Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У вересні 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Усова Ю.О. звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який мешкав та був зареєстрований на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . За часів життя його батько був головою колгоспного двору і побудував житловий будинок [ADDRESS] , де вони всі проживали. Після смерті батька в вищезазначеному будинку залишились проживати позивач з матір`ю [PERSON] , вони прийняла спадщину після [PERSON] [INFO] померла мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . В установленому законодавством порядку позивач звернувся до Носівської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, проте у видачі свідоцтва про спадщину за законом на вказаний житловий будинок йому відмовлено з тих підстав, що у матеріалах спадкової справи відсутні правовстановлюючі документи на будинок. За вказаних обставин, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, в зв`язку з ліквідацією колгоспного двору. Ухвалою судді від 21 вересня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання (а.с. 40). Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 66). У призначене на 13.01.2021 року судове засідання позивач, представник позивача - адвокат Усова Ю.О. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Представник позивача - адвокат Усова Ю.О. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позов просила задовольнити в повному обсязі. У призначене на 13.01.2021 року судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності Носівської міської ради Чернігівської області, позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. У призначене на 13.01.2021 року судове засідання представник третьої особи Носівської районної державної нотаріальної контори не з з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи наведене, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного. Станом на 15.04.1993 року в домоволодінні [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської Чернігівського області (а.с. 82). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, всі члени колгоспного двору мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/2 частині. Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку, яку у встановлений законом строк отримали позивач та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] ( а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку, яку у встановлений законом строк отримав позивач. Державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.В. було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки житловий будинок належить до майна колгоспного двору належало його учасникам на праві спільної сумісної власності, проте правовстановлюючі документи на будинок у [PERSON] відсутні. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом, проживав із спадкодавицею на день її смерті, у зв`язку з чим вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Щодо заявлених позивачем вимог про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору, суд приходить до наступних висновків. Існування колгоспного двору припинено 15 квітня 1991 року на підставі набуття чинності Закону України "Про власність". Усі члени колгоспного двору мали право на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/3 частині кожен, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, яким слід вважати і позивача, який не вибув з членів двору, та не втратив права на частку в його майні, яка визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved