Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому зазначив, що 05 березня 2004 року померла мати позивача [PERSON], яка на день смерті проживала в [INFO], про що свідчить запис у будинкової книзі. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається: з 23/100 частин житлового будинку в м. Кілія, Кілійського району, вул. Дунайська, 52. Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження №5 від 02.04.1975 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №2 від 22.07.1995 року. Спадщину позивач як спадкоємець за законом, прийняла в порядку ст.1269 ЦК України, на підставі заяви, яку було подано до [PERSON] районної державної нотаріальної контори. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] районною державною нотаріальною конторою 11.04.1995 року за реєстровим № 1199 та який записаний 30.05.1995 року комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в книзі №35 на стор.78 за №8278 [PERSON] належало 23/100 частини житлового будинку №52 в м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Дунайська. На вказані 23/100 частини житлового будинку, правовстановлюючі документи, тобто оригінал договору купівлі-продажу частини житлового будинку при житті спадкодавця було втрачено, що підтверджується повідомленням у засобі масової інформації. Під час звернення до [PERSON] районної державної нотаріальної контори позивачці були надані розяснення №175/02-14 від 28.02.2015 року щодо того, що оригінал правовстановлюючого документу на 23/100 частини вищевказаного житлового будинку, втрачено та видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів радили звернуться до суду. В звязку з чим представник позивача звернувся до суду та просить суд встановити факт належності 23/100 частин житлового будинку в м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Дунайська, 52, - [PERSON], яка померла 05 березня 2004 року, та визнати за позивачем, громадянкою [PERSON] Федерації [PERSON] право власності на 23/10 частини житлового будинку в м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Дунайська, 52, який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 131,0 кв.м., загальною площею 184,3 кв.м., господарських будівель: літ.Б - сарай, літ.В - убиральня, літ.Д - сарай, 1-2, І надвірні споруди, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], яка померла 05 березня 2004 року. Предстаник позивача в судове засідання не зявився, однак надав заяву про те, що позов позивача підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, однак надав заяву про те, що [PERSON] міська рада позов визнає, не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглянути за відсутності її представника. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197\~ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 05 березня 2004 року померла [PERSON], актовий про смерть №83 від 05.03.2004 року, про що свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №374984, видане відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Одеської області 05.03.2004 року. Відповідно до будинкової книги у 23/100 частині житлового будинку в м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Дунайська, 52, на час смерті була зареєстрована та проживала [PERSON], яка померла 05 березня 2004 року. Належність [PERSON] до спадкоємців першої черги після [PERSON], яка померла 05.03.2004 року підтверджена: - свідоцтвом про народження [PERSON], актовий запис №5, де матірю вказана [PERSON]; - свідоцтвом про укладення шлюбу, відповідно до якого 22.07.1995 року, актовий запис № 2, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту, складеним 08.11.2013 року комунальним підприємством «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок в м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул.Дунайська, 52, відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд у цілому складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 131,0 кв.м., загальною площею 184,3 кв.м., господарських будівель: літ.Б - сарай, літ.В - убиральня, літ.Д - сарай, 1-2, І надвірні споруди. Згідно листа Комунального підприємства «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за №267 від 10.04.2015 року, право власності на 23/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Дунайська, 52 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] районною державною нотаріальною конторою 11 квітня 1995 року за реєстровим № 1199, про що зроблено запис в реєстр. Кн.. 35на стр. 78 реєстр. № 8278. Вказаний договір купівлі-продажу від 11.04.1995 року, спадкодавцем [PERSON], при житті було втрачено. Зазначене підтверджується повідомленням у газеті «[PERSON] вестник» від 12.02.2015 року, випуск №07. Відповідно до розяснення [PERSON] районної державної нотаріальної контори №175/02-14 від 28.02.2015 року зазначено, що оригінал правовстановлюючого документу на 23/100 частини житлового будинку в м.Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул. Дунайська, 52, втрачено та видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державний реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, тому радили позивачу звернуться до суду. Також, нотаріусом зазначено, що за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №219/2007 після померлої 05.03.2004 року [PERSON]. З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №40116669 та №40116677 від 09.04.2015 року, які надані приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу вбачається, що за життя [PERSON] заповітів не складала, а після її смерті [PERSON] районною державною нотаріальною конторою 01.06.2007 року заведена спадкова справа №219/2007. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON], відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після померлої 05.05.2004 року [PERSON] позивач [PERSON], як спадкоємець за законом, прийняла в порядку ст.1269 ЦК України, на підставі заяви, яку було подано до [PERSON] районної державної нотаріальної контори. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися i розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших ocіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст.\~1261,\~1269 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті після життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі розяснення Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за №19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на це майно відсутній, питання визначення належності цього майна померлим та наступного власника, якими є позивачі, повинно вирішуватися у судовому порядку України. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.5 ч.2 ст.234, ст.256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року № 1878-VI зі змінами станом на 04.07.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі правовстановлюючого документу. Та із заявою щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно може звернутися лише власник, або уповноважена ним особа. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що право позивача на спадщину підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а позов задоволенню.

Outcome: approved