Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

04 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою та уточнивши її, просить постановити судове рішення, яким визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будином [ADDRESS], посилаючись на те, що остання у спірному житловому приміщенні не проживає (а.с. 27-28). Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився. В своїй письмовій заяві позов підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, заперечень щодо позову не надала. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність неявки його до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідача. Третя особа, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Останній в письмовій заяві просив розглянути справу без участі представника Жовтоводського МС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області згідно норм чинного законодавстваі заперечень немає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2001 рокуу є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому зареєстрован та проживає і по сьогоднішній день./а.с.4,5,6-8/ 15 квітня 2005 року в вищезазначеному будинку за згодою позивача була зареєстрована знайома його знайомої [PERSON] - [PERSON], яка на той час потребувала допомоги по працевлаштуванню. Фактично [PERSON] в спірний будинок не вселялася, не користувалась житловою площею, не проживала, а реєстрація носила суто формальний характер, та в добровільному порядку з реєстрації не знялась. Фактично в спірному домоволодінні проживає тільки позивач. Перешкод в користуванні житлом для [PERSON] позивач не чинить, остання не проживає в будинку з самої реєстрації, тобто з 15 квітня 2005 року, також не намагалася вселитись в спірний будинок. Витрат по утриманню будинку відповідач не несе. Відповідно до ст.391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сім'ї власника, не проживає і не користується будинком [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності, та до теперішнього часу зареєстрована у будинку це створює позивачу незручності, позивач фактично позбавлен можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись будинкои; позбавлен можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, змушен оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом. Також у разі відчуження будинку реєстрація в ньому відповідача може значно ускладнити цей процес. Аналіз наведених вище у рішенні доказів у своїй сукупності, дає суду змогу прийти до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно, на протязі більш ніж 9 років без поважних причин не мешкає у спірному приміщенні, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування ним. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved