Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що вона з 05 травня 2007 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Також відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, та не приймає участі в утриманні дитини. Враховуючи викладене позивачка просить суд розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно письмової заяви, позивачка позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач надав суду заяву, відповідно якої просить судове засідання проводити у його відсутність, вимоги визнає у повному обсязі. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає задовольнити позовні вимоги. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 05 травня 2007 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 581 /а. с. 6/. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] /а. с.7/. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім"ї є неможливим. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати за вказаними сторонами причинами. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 183 СК України, якщо платник аліментів працює, частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 180 - 185 Сімейного Кодексу України, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивачки, на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини його заробітку / доходу /, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved