Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

12 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для садівництва площею 0,0429 га, розташовану в садовому товаристві «Ясногір`я» ділянка [NUMBER] в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, що передана у його власність на підставі розпорядження Жовтневої (Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області 04.04.2007 року №176-р. Однак право власності на цю земельну ділянку не було зареєстровано через відсутність записів щодо державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку та дублювання кадастрового номеру, що помилково також був присвоєний земельній ділянці, переданій у власність іншої особи, та що не дає можливості однозначно визначити майнові права щодо даної земельної ділянки, у зв`язку з чим орган державної реєстрації фактично не визнає належність йому земельної ділянки. На даний час внести дані про державну реєстрацію вказаного Державного акту є неможливим, оскільки можливість внесення змін чи виправлень до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чи на право власності на земельну ділянку законодавством не передбачена, а тому, на сьогоднішній день належний правовстановлюючий документ, який би підтверджував його право власності, відсутній. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій заявлені вимоги свого довірителя підтримала та просила про їх задоволення. Вказувала, що іншим способом захист прав її довірителя щодо вище вказаної земельної ділянки є неможливим, а відсутність запису про реєстрацію Державного акту не є виною позивача, проте позбавляє його права на розпорядження належним йому майном. Відповідач - Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, що залучена до участі у справі відповідно до ухвали суду від 05 лютого 2019 року, свого представника до суду не направила, правом надати відзив на позовну заяву не скористався, натомість про дату, час та місце судового засідання повідомлений належно (а.с. 84), у зв`язку з чим, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у своїй заяві від 17.01.2019 року (а.с. 43) просило про розгляд справи без участі їх представника. За вказаного, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, справу розглянуто без фіксації судового процесу технічними засобами. Як вбачається із матеріалів справи, 04 квітня 2007 року за № 176-р розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області затверджено проекти землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] для садівництва площею 0,0429 га, розташовану в СТ «Ясногір`я» в межах території Коларівської сільської ради (а.с. 27-30). На підставі вказаного розпорядження на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності щодо вище вказаної земельної ділянки. Державний акт підписано заступником начальника Жовтневої РДА та начальником Жовтневого районного відділу земельних ресурсів. В той же час у державному акті відсутній запис про його реєстрацію в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності (а.с. 24). З відповіді головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.08.2018 року №К-724/0-604/6-18 слідує, що на заяву [PERSON] повідомлено про відсутність записів щодо реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку громадянину [PERSON] [NUMBER] . Крім вищевикладеного в Державному земельному кадастрі має місце дублювання кадастрового номеру [NUMBER] та запропоновано [PERSON] . подати до відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області оригінал правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, електронний документ та документацію із землеустрою, що є підставою для її формування та внесення відповідних відомостей (а.с. 18). Відповідно до даних роз`яснень, 09.11.2018 року [PERSON] подав до відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області всі вище перелічені документи, зокрема: Державний акт [NUMBER]; копію технічної документації із землеустрою та копію даної відповіді (а.см. 19). На дане звернення відділ у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області повідомив про неможливість виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру та приведення його даних у відповідність Державного акту, оскільки його державна реєстрація відсутня, а відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, що діяв на момент винесення вказаного розпорядження, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації (а.с. 32). З яких підстав не було проведено державної реєстрації вказаного державного акту відомості відсутні. Однак, як вже зазначено, суду надано документи, на підставі яких вказаний Державний акт видано та сам правовстановлюючий документ має підписи посадових осіб органу - розпорядника даного майна. Вказана реєстрація мала бути здійснена не самим позивачем, а посадовими особами розпорядника вказаної земельної ділянки та відповідальними за видачу правовстановлюючого документу. Тобто, така реєстрація відсутня не з вини позивача та він не може ніяким чином виправити дані недоліки в роботі органу місцевого самоврядування, проте такі позбавляють його можливості мати права власності та він не може не тільки в наступному зареєструвати своє право власності, але й звернутися до нотаріуса з метою продажу, дарування чи іншого розпорядження земельною ділянкою. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Васалатій Т.М. комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області, [PERSON] . відмовлено в проведенні державної реєстрації його прав щодо вище вказаного майна, у зв`язку зі здійсненою реєстрацією прав іншої особи щодо земельної ділянки за аналогічним кадастровим номером (а.с. 75). Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст.316,319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.ст. 15,16 ЦК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. За положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду має особа, права, свободи чи інтереси якої порушується, не визнаються або оспорюються, захист яких здійснюється судом у спосіб, визначений законом України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка передана у власність [PERSON] правомочним на те органом у передбачений законом спосіб, зокрема з дотриманням вимог ст.12, 116, 122 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ст.ст. 125, 126 ЗК України, в редакції, чинній на час прийняття вказаного розпорядження Жовтневої РДА та видачі даного державного акту, п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як вбачається зі ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи оформлені з порушенням вимог законодавства. Статтею 24 вказаного Закону передбачено підстави відмови в державній реєстрації прав, у тому числі, пунктом 3 цієї статті передбачено підставу для відмови в державній реєстрації прав не відповідність поданих документів вимогам встановленим цим Законом. Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок) за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Тобто, на час звернення до суду позивач мав правовстановлюючий документ, який через відсутність запису про його державну реєстрацію не може посвідчувати його право власності на земельну ділянку та, при цьому, ніяких дій з цим документом останній на даний час зробити не може. Він позбавлений можливості привести документи на землю у відповідність з вимогами чинного законодавства України шляхом державної реєстрації права власності і отримання витягу на земельну ділянку. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. З огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, суд вважає, що зазначена земельна ділянка була виділена Жовтневою РДА [PERSON] у власність для ведення садівництва, однак через невнесення записів про державну реєстрацію вказаного Державного акту, цей правовстановлюючий документ втратив свою правову значимість та через це порушуються права власника щодо розпорядження цим майном, іншим шляхом поновити права позивача неможливо, а відтак порушене право підлягає захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку. На це вказує і остання практика апеляційної судової інстанції Миколаївської області, висловлена, наприклад, у справі № 22-ц/812/233/19 від 21.02.2019 року (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80048777).

Outcome: approved