Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних стосунків у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких зареєстрований відповідач. Через сімейні незгоди, різні характери та погляди на життя, постійні сварки та скандали вони припинили спільне проживання та ведення господарства. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20.10.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, визначено залишити малолітніх дітей проживати з нею. Однак, в 2016 році вони з відповідачем звернулися до суду із письмовою заявою про визнання мирової угоди, відповідно до якої місце проживання сина - [PERSON] просили змінити та залишити його проживати з батьком - [PERSON] Зазначену мирову угоду було затверджено судом і визначено місце проживання сина з батьком. З 13.10.2016 року син проживав з відповідачем, а дочка з нею. 13 жовтня 2016 року їх з відповідачем малолітній син - [PERSON] , [INFO] проживав з відповідачем, а малолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , проживала і до цих пір проживає з нею. Однак, літом 2018 року, їх з відповідачем син - [PERSON] вирішив переїхати жити до неї у зв`язку з певними непорозуміннями між ним та його батьком. За таких умов нею було подано відповідну позовну заяву до Коломийського міськрайонного суду (справа № 346/4639/18). 04.10.2018р. судом було вирішено змінити місце проживання неповнолітнього [PERSON] і визначити його подальше місце проживання з нею, його матір`ю. З того часу, як син переїхав, вона матеріально утримувала та належним чином піклувалась про його здоров`я, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак, в січні 2019 року її син із незрозумілих причин став абсолютно неконтрольованим, постійно влаштовував конфліктні ситуації і безпідставно різко змінив ставлення до неї та її теперішнього чоловіка та повідомив, що знову бажає проживати з своїм батьком - відповідачем по справі. З того часу син більше не повертався жити до неї, і попросив свого батька забрати його речі з її квартири. На підставі зазначеного, у зв`язку з тим, що фактичне місце проживання сина більше не відповідає визначеному судом місцю проживання дитини, та оскільки позасудовим шляхом вирішити дане питання неможливо, в неї є всі підстави звернутися до Коломийського міськрайонного суду із даною позовною заявою про зміну місця проживання їхнього з відповідачем сина -[PERSON] , [INFO] та визначення його місця проживання з батьком, [PERSON] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, але подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду із письмовим клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник органу опіки в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду із заявою в якій просив справу розглядати без його участі. Аналізуючи встановлені обставини спарви та дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони є батьками дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Позивач змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, серія [NUMBER] . Рішенням Коломийського міськрайнного суду Івано-Франківської області від 20.10.2014 року (справа № 346/5509/14-ц) шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] було залишено проживати з матір`ю. Відповідно до даних мирової угоди та ухвали Коломийського міськрайонного суду від 13.10.2016 року, якою затверджено умови мирової угоди, (справа № 346/1915/16-ц), визначено місце постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданої 06.02.2019 року ЖБК " Серпанок », [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] з 25.06.2018 року по 17.01.2019 р. Як встановлено в судовому засіданні малолітній син сторін [PERSON] на даний час проживає з батьком. Даний факт підтверджується письмовою заявою відповідача, який визнав позовні вимоги в повному обсязі. Згідно поданої до суду заяви малолітній [PERSON] проживає з батьком і бажає з ним проживати. Згідно висновку органу опіки і піклування, який затверджено рішенням виконкому Коломийської міської ради № 65 від 26.03.2019р., виходячи з інтересів дитини доцільним проживання дитини з батьком. Нормою ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України встановлено, що Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Згідно з ч. 6, 7, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормою ст. 141 Сімейного кодексу України, встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Нормою ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 156 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначено ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 160, 161 ч.1,2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом .Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити: змінити місце проживання малолітнього сина сторін та визначити його подальше місце проживання з його батьком, що відповідає інтересам дитини. На підставі наведеного, ст. ст. 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved