Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У листопаді 2020 року позивача звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача про стягнення в матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування в розмірі 15221,12 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 17.10.2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем було укладено кредитний договір № 11519с. На виконання умов вказаного вище кредитного договору на підставі рішення кредитного комітету №929 від 17.10.2013 року КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 7000 грн. строком на 24 місяців, з 17.10.2013 р. по 17.10.2015 р. включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8 % річнихКредитні кошти були перераховані на банківський рахунок відповідача. Між позивачем, ПрАТ «Українська страхова компанія», та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів за № 24 від 01.11.2013 р. Відповідно до п.1.2 договору добровільного страхування кредитів, предметом договору є майнові інтереси КС Українська кредитна спілка», пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та відсотків за користування кредитом у терміни, встановлені кредитним договором. Згідно з п.1.3 договору добровільного страхування кредитів, позивач, як страховик, здійснює страхування кредитних ризиків за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС "Українська кредитна спілка», згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договорів про співробітництво між КС «Українська кредитна спілка» та позивачем, викладених у додатку № 1 до договору страхування. У відповідності з додатком № 1 до договору добровільного страхування кредитів № 24 від 01.11.2013 р. кредитний договір № 11519с від 17.10.2013 р., укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем, віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем. Сума відшкодування за договором визначена -15225,00 грн Підпунктом 2.1.1. Договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за Договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт спричинення збитків Кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань перед Кредитором з повернення кредиту в строки та в порядку, передбаченими умовами Кредитного договору внаслідок будь-яких дій. Відповідальність страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором протягом 10 днів після настання строку сплати третього платежу. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачених кредитним договором щомісячних платежів не сплачував. На підставі заяви КС "Українська кредитна спілка" № 4830 від 15.10.2020 року та доданих до неї документів складено страховий акт за № 455 кр, 16.10.2020 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 15221,12 грн. Оскільки позивач виконав покладені на нього законом та умовами Договору добровільного страхування кредитів обов`язки, до нього перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 15221,12 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2020 року дану цивільну справу направлено до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю на підставі ч.1 ст. 27, ч.9 ст. 187ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 року, головуючим по справі визначено суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 04.10.2020 року. Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою судді від 06.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відповідач відзив на позовну заяву та заперечення не надав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов відповідних висновків про необхідність задоволення позовних вимог з таких підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст.12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та [PERSON] 17.10.2013 року укладено кредитний договір № 11519с. На виконання умов вказаного вище кредитного договору на підставі рішення кредитного комітету № 929 від 17.10.2013 року КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 7000 гривень строком на 24 місяців, з 17.10.2013 року по 17.10.2013 року включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8% річних. На підставі Додаткової угоди від 11.12.2013 року до Кредитного договору № 8766с від 25.12.2012 року відповідачу додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 5000 грн. строком з 11.12.2013 року по 11.12.2015 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 28,8% річних . Перерахування визначеної вищевказаним кредитним договором суми грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 25293 від 17.10.2013 року з відміткою банку про проведення даного платежу. Між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів за № 24 від 01.11.2013 року. Відповідно до п.1.2 договору, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з матеріальними збитками, які завдані йому внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у терміни, встановлені умовами Кредитних договорів. Згідно з п. 1.3. договору, ПрАТ «Українська страхова компанія» здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС «Українська кредитна спілка» згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останнім та позивачем. У відповідності з Додатком № 1 до Договору добровільного страхування кредитів № 24 від 01.11.2013 року, кредитний договір № 11519с від 17.10.2013 року, укладений між КС «Українська кредитна спідка» та відповідачем, віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем. Сума страхового відшкодування за даним договором № 24 від 11.11.2013 року встановлена 15225,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачених кредитним договором щомісячних платежів не сплачував. Вказані обставини підтверджуються наданою КС «Українська кредитна спілка» випискою з рахунку відповідача № 4831 від 16.10.2020 року. У відповідності до 5.1 Договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» повинна повідомити про настання страхового випадку та направити позивачу заяву про виплату страхового відшкодування з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором. 15.10.2020 року головою Правління КС «Українська кредитна спілка» подано заяву позивачеві про здійснення страхової виплати за кредитним договором з відповідачем у зв`язку з настанням страхового випадку внаслідок повного або часткового неповернення позичальником страхувальнику суми кредиту та відсотків за користування кредитом у встановлені строки. На підставі заяви позивачем складено страховий акт № 455кр від 16.10.2020 року, на підставі якого того ж дня було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 15221,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3066 від 16.10.2020 року з відміткою банку про проведення платежу. Відповідно до п.5.7 Договору добровільного страхування кредитів, до ПрАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору. Згідно з п.5.8 вказаного Договорів, після отримання страхового відшкодування, КС «Українська кредитна спілка» за вимогою ПрАТ «Українська страхова компанія» надає їй документи для можливості реалізації права вимоги, яке останній має до позичальника згідно з умовами кредитного договору, та подальшого провадження судових дій, зокрема довідку про розмір сплаченого ПрАТ « Українська страхова компанія» страхового відшкодування. На виконання вимог вказаного вище п. 5.8 Договору, КС «Українська кредитна спілка» надала позивачеві довідку № 4840 від 16.10.2020 про сплату позивачем страхової виплати в розмірі 15221,12 грн за кредитним договором № 11519с від 17.10.2013 р. в рахунок погашення заборгованості відповідача. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі змісту ст. 610 ЦК України. порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України. боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно дост. 546 ЦК Українивиконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтями 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги. яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа.що одержала страхове відшкодування. має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, оскільки позивачем виконано обов`язки, покладені на нього законом та умовами Договору добровільного страхування кредитів, тому до нього перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 15221,12 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в сумі 15221,12 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги найшли своє підтвердження у ході судового розгляду. На підставі ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2102,00 грн., який був сплачений позивачем при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved