Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

11.03.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом відповідно до якого прохав суд зняти арешт та оголошення заборони на відчуження з усього його нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції (на сьогодні - Шевченківський ВДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)) від 16.05.2013 року, у виконавчому провадженні № 37753273, відкритому на підставі виконавчого листа № 552/208/13-ц виданого 11.04.2014 року Київським районним судом м. Полтави (запис про обтяження у державному реєстрі № 1008606 від 21.05.2013 року); а також скасувати стосовно нього обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 6/554/462/2013 року від 19.07.2013 року за поданням державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції у виконавчому провадження з виконання виконавчого листа № 552/208/13-ц, виданого 11.04.2014 року Київським районним судом м. Полтави; судові витрати прохав покласти на позивача. В обґрунтування позову позивачем [PERSON] зазначено, що у провадженні Київського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 552/208/13-ц за позовом ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» до нього, [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення недостачі. Рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року було вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» недостачу у розмірі 36 863, 04 грн. На підставі виконавчого листа, виданого 11.04.2013 року Київським районним судом на виконання вказаного рішення суду щодо нього, [PERSON] , 15.05.2013 року було відкрито в Октябрському ВДВС Полтавського міського управління юстиції виконавче провадження №37753273. В межах вказаного виконавчого провадження 16.05.2013 року державним виконавцем Карпенком Романом Васильовичем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 21.05.2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію обтяження (станом на 2013 рік) був внесений запис про обтяження № 1008606 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2459871 від 21.05.2013 року. 31.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинна станом на 2013 рік) у зв`язку з відсутністю майна боржника. Вказані відомості надані Шевченківським ВДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)) на його запит. Копії постанов державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні №37753273 отримати не можливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання; для вирішення питання про скасування арешту майна роз`яснено про необхідність звернення до суду. В обґрунтування необхідності скасування арешту позивачем зазначено, що наразі, будь-які виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 552/208/13-ц, виданого 11.04.2013 року Київським районним судом щодо нього на виконанні у Миргородському міськрайонному ВДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та у Шевченківському ВДВС у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відсутні; повторно на виконання виконавчий документ не пред`являвся. Трирічний строк (встановлений Законом України «Про виконавче провадження») для повторного пред`явлення стягувачем вказаного виконавчого документу до виконання пропущений з моменту повернення вказаного виконавчого документу в останній раз (а саме постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції від 25.12.2014 року у виконавчому провадженні № 44240879 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а також постановою державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 18.11.2016 р. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»). Що стосується скасування обмеження у праві виїзду за кордон, позивачем зазначено ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 6/554/462/2013 від 19.07.2013 року за поданням державного виконавця Октябрського ВДВС ПМУЮ було обмежено його у праві виїзду за кордон до повного виконання грошових зобов`язань перед ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» за рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року. 05.12.2019 року старшим інспектором прикордонної служби 5 -го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів - аеропорт», лейтенантом [PERSON] було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України мені, громадянину України, [PERSON] , на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», з причин того, що стосовно нього діють рішення уповноваженого державного органу про заборону виїзду з України, на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 19.07.2013 року. Листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №20076 від 24.01.2020 року позивача було повідомлено, що для вирішення питання щодо скасування обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно звернутися до суду. У зв`язку з вищевикладеним, станом на теперішній час вищевказані обмеження у вигляді арешту на майно боржника та обмеження боржника у праві виїзду за межі України, накладені у завершених виконавчих провадженнях, які знищено та строк повторного пред`явлення виконавчого документу по яким сплив, продовжують діяти та створювати перешкоди позивачу у праві вільно та безперешкодно користуватись власним майном,та у праві на свободу пересування, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом всіх учасників справи. Письмові заяви по суті справи, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, від сторін у справі до суду не надходило. 18.03.2020 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання - у судове засідання 19.03.2020 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. У провадженні Київського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 552/208/13-ц за позовом ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення майнової шкоди у розмірі 51 994,08 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року було вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» недостачу у розмірі 36 863, 04 грн. та судовий збір по 122,88 грн. з кожного. Судом встановлено з матеріалів позову, що на виконання вказаного рішення суду стягувачу, ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ», Київським районним судом 11.04.2013 року видавались виконавчі листи № 552/208/13-ц щодо боржника [PERSON] про стягнення 36863,04 грн., а також про стягнення судового збору у розмірі 122,88 грн., які неодноразово пред`являлись стягувачем до примусового виконання до Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції (на сьогодні - Шевченківський ВДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та до Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області (на сьогодні - Миргородський міськрайонний ВДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Також, з матеріалів справи встановлено, що на час розгляду справи відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] з виконання рішення Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року; раніше відкриті виконавчі провадження завершені шляхом повернення виконавчого документу стягувачу за відсутності майна за боржником, на яке можливо звернути стягнення, а матеріали виконавчих провадження знищені за закінченням терміну зберігання; повторно стягувач не звертався до відділів державної виконавчої служби із повернутим виконавчим документом; постанови державних виконавців про повернення вказаного виконавчого документу не оскаржувались. Вище встановлене вбачається із листів-відповідей (довідок) на запити [PERSON] до вказаних державних виконавчих служб, а саме з довідок Шевченківського ВДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 09.01.2020 № 3838, від 24.01.2020 № 20076, а також довідки Миргородського міськрайонного ВДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 9462 від 06.02.2020 року. З довідки Шевченківського ВДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 20076 від 24.01.2020 року вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, державним виконавцем 15.05.2013 року на підставі виконавчого листа № 552/208/13-ц, виданого 11.04.2013 року Київським районним судом про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 36863,04 грн., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37753273. У вказаному виконавчому провадженні було вчинено наступні виконавчі дії. 16.05.2013 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції, Карпенком Романом Васильовичем , була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з метою забезпечення виконання рішення суду, копія постанови надається. 21.05.2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію обтяження (станом на 2013 рік) був внесений запис про обтяження № 1008606 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2459871 від 21.05.2013 року, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією Витягу від 21.05.2013 р. Також, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 6/554/462/2013 від 19.07.2013 року за поданням державного виконавця Октябрського ВДВС ПМУЮ було обмежено його у праві виїзду за кордон до повного виконання грошових зобов`язань перед ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» за рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року. 31.10.2013 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинна станом на 2013 рік) у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Саме у вказаному вище виконавчому провадженні було накладено обтяження на майно боржника та обмежено боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України, які прохав останній скасувати у даному позові. Щодо інших виконавчих проваджень відкритих відносно боржника [PERSON] з виконання рішення Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року, з довідки Шевченківського ВДВС у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 20076 від 24.01.2020 року судом вбачається: -ВП №37753647 від 16.05.2013 року про стягнення з [PERSON] 122,88 грн. завершено постановою державного виконавця від 11.12.2013 р. про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинна станом на 2013 рік) за відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. -ВП № 42049104 від 21.02.2014 року про стягнення з [PERSON] 36 863,04 грн. завершено постановою державного виконавця на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час завершення ВП) у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати місце його проживання. -ВП № 42050405 від 21.02.2014 року про стягнення з [PERSON] 122,88 грн. завершено постановою державного виконавця на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час завершення ВП) у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати місце його проживання. -ВП № 44240879 від 01.08.2014 року про стягнення з [PERSON] 36863,04 грн. завершено постановою державного виконавця від 25.12.2014 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час завершення ВП) у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати місце його проживання. Вищезазначені матеріали виконавчих проваджень знищено за закінченням терміну зберігання. З довідки Миргородського міськрайонного ВДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 9462 від 06.02.2020 року судом встановлено, що згідно даних перегляду АСВП виконавчий лист №552/208/13-ц виданий 11.04.2014 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення боргу у сумі 36 863,04 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» на виконанні відділу станом на 06.02.2020 рік не знаходиться. Востаннє, виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа було завершено 18.11.2016 року згідно з п.5 ст. 37 закону України «Про виконавче провадження», та повторно виконавчий документ стягувачем не пред`являвся. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту рішення - Закон) строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У відповідності до ч.4 ст. 39 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. В свою чергу, відповідно до ч 5 ст. 39 Закону в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виконавче провадження №37753273, у якому був накладений арешт на майно позивача, як боржника, завершено шляхом повернення виконавчого документу стягувачу, а також знищене у передбаченому законом порядку, питання стосовно зняття арешту може бути вирішено лише у судовому порядку. Відповідно до п.2 ч.1, 5 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року щодо боржника [PERSON] про стягнення 36 863,04 грн. не був повторно пред`явлений стягувачем до примусового виконання протягом трьох років з моменту повернення постановою державного виконавця від 18.11.2016 року, у зв`язку із чим строк пред`явлення вважається пропущеним, - наявність обтяжень є не відповідає принципу співмірності втручання у права особи та законності обмеження таких прав. Що стосується скасування обмеження у праві виїзду за кордон. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 6/554/462/2013 від 19.07.2013 року подання державного виконавця Октябрського ВДВС ПМУЮ про обмеження боржника у праві виїзду за кордон було задоволено та обмежено громадянина [PERSON] у праві виїзду за кордон до повного виконання грошових зобов`язань перед ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ». 05.12.2019 року старшим інспектором прикордонної служби 5 -го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів - аеропорт», лейтенантом [PERSON] було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України мені, громадянину України, [PERSON] , на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», з причин того, що стосовно мене, [PERSON] діють рішення уповноваженого державного органу про заборону виїзду з України, на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 19.07.2013 року. Листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №20076 від 24.01.2020 року повідомлено [PERSON] , що для вирішення питання щодо скасування обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно звернутися до суду. Відповідно до ч.5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. У даному випадку, Закон України «Про виконавче провадження» чітко вказує на те, що для можливості встановлення заборони повинен мати місце факт «ухилення» від виконання зобов`язання, оскільки особа, яка має невиконане зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, доки не буде доведено зворотне. Згідно чинного цивільного процесуального законодавства, наявність умислу й обставин, які є предметом посиланням суб`єкта подання про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доказуванню. Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання боржником зобов`язання, а за ухилення від його виконання. Як було встановлено судом вище, 31.10.2013 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинна станом на 2013 рік) у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Станом на теперішній час відсутні відкриті виконавчі провадження з виконання з виконання рішення Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/208/13-ц від 22.03.2013 року про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ДИСТИБ`ЮШН КОМПАНІ» боргу у розмірі 36 863, 04 грн. та судового збору по 122,88 грн. з кожного. Примусове виконання, з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 36 863, 04 грн. було завершено востаннє постановою державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 18.11.2016 року, і стягувач, в межах передбаченого Законом трирічного строку з моменту повернення виконавчого документу, не реалізував свого права на повторне пред`явлення такого виконавчого документа, у зв`язку із чим строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання вважається пропущеним з 19.11.2019 року. З урахуванням встановлених обставин справи, існуюча заборона обмеження позивача, як боржника у виконавчому провадження, у праві виїзду за межі України не відповідає вимогам міжнародно-правових норм, дотримання яких взяла на себе Україна, оскільки порушує конституційне право позивача на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, роботи, лікування, відпочинку, тощо. Так, відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати, за вимогою позивача, покласти на останнього.

Outcome: approved