Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 19.02.2014 року сторони уклали між собою шлюб. Від спільного проживання [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 12.02.2016 року і до досягнення ним повноліття. Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження №53119693 по виконанню вказаного судового рішення. За змістом довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 13.07.2020 року, виданої державним виконавцем, станом на 1.07.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 68 478 грн. 82 коп. За таких обставин позивач бажає стягнути в порядку ст.196 СК України з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка за період з 12.02.2016 року по 1.07.2020 року складає 693 335 грн. 39 коп. Однак, оскільки ч.1, ст.196 СК України обмежує розмір стягнення неустойки (пені) не більше 100% заборгованості, тому просить стягнути 68 478 грн. 82 коп. неустойки (пені) разом з 1 000 грн., яку позивач витратила на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він офіційно працює і сплачує аліменти позивачу вчасно, на день розгляду справи доказів про відсутність заборгованості або що вона складає меншу суму, ніж вказано у довідці державного виконавця, наданої позивачем, у нього не має. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено у судовому засіданні, 19.02.2014 року сторони уклали між собою шлюб. Від спільного проживання без реєстрації шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 12.02.2016 року і до досягнення ним повноліття (5-6). Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження №53119693 по виконанню рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2016 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини сторін по справі. За змістом довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 13.07.2020 року у виконавчому провадженні ВП 53119693/14, виданої головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ушенком Ю.П., заборгованість по сплаті аліментів за період з 12.02.2016 року по 1.07.2020 року становить 68 478 грн. 82 коп. (а.с.7-8). За правилами ч.1, ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що він на день розгляду справи не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання свого малолітнього сина, суд не може покласти в основу рішення, оскільки він не надав будь-яких доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, заздалегідь знаючи про судовий розгляд даної цивільної справи. Таким чином, оскільки заборгованість по сплаті аліментів за період з 12.02.2016 року по 1.07.2020 року виникла з вини відповідача, яка не була спростована у судовому засіданні, зобов`язаного їх сплачувати на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2016 року, тому одержувач аліментів, тобто позивач по справі, має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Сума неустойки (пені) за вказаний період складає 693 335 грн. 39 коп., розрахованої відповідно до позовної заяви. Однак, оскільки нормою ч.1, ст.196 СК України законодавець обмежив розмір стягнення неустойки (пені) до розміру не більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 68 478 грн. 82 коп. неустойки (пені), яка дорівнює розміру заборгованості, що і просить позивач у своєму позові. Відповідно до ст.137 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, які знайшли своє повне документальне підтвердження (а.с.9-13), і відповідають принципам розумності і співмірності виконаній роботі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі судовий збір, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави з розмірі 908 грн.

Outcome: approved