Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Мале приватне підприємство «АПМ» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про скасування наказу та свідоцтва про право власності. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 травня 1998 року «АПМ» Мале приватне підприємство згідно умов договору купівлі продажу № 5, укладеного між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та МПП «АПМ», придбало у власність будівлі гуртожитку для сімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, 28 березня 2000 року Рівненським міським бюро технічної інвентаризації було видано Реєстраційне посвідчення на об`єкт нерухомого майна, яке належить юридичним особам, яким Рівненське міське БТІ, посвідчило, що будівля гуртожитку для сімейних в цілому, яка розташована в [ADDRESS] зареєстровано за Малим приватним підприємством «АПМ» на праві приватної власності, на підставі договору № 5 купівлі-продажу від 26 травня 1998 року та записано в реєстрову книгу за № 1- за реєстровим № 11-11 об`єкт [ADDRESS] в цілому складається з будівлі гуртожитку. 12 січня 2016 року під час розгляду справи № 918/1112/15 в Господарському суді Рівненської області за позовом ТзОВ «АПМ ПЛЮС» до КП «Рівненське МБТІ» про стягнення 100 000 гривень, з матеріалів даної справи, йому стало відомо, що на підставі Наказу Управління житлово-комунального господарства міста Рівне від 04 березня 2014 року № 71/01 [PERSON] та членами її сім`ї було оформлено право приватної спільної часткової власності на кв. [ADDRESS] . Вважає, що Відповідачі - 2, 3, 4 - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] незаконно набули право власності на спірну квартиру шляхом приватизації, оскільки приватизації підлягають житлові приміщення квартир, що перебувають у власності держави, або територіальної громади міста, селища, села, а квартира [ADDRESS] , що знаходиться в будівлі гуртожитку для сімейних [ADDRESS] , ніколи не перебувала ні в державній, ні в комунальній власності та перебувала у приватній власності ЗАТ "Рівненський ДБК", як номінального власника, а згодом за договором купівлі-продажу № 5 від 26 травня 1998 року, перейшла у власність МПП "АПМ". Посилаючись на подані докази в обґрунтування наведених в позові обставин та на норми права, зокрема ст. 41 Конституції України, ст.ст. 21, 321, 334, 393 ЦК України, просидь суд визнати незаконними та скасувати наказ УЖКГ м. Рівне № 71/01 від 04.03.2014 року в частині щодо приватизації квартири [ADDRESS] та Свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане УЖКГ Виконавчого комітету Рівненської міської ради 04.03.2014 року. Представник позивача - адвокат Петришин А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити. Представник відповідача - 1 - УЖКГ Виконавчого комітету Рівненської міської ради Єфіменко О.М. позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та недоведеними, виходячи з підстав наведених в письмовому запереченні на позов. Зазначає, що УЖКГ при видачі спірного наказу від 04.03.2014 року № 71/01 про передачу житла у приватну власність квартири [ADDRESS] діяло в межах чинного законодавства та не порушувало ні чиїх прав. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів - 2,3,4 - [PERSON] , [PERSON], [PERSON] в собі його законного представника [PERSON] - адвокат Рудика С.Ю. відзив на позов до суду не подала, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що спірна квартира до приватизації перебувала у комунальній власності, що підтверджується розпорядженням Рівненської міської ради народних депутатів від 20.07.1992 року № 839-р, згідно якого після завершення будівництва власність розподіляється: ОП "Рівненський ДБК" - 135 квартир; міській управі - 45 квартир; а також розпорядженням Рівненської міської ради народних депутатів від 18.08.1993 року № 889-Р "Про надання кімнат в гуртожитку для малосімейних міської управи по [ADDRESS] ". Зазначає, що позивач взагалі не є власником спірної квартири, так як ним не надано жодного доказу про реєстрацію права власності, а саме на спірну квартиру, адже вона була передана в статутний фонд ТОВ "АПМ ПЛЮС" в 2012 році, що підтверджується протоколом №1/2012 від 09.02.2012 року установчих зборів засновників про створення ТОВ "АПМ ПЛЮС", актом прийому-передачі про передачу до статутного фонду ТОВ "АПМ ПЛЮС" майна в тому числі і спірної квартири та протоколом №2/2012 від 01.06.2012 року загальних зборів учасників ТОВ "АПМ ПЛЮС". Згідно зі ст. 85 Господарського кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками, як внески тобто позивач вже не був власником квартири на дату приватизації квартири, так як передав квартиру у статутний фонд ТОВ "АПМ ПЛЮС". Однак і ТОВ "АПМ ПЛЮС" на її переконання, на дату приватизації квартири також не було її власником, що встановлено постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року та постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2014 року в справі № 817/314/14 за позовом ТзОВ "АПМ ПЛЮС" до КП "Рівненське міське БТІ", реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. Просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечує щодо їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи позиції щодо даного спору до суду не надходило. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.05.1998 року між ЗАТ "Рівненський домобудівний комбінат" та ПП "АПМ" було укладено договір № 5 купівлі-продажу гуртожитку для сімейних, що знаходиться у [ADDRESS] , згідно додатку 1 до якого предметом купівлі-продажу було і спірне майно (квартира [ADDRESS] ). В матеріалах справи міститься реєстраційне посвідчення видане Рівненським міським бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого будівля гуртожитку для сімейних в цілому на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу зареєстрована за МПП «АПМ» на праві приватної власності. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 32784561 від 05 січня 2012 року вбачається, що будівля гуртожитку для сімейних [ADDRESS] перебуває у приватній власності «АПМ» МПП з часткою 1/1. 09.02.2012 року відповідно до Протоколу № 1/2012 установчих зборів засновників "Про створення ТОВ "АПМ ПЛЮС" створено юридичну особу ТОВ "АПМ ПЛЮС", до статутного капіталу якого Відповідачем 1 було передано ряд квартир, які знаходяться в будівлі гуртожитку по [ADDRESS] , серед яких і № 128. Згідно Акту прийому - передачі майна від 09.02.2012 року передано майно, яке складалося із квартир, що розміщені в будівлі гуртожитку для сімейних по [ADDRESS] серед яких і спірне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 85 ГК України за загальним правилом, господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески. Відповідно до ч. 2 ст. 144 ГК України підставою виникнення права та обов`язків у суб`єкта господарювання на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В силу наведених норм матеріального права, ТОВ "АПМ ПЛЮС" на дату приватизації спірної квартири не було її власником. Вказана обставина також підтверджуєтся і Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року та Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2014 року по справі № 817/314/14 за позовом ТзОВ "АПМ ПЛЮС" до КП "Рівненське міське БТІ", реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, яка міститься в матеріалах даної справи. В обґрунтування своїх заперечень на позов, відповідачі посилалися на письмові докази, такі як: Розпорядження Рівненської міської ради № 839-р від 20.07.1992, договір-зобов`язання до вказаного розпорядження укладеного між Рівненською міською управою та орендним підприємством "Рівненський ДБК", Розпорядження Ради № 889-р від 18.08.1993 року, розпорядження голови міської управи № 333-р від 18.03.1994 року, договір від 04.12.1997 року укладений між Рівненським виконкомом та ЗАТ "Рівненський ДБК", розпорядження міського голови № 622-р від 15.06.2012 року та Свідоцтво право власності від 15.06.2012 року ТОВ «АПМ ПЛЮС» на квартири. Розпорядженням міської адміністрації (управи) Рівненської міської ради народних депутатів № 839-р від 20.07.1992 року "Про передачу у власність орендному підприємству "Рівненський ДБК" незавершеного будівництва житлового будинку для малосімейних № 103 МКР № 4 "Північний" вирішено Державно-комунальному підприємству "Рівнеміськзамовник" передати у власність ОП "Рівненський ДБК" незавершений будівництвом житловий будинок станом на 01.01.1992 року та зобов`язано ОП "Рівненський ДБК" виконати його будівництво в III кварталі 1992 року за рахунок власних коштів і здати його в експлуатацію у встановленому порядку (п. 2 вказаного розпорядження). Після завершення будівництва власність розподіляється: ОП "Рівненський ДБК" - 135 квартир, міській управі - 45 квартир (п. 3 вищезазначеного розпорядження). Відповідно до п. 4 розпорядження міської адміністрації (управи) Рівненської міської ради народних депутатів № 839-р від 20.07.1992 року вирішено перевести житловий будинок для малосімейних [ADDRESS] в гуртожиток для малосімейних і після прийняття державною приймальною комісією дозволити його експлуатацію житлово-побутовій конторі ОП "Рівненський ДБК". 20.07.1992 року між Рівненською міською управою (далі - Управа) та орендним підприємством "Рівненський ДБК" (далі - Підприємство) було укладено договір - зобов`язання № 839-р до вищевказаного розпорядження, згідно якого Управа через державно-комунальне підприємство "Рівнеміськзамовник" передає у власність Підприємства незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] станом на 1 січня 1992 року. За умовами указаного договору Підприємство зобов`язалося: виконати будівництво будинку і здати його в експлуатацію у ІІІ кварталі 1992 року; після завершення будівництва і одержання плати за 45 квартир передати їх у власність Управи; вести будівництво і експлуатацію будинку власними силами і за власні кошти (п. п. 1-3 п. ІІ договору-зобов`язання). Управа, в свою чергу, зобов`язалася провести оплату за квартири для малосімейних у сумі 4,5 млн. крб., що складає 38% від їх кошторисної вартості (п. п. 1 п. ІІІ договору-зобов`язання). В подальшому, розпорядженням Міської управи Рівненської міської ради народних депутатів № 889-р від 18.08.1993 року "Про надання кімнат у гуртожитку для малосімейних міської управи по [ADDRESS] , на підставі клопотань організацій та заяв громадян, останнім надано 43 кімнати у гуртожитку для малосімейних, які, на переконання Відповідачів належали міській управі по [ADDRESS] , а саме кімнати №№ 95-99, 105-107, 109, 115-119, 125, 127- 129, 135, 136-138, 139, 145-149, 155-159, 165-169, 175-179, а кімнати № 108 та № 126 залишено в резерві (п. 1 розпорядження). Зобов`язано орендне підприємство "ДБК" провести поселення в кімнати гуртожитку, які належать міській управі, згідно даного розпорядження (п. 2 розпорядження). У Розпорядженні № 333-р від 18.03.1994 року Голови Міської управи Рівненської міської ради народних депутатів "Про порядок прописки громадян в гуртожитку для малосімейних міської управи по [ADDRESS] визначалося "В зв`язку з необхідністю контролю за поселенням в кімнати гуртожитку для малосімейних, що належать міській управі: начальнику ЖКК акціонерного товариства "РДБК" прописку мешканців в кімнати гуртожитку для малосімейних, що належать міській управі, по [ADDRESS] та їх родичів проводити тільки згідно розпорядження голови міської управи, підготовленого департаментом міського господарства (п. 1 розпорядження). В обґрунтування заперечень на позов Відповідачами також надано копію листа № 333 від 15.04.1994 року скерованого на підставі розпорядження Голови Міської управи Рівненської міської ради народних депутатів № 333-р від 18.03.1994 року Департаментом міського господарства на адресу начальника паспортного столу, яким в доповнення до розпорядження голови управи повідомлено номери кімнат в гуртожитку для малосімейних в буд. [ADDRESS] , які належать Міській управі. У подальшому, 04.12.1997 року між Рівненським міськвиконкомом та ЗАТ "Рівненський ДБК" було укладено договір, яким його сторони визнають, що станом на 01.12.1997 року заборгованість міськвиконкому перед ЗАТ "Рівненський ДБК" по житлу з врахуванням проведення взаємозаліку складає 383 м2 загальної площі квартир на суму 66 259 грн. (п. 1 зазначеного договору). Вказано також, що "розрахунок додається". При цьому, суд констатує, що Відповідачами такого не надано і в матеріалах справи він не міститься. Згідно з п.п. 2, 3 договору укладеного 04.12.1997 року між Рівненським міськвиконкомом та ЗАТ "Рівненський ДБК" Міськвиконком зобов`язався в рахунок часткової оплати заборгованості за квартири провести залік заборгованості ЗАТ "Рівненський ДБК" по податку на землю в сумі 16 238 грн. або провести його оплату. Решту боргу в сумі 50 021 грн. Міськвиконком повертає ЗАТ "Рівненський ДБК" шляхом надання дозволу на продаж 1445,7 м2 загальної площі квартир в гуртожитку для сімейних за 20% їх вартості. Міськвиконком надає ЗАТ "Рівненський ДБК" затверджений список квартиронаймачів, продаж квартир яким здійснюється за 20% їх вартості. Продаж квартир для квартиронаймачів, згідно наданого списку на пільгових умовах проводиться до 01.04.1998 року (п. п. 4, 5 договору укладеного 04.12.1997 між Рівненським міськвиконкомом та ЗАТ "Рівненський ДБК"). Водночас, у п.п. 7, 8 зазначеного вище договору зазначається, що після підписання даного договору, проведення заліку по податку на землю і викупу квартир, будь-які претензії відносно взаєморозрахунків по житлу, вважаються такими, що втратили свою силу. У випадку відмови квартиронаймачів на викуп квартир сума боргу залишається за Міськвиконкомом. Тобто у Договорі укладеному 04.12.1997 року між Рівненським міськвиконкомом та ЗАТ "Рівненський ДБК" йдеться про те, що у разі відмови викупити квартири саме визначеними Міськвиконкомом квартиронаймачами сума боргу за такі квартири залишається за Міськвиконкомом, тобто за останнім все ж залишається обов`язок з проведення оплати за квартири для малосімейних визначений за Управою відповідно до Договору-зобов`язання від 20.07.1992 року. Відповідного належного та достовірного доказу оплати за таке майно, на яке, як вважають Відповідачі, Рівненська міська управа набула права власності, згідно вищевказаних розпоряджень та угод у матеріалах справи не міститься, останніми в обґрунтування такої обставини не надано. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що Управою було виконано умови Договору-зобов`язання стосовно оплати за визначені квартири, в тому числі і квартиру [ADDRESS] , і відповідно набуто право власності на майно, яке визначалось Розпорядженням Міської адміністрації (управи) Рівненької міської ради народних депутатів № 839-р від 20.07.1992 року. До правовідносин, які виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, повинні застосовуватися приписи вказаного Кодексу та чинного на той час законодавства. Слід зазначити, що станом на 20.07.1992 року діяв Закон Української Радянської Соціалістичної республіки "Про власність" в редакції від 07.07.1992 року, відповідно до статті 20 якого суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами. Однією з підстав виникнення права колективної власності відповідно до статті 21 означеного закону є інші цивільно-правові угоди. Такою угодою про передачу у власність ОП "Рівненський ДБК" незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , був договір - зобов`язання № 839-р між Управою та орендним підприємством "Рівненський ДБК. Відповідно до статті 128 ЦК УРСР, норми якого діяли в період укладення наведених вище договорів та Розпорядчих актів Рівненської міської ради, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже при укладанні договору купівлі-продажу № 5 від 26.05.1998 року ЗАТ "Рівненський домобудівний комбінат" був правомірним та повноцінним власником цілісного майнового комплексу, розташованого по [ADDRESS] в тому числі і спірної квартири [ADDRESS] , що був предметом купівлі-продажу зазначеного договору, а відповідно МПП «АПМ» як покупцем правомірно набуто у приватну власність будівлю гуртожитку для малосімейних, що знаходиться у [ADDRESS] зокрема і кв. [ADDRESS] , як його невід`ємну складову, згідно Додатку 1 до договору купівлі-продажу. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Дійсність Договору купівлі продажу № 5, укладеного між ЗАТ «Рівненський домобудівний комбінат» та МПП «АПМ», відповідно умов якого МПП «АПМ», придбало у власність будівлі гуртожитку для сімейних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в тому числі і кв. [ADDRESS] , підтверджується Постановою Господарського суду Рівненської області від 13.03.2020 року та Постановою Північно-Західного Апеляційного господарського суду від 20 серпня 2020 року в справі № 918/814/19, що знаходяться в матеріалах даної справи. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, аналізуючи встановлені обставини на підставі як доказів поданих саме відповідачами так і доказів сторони позивача, суд вважає, що спірна квартира [ADDRESS] , до приватизації не перебувала у комунальній власності, позаяк належала на праві приватної власності МПП «АПМ». Також оцінюючи такий доказ як, Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 року по справі № 817/314/14 за позовом ТзОВ "АПМ ПЛЮС" до КП "Рівненське міське БТІ", реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, суд звертає увагу на таке. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду визнано протиправною бездіяльність Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" щодо невиконання договору-заяви від 12.07.2012 року № 986ю щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ТзОВ «АПМ ПЛЮС», залишеною без змін в цій частині Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року. Як вбачається з дослідженого спірного Наказу УЖКГ м. Рівне № 71/01 від 04.03.2014 року про передачу житла в приватну власність, зокрема його третього пункту, саме Рівненське міське БТІ формувало відповідні документи та проводило відповідні розрахунки на одержання, належного мешканцям державного житла, зокрема і спірної квартири [ADDRESS] під час розгляду справи № 817/314/14 в Рівненському окружному адміністративному суді. З інформації, що міститься в Єдиному державну реєстрі судових рішень, Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року в справі 817/314/14 було вжито заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони на вчинення дій щодо розпорядження квартирою [ADDRESS] (накладення арешту) до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі № 817/314/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПМ ПЛЮС" до Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Здійснено негайне виконання Ухвали. Слід зауважити , що зазначена Ухвала, за апеляційною скаргою [PERSON] . Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 року була залишена без змін. Отже, на момент видачі спірного Наказу УЖКГ м. Рівне № 71/01 від 04.03.2014 року про передачу житла в приватну власність та Свідоцтво про право власності б/н на квартиру [ADDRESS] існувала заборона на вчинення дій щодо розпорядження квартирою [ADDRESS] (накладено арешт). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування - ч. 2 ст. 78 ЦПК України. За приписом ст. 89 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, Наказ Управління житлово-комунального господарства міста Рівне від 04 березня 2014 року № 71/01 про передачу житла у приватну власність в частині приватизації квартири [ADDRESS] - є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно є незаконним і підлягає скасуванню Свідоцтво про право власності б/н на квартиру [ADDRESS] , видане УЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради 04.03.2014 року. Інші доводи представників Відповідачів наведені в своїх запереченнях так і надані в усних поясненнях з посиланням на долучені докази в їх обґрунтування оцінюються судом критично, по-скільки не містять в собі достовірної інформації про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 21 та 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна, визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. Отже, враховуючи те, що Наказ Управління житлово-комунального господарства міста Рівне від 4 березня 2014 року № 71/01 про передачу житла у приватну власність в частині приватизації квартири [ADDRESS] не відповідає закону і порушує права позивача як власника та є незаконним і має бути скасований, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно судовий збір в розмірі 3 842 грн.

Outcome: approved