Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним через нікчемність, зазначивши, що [PERSON], являлася власником земельної ділянки, загальною площею 4,88 га в межах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.05.2005 року. 31.08.2012 року нею було складено заповіт, за яким вона заповіла належне їй майно у вигляді земельної ділянки позивачці. Даний заповіт було посвідчено приватним ноаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., 31.08.2012 року та зареєстрований в реєстрі за №1076. Позивачка 07 грудня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Чигиринського районного нотаріального округу Костенко Н.В., із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було заведено та зареєстровано спадкову справу № 148-2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №50183602. Позивачка в липні 2018 року отримала від нотаріуса лист від 08.06.2018 року №295/02-14, з якого вбачалося, що 24.10.2017 року [PERSON], було складено заповіт, за яким вона земельні ділянки які розташовані в межах Рацівської сільської ради в рівних частинах заповіла відповідачам, [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, складений 24.10.2017 року заповіт скасував заповіт складений 31.08.2012 року, згідно якого належна земельна ділянка (ділянки) заповідалися позивачу. Позивачка, опираючись на чинне законодавство вважає заповіт, складений [PERSON] 24.10.2017 року, посвідчений секретарем Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, є нікчемним, оскільки посадова особа, яка його посвідчила , а саме секретар Стецівської сільської ради Нагорна Валентина Василівна, не була уповноважена в установленому законодавством порядку вчиняти нотаріальні дії в цілому, зокрема не мала права посвідчувати заповіти. У судовому засіданні представник позивача .підтримав позов в межах його доводів та просив задовольнити. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Вважають, що волевиявлення заповідача було добровільним та оформлене відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на строрні відповідача у судовому засідання заперечила проти задоволення позовних вимог, вкзавши на їх безпідставінсть. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Згідно свідоцтва про смерть,[INFO] померла [PERSON], про що 24.11.2017 року складено відповідний актовий запис № 13, зареєстрований виконкомом Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина . Судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року о 12 год. 15 хв. секретарем Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Нагорною В.В. посвідчено заповіт [PERSON], згідно якого остання належну їй земельну ділянку (рілля) площею 4,2032 га, в межах Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер:[NUMBER] та земельну ділянку (сінокіс) загальною площею 0,6852 га в межах Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер:[NUMBER] заповіла остаточно у рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Заповіт власноручно підписано [PERSON], містить запис, що заповіт посвідчений секретарем Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Нагорною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 78, згідно журналу реєстрації нотаріальних дій Стецівської сільської ради, оплачений державним митом, містить підпис секретаря Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Нагорної В.В. ( а.с.108-111). Звертаючись до суду та під час розгляду справи позивач та її представник просили визнати недійсним заповіт з тих підстав, що він не був посвідчений уповноваженою на те особою. За розпорядженням сільського голови Стецівської сільскої ради Чигиринського району Черкаської області від 03 січня 2017 року № 01-04, обов'язки вчинення нотаріальних дій покладено на секретаря Стецівської сільської ради Нагорну Валентину Василівну, обраної на цю посаду рішенням Стецівської сільської ради № 1-1/VII від 04.11.2015 року , яка є секретарем виконавчго комітету згідно рішення Стецівської сільської ради від 04.11.2015 року № 1-5/ VII (а.с.18,19, 91,92). Згідно з ч.2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповіт- це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2.ст.1254 ЦК України). У цому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі № 1-1/2014 вказав про те, що суб"єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права і обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.(статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов"язкову частку у спадщині. Так, відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.8 ст. 1252 ЦК України, до заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу. Згідно ч. 9 заповіти, посвідчені посадовими, службовими особами, визначеними у частинах першій- шостій цієї статті, прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами. Статтею 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту згідно яких: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації. Посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування врегульовано нормами Закону України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 у редакції на час посвідчення оспорюваного заповіту. Таким чином, суд прийшов до висновку, що при вчиненні нотаріальної дії з посвідчення заповіту Стецівська сільська рада діяла як суб'єкт владних повноважень та зобов'язана була діяти в межах законодавства. Тому [PERSON], звертаючись до Клеванської селищної ради з приводу посвідчення заповіту, мала обґрунтовані очікування щодо дотримання суб'єктом владних повноважень при виконанні покладених на неї обов'язків вимог Конституції України. Заповідач була впевнена в правильності вчинення нотаріальної дії щодо нотаріального посвідчення її волевиявлення щодо майна на випадок смерті. Отже, сумнівів у правильності свого вибору та у дотриманні відповідного порядку органом, який посвідчив заповіт, у заповідачки [PERSON] не виникло. Особа, яка складала заповіт, [PERSON], мала повну цивільну дієздатність, та мала на це право, її волевиявлення було вільним та відповідало її волі. Особа, яка посвідчила заповіт перебувала на посаді в державному органі, та виконувала функції щодо посвідчення заповітів в силу розпорядження сільського голови, яке ніким не оспорене та не скасоване, нотаріальна дія по посвідченню заповіту зареєстрована у належний спосіб. Заповіт складений письмово, підписаний заповідачкою, містить дату та час його складання, зареєстрований в журналі для записів нотаріальних дій, та внесений до Реєстру заповітів (а.с.12-15). Достовірних та належних доказів на спростування зазначеного, судом не встановлено. Крім того, слід зазначити, що вказана позивачем підстава щодо посвідчення заповіту не уповноваженою на те особою, відноситься до вимог щодо форми та посвідчення заповітів, яка, в разі її доведення згідно ст.1257 ЦК України, є підставою для визнання (встановлення) заповіту нікчемним, а не недійсним як того просить позивач. За наведених обставин суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed