Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

06.11.2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Першої вінницької державної нотаріальної контори (надалі третя особа) про визначення частки померлої у спільному майні. Свій позов позивач мотивувала тим, що [INFO] у віці 90 років померла бабуся позивача [PERSON], про що в книзі реєстрації актових записів про смерть вчинено відповідний актовий запис № 2730 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS], який належав останній на підставі договору забудови, відповідно до рішення Вінницької міської ради № 9/245 від 05.03.1954 року та земельну ділянку площею 0,0625 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 12.05.2009 року на підставі рішення № 2085 Вінницької міської ради 29 сесії 5 скликання від 19.09.2008 року, кадастровий № [NUMBER]. 21.10.1987 року частина житлового будинку [PERSON] була подарована [PERSON], відповідно до договору дарування від 21.10.1987 року, що посвідчений державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1 - 3085. Спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] була її донька [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час її відкриття проживала разом з спадкодавцем та звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, але не встигла належним чином оформити документи на дану спадщину, так як померла [INFO], про що в книзі реєстрації актових записів про смерть [INFO] вчинено відповідний актовий запис № 836 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] У встановлений законом шестимісячний термін позивач подала до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності. Вказані обставини і обумовили звернення позивача до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи, в якому позивач просила визначити частку померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0625 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою [ADDRESS], а саме те, що її розмір складав 19/25. Також просила визначити, що частка [PERSON] на вказану земельну ділянку як співвласника відповідно становить 6/25 часток, що відповідає його частці у будинковолодінні, що розташоване на вказаній земельній ділянці, оскільки нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, так як розмір часток співвласників на неї не визначено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Вказала на те, що дійсно запропонований розмір часток в спірній земельній ділянці, що підлягає до визначення відповідає розміру часток співвласників в будинковолодінні. В судовому засіданні представник третьої особи - Міляновська Ю.М. не заперечувала проти задоволення позову, вказала що позов підтримує. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, зважає на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання позову відповідачем не порушує права та інтереси третіх осіб, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом за життя [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 0,0625 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 14.05.2009 року на підставі рішення № 2085 Вінницької міської ради 29 сесії 5 скликання від 19.09.2008 року, кадастровий № [NUMBER]. Співвласником (на праві спільної сумісної власності) вказаної земельної ділянки являється також [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ Вінницької області [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 2730 (а.с. 8). З постанови державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.11.2015 року вбачається, що спадкоємцем [PERSON] була її дочка [PERSON], (яка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» 27.04.1968 року після реєстрації шлюбу з [PERSON]) яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла [INFO], що додатково підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], від [INFO] (а.с. 9, 10 - 11, 39). Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], шляхом фактичного прийняття підтверджується також довідкою квартального комітету «Слов'янка» № 1739 від 03.11.2015 року, згідно якої [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] на момент смерті її матері [PERSON] [INFO] (а.с. 30). Позивач по справі [PERSON] (при народженні [PERSON]) є дочкою [PERSON] та [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 23.04.1969 року, яка після укладення шлюбу 28.05.1990 року з [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 6). Враховуючи викладене, позивач [PERSON] згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], та вона набуває прав, що регламентовані ст. 1276 ЦК України, за дотримання умов спадкування (строку), що передбачені вказаною статтею ЦК України (спадкова трансмісія). Відповідно до договору дарування від 21.10.1987 року, що посвідчений державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1 - 3085, [PERSON] 21.10.1987 року подарувала [PERSON], 6/25 частин житлового будинку у [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці розміром 600 кв. м. Ця частина житлового будинку належала дарувальнику [PERSON] на підставі договору забудови, посвідченого Першою вінницькою нотаріальною конторою 07.04.1954 року за реєстровим № 6 - 4324, зареєстровано в ВМБТІ 19.01.1963 року під № 6491. (а.с. 13 - 21). З довідки ВМБТІ від 03.11.2015 року № 4700 вбачається, що відповідно до додатку № 1/132 до рішення виконавчого комітету ВМР народних депутатів від 04.06.1987 року за № 200 будинку з існуючим [ADDRESS] загалом нумерація будинку змінювалась наступним чином: 1962 рік - [ADDRESS], 1978 рік - [ADDRESS], згодом відповідно номер змінено на 58. (а.с. 28). Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 29.10.2015 року, його власниками є [PERSON] з розміром частки 19/25, та [PERSON], відповідно з розміром частки 6/25. (а.с. 17 - 19). Згідно матеріалів спадкової справи № 943/2013 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON], позивач по справі 24.09.2013 року, у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу (а.с. 59 - 62). Інші особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. (а.с. 56 - 75.). Спадкова справа після смерті [PERSON] - не заводилась (а.с. 57). Нотаріус 19.12.2013 року видав позивачу по справі [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], на вклади, що були розміщені на рахунках в АТ «УкрСиббанк», разом з тим нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідну частину спірної земельної ділянки, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку вищевказаного нерухомого майна (земельну ділянку) необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 73, 75). Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі чи споруди. Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на не, що кожному із співвласників земельної ділянки належить така її частка, яка відповідає розміру їх часток у праві власності на будинок, що розташований за адресою [ADDRESS]. Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства, а саме ч. 4 ст. 120 ЗК України, а також ту обставину, що будь - яких інших домовленостей про розмір часток у праві на земельну ділянку між співвласниками не було (оскільки представник відповідача в судовому засіданні позов визнав), жодних доказів щодо інших домовленостей суду не надано, а не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] площею 0,0625 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], на день її смерті становила 19/25 часток, підлягає задоволенню. Відповідно частка [PERSON], у спірній земельній ділянці становить 6/25 часток. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] є належним позивачем, яка не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток спадкодавця в спадковому майні. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації ними права спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved