Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

08.08.2018 року заявник звернувся у суд із заявою, у якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В обґрунтування заяви вказав, що у 1964 році народився і проживав в Україні. Зокрема з 1989 р. без реєстрації в [ADDRESS]. Зазначив, що у липні 2018 р. звернувся у міграційну службу для оформлення паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутися у суд з метою підтвердження факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 р. У підсумку зазначив, що встановлення даного факту йому потрібно для подальшого оформлення вказаного паспорту. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. Вислухавши пояснення заявника, свідків, вивчивши докази, суд прийшов до такого висновку. Заявник народився [INFO] року у с. Тетевчиці Сокальського району Львівської області. Останнє підтверджується матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], заявник 26.02.1989 р. уклав шлюб з [PERSON] Як видно з паспорта заявника серії [NUMBER], такий видано ще за часів СРСР. Відповідно до довідки Червоноградського МВ ДМСУ у Львівській області від 03.08.2018 р. № 24/1417, виготовлення паспорта громадянина України у вигляді ІД-картки проводиться на підставі документів, зокрема тих, що підтверджують громадянство. Свідок [PERSON] суду пояснив, що заявник є йому швагром, останній з 1989 р. без реєстрації мешкає у [ADDRESS], в його будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] також надали покази, якими підтвердили обставини проживання заявника на території України від часу його народження. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затв. Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно п. 44 цього Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Оцінюючи наявні докази, суд вважає, що останні у своїй сукупності переконливо свідчать про те, що заявник станом на 24.08.1991 р. постійно проживав на території України. Підстав для відмови у заяві суд не вбачає, остання є обґрунтованою, а викладені у ній обставини підтвердженні належними й допустимими доказами.

Outcome: approved