Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], ВАТ „Національна страхова компанія „Оранта", в якому просив суд стягнути з ВАТ „НАСК „Оранта" на користь позивача 3 830 грн. 45 коп. матеральної шкоди, 2 500 грн. витрат на правову допомогу та 243 грн 60 коп. судового збору, а з [PERSON] - 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 20 грудня 2013 року в м.Чернігові з вини водія [PERSON], який керував автомобілем „Део Ланос", державний номерний знак [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль „ВАЗ-2101", державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] Учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), відповідно до якого [PERSON] визнав себе винним у дорожньо-транспортній пригоді. [PERSON] було своєчасно повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку та надано перелік необхідних документів, але в виплаті страхового відшкодування йому усно було відмовлено в зв'язку з тим, що він не є власником пошкодженого транспортного засобу. Таку відмову позивач вважав незаконною, оскільки він, як володілець транспортного засобу, має право на відшкодування завданої шкоди. За доводами [PERSON], пошкодженням транспортного засобу йому завдано і моральної шкоди, що пов'язано з душевними стражданнями в зв'язку з неможливістю використовувати транспортний засіб за призначенням, нервуванням в зв'язку з цим, хвилюванням, життєвим дискомфортом, клопотами, пов'язаними з ремонтом транспортного засобу. Розмір моральної шкоди позивачем визначено в 1 000 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2014 року стягнуто з ВАТ НАСК „Оранта" на користь позивача 3 830 грн. 45 коп. та 243 грн. 60 коп. в повернення судового збору, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі, поданій представником позивача [PERSON], ставиться питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 1000 грн., з ВАТ НАСК „Оранта" - 2 500 грн витрат на правову допомогу, а також 121 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Незаконність рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та в стягненні витрат на правову допомогу апелянт обгрунтовує невідповідністю висновків суду в цій частині фактичним обставинам справи та вимогам закону. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено і сторонами не заперечувалось, що 20 грудня 2013 року по вул.Проектна в м.Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля „Део Ланос”, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля „ВАЗ-2101”, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої автомобіль „ВАЗ-2101" отримав механічні пошкодження. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), згідно якого водій автомобіля „Део Ланос”, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] визнав себе винним у вказаній ДТП. Відповідно до висновку (калькуляції) автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля „ВАЗ-2101" складає 12 099,34 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля до ДТП становить 6730,45 грн., вартість залишків автомобіля після ДТП - 2900 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу „Део Ланос", д.н.з. [NUMBER], була застрахована згідно полісу №АС/2402153 від 25.04.2013 року у ВАТ „НАСК „Оранта" (а.с.69). Позивачем було повідомлено ВАТ „НАСК „Оранта" про настання страхового випадку і надано необхідні документи, проте у виплаті страхового відшкодування йому в усній формі було відмовлено, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу. Сторонами рішення суду в частині стягнення з ВАТ НАСК „Оранта" 3 830 грн. 45 страхового відшкодування не оскаржується. Відмовляючи в стягненні витрат на правову допомогу з ВАТ НАСК „Оранта", суд виходив із того, що позивачем не надано доказів участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні та у вчиненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомленні з матеріалами справи в суді, а в калькуляції вартості правової допомоги та акті виконаних робіт зазначено різні види наданої правової допомоги, матеріали ж позовної заяви свідчать про неналежну надану допомогу при підготовці матеріалів до суду, оскільки позовну заяву не було оплачено судовим збором, а клопотання про витребування доказів заявлено без надання доказів щодо неможливості їх отримання чи наявності інших складнощів у їх отриманні. Такий висновок суду про відсутність підстав для стягнення витрат за надання правової допомоги ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно рішення Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Проте, Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено перелік видів правової допомоги, які підлягають компенсації, а саме: витрати за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Судом першої інстанції з врахуванням зазначених положень закону та обставин справи обгрунтовано відмовлено в стягненні витрат на правову допомогу з ВАТ НАСК „Оранта". Висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в зв'язку з відсутністю доказів душевних страждань, пов'язаних з пошкодженням транспортного засобу, неможливості його використання і клопотів в зв'язку з ремонтом, є безпідставним. Як встановлено судом, [PERSON] керував автомобілем „ВАЗ-2101", державний номерний знак [NUMBER], маючи посвідчення водія на право керування транспортним зсобом відповідної категорії, отримавши від власника реєстраційний документ на цей транспортний засіб.(п.2.2 Правил дорожнього руху). Таким чином, в силу ст. 398 ЦК України в нього виникло право володіння чужим майном. Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу, згідно ч.3 ст. 386 якої власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, прийшовши до висновку про наявність майнової шкоди та підстав для її задоволення, судом не враховано, що внаслідок пошкодження автомобіля було порушено право позивача на вільне його володіння, необхідність вжиття ним додаткових заходів по відновленню майна, оскільки він в свою чергу несе відповідальність перед власником за збереження зазначеного майна, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням майна. Проте, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує характер правопорушення, яке вчинено з необережності, відсутність у позивача можливості вільного володіння отриманим в користування майном та необхідність вжиття додаткових заходів по його відновленню, відсутність інших доказів щодо погіршення можливостей реалізації потерпілим своїх здібностей в зв'язку пошкодженням автомобіля. З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 грн. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 36 грн. 54 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial