Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] просить стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" 115200 грн. страхового відшкодування, пов'язаного із втратою годувальника. На обґрунтування вимог у позовній заяві зазначено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.03.2017 року, загинув син позивача [PERSON] Винним у ДТП визнано [PERSON], якого 02.06.2017 року засуджено вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ст. 286 ч.3 КК України. Цивільно-правова відповідальність винної особи, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Універсальна". 27.04.2018 року представник позивача повідомив ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, пов'язаного із заподіянням моральної шкоди та втратою годувальника.14.06.2018 року відповідачем було сплачено 38400 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині вимог відмовлено з посиланням на те, що позивачем не надано документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого. [PERSON] вважає дії відповідача у частині відмови виплати відшкодування, пов'язаного із втратою годувальника неправомірними, що і стало підставою звернення до суду. Представник позивача [PERSON] звернувся з клопотанням про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують (а.с.5). Представник відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні вимог. Правову позицію обґрунтовує тим, що відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, визначених ст.1200 ЦК України, якою передбачено відшкодування шкоди непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потрібно надати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника. Належних доказів на підтвердження факту перебування на утриманні потерпілого позивачем не надано, а тому вважає що відшкодування, пов'язане із втратою годувальника не може бути стягнуто. Представник відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" також надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 40). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із такого. Із представлених доказів вбачається, що 11.03.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинув [PERSON] Винним у ДТП визнано [PERSON], якого 02.06.2017 року засуджено вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ст. 286 ч.3 КК України (а.с.11-13). Відповідно до копії свідоцтва про народження та копії свідоцтва про смерть [PERSON] був сином [PERSON] (а.с. 15) та помер [INFO] (а.с. 14). 26 квітня 2018 року представник [PERSON] звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив відшкодувати шкоду в розмірі 153600,00 грн., яка складається: 3870 грн. - витрати на поховання та на виготовлення пам'ятника; 38400 грн. - моральна шкода; 115200 грн. - відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втрата годувальника) (а.с.26-27). ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" було виплачено страхове відшкодування, пов'язане із заподіянням моральної шкоди в розмірі 38400 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 28-30). Згідно довідок виконавчого комітету Конотопської міської ради [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], а [PERSON] з 15.09.2009 року по день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 22, 23). Відповідно до копії пенсійного посвідчення [PERSON] станом на [INFO] досягла пенсійного віку. (а.с. 18). Частиною 1 ст.202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Відповідно п.27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Частиною 1 ст.1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. За положеннями ч.2, 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. У п.8 постанови ПВС України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Абзацом першим пункту 2.11 розділу II Постанови ППФ України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім'ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування позивача на утриманні свого покійного сина. Акт опитування сусідів сам по собі не може беззаперечно свідчити про перебування позивача на утриманні загиблого. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Outcome: dismissed