Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

09 жовтня 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі по тексту - відповідач), третя особа-1: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, третя особа-2: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 вересня 2019 з постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна від 05.09.2019 року про відкриття виконавчого провадження №59964722, позивач дізнався про примусове стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», яке за договором відступлення прав вимоги 29-01\\19\\2 від 29.01.2019 року є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (банк) за кредитним договором 0041\\186498-ZP від 15.02.2016, заборгованості в сумі 51 758,37 грн. (яка складається з: 21 677,57 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 23 857,67 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 6 223,15 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом) за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. №1795 від 13.08.2019 року. Позивач вважає, що виконавчий напис №1795 від 13.08.2019 року вчинено відповідачем з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, наслідком чого є відкриття третьою особою неправомірного виконавчого провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису, яке відкрито на підставі заяви відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Одночасно із поданням позову, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити виконавче провадження № 59964722 від 05.09.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним догвоором, що згідно з відомостями, які вказані в постанові становить 52408,37 грн., відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною на підставі виконавчого напису від 13.08.2019 року № 1795, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатолівною на час розгляду в суді справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 11.10.2019 року заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04.12.2019 року. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 03.12.2019 року ухвалу суду від 11.10.2019 року було скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 19.11.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в чкому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що виконавчий напис було вчинено правомірно та для вчинення виконавчого напису відповідачем нотаріусу було надано всі необхідні документи, що передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій. 04.12.2019 року розгляд справи не відбувся в зв`язку з направленням справи до Київського апеляційного суду м. Києва. 27.12.2019 року до Шевченківського районного суду міста Києва повернулись матеріали справи № 761/39982/19 з Київського апеляційного суду м. Києва. Ухвалою суду від 08.01.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. В зв`язку з поверненням до з Київського апеляційного суду м. Києва матеріалів справи, її розгляд було призначено на 21.02.2020 року. Ухвалою суду від 21.02.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2020 року. 24.02.2020 року через канцелярію суду приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова А.А. подала письмові пояснення по справі, згідно яких зазначила що діяла в межах Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а тому не порушила процедури вчинення виконавчого напису. В судовому засіданні 16.03.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, його представники в судове засідання16.03.2020 року не з`явились про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли. Треті особа також про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась. Заяв та клопотань від їх на адресу суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 51 758,37 грн. (яка складається з: 21 677,57 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 23 857,67 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 6 223,15 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом). Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість виникла за кредитним договором №0041\\186498-ZP від 15.02.2016 року у відповідності до якого АТ «Укрсоцбанк» надав позивачу кредитні кошти з вимогою поступового погашення та сплатою відсотків за користування кредитом та в подальшому відступив ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором відповідно до договору факторингу 2019-1УСБ\\ВЕСТА від 28.01.2019, а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» в подальшому відступило відповідачу - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором відповідно до договору відступлення прав вимоги 29-01\\19\\2 від 29.01.2019 року. За змістом виконавчого напису, до загальної суми, що підлягає стягненню, входить прострочена заборгованість за сумою кредиту, що складає 21677,57 грн., в тому числі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 23857,65 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6223,15 грн., а також пропонується додатково стягнути 650,00 грн. у якості витрат на вчинення виконавчого напису. 05.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59964722 за вказаним виконавчим написом. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді протим Росії», від 28 жолвтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський Суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887 цс 17. Таким чином, у зв`язку з тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що укладений 15.02.2016 року між Акцонерним товариством "Укрсоцбанк" та позивачем договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у ній матеріалами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. З приводу витрат на правову допомогу в сумі 36000,00 грн. суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2019 року у справі «Ілєва проти Болгарії» (Заява № 22536/11) Згідно з усталеною прецедентною практикою Суду, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в тому випадку, якщо було доведено, що вони були фактично і неминуче понесені і є обґрунтованим їхній розмір. Виплата адвокатського гонорару фактично виникає, якщо заявник їх сплатив або зобов`язаний сплатити. Так, до позовної заяви не було надано доказів фатичного понесення витртат на правову допомогу позивачем або наявності у неї такого обов`язку, оскільки умови укладеного між нею та адвокатом договору не передбачають вимог про сплату гонорару адвоката в сумі 36000,00 грн.

Outcome: approved