Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

01 червня 2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідачів [PERSON]. [PERSON], [PERSON], та Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 30.07.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідачів фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 04.10.2018 року . 04.10.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з необхідністю витребування доказів у справі. Справу призначено до розгляду на 12.11.2018 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 12.11.2018 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно порданого позову позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) для сільськогосподарського товарного виробництва на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 24.06.1996 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], померлого 24 червня 1996 року Після смерті батька відкрилась спадщина до складу якої входили всі права та обов'язки, які належали померлому на момент відкриття спадщини, зокрема право на земельну ділянку (пай), яка належала його батьку, як члену КСП «Дніпро» на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Однак за життя його батько не отримав а ні сертифікат, а ні тим більше Державний акт про право власності на земельну частку (пай) . Він як спадкоємець після смерті батька своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини проте постановою нотаріуса від 03.05.2018 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. За життя батько ніколи не говорив йому, що він був включений до списку Державного Акту про право колективної власності на землю, так як цю тему вони ніколи не обговорювали. Але наприкінці 2017 року він дізнався, що за життя його батько мав таке право. Проте оформити своє спадкове право на земельну частку (пай) в позасудовому порядку позивач не має можливості в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Позивач також пояснив, що його батько працював в КСП «Дніпро» з 1990 року по день своє смерті в 1996 році. За життя його батько був включений до списків осіб, що мали право на отримання земельної ділянки (паю). Відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], в судове засіданні не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. В минулому судовому засіданні позовні вимоги визнали та пояснили, що вони не претендують на дану спадщину після смерті [PERSON] Та не заперечують проти визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування за позивачем. Підтвердивши, що [PERSON], до своєї смерті працював в КСП «Дніпро». Трудова книжка [PERSON], не збереглася. Відповідач, представник Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, в минулому судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог покладався на думку суду, пояснивши, що розпаювання земель КСП «Дніпро» відбулось в два етапи. При цьому [PERSON], був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку пай, але сертифікату на земельну частку не отримав так як на час його видачі помер. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи 24.06.1996 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої входили всі права та обов'язки, які належали померлому на момент відкриття спадщини, зокрема право на земельну ділянку (пай), яка належала його батьку, як члену КСП «Дніпро» на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Однак за життя його батько не отримав а ні сертифікат, а ні тим більше Державний акт про право власності на земельну частку (пай) Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровської районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого 24.06.1996 року [PERSON]. але постановою нотаріуса від 03.05.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджується копією постанови. Судом встановлено, що за життя у батька позивача виникло право на земельну частку (пай) , так як на момент видачі КСП «Дніпро» Державного акту про право колективної власності на землю серія ВД № 0015 від 25.05.1995 року батько позивача був живий, працював в КСП «Дніпро» та був внесений до списку пайовиків землі КСП «Дніпро» Верхньодніпровського району під, що підтверджується копією Державного акту та списком пайовиків землі до даного акту. Факт роботи [PERSON], в КСП «Дніпро» підтверджується архівною довідкою № 126 від 22.10.2018 року згідно якої встановлено, що [PERSON]. відповідно до протоколу № 1 від 29 січня 1992 року прийнятий в члени колгоспу «Дніпро». Відповідно до довідок СТОВ «Пушкарівка» від 09.11.2018 року №\~434 та № 435 встановлено, що СТВ «Пушкарівка» є правонаступником КСП «Дніпро» і [PERSON]. працював у даному господарстві по 24.06.1996 року. Відповідно до п. 2\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу). Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). \~\~\~Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у батька позивача виникло право на земельну частку (пай) так як батько позивача був членом колгоспу колгоспу «Дніпро» в подальшому КСП «Дніпро» та працював у даному господарстві з 1992 року по 24.06.1996 року, тобто по день своєї смерті. На час розпаювання земель колгоспу «Дніпро», який був реорганізований в КСП «Дніпро» в травні 1995 року батько позивача був живим, працював у вищезазначеному господарстві та був включений до списку пайовиків КСП «Дніпро» під № 325. Разом з тим сертифікат на право на земельну (частку) на ім'я батька позивача не видавався, земельна ділянка в рахунок належної йому земельної частки (паю) не виділялась. Проте право на земельну частку (пай) із земель КСП «Дніпро» існувало на час смерті батька позивача. Позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської районної нотаріальної контори з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті батька , а саме на земельну частку (пай). Проте, постановою державного нотаріуса від 03.05.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на отримання земельної частки (паю), так як є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], у якого за життя виникло право на отримання земельної частки (паю) . Дане право може бути успадковане позивачем, як спадкоємицею першої черги у відповідності до положень ст. 1218 ЦПК України. Відповідачами, які також є спадкоємцями після смерті [PERSON], дане право позивача визнається. \~\~ Суд зазначає, що визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва. \~ Згідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Враховуючи позицію відповідачів \~\~ якими позовні вимоги визнаються в повному обсязі та згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України встановивши наявність законних підстав , вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачами є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~ \~\~\~ Судом встановлено наявність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті батька. Виходячи з вищевикладеного, суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання такого права за позивачем. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 704.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідачів у порушенні права позивача. \~\~\~\~

Outcome: approved