Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду, за уточненими позовними вимогами просив стягнути з ТОВ «Берег-Будгруп» на користь: [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] завдані невиконанням зобов'язання збитки у сумі вартості квартири в місті Одесі, яка складається з двох кімнат, житловою площею 37.30 м2, загальною площею 54.3 кв.м., в сумі 1 232 836,0 гривень (еквівалент 47 567,0 доларів США); на користь [PERSON] - компенсацію вартості квартири в місті Одесі, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 23.65 кв.м., загальною площею 40 кв.метрів, в сумі 940 305,0 гривень (що становить еквівалент 36 280,0 доларів США); стягнути з держави Україна на користь [PERSON] суму компенсації моральної шкоди в розмірі 24 000,0 гривень; стягнути з держави Україна на користь [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] компенсацію моральної шкоди в сумі 24 000,0 гривень; стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь [PERSON] в порядку компенсації моральної шкоди суму 24 000,0 гривень; стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] в порядку компенсації моральної шкоди суму в 24 000,0 гривень. На обґрунтування позову позивачі посилались на наступне. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2003 року № 610, Виконавчий комітет Одеської міської ради делегував ТОВ „Берег-Будгруп", за клопотанням останнього, функції замовника з реконструкції кварталу у межах вулиць Середньофонтанської, провулку Садового, вулиці Слєпньова, провулку Бісквітного, провулку Середньофонтанеьксго (територія Одеської залізниці) та визначив ТОВ „Берег-Будгруп" забудовником кварталу, зазначеного вище. Згідно з п. 4.3. рішення Виконавчий комітет Одеської міської ради зобов'язав ТОВ „Берег-Будгруп" надати громадянам, які підлягали виселенню з будинків, що належало знести, інше благоустроєне жиле приміщення. Відповідно до додатку до зазначеного рішення з назвою - „Список жителей реконструируемого микрорайона "Среднефонтанский", подлежащих отселению, по состоянию на "1"ноября 2003 г.» - за адресою: [ADDRESS], та з порядковим номером у цьому списку з 87 до 94 включно записані усі позивачі. Відповідачем ТОВ „Берег-Будгруп" 27 травня 2005 року було укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продала, а це Товариство придбало 1/20 частину будинку [ADDRESS]. Втім, відповідач ТОВ „Берег-Будгруп" до цього часу не виконало свого зобов'язання за п. 4.3. зазначеного рішення ВК ОМР, а також вимоги статті 111 Житлового кодексу УРСР в частині зобов'язання надати позивачам інше благоустроєне жиле приміщення у зв'язку з реконструкцією кварталу та знесенням будинку, де знаходилась квартира, в якій з дня народження постійно проживали позивачі - члени сім'ї [PERSON], колишнього власника нерухомого майна. Враховуючи зазначені обставини позивачі змушені звернутись до суду із вказаними позовними вимогами. В судове засідання з'явився представник позивачів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. В судове засідання з'явились представники Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРЕГ-БУДГРУП» та Міністерства юстиції України, позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їхньому задоволенні у повному обсязі з огляду на необґрунтованість. Відповідача - Державу Україна - представлено в особі Міністерства юстиції України, представник якого заперечував проти задоволення позову, не вбачаючи вини держави у тому, що позивачам не було надано інше житлове приміщення. Інші учасники розгляду справи, будучи належними чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явилися, відомості про поважні причини такої неявки не надали. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Щодо фактичних обставин спору. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2003 року №610, виконавчий комітет Одеської міської ради надав (делегував) Товариству з обмеженою відповідальністю „Берег-Будгруп", за клопотанням останнього, функції замовника з реконструкції кварталу у межах вулиць Середньофонтанської, провулку Садового, вулиці Слєпньова, провулку Бісквітному, провулку Середньофонтанському (колишня територія Одеської залізниці) та визначив ТОВ „Берег-Будгруп" забудовником кварталу, зазначеного вище. Згідно з п. 4.3. зазначеного рішення, Виконавчий комітет Одеської міської ради зобов'язав ТОВ „Берег-Будгруп" надати усім громадянам, які підлягали виселенню з будинків, що належало знести, інше благоустроєне жиле приміщення. Відповідно до додатку до названого рішення, названого „Список жителей реконструируемого микрорайона "Среднефонтанский", подлежащих отселению, по состоянию на "1"ноября 2003 г.», за адресою: [ADDRESS], з порядковими номерами у цьому списку починаючи з №87 до 94 включно зазначені такі особи: [PERSON] та члени її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітня [PERSON], малолітній [PERSON]. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю „Берег-Будгруп" 27 травня 2005 року уклало з [PERSON] (власником) договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продала, а це Товариство придбало 1/20 частину будинку [ADDRESS]. В частині позовних вимог до ТОВ „Берег-Будгруп". В подальшому ТОВ „Берег-Будгруп", не виконало взятих на себе зобов'язань про надання ізольованого житла для відселення позивачів, звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб - Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Приморського РВ УМВС України в Одеській області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Приморським районним судом м. Одеси 05 грудня 2006 року заочним рішенням позовні вимоги ТОВ Берег-Будгруп" задоволено, виселено вказаних осіб (в тому позивачів в цьому провадженні) із 1/20 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та зобов'язано ВГІРФО Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області скасувати реєстрацію їх місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2007 року зазначене заочне судове рішення скасовано. Надалі - ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2009 року позов ТОВ „Берег-Будгруп" до [PERSON] та інших названих осіб про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - залишено без розгляду. Таким чином, нині правова підстава, відповідно до якої відбулось примусове виселення позивачів у цьому провадженні та знесення спірного будинку без попереднього надання іншого благоустроєного житла, - відпала, інші правові підстави для такого (для втрати позивачами права користування знесеним житлом та вселення) не виникли. Останні події у своїй сукупності призвели до порушення норм статей 109-110, 113 Житлового кодексу УРСР та гарантованого Державою Україна у її Конституції право осіб на житло. Держава Україна гарантує право кожного на житло, яке закріплено в статті 47 Конституції України, та відповідно статті 2 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» сприяє реалізації права громадян на житло та забезпечує гарантії речових прав на нерухоме майно під час комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду. Держава чітко визначила обов'язки органів місцевого самоврядування під час реконструкції, заміни житлового фонду, серед яких: контроль за виконанням інвестором-забудовником своїх зобов'язань; забезпечення своєчасного відселення власників та наймачів жилих (нежилих) приміщень із застарілого житлового фонду, що підлягає знесенню, на попередньо погоджених з інвестором-забудовником умовах та вирішення в установленому законом порядку всі спірні питання, пов'язані з таким відселенням. Неспроможність держави вжити належних заходів для виконання статей 3, 6, 8, 13, 47 Конституції, а саме: Одеська міська рада в порушення вимог статті 111 ЖК УРСР ухилилася від надання житла громадянам, які підлягають відселенню, яке гарантоване державою, передоручила виконання цього обов'язку особі приватного права - господарському товариству ТОВ „Берег-Будгруп", постановила рішення, яким зобов'язала ТОВ „Берег-Будгруп" надати громадянам, які підлягають виселенню з будинків, що належало знести, інше благоустроєне жиле приміщення. Натомість ТОВ „Берег-Будгруп" умови рішення ВК ОМР в частині обов'язку надати позивачам благоустроєне жиле приміщення у зв'язку з реконструкцією кварталу та знесенням будинку, де знаходилась квартира, в якій з дня народження проживали позивачі та інші члени сім'ї колишнього власника [PERSON], - не виконало та не надало відповідної нормам житлової площі позивачам, яких безпідставно виселили без надання іншого житла. При цьому, згідно приписів ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до правил ст. 50 ЖК УРСР жиле приміщення, що надається громадянам, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні житла не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років. Норма жилої площі згідно статті 47 ЖК України складає 13.65 кв.м. на одну особу. За правилом пункту 5 частини 2 статті 16 позивачі були вправі вимагати від суду застосування такого способу захисту їх порушених цивільних прав та законних інтересів, як примусове виконання обов'язку в натурі. Проте, як визнано відповідачем ТОВ „Берег-Будгруп", ця організація не має у власності свого житлового фонду, у зв'язку з чим застосування судом такого способу захисту є неможливим, а подібне рішення - невиконуваним. У зв'язку з наведеним, позивачі просили суд захистити їх порушені права та законні інтереси в інший спосіб: вимагаючи відшкодувати їм завдані збитки. За визначенням частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивачі були вправі вимагати від певної особи надання їх сім'ям ізольованого житла, цей обов'язок забудовником виконаний не був, нині забудовник не має власного житлового фонду. Ними на власний розсуд обраний відповідний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів. Враховуючи усі обставини, встановлені судом у справі, позивачі вправі вимагати від відповідача - забудовника відшкодування завданих збитків, розмір яких має бути визначений виходячи з дійсної вартості житла, право на отримання якого від відповідача ТОВ „Берег-Будгруп" вони набули відповідно до рішення ВК ОМР від 30.10.2003 року № 610. Згідно зі звітом № 0316/15, що є письмовим доказом у справі, ринкова вартість 2-х кімнатної квартири, загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., що розташована у м. Одесі станом на 16.02.2015 року, при вартості одного квадратного метра житла 876,0 доларів США, складає 1 232 836,0 гривень (що становить еквівалент 47 567,0 доларів США); згідно зі звітом № 0316-1/15 ринкова вартість 1-о кімнатної квартири, загальною площею 40,0 кв.м., житловою площею 23,65 кв.м., що розташована у м. Одесі, станом на 16.02.2015 року (при вартості одного квадратного метра житла 907,0 доларів США), складає 940 305,0 гривень (що становить еквівалент 36 280,0 доларів США). Щодо вимог до Виконавчого комітету Одеської міської ради. Одеська міська рада в порушення вимог статті 11 Закону України "Про комплексну реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду" не здійснила належним чином свої обов'язки щодо контролю за виконання інвестором-забудовником умов рішення. У відповідності до ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Таким чином, судом також враховано, що цивільні права й обов'язки можуть виникати не тільки з правочинів, а й з адміністративних актів органів місцевого самоврядування. