Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

11 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що 01 вересня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У спільному подружньому житті у сторін народилась одна дитина, син - [PERSON], [INFO], який на сьогоднішній день проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Вказує, що відповідач регулярно їздить на заробітки до Республіки Польща, а тому в змозі надати матеріальну допомогу на утримання сина. Добровільно домовитися про розмір аліментів їм не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 29 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання також надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 01 вересня 2012 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис - № 973 (а.с. 5). У спільному подружньому житті у сторін народилась одна дитина, син - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом також встановлено, та вбачається з позовної заяви, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на повному її утриманні. Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований та не має стабільного доходу. Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони в досудовому порядку не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у поданій заяві до суду, відповідач визнав вказаний розмір аліментів на утримання свого сина [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідач визнав позовні вимоги позивача повністю та у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 352,40 грн. на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 75, 82, 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved