Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

10.02.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради Одеської області до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій позивач просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав у відношенні її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . - стягнути з громадянки [PERSON] , [INFO] ,на користь [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, до досягнення ним повноліття, на особистий рахунок малолітнього [PERSON] у відділенні Державного Ощадного банку України, поточний рахунок № [NUMBER] починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідачка, як матір неповнолітнього сина [PERSON] , починаючи з 08.06.2019 року, а саме з моменту звільнення з місця позбавлення волі - Чорноморської виправної колонії №74, не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а отже уникає від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим представник позивача вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.04.2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 31.07.2020 року представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання призначене на 31.07 2020 року не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, оскільки відповідачка згідно з інформацією наданою відділом адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та відділом адресної довідкової роботи в місті Чернігів, зареєстрованою чи знятою з реєстрації в місті Одесі, Одеській області, місті Чернігів, Чернігівській області, не значиться. У зв`язку з чим, з опублікуванням оголошення про виклик [PERSON] вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, згідно з ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки відповідачка суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, надав до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради Одеської області підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в Одеському комунальному навчальному закладі «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради Одеської області на повному державному забезпеченні знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] відповідно до Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.09.2017 № 458 «Про тимчасове влаштування малолітнього до державного закладу на повне державне забезпечення»). Мати малолітнього [PERSON] , [INFO] відповідно до вироку Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області була засуджена за скоєння злочину, передбаченого ст.187 ч.3 Кримінального кодексу України, справа №0520/6861/2012 та відбувала покарання в Державній установі «Чорноморська виправна колонія № 74» Міністерства юстиції України. Відповідно до листа Державної установи «Чорноморської виправної колонії №74» громадянка [PERSON] звільнилася з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 14 днів 07.06.2019 та вибула за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені відповідно до ч.1.ст.135 СК України. Малолітня дитина [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації від 04.08.2017 №335/01-06 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування»). Після звільнення та, за весь час перебування на волі, а саме з 08.06.2019 по 01.02.2020 громадянка [PERSON] до закладу не з`являлася, долею свого сина не цікавилася ні в усній ні в письмовій формі, участі у вихованні не приймала. Питання про повернення своєї дитини на спільне проживання та виховання не вирішила. На підставі викладеного вбачається, що з моменту звільнення з місць позбавлення волі, після відбування покарання, по цей час, відповідачка не виконала свій обов`язок з зібрання дитини з комунальної установи, та взагалі не здійснила дій з відвідування і підтримання своєї малолітньої дитини, не цікавилась її долею, не приймає участі у її вихованні. Судом також встановлено, що 01.06.2020 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вирішувалось питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним висновком №1343/01-20, яким встановлено доцільність таких дій з позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлені наступні обставини. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , згідно з вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.11.2012 року по справі № 0520/6861/2012, засуджена за ст. 187 ч. З КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією, усього майна яке належить їй на праві приватної власності. Згідно з довідкою державної установи «Чорноморська виправна колонія (№ 74)» Міністерства юстиції України від 22.05.2017 року № 3/12-1699, засуджена [PERSON] , 1986 р.н., відбувала покарання у зазначеній установі з 05.03.2014 року (початок строку: 22.01.2014 року; кінець строку: 22.01.2021 рік), відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі [INFO] народила дитину. Відомості про батька вказані у свідоцтві про народження дитини відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. [PERSON] звернулася із заявою до служби у справах дітей Одеської міської ради 15.05.2017 року щодо влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , до державного закладу на повне державне забезпечення строком до 22.01.2021 року, а також зобов`язалася забрати дитину після її звільнення та проживати адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , в своїй заяві пообіцяла цікавитися життям та здоров`ям свого сина. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.08.2017 року № 335/01-06, малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, до закінчення терміну перебування матері в місцях позбавлення волі. Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.09.2017 року № 458, направленням (путівкою) служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації від 24.11.2017 року № 4, малолітній [PERSON] був влаштований до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення тимчасово, до закінчення терміну перебування матері в місцях позбавлення волі. Відповідно до інформації Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради Одеської області від 18.12.2017 року № 750, з КУ «Центр соціально-психологічної реабцлітації дітей Одеської міської ради Одеської області 18.12.2017 року поступила дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації державної установи «Чорноморська виправна колонія (№ 74)» Міністерства юстиції України від 20.11.2019 року № 1.5/4081, [PERSON] звільнена 07.06.2019 року, згідно з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 14 днів. Вибула за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради Одеської області від 06.04.2020 року № 148, малолітній [PERSON] перебуває у зазначеному закладі на повному державному забезпеченні. За весь час перебування на волі, а саме з 08.06.2019 року по 01.03.2020 рік до закладу, де перебуває її дитина не з`являлася, та не телефонувала, долею свого сина не цікавилася ні в усній, ні в письмовій формі, участі у вихованні не приймала. Питання про повернення своєї дитини на спільне проживання та виховання не вирішила. Відповідно до інформації служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 30.03.2020 року № 01-23/301, [PERSON] , після відбуття покарання, збиралася прибути на постійне місце проживання до своїх родичів, які мешкають за адресою: [ADDRESS] , але до даного часу за вказаною адресою не з`явилася. [PERSON] , до служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо повернення сина, [PERSON] , [INFO] , на виховання в родину не зверталася, місце знаходження її невідоме. Відповідно до інформації управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Одеській області від 15.04.2020 року № 3/2170, [PERSON] , за обліками ГУНП в Одеській області, в розшуку не перебуває. Згідно з інформацією Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 26.03.2020 року № 5457/56-18, малолітній [PERSON] має рідного брата - [PERSON] , [INFO] , та рідних сестер: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дівчатка, згідно з довідкою служби у справах дітей Одеської міської ради від 15.11.2017 року № 03/8379/3, перебувають на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей Новозаводської районної державної адміністрації Донецької області та знаходяться в дитячих державних закладах м. Запоріжжя та Запорізької області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2020 року, за [PERSON] та [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Із змісту зазначених норм випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що стороною позивача доведена винна поведінка відповідача по відношенню до виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, що в свою чергу підтверджується сукупністю вищевказаних доказів, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина. Вказані обставини додатково підтверджуються тим, що відповідачка особисто надала зобов`язання по зібранню дитини з комунального закладу після свого звільнення з місць позбавлення волі, однак таких дій за період більше року, починаючи з 07.06.2019 року по цей час, не вчинила, та взагалі не цікавилась долею дитини. На час розгляду справи, відповідачем не надано доказів, які б свідчили навіть про спробу здійснення нею батьківських обов`язків та дій спрямованих на підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів, дій спрямованих на здійснення кроків для налагодження стосунків з дитиною, для сприймання дитиною відповідача - її матір`ю. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд діючи в інтересах дитини прийшов до висновку, що позовні вимоги Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради про стягнення аліментів. На підставі викладеного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що судом задоволено вимогу позивача немайнового характеру, за пред`явлення якої відповідно до ставок встановлених Законом України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в сумі 2102 грн., за пред`явлення якої позивач був звільнений від сплати на підставі п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved