Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Після перегляду заочного рішення ухвалою суду від 06 грудня 2017 року, справу було призначено до слухання в загальному порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідачів грошові суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував щодо позовних вимог відносно відповідача [PERSON] щодо вимог до відповідача [PERSON] поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 04.10.2015 року приблизно о 19 год. 00 хв. на автодорозі «Знаменка-Луганськ-Ізварине» в районі 182 км + 500 м [PERSON] керуючи технічно справним трактором «Карпатець» д/н [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-110307» д/н [NUMBER] (власником якого є позивач [PERSON].), під керуванням позивача [PERSON] в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, закритого уламкового перелому верхньої третини тіла грудини, що згідно з висновками судово-медичної експертизи №5658е від 18.12.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2016 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. з позбавленням права керування ТЗ строком на 1 рік. Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію ТЗ серії АС № 138685 трактор «Карпатець» д/н [NUMBER] належить на праві власності ПАТ «Мар'їнський райагрохім». Відповідно до п.7.1 договору оренди сільськогосподарської техніки б/н від 01.07.2015 року ПАТ «Мар'їнський райагрохім» передало зазначений трактор в оренду відповідачу [PERSON] строком до 31.12.2016 року, та відповідно до п.2.1 Договору об'єкт оренди використовуватиме для забезпечення власних виробничих потреб, пов'язаних з виробництвом сільськогосподарської продукції. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Так, згідно з висновками судової автотоварознавчої експертизи №2923 від 18.11.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ-110307» д/н [NUMBER] складає 31 126 грн. 89 коп. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], автомобіль «ЗАЗ-110307» д/н [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON] у зв'язку з чим, відповідач [PERSON] повинен відшкодувати йому, як власнику пошкодженого автомобіля, вартість відновлюваного ремонту ТЗ в розмірі 31 126 грн. 89 коп. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] поніс витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1600,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №2923, тому зазначена сума коштів повинна також компенсуватися йому відповідачем [PERSON] У свою чергу, в результаті отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, позивач [PERSON] проходив стаціонарне лікування в торакальному відділенні МКЛ №16 з 04 по 12 жовтня 2015 року, що підтверджується карткою стаціонарного хворого №10345/6/4, а наразі лікується амбулаторно, та у зв'язку з необхідністю купівлі лікарських засобів, потерпілий витратив на це 896 грн. 14 коп., що підтверджується чисельними чеками наявними в матеріалах справи. Також позивач поніс витрати на проведення комп'ютерної томографії органів грудної порожнини (висновки № 12642 від 11.12.2015 року). Враховуючи наведені вище обставини справи, а також приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.1166 ЦК та ч.1 ст. 1172 ЦК України, понесені грошові витрати [PERSON] повинен відшкодувати відповідач по справі [PERSON] На підставі ч.2 ст. 16 ЦК України, захист порушених прав громадян здійснюється шляхом відшкодування збитків, майнової шкоди, а також шляхом відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.п.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.7. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Таким чином вимоги позивачів щодо солідарного стягнення з відповідачів сум завданих збитків в результаті ДТП у судовому засіданні, після перегляду заочного рішення, не знайшли своє ґрунтоване підтвердження, тому підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх також обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вони зазнали душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, а також вимог розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід ураховувати, що згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стягнення моральної шкоди з винної особи, є правом позивача. Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу [PERSON] до 7000,00 гривень, а позивачу [PERSON] до 3000,00 грн. вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним страждання позивачів. Згідно ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. у справі № 6-32389ск15. Як встановлено судом та вбачається з матеріалі справи, 14.06.2016 року позивачі уклали з адвокатом [PERSON] договори про надання правової допомоги для представництва їх інтересів в суді при розгляді зазначеного цивільного позову та згідно п. 4 вказаних договорів загальний розмір гонорару адвоката за представництво інтересів позивачів складає 7 000,00 грн., який вони сплатили, що підтверджується квитанціями від 14.06.2016 року. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги вимоги закону суд приходить до висновку про те, що витрати позивачів на правову допомогу адвоката є документально підтвердженими, а тому підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір віднести за рахунок держави.

Outcome: partial