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2003 року №610, до ТОВ „Берег-Будгруп" перейшли не тільки відповідні права з реконструкції кварталу мікрорайону, а й певні обов'язки щодо здійснення відселення мешканців будинків, що підлягали знесенню, забезпеченню їх ізольованим житлом. Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 12 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Позивачі - відповідно до додатку до названого рішення ВК ОМР від 30.10.2003 року №610 - були включені до переліку осіб, які підлягали відселенню та набули права на отримання іншого ізольованого житла. Зазначене право не було пов'язано з викупом у власника раніше займаного ними приміщення, не було його наслідком, а виникало на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2003 року № 610, що є доказом того, що позивачі не могли бути виселені з займаного ними приміщення без надання іншого житла. Судом окремо враховано, що зазначене рішення Виконкому Одеської міської ради постановлене на підставі звернення самого відповідача ТОВ «Берег-Будгруп» та задоволення його клопотання; це рішення ним не оскаржувалось та є чинним для відповідача у всіх його умовах. Отже, рішення ВК ОМР від 30.10.2003 року №610 є адміністративним актом органу місцевого самоврядування, що стало підставою виникнення цивільних прав та обов'язків для усіх учасників у цій справі. При цьому, певні цивільні права та обов'язки виникли як у забудовника - ТОВ «Берег-Будгруп», так й у перелічених у рішенні мешканців будинків, що підлягали знесенню. Певні обов'язку, пов'язані з ухваленим рішенням, виникли й у самого органу місцевого самоврядування як суб'єкта владних повноважень. Зазначений адміністративний акт, як й будь-який нормативний акт індивідуальної дії, підлягає оцінці судом на предмет відповідності критеріям обґрунтованості, законності, розсудливості, пропорційності з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення. З урахуванням наведеного зазначене рішення відповідача не повинно було створювати невиправданих загроз законним правам та інтересам громадян - в тому числі не могло створювати загроз протиправному позбавленню житла позивачів в цьому спорі. Таким чином, рішення ВК ОМР від 30.10.2003 року №610, згідно з його змістом, є підставою виникнення зобов'язання у ТОВ «Берег-Будгруп» надати позивачам окреме ізольоване житло, а останні набули право вимагати від забудовника виконання цього обов'язку у примусовому порядку. Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.10.2003 року № 610 - не містить дієвих гарантій дотримання прав та законних інтересів позивачів іншими суб'єктами. В результаті цього це рішення фактично створило передумови порушення прав та законних інтересів на житло позивачів, не містило дієвих гарантій забезпечення їх прав, та, найголовніше, після ухвалення рішення відповідач самоусунувся від контролю за його виконанням, що призвело до порушення конституційного права позивачів на житло. Порушення прав позивачів під час виконання зазначеного адміністративного акту індивідуальної дії є підставою для їх вимоги про відшкодування відповідачами завданих їм протиправними діями збитків у повному обсязі. В частині вирішення судом вимог про відшкодування моральної шкоди. Судом також враховано, що такою протиправною поведінкою позивачам завдано моральної шкоди, щодо якої вони мають право вимагати на відшкодування як від ТОВ «Берег-Будгруп», так й від виконкому Одеської міської ради. Беручи до уваги обставини порушення прав позивачів, коли позивачі змушені були проживати у піднайнятих ними тимчасово квартирах, суд визнає, що моральна шкода, завдана ним, полягає, у моральних переживаннях у зв'язку з протиправним позбавленням права користування житлом, а також у порушенні нормальних життєвих зв'язків через необхідність пошуку іншого місця проживання та застосування додаткових зусиль, при настанні описаних інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За правилом ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно до п.п. 7, 8 зазначеної постанови, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Отже, суд визнав доведеним факт протиправного порушення прав позивачів на житло, позбавлення їх права на отримання ізольованого житла та незабезпечення їх самостійними ізольованими житловими приміщеннями, що повною мірою доводиться наданими документам та поясненнями сторони позивача й наданими доказами, що залишилося не запереченим стороною відповідачів. У відповідності до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Дій та рішення відповідачів суд зобов'язаний оцінити на предмет своєї відповідності загальним засадам цивільного законодавства, визначеним в статті 3 ЦК України, при цьому визнавши їх такими, що, зокрема, не відповідають критеріям справедливості, добросовісності та розумності, що призвели до довільного позбавлення їх права користування власним житлом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі та/або відшкодування завданих збитків в повному обсязі. За правилом частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачі сплатили суму судового збору в повному обсязі, останні підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів в сплачених обсягах з відповідачів відповідно до задоволених проти них позовних вимог за правилами статті 88 ЦПК України. Задовольняючи позов в цілому, суд має виключити з нього визначення еквіваленту розміру завданих збитків до іноземної валюти, оскільки таке не передбачено чинним законодавством України стосовно спірних правовідносин. Суд також має відмовити в решті вимог, від яких позивачі не відмовилися, проте які не можуть бути задоволені одночасно із застосуванням обраного позивачами способу захисту своїх порушених прав та законних інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial