Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що дев`ять місяців тому звернулась до суду щодо стягнення аліментів. Відповідач стверджував, що він не є батьком дитини і таким чином ухилявся від сплати аліментів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] . в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідач не вчиняв будь-яких дій щодо ухилення від сплати аліментів, а тому підстав для задоволення позову немає. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивачки. Вказані обставини встановлені рішенням Кельменецького районного суду від 25 лютого 2019 року по справі №717/987/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства, та підтверджуються копіями довідок виданих виконавчим комітетом Бурдюзької сільської ради Кельменецького району №201, №202 від 22 квітня 2019 року. 03 липня 2018 року Кельменецьким районним судом було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] подав відзив від 18 липня 2018 року у якому зазначив, що не являється батьком [PERSON] , а в позовній заяві не зазначені докази, які підтверджують таку обставину. [PERSON] подала до суду заяву про залишення позову без розгляду і звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення батьківства. Рішенням суду від 25 лютого 2019 року позовні вимоги були задоволені повністю. [PERSON] подав до суду заяву в якій визнав позов. Відповідно до ст. 180 СК України відповідач [PERSON] зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину. При цьому суд враховує, що обов`язок батьків утримувати дитину виникає з моменту народження дитини, а не з моменту встановлення батьківства. Відповідач не надавав позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини сторін. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] мала та має право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] було порушено відповідачем, оскільки останній не утримував матеріально свою дитину. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, суд має встановити, що мали місце: 1) дії позивача, спрямовані на одержання коштів на утримання від відповідача; 2) дії відповідача по ухиленню від надання утримання. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце тоді, коли особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність) відповідача. Суд вважає, що дії позивачки [PERSON] які полягали у поданні до суду позову про стягнення аліментів з відповідача, за яким 03 липня 2018 року було відкрито провадження у справі, безумовно були спрямовані на одержання коштів на утримання від відповідача. Суд також вважає, що подання відповідачем відзиву у якому він заперечував факт свого батьківства, за умови, що відповідач не був зазначений батьком у актовому записі про народження [PERSON] , свідчить про ухилення [PERSON] від надання утримання. При визначенні періоду за який слід стягнути аліменти, суд виходить із принципу диспозитивності. Зокрема, позивачка вимагає стягнути аліменти за період з 03 липня 2018 року по 03 травня 2019 року. Суд вважає, що аліменти за минулий період слід стягнути за період з 03 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року. Так, 25 лютого 2019 року судом було винесено рішення яким встановлено факт батьківства відповідача, і сам відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що після 25 лютого 2019 року [PERSON] вчиняв дії по ухиленню від надання утримання дитині сторін. Суд вважає, що позивачка повинна була подати суду докази того, що, діючи тим або іншим способом, відповідач свідомо прагнув після 25 лютого 2019 року ухилитися від виконання обов`язку по утриманню їх спільної доньки. У відповідності до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Позивачкою не надано суду жодних належних та безспірних доказів того, що вона після 25 лютого 2019 року, тобто після подання відповідачем заяви про визнанням позову про встановлення батьківства, вжила усіх можливих заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів за період з 25 лютого по 03 травня 2019 року не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами суду не надано. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачка просить стягнути аліменти у мінімальному розмірі встановлено законом, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком до 6 років: з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Згідно статті 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком до 6 років з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. [PERSON] [INFO] року виповнилося 6 років. Тому суд до [INFO] року включно розраховує аліменти виходячи із прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років, а з 10 лютого до 25 лютого 2019 року виходячи із розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від шести років. Таким чином, розмір аліментів за період з 03 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року з розрахунку 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 6240 (шість тисяч двісті сорок) гривень 38 (тридцять вісім) копійок. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial