Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

04.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.04.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №33. Також, у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стало те, що за час спільного проживання між ними часто виникали сварки та непорозуміння, за яких відповідач її ображав нецензурною лайкою, в тому числі у присутності дітей. Останнім часом відповідач став приходити додому у нетверезому стані, бували випадки, коли він її бив. Така поведінка відповідача стала негативно впливати на її та дітей нервову систему. На її прохання змінити свою поведінку, відповідач не реагує. 17 серпня 2017 року після чергової сварки, яку влаштував відповідач, вона з дітьми переїхала жити до своїх батьків. З того часу вони припинили шлюбні стосунки. Вона твердо вирішила розірвати шлюб, примирення між ним не є можливим, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також інтересам дітей. Спору про розділ майна та про місце проживання їх спільних дітей між ними немає. 26.09.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд на 24.10.2017. 24.10.2017 розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою відповідача. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24 листопада 2017 року, за клопотанням відповідача, сторонам по справі надано строк для примирення 3 місяці та провадження по справі зупинено до 26.02.2018. 26.02.2018 провадження по справі поновлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, просила позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду пояснив, що не бажає розривати шлюб з позивачкою. Вважав, що позов подано його дружиною лише під впливом її батька, з яким у нього склалися неприязні стосунки. А причини їхнього розлучення, які вказані позивачкою, значною мірою перебільшені або вигадані. Водночас, відповідач [PERSON] підтвердив обставини, повідомлені позивачкою про те, що дійсно з 17.08.2017 року дружина і діти проживають від нього окремо, шлюбні стосунки фактично припинені. Також, не спростував і ті обставини, що він приходив додому після вживання алкогольних напоїв, на цьому ґрунті у нього з позивачкою відбувалися сварки. Не заперечував і фактів застосування у відношенні позивачки фізичного впливу під час сварок. Також, [PERSON] вказав, що надання судом строку на примирення не дало позитивних результатів, примирення між ним та позивачкою не відбулося. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи про розірвання шлюбу, тому судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтву про шлюб Серія 1-ВЛ №027925 та копій свідоцтв про народження Серія 1-ВЛ №114089, Серія 1-ВЛ №220143 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2006, від шлюбу мають малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO] (а. с. 7-9). Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнаються та не підлягають доказуванню ті обставини, що вони припинили спільне проживання, примирення між ними не відбулося незаважаючи на вжиті судом заходи до збереження сім'ї, спору про місце проживання неповнолітніх дітей та про поділ майна між сторонами немає. Зі змісту позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а також і інтересам неповнолітніх дітей сторін. Відповідачем зазначені обставини не спростовані. Оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а вжиті судом заходи до збереження сім'ї позитивних результатів не дали, що вказує на неможливість примирення, доводи позивачки про те, що подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей належить визнати доведеними. За таких обставин, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн 00 к. (а. с. 1).

Outcome: approved