Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Ольга Олександрівна, про визнання добросовісним набувачем і визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 28 лютого 2013 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О., зареєстровано в реєстрі за №351. Відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,3000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] та повністю сплатив за неї грошову суму коштів у розмірі 380 010 грн. до моменту підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки, як передбачено пунктом 2.1. Договору. Відповідно до відмітки на зворотній стороні договору купівлі-продажу земельної ділянки даний договір взято на облік Крюківщинською сільською радою 28 лютого 2013 року за № 677. Згідно рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 27 сесії 6 скликання № 5 від 27 серпня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти [PERSON] в [ADDRESS]» Крюківщинською сільською радою був затверджений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється та змінено цільове призначення даної земельної ділянки площею 0,3000 га (кадастровий номер [NUMBER]) [PERSON] із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти з дотриманням чинного законодавства України. 28 лютого 2013 року договір купівлі-продажу земельної ділянки був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області за № 239458, присвоєно реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 14931532224 згідно витягу, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О. 28 лютого 2013 року. На момент підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Крюківщинською сільською радою 24 грудня 2012 року на підставі рішення цієї ж ради 21 сесії 06 скликання № 11/1 від 20 грудня 2012 року, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24 грудня 2012 року за № 322240001011699. Відповідно до умов п. 1.3. Договору встановлено цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства. Отже, на момент укладення з ним договору купівлі-продажу земельної ділянки третя особа [PERSON] мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,3000 на, набуте на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 21 сесії 6 скликання № 11/1 від 20 грудня 2012 року. Позивач зазначав, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3200055152013 від 07 лютого 2013 року, виданого державним кадастровим реєстратором А.А. Снігур відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. За кадастровим планом цієї земельної ділянки склад угідь-чагарники. Крім того, згідно довідки за № 20050, виданого Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області, земельна ділянка, яка відводиться [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території [ADDRESS], рахується землями запасу Крюківщинської сільської ради, склад угідь земельної ділянки-чагарники. Згідно Витягів за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об»єкт нерухомого майна у порядку доступу до нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2013 року відсутні будь-які обтяження речових прав продавця на відчужувану земельну ділянку. Згідно довідки № 259 від 16 лютого 2013 року, виданої Крюківщинською сільською радою, дана земельна ділянка є вільною від будівель та споруд і об»єктів незавершеного будівництва та не є земельною ділянкою, яка виділялась шляхом виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) (п.п. 1.6., 1.7. Договору). Вказані вище підстави були перевірені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О., що здійснював посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Однак, прокуратурою Києво-Святошинського району Київської області був поданий позов про визнання незаконними і скасування рішень, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки до Крюківщинської сільської ради, [PERSON], Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління Київської області, третя особа [PERSON]. Таким чином, прокуратура Києво-Святошинського району Київської області намагається позбавити права власності добросовісного набувача земельної ділянки [PERSON], витребувавши у останнього придбану ним за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану згідно чинного законодавства України. Позивач [PERSON] зазначав, що він не погоджується з позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області і категорично заперечує щодо визнання незаконними рішення Крюківщинської сільської ради 27 сесії 6 скликання № 5 від 27 серпня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти [PERSON] в [ADDRESS]», рішення Крюківщинської сільської ради 18 сесії 6 скликання № 8/1 від 30 серпня 2012 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», рішення Крюківщинської сільської ради 21 сесії 6 скликання № 11/1 від 20 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», недійсності державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,30 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], виданий 24 грудня 2012 року третій особі [PERSON], що на даний час належить йому. У зв»язку з цим він має право пред»явити позов про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки він є добросовісним набувачем, законним і правомірним його власником. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] зазначав, що він звернувся до суду за захистом своїх оспорюваних і невизнаних прав, тому право власника підлягає судовому захисту шляхом визнання його добросовісним набувачем земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) та визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив з посиланням на вимоги ст. ст. 125, 126, 131, 132, 152, 154, 155 ЗК України, ст. ст. 204, 316, 319, 321, 325, 328, 330, 334, 386, 388, 391, 392 ЦК України визнати його добросовісним набувачем придбаної ним на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 351 від 28 лютого 2013 року, укладеного з [PERSON], земельної ділянки загальною площею 0,3000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, кадастровий номер [NUMBER], а також визнати за ним право власності на придбану на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 351 від 28 лютого 2013 року, укладеного з [PERSON], земельної ділянки загальною площею 0,3000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, кадастровий номер [NUMBER]. Також в наданих суду доповненнях до позовної заяви від 17 вересня 2015 року представник позивача [PERSON] зазначав, що відповідно до вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України відсутні законні підстави вважати, що спірна земельна ділянка була придбана позивачем без дотримання вимог чинного законодавства та підлягає витребуванню від добросовісного набувача, і тому просив на підставі вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України [PERSON] визнати добросовісним набувачем на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], і визнати право власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Також в судовому засіданні 17 вересня 2015 року представник відповідача Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області подав суду заяву про визнання позову [PERSON] до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Ольга Олександрівна, про визнання добросовісним набувачем і визнання права власності на придбану на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що відповідач повністю визнав заявлені позивачем вимоги і не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Суд приєднав дану заяву до матеріалів справи і вважав, що визнання відповідачем позову суперечитиме закону, а тому вирішив продовжити судовий розгляд. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Ольга Олександрівна не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності третьої особи. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2013 року позивач [PERSON] і [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов п. 1.1. якого продавець [PERSON] передала у власність (продала), а покупець [PERSON] прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,3000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], і оплатив її вартість у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно умов п. 1.2. вказаного договору відчужувана земельна ділянка належала продавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 24 грудня 2012 року, на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 21 сесії 06 скликання № 11/1 від 20 грудня 2012 року, зареєстрований Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 24 грудня 2012 року, за № 322240001011699. Право власності продавця на відчужувану земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 лютого 2013 року за № 238005, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна [NUMBER], згідно витягу, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О. 28 лютого 2013 року № 832437. Відповідно до умов п. 1.3. вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства. Згідно умов п. 1.4. вказаного договору згідно Висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки № 93/2 від 29 січня 2013 року, виданого відділом Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням обов»язків землевласників відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України та відповідно до «Класифікатора обмежень обтяжень у використанні земельних ділянок», затвердженого наказом Держкомзему України № 643 від 29 грудня 2008 року. Відповідно до умов п. 1.5. зазначеного договору згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-32000055152013 від 07 лютого 2013 року, виданого державним кадастровим реєстратором А.А. Снігур відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17 жовтня 2012 року № 1051, не зареєстровані. За кадастровим планом цієї земельної ділянки, склад угідь-чагарники. З наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24 грудня 2012 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Крюківщинської сільської ради 21 сесії 6 скликання № 11/1 від 20 грудня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,3000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства, яка в подальшому і була відчужена позивачу у справі [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 лютого 2013 року. Згідно копії довідки за № 20050 від 2012 року, виданого Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області, земельна ділянка, яка відводиться [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території [ADDRESS], рахується землями запасу Крюківщинської сільської ради, склад угідь земельної ділянки-чагарники. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року Рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 27 сесії 6 скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти [PERSON] в [ADDRESS]» вирішено було затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється площею 0,3000 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти [PERSON] в [ADDRESS], змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти в [ADDRESS], виготовити правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем придбаної ним на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 351 від 28 лютого 2013 року, укладеного з [PERSON], земельної ділянки загальною площею 0,3000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, кадастровий номер [NUMBER], на переконання суду, не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, які не передбачають такий спосіб захисту порушеного цивільного права чи інтересу, а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У позовній заяві позивач [PERSON] також просив визнати за ним право власності на придбану на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 351 від 28 лютого 2013 року, укладеного з [PERSON], земельної ділянки загальною площею 0,3000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення-для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, кадастровий номер [NUMBER]. Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом вже було встановлено, що 28 лютого 2013 року позивач [PERSON] і [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов п. 1.1. якого продавець [PERSON] передала у власність (продала), а покупець [PERSON] прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,3000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], і оплатив її вартість у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до умов п. 1.3. вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства, а не для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, як просив у позові позивач [PERSON]. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed