Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

12 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Територіальної громади селища в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконуюча обов`язки завідувача (державний нотаріус) Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Лілія Валеріївна, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за правом представлення. Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 10,12 умовних кадастрових гектари, яка розташована Миколаївська область, Веселинівський район, смт. Веселинове. Діду [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому й було зареєстровано його місце проживання та бабусі [PERSON] . [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від їх шлюбу народилася донька - [PERSON] . Від шлюбу їх батьків [PERSON] та [PERSON] народилися діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 07.02.2001 року шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] померла їх бабуся [PERSON] . Місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Разом з [PERSON] були зареєстровані та фактично на час її смерті проживали у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , члени її родини: з 14.03.1980 р. по 21.01.2004 р. чоловік [PERSON] , та донька [PERSON] з чотирма онуками. [INFO] померла їх матір [PERSON] . Рідні поховали [PERSON] , позивачі та дід про відмову від спадщини не заявляли, обробляли та утримували земельну ділянку, онук [PERSON] передав дідові [PERSON] оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що вказує на факт прийняття спадщини в порядку ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] - неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з дідом ще мали право на обов`язкову частку в спадщині відповідно до ст. 539 ЦК УРСР. Так на момент смерті [PERSON] - її батькові [PERSON] було 62 роки, а її дітям [PERSON] - 12 років, [PERSON] - 15 років, [PERSON] - 17 років та [PERSON] - 19 років. [INFO] помер їх дід [PERSON] . Місцем проживання [PERSON] - [ADDRESS] . В будинку його зареєстровано з 14.03.1980 р. по 21.01.2004 р., що є місцем відкриття спадщини. У зв`язку із відсутністю інших спадкоємців, відповідно до ч. 1 ст. 1266, ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітні онуки спадкодавця - позивачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину за законом в порядку представлення. На день смерті дідуся онукам [PERSON] виповнилося 18 років а [PERSON] - 20 років. Вони із заявами у 6-місячний строк з часу відкриття спадщини про прийняття спадщини до органів нотаріату не зверталися, отже є такими, що не прийняли спадщину. [PERSON] подав до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини згідно закону після смерті його діда [PERSON] від 26.11.2019 р. Однак, [PERSON] завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] , факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] її чоловіком [PERSON] та коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з відмовою нотаріуса позивач [PERSON] змушений звернутися до суду, просить суд встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , є їх місце проживання: [ADDRESS] , а також визнати за ним право на Ѕ частку на земельну ділянку (пай) розміром 10,12 умовних кадастрових гектари у землях переданих у колективну власність КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, за сертифікатом на право власності на земельну ділянку (пай) серії МК №0205946, виданим [PERSON] Веселинівською райдержадміністрацією 22.02.2000 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 від 25.02.2000 року, в порядку спадкування за правом представлення після смерті [INFO] його бабусі [PERSON] , від якої перейшло право спадкування її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] та її доньці [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 15 березня 2021 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник позивача - 1 [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади селища в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Стаднічук А. в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та про розгляд справи за відсутності представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали позов повністю, не заперечували проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що знає дану родину з 1991 року. Разом з [PERSON] вони працювали та пам`ятає як [PERSON] народжувала дітей. [PERSON] разом з чоловіком проживали по [ADDRESS] . Спочатку в родині померла мати [PERSON] [PERSON] , після її смерті в даному будинку проживали: чоловік [PERSON] , донька [PERSON] та її діти. Після смерті [PERSON] в будинку проживали - батько [PERSON] та її діти. Після смерті [PERSON] її чоловік пішов жити до своєї матері. Після смерті [PERSON] по [ADDRESS] проживали [PERSON] та [PERSON] а [PERSON] проживав по [ADDRESS] . Крім того, суду зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживали в інтернаті. Також зазначила, що [PERSON] працювала в колгоспі «Автоколона №3» та їй була надана земельна ділянка (пай), цей пай вона здавала в оренду. Відповідач [PERSON] був допитаний в якості свідка, суду пояснив, що в 2000 році орендар дав йому сертифікат на земельну ділянку (пай), щоб той його переоформив. Однак даний сертифікат ним було втрачено після чого йому було видано дублікат сертифікату. Після смерті бабусі [PERSON] орендну плату отримували дід і мати. Крім того зазначив, що на момент смерті матері та діда він проживав у м. Миколаєві з ними він не проживав. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024750322 від 29.11.2019 р. /а.с.35/ Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126,133,135 СК України №00024071964 від 27.09.2019 р. /а.с.34/. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00019175161 від 07.12.2017 року [PERSON] 10 квітня 1982 року уклала шлюб з [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області складено актовий запис №18 та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу у них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 27.07.2019 року уклала шлюб з [PERSON] , про що Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено відповідний актовий запис №216 та змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.32/. 07 лютого 2001 року шлюб між батьками позивачів [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області серії [NUMBER] від 07.02.2001 року /а.с.30/. [INFO] в смт. Веселинове Веселинівський район Миколаївська область померла бабуся позивачів - [PERSON] , смерть якої була зареєстрована 17 червня 1997 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 60, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 вересня 2019 року /а.с. 29 на звороті/. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну ділянку (пай) площею 10,12 умовних кадастрових гектарах в землях переданих у колективну власність КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, яке було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0205946, зареєстрованим 25 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 /а.с.36/. За життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали її чоловік [PERSON] , донька [PERSON] згідно ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном. [INFO] в смт. Веселинове Веселинівський район Миколаївська область померла матір позивачів - [PERSON] , смерть якої була зареєстрована 20 червня 2002 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 77, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 вересня 2019 року /а.с. 29 /. За життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали її батько [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що на день смерті матері вони не проживали разом та до нотаріальної контори не подавали заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини, фактично не вступили в управління або володінням спадком майном, тому фактично вважаються такими, що не прийняли спадщину. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства, а саме нормами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здання в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. [INFO] в смт. Веселинове Веселинівський район Миколаївська область помер дідусь позивачів - [PERSON] , смерть якого була зареєстрована 21 січня 2004 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 вересня 2019 року /а.с. 28/. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2019 року /а.с. 25 на звороті/. В довідці Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 55/05-03 від 15.10.2020 року зазначено, що згідно Реєстру територіальної громади Веселинівської селищної ради [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 14.03.1980 року по день смерті [INFO] /а.с.20/. Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00028826834 від 08 грудня 2020 року на [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , зазначено місце проживання: [ADDRESS] /а.с. 10-11/. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено. 26.11.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини згідно закону після смерті його діда [PERSON] та отримав відмову. Як вбачається з довідки - роз`яснення завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та [PERSON] завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори від 19.03.2020 року за вих. № 133/02-31, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] , факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] її чоловіком [PERSON] та коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] /а.с. 21-22/. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, неповнолітні онуки спадкодавця - позивачі [PERSON] (15 років) та [PERSON] (16 років) є такими, що прийняли спадщину за законом в порядку представлення Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] за життя була членом КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. 22.02.2000 року на ім`я « [PERSON] » Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0205946 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок», розміром 10,12 в умовних кадастрових гектарах. Зазначений сертифікат був зареєстрований 25.02.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9490 /а.с. 36/. Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», (надалі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, моментом набуття права на земельну частку законодавством є момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право колективної власності на землю та включення члена цього колективного сільськогосподарського підприємствадо списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Не зважаючи на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті [PERSON] , факт належності їй права на земельну частку (пай) підтверджується: копією розпорядження Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області від 30.12.1996 року № 489-р «Про затвердження розрахунків вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП «Світанок»; копією списку пенсіонерів КСП «Світанок»; Витягом з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) щодо реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) серія МК № 0205946, виданого на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 25 лютого 2000 року за № 9490; інформаційною довідкою відділу у Веселинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 07.08.2020 року № 145/108-20 про те, що згідно списку пенсіонерів КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, гр. [PERSON] була включена в список осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Світанок» Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. /а.с.24/. Оскільки спадкодавець [PERSON] була членом зазначеного КСП та була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), вона набула право на земельну частку пай у розмірі 10,12 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до вимог закону, що діяв на той час. Згідно з п.3.5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» (в редакції чинної на момент виникнення правовідносин), ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року право на земельну частку (пай) можуть бути об`єктом спадкування. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачами доведено, що померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) та враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину після смерті своєї матері та діда [PERSON] за законом в порядку представлення, в свою чергу дід [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] та своєї доньки [PERSON] , та неможливість оформлення ними своїх спадкових прав у нотаріуса,суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та визнати за ними право по Ѕ частці кожному на земельну частку (пай) в порядку спадкування за правом представлення.

Outcome: approved