Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

02 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство (надалі - ПАТ) «Імексбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення на його користь на його користь з [PERSON] заборгованості за договором № 999-00033958/1 про надання кредиту від 25 січня 2013 року у сумі 11 530 грн 67 коп., з яких 4 463 грн 89 коп. - заборгованість по кредиту, 906 грн 78 коп. - заборгованість по нарахованим і несплаченим відсоткам за користування кредитом, 960 грн - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку, 5 200 грн - штраф. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 25 січня 2013 року між банком, з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений Договір № 999-00033958/1 про надання кредиту (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого відповідачу за допомогою платіжної картки «Віза Електрон» був наданий овердрафт з максимальною сумою заборгованості 5 500 грн зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 24 січня 2016 року. Крім того, між банком та позичальником був укладений Договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки «Віза» для фізичної особи. За умовами вищевказаних договорів, позичальнику був встановлений обов'язковий щомісячний платіж із погодженням графіку погашення заборгованості. Оскільки відповідач свої грошові зобов'язання не виконував, станом на 23 жовтня 2013 року заборгованість перед банком склала 11 530 грн 67 коп.. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника банку, в якій також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 січня 2013 року між ПАТ «Імексбанк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, укладений Договір № 999-00033958/1 про надання кредиту. Тоді ж, 25 січня 2013 року, між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] укладено Договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки "Віза" для фізичної особи №999-00033958. За змістом Договору, Банк відкриває на ім'я клієнта та обслуговує поточний рахунок, оформлює та надає платіжну картку, а клієнт сплачує банку комісійну винагороду за Тарифами Банку. За змістом п.п.1.1-1.4 Кредитного Договору, максимальний овердрафт встановлений у розмірі 5 500 грн з датою остаточного повернення до 24 січня 2016 року. При цьому, зменшення ліміту овердрафту та платежі з повернення овердрафту здійснюються згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору (а.с. 5). Отримання позичальником кредиту здійснюється за допомогою платіжної картки. Згідно з п.п. 1.1 Кредитного Договору, процентна ставка за користування кредитом становить 19% річних від суми заборгованості. Сплата процентів, відповідно до п. 2.6 Кредитного Договору, здійснюється щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 25 числа, починаючи з 25 лютого 2013 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно з п.п. 3.3.5 Кредитного Договору, позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, та можливими штрафними санкціями у терміни, визначені Договором. Відповідно до п.п. 3.3.9 Кредитного Договору, позичальник зобов'язаний повернути наявну заборгованість за кредитом, винагороду Банку та можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 3.2.5 Договору. За змістом п.п. 4.1 Кредитного Договору, розмір збитків визначається на підставі розрахунків потерпілої Сторони. Як вбачається з Розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] по кредитному договору №999-00033958/1 від 25 січня 2013 року (а.с. 15), станом на 15 серпня 2014 року заборгованість складається із заборгованості по кредиту у розмірі 4 463 грн 89 коп., заборгованості зі сплати нарахованих відсотків у розмірі 906 грн 78 коп., нарахованих та несплачених комісій у розмірі 960 грн та штрафу в сумі 5 200 грн, а всього - 11 530 грн 67 коп. За змістом п.п. 3.2.2 п. 3.2 Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення заборгованості за овердрафтом та процентів за користування ним або припинення дії цього Договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2013 року Банком, у відповідності до п.п. 3.2.5 Кредитного Договору, відповідачу було направлено попередження про дострокове повернення заборгованості за Кредитним Договором (а.с. 24). Вирішуючи переданий на розгляд суду цивільно-правовий спір, слід виходити з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій ст. 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог банку про дострокове стягнення з відповідача суми заборгованості з підстав порушення ним умов договору та необхідність задоволення цивільного позову. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп., що підтверджується меморіальним ордером№61192 від 19 серпня 2014 року, доданими до матеріалів справи (а.с. 1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved