Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, зобов'язати [PERSON] знести двометровий металічний паркан зі сторони вулиці [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] знести металевий паркан, встановлений напроти квартир [ADDRESS], та знести два металеві гаражі і альтанку на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, яка належить до земель міста та не надана в користування або приватну власність; зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою та горищем. Стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно в її користь спричинену їй моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знести незаконні прибудови до своїх квартир у будинку [ADDRESS], на прибудинковій території. Позов мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2007 року. У будинку є ще три квартири, які також належать громадянам на праві власності: [ADDRESS] - [PERSON], [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [ADDRESS] - [PERSON] Вважає, що вказані особи (відповідачі у справі) порушують її право на вільне користування земельною ділянкою, яка надана для обслуговування вищезгаданого житлового будинку. На підставі рішення №709 виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 11.12.1963 року для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в м.Дрогобичі була закріплена прибудинкова територія площею 1730 кв.м. У даний час площа земельної ділянки згідно плану земельної ділянки, виготовленого Дрогобицьким міським відділом Львівської філії ЦДЗК, становить 865 кв.м. На цій земельній ділянці власники [ADDRESS] самовільно, без погодження з департаментом житлово-комунального господарства, встановили огорожу, якою до своїх квартир пригородили частину земельної ділянки. Відповідач [PERSON] встановив двометровий металічний паркан, яким перегородив подвір'я від [ADDRESS], через що вона не може користуватись горищем, так як вхід на горище знаходиться зі сторони його квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] самовільно поставили металеву огорожу на земельній ділянці, яка є у спільному користуванні усіх співвласників житлового будинку, інша огорожа знаходиться перед будинком навпроти [ADDRESS]. Вважає, що такими незаконними діями вони позбавили її права вільно проходити по земельній ділянці та підніматись на горище. [ADDRESS]. Власники цих квартир чинять їй перешкоди в користуванні горищем, яке є у спільному користуванні усіх співвласників. Вона зверталась із заявами на незаконні дії відповідачів до міської ради, однак, отримала відповідь про те, що по питанню усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією та горищем вона повинна звернутись до суду. Крім цього, зазначає, що мешканцями [ADDRESS] на спірній земельній ділянці незаконно встановлено альтанку та два гаражі, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 23.12.2010 року. Законодавство України не передбачає розташування на прибудинкових територіях будь-яких гаражів та альтанок. Зокрема, вказане не передбачено у Методичних рекомендаціях щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом Мінрегіонбуду №389 від 29.11.2011 року, та жодних альтанок чи гаражів не згадується у Державних санітарних правилах планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ від 19.06.1996 року №173. Згадані альтанку та гаражі вважає самочинним будівництвом, оскільки такі зведені на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети; відсутній належний дозвіл чи належно затверджений проект; таке будівництво зведено з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Окрім того, вважає, що, встановивши гаражі та альтанку на прибудинковій території будинку [ADDRESS], мешканці [ADDRESS] завдали їй моральної шкоди. На її думку, згадані споруди - два гаражі та альтанка порушує право на безпечне життя мешканців багатоквартирного будинку. Для того, щоб його зберегти, їй залишається лише продати квартиру і виїздити до більш безпечного помешкання або навіть до іншого міста. А це вже порушення прав на вільний вибір місця проживання. Вважає, що вона позбавлена права на відпочинок. На тому місці, де незаконно збудовані два гаражі та альтанка, могли рости дерева, квіти, і де могла б вона сидіти на лаві, відпочиваючи. Таким чином, вважає, що їй завдано значної моральної шкоди, що полягає у приниженні її честі, гідності, престижу, у моральних переживаннях, які вона відчуває у зв'язку з неправомірними діями відповідачів, у посяганні відповідачами на її земельну ділянку та здійсненні перешкод у користуванні такою. Глибина її душевних страждань є безмежною, через вказані вище дії відповідачів, вона по сьогоднішній день відчуває занепокоєність, нервозність, великий сором, приниження, страх. Відтак, розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. є не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення її потреб, і ні в якому разі не призведе до її збагачення. Крім цього, на земельній ділянці, наданій для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON], [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [ADDRESS] - [PERSON] незаконно побудували «прибудови» до вказаного багатоквартирного будинку. Проте, відповідачам не надавалось право користування чи право власності на частку прибудинкової території для здійснення добудови. Вищезгадані власники квартир [ADDRESS] не мають жодних належних дозвільних документів. Будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності власників квартир даного будинку. Отже, на її думку, для того, щоб почати будівництво прибудови до будинку, потрібно взяти письмовий дозвіл у всіх власників квартир. До неї по такий дозвіл ніхто не звертався та вона нікому такий не надавала. Також жодного рішення щодо надання дозволу відповідачам на прибудову до своїх квартир Дрогобицька міська рада не приймала. Вона змушена звернутись з даним позовом до суду, оскільки з відповідачами по добросусідськи вирішити питання користування прибудинковою територією їй не вдається. Позивач [PERSON] у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Пояснила, що вона бажає мати доступ до горища, однак, у зв'язку із незаконно встановленою [PERSON] огорожею, вона не має такої можливості. Доповнила, що з іншої сторони будинку є вхід у горище, але не розуміє, чому вона має проходити через усе горище, щоб потрапити на його частину, яка розташована над її квартирою. Також вважає, що встановивши незаконно огорожі, відповідачі самовільно захопили певні частини земельної ділянки, яка відноситься до прибудинкової території, чим перешкоджають їй у користуванні такою. Представник позивача - адвокат Мацей А.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та доповнив, що експертне дослідження підтвердило вчинення відповідачами певних порушень. Так, останні здійснили прибудову і надбудову до своїх квартир, відсутня проектна документація. Вважає, що існує відповідна небезпека у заваленні будинку. Відсутній також дозвіл на початок проведення будівельних робіт. Прибудова і надбудова - це реконструкція будівлі. Тобто, відповідачами проведено будівельні роботи, а тому повинна бути декларація про початок виконання будівельних робіт, якої відповідачі не представили. У пунктах 8 і 9 висновку експертизи зазначається, що самочинно встановлена огорожа продовжує міжквартирну стіну, а у пункті 10 висновку - не відповідає правилам встановлення огорож. У 12 пункті вказується на те, що на спірній земельній ділянці самовільно споруджено об'єкти, і в даному випадку - це альтанка та два гаражі. Вважає, що відповідачі грубо порушили норми ДБН і самовільно захопили земельну ділянку. Оскільки в останніх немає сертифікату відповідності на згадане будівництво, то таке неможливо правомірно експлуатувати. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, однак, їх представник та відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та заперечила щодо їх задоволення. Пояснила, що мотиви, викладені у позові, не відповідають дійсності, позовні вимоги є абсолютно необґрунтованими та безпідставними. Доповнила, що альтанка і два гаражі, а також огорожа, які просить [PERSON] зобов'язати їх знести, зведені ще попередніми мешканцями багато років назад. Жодних питань чи спорів з даного приводу ніколи ні в кого не виникали. Лише після того, коли позивач придбала у їхньому будинку квартиру, почалися незрозумілі та безпідставні претензії до них. Споруди, які позивач називає гаражами, використовуються в якості господарських об'єктів, де зберігається садовий та городній інвентар, і такі поставлені без фундаменту. А огорожа з металевої сітки, висотою - 1,2 м, розміщена на подвір'ї будинку виключно для квітів та озеленення, при чому, встановлена також ще задовго до того, як вони придбали там житло. Вона з сім'єю (відповідачами у справі) проживає у вказаному будинку з 90-го року, а огорожа, альтанка і гаражі стоять ще з 70-их років. Жоден з відповідачів їх там не встановлював. Частину вказаної огорожі, зі сторони своєї квартири, вони прибрали самостійно, коли упорядковували прибудинкову територію, а решту залишили, так як на це потрібні витрати, а така їм не заважає. Не заперечує, щоб позивач [PERSON] самостійно прибрала вказану огорожу, якщо вона їй перешкоджає у користуванні земельною ділянкою. З того часу, як позивач придбала по сусідству квартиру, ніхто з мешканців нічого не змінював і не встановлював. На відміну від інших, [PERSON] здійснила самочинно, без будь-яких дозволів, реконструкцію своєї квартири. При чому, зруйнувала бетонну стежку, яка була прокладена на прибудинковій території від центрального входу, що змусило їх зробити з іншої сторони нову доріжку. Вони звертались у різні інстанції. Але з незрозумілих причин, позивач постійно стверджує, що лише їй, нібито, чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Позивач прибрала з подвір'я будинку дитячу гойдалку та інші речі, пристосовані для відпочинку, однак, тепер вимагає відшкодувати їй кошти в рахунок завданої моральної шкоди, пов'язаної із неможливістю нормально відпочити на подвір'ї будинку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що на зведення прибудови у нього є необхідні документи, однак, у зв'язку з тим, що інвентаризаційна справа перебуває у суді, він не має можливості оформити відповідно до закону усю належну документацію. Крім цього, у 2014 році головним державним інспектором відділу державного контролю за будівництвом об'єктів Південного напряму складено акт про те, що прибудова до його квартири проведена згідно рішення Дрогобицької міської ради. Також вважає, що у судовому засіданні встановлено той факт, що зі сторони його квартири розташоване віконечко у горищі, а не вхідні двері, як пояснює позивач. Тому, на його думку, жодних перешкод у користуванні горищем позивачу не вчиняється. Ще до придбання [PERSON] квартири №2, усі мешканці будинку погодили між собою порядок користування прибудинковою територію. Тому вважає, що відносно огорожі вони з позивачем могли б дійти певної згоди у користуванні земельною ділянкою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] та представник відповідача КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Дрогобицької міської ради в дане судове засідання не з'явився, однак, попередньо просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вислухавши учасників судового розгляду, беручи до уваги вищенаведене та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2007 року. Згідно зі свідоцтвом на право власності на квартиру від 20.08.1999 року, співвласниками квартири [ADDRESS] Львівської області, є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.11.2004 року, [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] в м.Дрогобичі належить [PERSON] на підставі договору дарування від 11.11.2004 року. З висновку №2183 судової будівельно-технічної експертизи від 19.08.2015 року та доданої до нього фототаблиці №1 вбачається, що на «Схемплані садибної ділянки» на земельній ділянці, яка призначена для обслуговування будинку [ADDRESS], передбачені по зовнішньому периметру земельної ділянки огорожі, які зазначені на плані літ.N1 та N2. Висота огорожі N1 становить 1,1 м, площа - 17,25 кв.м. Висота огорожі N2 становить 1,6 м, площа - 369,92 кв.м. (пункт 8 висновку). На земельній ділянці, яка призначена для обслуговування будинку [ADDRESS], самочинно встановлена огорожа з металевих елементів - профлистів від [ADDRESS]. Висота огорожі становить 1,7 м, площа - 23,95 кв.м. Також самочинно встановлена огорожа з металевої сітки, яка проходить від огорожі, що стоїть на межі з провулком від [ADDRESS] на довжину 5,3 м, а далі проходить паралельно до житлового будинку вздовж квартир [ADDRESS], [ADDRESS] і кінця прибудинкової території. Висота огорожі становить 1,2 м, площа - 37,05 кв.м. Самочинно встановлена огорожа з металевих елементів - профлистів, висотою 1,7 м, не відповідає вимогам п.3.3 «Правил влаштування огорож у м.Дрогобичі», затверджених рішенням №168 від 06.11.2014 року Дрогобицької міської ради та п.2.27 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (пункти 9, 10 висновку). Як вбачається з дослідницької частини зазначеного висновку (п.8.9.10), при вивченні матеріалів справи, встановлено, що прибудинкова територія належить до комунальної власності Дрогобицької міської ради. При огляді земельної ділянки на [ADDRESS] в м.Дрогобичі Львівської області встановлено, що на прибудинковій території встановлена огорожа з металевих профлистів від [ADDRESS]. Встановлена огорожа виходить за межі земельної ділянки на 1,45 м, пересікає тротуар і виходить до проїжджої частини [ADDRESS] Огорожа перетинає частину тротуару, що не відповідає п.2.27 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Також встановлена огорожа з металевої сітки, яка проходить від огорожі, що стоїть на межі з провулком від [ADDRESS] на довжину 5,3 м, а далі проходить паралельно до житлового будинку вздовж квартир [ADDRESS], [ADDRESS] і кінця прибудинкової території (див. табл. №1 фото №1, 2, 3, 10, 11, 12, 17, 19 до висновку). Оскільки на «Схемплані садибної ділянки» вищезазначені огорожі не позначені, а в матеріалах справи дозвільних документів на встановлення огорожі, виданих виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, немає, то споруджені на земельній ділянці, яка призначена для обслуговування будинку [ADDRESS] у м.Дрогобичі, огорожі є самочинно споруджені. Згідно з п.3.19* ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності». Рішенням №168 від 06.11.2014 року Дрогобицької міської ради затверджено «Правила влаштування огорож у м.Дрогобичі», вимогам пункту 3.3 яких не відповідає самочинно встановлена огорожа з металевих елементів - профлистів, висотою 1,7 м. Отже, як встановлено в судовому засіданні, огорожа з металевих елементів - профлистів, висотою 1,7 м, від [ADDRESS], встановлена самочинно відповідачем [PERSON] на земельній ділянці, яка відведена для обслуговування будинку [ADDRESS] (прибудинкова територія) і належить до земель міськземфонду. При чому, факт зведення такої ним особисто, останній не заперечив. Поряд з тим, у вказаному будинку розташовано чотири квартири, які належать різним власникам, в тому числі і [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності. Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку є особливим об'єктом права власності на землю, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси його мешканців. Відповідно до статтей 38, 39 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Порядок використання земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків регулюється статтею 42 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Відповідно до пункту 2 Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за №389 від 29 грудня 2011 року, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. До складу прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку можуть входити (у разі наявності): вимощення навколо житлового будинку; смуга озеленення вздовж стін житлового будинку, місцевий проїзд, тротуар та смуга вздовж фасаду без входів, яка забезпечує проїзд пожежних машин; майданчики, які призначені для обслуговування мешканців тільки цього будинку, для відпочинку біля входів в житловий будинок, для ігор дітей дошкільного і молодшого шкільного віку, відпочинку населення, занять фізкультурою, а також території зелених насаджень, пішохідні доріжки, що сполучують вказані майданчики між собою; майданчики для сміттєзбірників; майданчики для господарських будівель та споруд; спеціально обладнані майданчики для паркування автомобілів, що належать мешканцям будинку; в'їзди та виїзди підземних гаражів і автостоянок (у разі їх наявності). Таким чином, суд дійшов висновку щодо підставності позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, на якій розташований будинок [ADDRESS] в м.Дрогобичі (прибудинковою територією), та зобов'язати останнього знести самочинно встановлену ним металеву огорожу. Поряд з тим, позивач, як на підставу позовних вимог, щодо усунення перешкод у користуванні горищем, посилається також на встановлення відповідачем [PERSON] металевої огорожі. Проте, слід зазначити наступне. У висновку судової будівельно-технічної експертизи №2183 від 19.08.2015 року експерт зазначив, що комунальним працівникам, які виконують ремонтні роботи, а також працівникам експлуатаційних організацій доступ на горище будинку [ADDRESS] є вільним. У дослідницькій частині вказаного висновку зазначається, що при огляді житлового будинку [ADDRESS] в м.Дрогобичі встановлено, що зі сторони будинку від [ADDRESS] існує віконний проріз розміром 0,5м х 0,6м, закритий дерев'яними дверцятами, а з фронтальної сторони будинку (зі сторони квартири [ADDRESS]) існує вхід на горище (див. табл. №1 фото №198, 20, 21 до висновку). Двері зачиняються на металевий гачок. Як пояснив у судовому засіданні експерт [PERSON], під час виїзду за місцем знаходження спірної земельної ділянки, було оглянуто прибудинкову територію та 3 [ADDRESS], у квартирі [ADDRESS] нікого не було. Зі сторони [ADDRESS], яка належить позивачу, було виявлено металеву огорожу та здійснено розміри. Він не може вказати як саме було раніше, оскільки фіксував те, що було станом на день огляду. Пояснив, що у висновку вказав про вільний доступ комунальним працівникам і працівникам експлуатаційних організацій, оскільки будинок перебуває у комунальній власності і власники квартир не можуть використовувати горище у власних цілях. У даному випадку він керувався Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства. Зазначив, що вхідні двері у горище зачиняються на металевий гачок, неподалік стоїть драбина, якою можна скористатися для того, щоб потрапити на горище; доступ до нього є вільним. Зі сторони квартири позивачки [ADDRESS] на горище врізане віконечко, зачинене дерев'яними дверцятами. З тієї сторони немає входу, так як зазначає [PERSON] Саме невеликі розміри такого і його розташування по відношенні до підлоги горища вказують на те, що це віконний проріз. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Слід погодитись із твердженнями позивачки про те, що в силу прямої вказівки ст.382 ч.2 ЦК України, вона, маючи право власності на окреме помешкання багатоквартирного будинку, має право доступу до допоміжних приміщень, оскільки є їх співвласником. Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року роз'яснено, що "допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир". Отже, відповідно до вказаного рішення, допоміжні приміщення переходять у спільну власність окремих мешканців будинку, власників квартир, водночас із переходом відповідного права власності на помешкання і не можуть визнаватися самостійним майном, бути предметом правочинів, зокрема, відчужуватися окремо від квартир, невід'ємними частинами яких є. Однак, беручи до уваги докази, здобуті під час розгляду справи, в тому числі, акт від 03.07.2013 року, складений комісією КП «ЖЕО» (т.1 а.с.126), з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що перешкод у користуванні горищем позивачу не чиниться жодним із відповідачів, в тому числі, і відповідачем [PERSON], який самочинно встановив огорожу під віконним прорізом, а не під входом у горище. А тому, позовні вимоги у даній частині не можуть підлягати до задоволення. Що стосується згаданої вище огорожі з металевої сітки, яка проходить вздовж [ADDRESS], висотою 1,2 м, то позивач просить зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - власників квартири [ADDRESS] та [PERSON] - власника квартири [ADDRESS] знести її. Як згадувалось раніше у висновку судової будівельно-технічної експертизи, дану огорожу зведено самочинно, оскільки така не передбачена схемпланом земельної ділянки. Однак, слід звернути увагу на те, що в судовому засіданні встановлено, що вказана огорожа зведена не відповідачами, а попередніми власниками згаданих квартир, чого не заперечила у судовому засіданні позивачка. Доводи останньої у позовній заяві щодо влаштування вказаної огорожі саме відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не підтверджуються жодними належними та беззаперечними доказами. Відповідач та представник відповідачів [PERSON] зазначила, що на час їхнього заселення у помешкання будинку [ADDRESS], огорожа з металевої сітки, яка призначена по суті для відгородження території зелених насаджень (квітів), уже була розташована на прибудинковій території. Проте, не заперечила щодо її знесення позивачем, якщо така дійсно перешкоджає останній у користуванні земельною ділянкою. Судом також не здобуто доказів того, що Дрогобицька міська рада, як власник спірної земельної ділянки, зверталась із відповідними вимогами до згаданих відповідачів щодо знесення огорожі. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено встановлення спірної огорожі (з металевої сітки) саме відповідачами, а тому відсутні підстави для їх зобов'язання у її знесенні. Не підтверджуються також, на думку суду, жодними допустимими та беззаперечними доказами факт встановлення відповідачами гаражів та альтанки. Зокрема, позивач не зазначає ким саме безпосередньо і який об'єкт був встановлений. Поряд з тим, позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог від 28.11.2013 року, як на їх підтвердження, посилається на лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №7/13-06-10644 від 23.12.2010 року, в якому, зокрема, зазначено, що на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS] також виявлено два металеві гаражі і альтанку без влаштування фундаментів, які встановлено мешканцями [ADDRESS] на земельній ділянці, яка належить до земель міста і не надана в користування або приватну власність. Відтак, у своїй заяві позивач вказує на те, що Інспекція ДАБК у Львівській області підтвердила факт незаконного встановлення відповідачами на земельній ділянці загального користування альтанки та двох гаражів. Однак, суд не може погодитися з такими висновками позивача. Зокрема, вказівка Інспекції ДАБК на те, що дані об'єкти встановлені мешканцями квартири [ADDRESS] і [ADDRESS], не може бути доказом того, що такі встановлені саме відповідачами - власниками таких квартир. Крім цього, як пояснила у судовому засіданні представник відповідачів та відповідач [PERSON], альтанка і два гаражі встановлені ще попередніми мешканцями згаданих квартир, чого, в свою чергу, також не заперечила та не спростувала позивач у судовому засіданні, як і не надала доказів зворотного. Позивач стверджує, що розташування вказаних об'єктів чинить їй перешкоди у користуванні прибудинковою територією, чим порушує її право, однак, не зазначає ким безпосередньо встановлений кожен з таких об'єктів. Тому, вказане унеможливлює встановити безпосереднього виконавця таких протиправних дій та, відповідно, зобов'язати останнього усунути перешкоди шляхом знесення альтанки та двох гаражів. У той же час, позивач посилається на те, що вказані об'єкти порушують право мешканців на безпечне життя та не дають їй змоги належно відпочивати біля свого будинку. Інших підстав, які б розцінювались як перешкода у користуванні спірною земельною ділянкою та порушували її право користування такою, не наводить. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знести альтанку та два металеві гаражі не можуть підлягати до задоволення. Посилання позивача [PERSON] на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснили незаконні прибудови до своїх квартир у будинку [ADDRESS] в м.Дрогобичі, які, відповідно, просить зобов'язати останніх знести, також не доводяться належними та допустимими доказами. Остання стверджує, що відповідачі незаконно побудували «прибудови» до вказаного багатоквартирного будинку. На підтвердження вказаних обґрунтувань, позивач посилається на те, що відповідачам не надавалось право користування чи право власності на частку прибудинкової території для здійснення добудови; вищезгадані власники квартир [ADDRESS] не мають жодних належних дозвільних документів; будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності власників квартир даного будинку. Отже, на її думку, для того, щоб почати будівництво прибудови до будинку, потрібно взяти письмовий дозвіл у всіх власників квартир. До неї по такий дозвіл ніхто не звертався та вона нікому такий не надавала. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №2183 від 19.08.2015 року, при здійсненні прибудови та надбудови у будинку [ADDRESS] будівельні норми (ДБН) відповідають зокрема: п.2.13, 2.14, 2.16, 2.23, 2.24, 2.27, 2.31, 3.2, 3.4, 5.13, 5.31 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», п.8.7, 8.10, 8.14, 9.7 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Невідповідність полягає у відсутності погодженої в установленому порядку проектної документації (ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» (затвердженим Наказом Держбуду України від 20 січня 2004 року №8) та дозволу на початок проведення ремонтно-будівельних робіт (п.1.1 «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт) власникам [ADDRESS] і №2 (пункт 1 висновку експертизи). Протипожежні розриви між будинком [ADDRESS] та сусідніми будинками дотримані (п.2 висновку). При здійсненні добудови і надбудови у будинку №1, розташованому на земельній ділянці на [ADDRESS] в м.Дрогобичі Львівської області, вимоги ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» дотримані в частині п.3.8*, 3.13*, 3.25*, 3.26, 10.30*. Пункт 7.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» стосується вимог по розрахунку параметру вулиць і доріг міста, що не має жодного відношення до вимог будівельних у житловому будинку (пункт 3.4 висновку). При здійсненні добудови і надбудови у будинку №1, розташованому на земельній ділянці на [ADDRESS], вимоги ДБН В. 3.2-2-2009 «Житлові будинки. «Реконструкція та капітальний ремонт» дотримані в частині п.8.7, 8.10, 8.14, 9.7 (п.5.6 висновку). Як вбачається з акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил, складеного головним державним інспектором відділу державного контролю за будівництвом об'єктів Південного напрямку, за [ADDRESS]/2 від 11.01.2014 року, на підставі скарги [PERSON] проведено позапланову перевірку об'єкта будівництва - прибудови до приватизованої квартири [ADDRESS], 1, в м.Дрогобичі. За результатами перевірки встановлено: прибудова до кв.[ADDRESS], 1 в м.Дрогобичі проведена згідно рішення Дрогобицької міської ради від 04.07.1996 року №204. Добудова проведена 1996 - 2000 р.р. відповідно до проектної пропозиції, розробленої Департаментом міського господарства Дрогобицької міської ради, погодженої головним архітектором м.Дрогобича. Житловий будинок знаходиться на балансі ЖЕО, земельна ділянка відноситься до комунальної власності. З листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за №7/13-06-10644 від 23.12.2010 року вбачається, що перевіркою, проведеною головним державним інспектором відділу контролю забудови територій №1, за участю головного інженера КП «БУ №3», встановлено, що [PERSON], мешканцем квартири [ADDRESS] житлового будинку [ADDRESS], що знаходиться на балансі Комунального підприємства «Будинкова управа №3», у 2008 році проведено заміну дахового покриття над квартирою [ADDRESS] без втручання в несучі конструкції даху. Відповідно до п.6 «Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року №1104, на «відновлення або посилення чи поліпшення окремих конструкцій будівель та споруд, зокрема таких, що перебувають в аварійному стані, без зміни їх функціонального призначення і архітектурного вигляду» дозвіл інспекції на виконання будівельних робіт не вимагається. У вказаному листі відсутні відомості щодо наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення відповідних порушень, зокрема рішень, прийнятих Інспекцією ДАБК у Львівській області (приписів). Відсутність підстав для здійснення заходів державного архбудконтролю свідчить, у свою чергу, про відсутність підстав для прийняття рішень про усунення порушень. Як роз?яснив Пленум ВССУ у Постанові №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Таким чином, як і зазначалось вище, у даному спорі відсутня інформація щодо отримання будь-ким із відповідачів припису про усунення порушень у здійсненні будівництва, тобто, власне рішення спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Вказані докази також не надано позивачем на доведення підставності позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів знести незаконні прибудови до своїх квартир, і такі не здобуті судом під час розгляду справи. Крім цього, позивачем не надано суду доказів та належних обґрунтувань щодо порушення її права у користуванні прибудинковою територією, спричиненого будівництвом (прибудовами чи надбудовами) відповідачів. Зокрема, позивачем на наведено належних обставин, за яких вказане будівництво порушує її право, а також, яким саме чином чи способом здійснюється порушення її прав. Згідно інвентаризаційної справи №3229 на будинок [ADDRESS], відомості щодо здійснення самовільно побудованих або переобладнаних приміщень містяться лише у поверховому плані квартири №2, власником якої є позивач [PERSON] Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз?яснено, що відповідно до вимог статті 376 Цивільного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази притягнення осіб, винних у здійсненні самочинного будівництва, до відповідальності. Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Обов?язок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з?ясуванню обставин справи шляхом роз?яснення прав та обов?язків, та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, на підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням вищенаведених норм та аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідачів знести незаконні прибудови до своїх квартир у будинку [ADDRESS], на прибудинковій території, та не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Одночасно слід зазначити, що позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог від 30.12.2013 року посилається на те, що будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності власників квартир даного будинку. Однак, такі мотиви позову [PERSON] не заслуговують на увагу. Положеннями Цивільного кодексу визначено поняття спільної часткової власності. У зазначеному випадку це власність, право на яку мають дві і більше фізичні та (або) юридичні особи з визначенням у правоустановлюючих документах розміру часток власності кожного співвласника. Перебування майна у спільній власності нерідко призводить до того, що хоча б у одного з співвласників виникає необхідність розподілу спільного майна та/або необхідність у виділі у натурі належної йому частки у праві спільної часткової власності. Такі права передбачені ст. 364 і ст.367 ЦК України, і регулюються водночас статтею 183 ЦК України. У частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд дійшов переконання про відмову у їх задоволенні. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України [ADDRESS] від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із внесеними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, позивач не надала суду жодних доказів її моральних чи фізичних страждань, внаслідок яких вона понесла втрати немайнового характеру, як і не навела жодних доводів у їх обґрунтування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, не знайшли у повній мірі свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджуються достатніми, належними та допустимими доказами, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Постановою Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» за №10 від 17.10.2014 року роз'яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З матеріалів справи вбачається, що при пред'явленні позовної заяви про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою від 23.08.2012 року [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 107,30 грн, що підтверджується квитанцією №170 від 23.08.2012 року (т.1 а.с.1), а також, при подачі заяви про збільшення позовних вимог від 30.12.2013 року, позивачем сплачено 229,40 грн., що підтверджується квитанцією №151 від 27.12.2013 року (т.1 а.с.125). Отже, оскільки позовні вимоги (немайнового характеру) [PERSON] задоволено частково, то з відповідача [PERSON] слід стягнути половину понесених позивачем судових витрат, які документально підтверджені ( (107,30 + 229,40) / 2 = 168,35 грн). Частиною 1 статті 86 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про виклик експерта було заявлене позивачем [PERSON], і таке було задоволено судом. Однак, згідно з листом експерта від 09.11.2015 року, останній просить стягнути судові витрати, пов'язані з викликом експерта до суду, оскільки 27.10.2015 року під час слухання вказаної справи ним у судовому засіданні були дані необхідні пояснення. Відповідно до ч. 3 ст. 86 ЦПК України, добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять свідкам, спеціалістам, перекладачам, експертам сплачуються стороною, не на користь якої ухвалено судове рішення. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. У такому самому порядку компенсуються витрати на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача. З рахунку-фактури №06/10-15 від 06.10.2015 року вбачається, що розмір витрат, пов'язаних з викликом експерта до суду, становлять 530,00 грн. Таким чином, вказаний розмір судових витрат слід стягнути з позивача та відповідача [PERSON] порівну, тобто, по 265,00 грн. з кожного.

Outcome: approved