стан малолітнього [PERSON] та встановлено, що проживання дитини з батьком викликають у хлопчика відчуття комфорту. В останнє судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи рекомендованими листами за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 03.09.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). На даний час у провадженні Першотравневого районного суду м.Чернівці за позовом [PERSON] перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.24). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей. У вказаних свідоцтвах [PERSON] зазначений батьком дітей, а [PERSON] - матір'ю. При вирішенні даного спору суд враховує положення ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, батьки дітей проживають окремо та не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти. Таким чином, виник спір про визначення місця проживання дітей, які не досягли 10 років. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст.161 СК України). Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З дослідженого у судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.01.2015 року видно, що Відділ, враховуючи рівні права батька та матері на виховання, вік дитини, прихильність до батька, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON], не порушуючи права матері [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Підстав для незгоди з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради судом не встановлено. Так, судом встановлено, що [PERSON] має у власності житло, придатне для проживання малолітнього [PERSON]; є приватним підприємцем та отримує стабільний дохід (а.с.21,22); між батьком та хлопчиком існують позитивні та гармонійні стосунки; малолітній написав заяву, в якій зазначив, що бажає проживати з батьком. Суд також враховує, що мати дитини на даний час з ним не проживає та не спілкується, її місце перебування суду не відоме. З урахуванням наведеного, суд вважає, що саме батько проявляє більшу турботу та увагу до дитини, а тому в даному випадку наявні виняткові обставини, які дають підстави суду прийти до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з батьком. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON],[INFO] з батьком суд зазначає наступне. З наданих у судовому засіданні пояснень, судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю [PERSON] Їх місце перебування судом та органом опіки та піклування встановлено не було. Разом з тим, суд зауважує, що органом опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради не було надано суду висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього з одним із батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків ( рішення Європейського суду з прав людини у справі „Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001 року). Аналізуючи усі вище викладені обставини, суд вважає, що позивачем не було доведено існування виняткових обставин, які б дозволяли суду прийти до висновку про можливість розлучення трирічної дитини зі своєю матір'ю. При цьому, суд зауважує, що органом опіки та піклування не було проведено обстеження житлових умов відповідача та не встановлено психоемоційного стану хлопчика, а тому вважає передчасними твердження позивача про те, що в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього з батьком. На підставі вищевикладеного та враховуючи інтереси малолітніх, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial