Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до СП "Щорсівський гранітний карєр Укооппостачмашу" про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначила, що вона з відповідачем 20 вересня 2016 року письмово уклали договір позики на суму 145000 грн. з остаточним строком повернення боргу до 17 жовтня 2016 року. У визначений договором строк відповідач борг у сумі, в якій зобовязувався повернути, не повернув. Тому вважає, що має право вимагати повернення боргу в судовому порядку та вважає, що її позовні вимоги з цих підстав підлягають задоволенню у повному обсязі. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 145000 грн. заборгованості за договором позики та 1450 грн. сплаченого судового збору. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року сторони письмово уклали договір позики на суму 145000 грн. з остаточним строком повернення боргу до 17 жовтня 2016 року. Вказана домовленість була зафіксована письмовою формою. Однак, кошти по даний час СП "Щорсівський гранітний карєр Укооппостачмашу"не повернуло. З Договору (а.с.4-5) вбачається, що дійсно СП "Щорсівський гранітний карєр Укооппостачмашу"20 вересня 2016 року взяло у [PERSON] у борг 145000 гривень. Це також підтверджується й квитанціями ПриватБанку: про оплату [PERSON] за "Заборг. По виконавчому провадженню на підставі наказу № 17/5007/86 /11 виданого Господарським судом Житомир. Обл., а також наказу № 6/5007/151/11 та № 906/1043/13 в сумі 100000 грн., отримувач ТОВ Агропак (а.с.6); про оплату [PERSON] за "часткова заборгованість по з/п" в сумі 45000 грн. отримувач "Корост. Міськ. Район ВДВС ГТУМ у Жит. Обл." (а.с.7). Згідно з вимогами ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. А за приписами ст.610 Цивільного кодексу Українипорушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Також відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми. Згідно ст.1049 ч.1 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Представлені позивачем "Договір позики" та квитанції про перерахування за відповідача заборгованості по виконавчому провадженню та заборгованості по заробітній платі містить дані щодо особи позикодавця ([PERSON]Є.), часу отримання позики (20.09.2016 року), розміру отриманої позики\~(100000 гривень), дати повернення позики (до 17.10.2016 року), тому є письмовим документом, що підтверджує факт укладення договору позики, його умови, посвідчує факт отримання відповідачем позики саме у позивача. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та про задоволення позову в повному обсязі. Разом з тим, враховуючи вимоги позову та чинне законодавство, зокрема ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що й позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача, понесених позивачем та сплачених судових витрат (судового збору), адже - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено." На підставі викладеного вище та

Outcome: approved