Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

07.12.2015 року позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації, [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої позовні вимоги вона мотивувала тим, що 13.04.2012 року померла її мати [PERSON], яка за час свого життя була прийнята в птахорадгосп імені 60-річчя ВЖСР і після досягнення пенсійного віку вийшла на пенсію. Після реорганізації птахорадгосп був перетворений на ВАТ «Родніки» та ліквідований . Відповідно до Указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року земля, що перебувала у колективній власності, була розпайована і кожний член КСП отримав земельну частку -пай. На загальних зборах ВАТ «Родніки», було затверджено список громадян, які мають право на земельний пай. Позивачка [PERSON] зазначила, що її мати [PERSON] також була занесена в цей список осіб, які мали право отримати земельний пай. На підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19 січня 2011 року за № 10-р було надано дозвіл на розробку проектно - технічної документації. Було прийнято рішення КСП про виділення земельних ділянок в натурі. ЇЇ мати [PERSON] отримала у власність земельний пай, загальною площею в розмірі 3,22 га., розташований в межах території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Фактично всі дії по роздержавленню та приватизації земель були виконані в повній мірі (замовлена та виготовлена проектно - технічна документація, затверджений список членів, які мають право на отримання земельного паю, земельна ділянка виділена в натурі згідно викопіювання з плану землекористування земельних ділянок, присвоєний кадастровий номер 48248040:18:000:0065. Однак, зв'язку із тим, що 13 квітня 2012 року її мати померла, державного акту не отримала. Позивачка [PERSON] зазначила, що її батько [PERSON] помер в 1980 році, а тому вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері [PERSON] Позивачка [PERSON] також зазначила, що вона звернулась в нотаріальну контору, для прийняття спадщини, однак отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 вересня 2015 року, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Оскільки у неї відсутня можливість вирішення спору у позасудовому порядку, вона просила визнати право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням -ведення сільськогосподарського виробництва площею -3,22 га, кадастровий номер 48248040:18:000:0065, яка розташована в межах Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, за [PERSON]. 24.05.2016 року представник позивачки [PERSON]- [PERSON], в порядку ст.31 Цивільного процесуального кодексу України уточнив позовні вимогами та просив визнати за позивачкою [PERSON] право на отримання земельної ділянки (паю) з цільовим призначенням -ведення сільськогосподарського виробництва площею -3,22 га, кадастровий номер 48248040:18:000:0065, яка розташована в межах Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак її представник [PERSON] направив на адресу суду заяву про підтримання позову в повному обсязі та розгляду справи без їх участі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте також направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 5 Указу документом, що посвічує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), який видавався районними (міськими) державними адміністраціями. Однак, сертифікат на земельну частку (пай) мати позивачки [PERSON]-[PERSON] не отримала, що не позбавляло її самого права на земельну частку (пай), яке існувало у неї з часу затвердження списків громадян [PERSON] ВАТ Родніки- працівників та пенсіонерів із їх числа, які мають право на земельну частку (пай), тобто з 25.08.2004 року. 25 жовтня 2001 року Верховна Рада України прийняла новий Земельний кодекс України, який набрав чинності з 1 січня 2002 року, яким не передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16,17 розділу X Перехідних положень нового Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 8 розділу X Перехідних положень нового Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери із їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому ст. 25_ та ст. 118 цього Кодексу. Тобто шляхом надання відповідним органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою з оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю). Отже, відповідно до ч. 2 ст. 8 розділу X Перехідних положень чинного Земельного кодексу України мати позивачки [PERSON]-[PERSON] мала право на приватизацію земельної частки (пай). Відповідно до роз'яснень у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до Указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року земля, що перебувала у колективній власності, була розпайована і кожний член КСП отримав земельну частку-пай. На загальних зборах ВАТ «Родніки» від 25.08.2004 року було затверджено список громадян, які мають право на земельний пай. Мати позивачки [PERSON] -[PERSON] також була занесена в цей список осіб, які мали право отримати земельний пай (а.с.107). З розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 19 січня 2011 року за № 10-р надано дозвіл проектній організації розробити проекти щодо відведення громадянам України, в тому числі і матері позивачки [PERSON]-[PERSON] у власність земельних ділянок у відповідності з вартістю та складом угідь, визначених по ВАТ Родніки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Веснянської сільської ради. Судом також встановлено, що 13.04.2012 року мати позивачки [PERSON]- [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ФП № 159086 та не встигла отримати державного акту на землю (а.с.7). Позивачка [PERSON] є доньокою [PERSON] та єдиною спадкоємицею. Після смерті матері позивачки [PERSON]- [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, у спадщину входять ті права і обов'язки, які належали спадкодавцеві і виникли ще за його життя. Згідно з положенням ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері с/г виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування, без зміни її цільового призначення. Відповідно до копії спадкової справи № 11/2015, спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON], подавши відповідну заяву до Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори. У відповідності до ст. 392 ЦК України, п.п. 3.1, 3.5 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У відповідності до ст. 2 Закону України " Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку ( пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі- продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Отже, за викладених обставин позовні вимоги позивачки [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved