Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

05.04.2019 р. [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в якій просив встановити факт дійсності договору купівлі-продажу № Н-8-701 від 29.09.1997 року 17/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, укладений та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» 29.09.1997 року, зареєстрований в комунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації, 1721 від 06.10.1997 року. При цьому посилався на те, що 29 вересня 1997 року між [PERSON] в якості «покупця» та [PERSON] в якості «продавця» було укладено Договір купівлі-продажу за № Н-8-701 житлового будинку (далі Договір). Відповідно до вказаного Договору «продавець» [PERSON] продала, а «покупець» [PERSON] купила 17/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу № Н-8-701 був укладений та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» 29.09.1997 року. Вищезазначений житловий будинок зареєстрований за [PERSON] в КП «Харківське МіськБТІ» на праві особистої власності, реєстровий номер 1721 від 06.10.1997 року. Житловий будинок продано за 5823 (п`ять тисяч вісімсот двадцять три) гривні, які продавець отримав від покупця до підписання договору купівлі-продажу. Правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем було звільнено житловий будинок до 30.09.1997 року, передані ключі, він знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. [PERSON] користувалась житловим будинком для постійного проживання з моменту його придбання і до моменту смерті [INFO] . На час укладання договору, сторони не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. 16.06.2016 року [PERSON] , [INFO] -померла, і після неї відкрився спадок, в тому 17/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] є онуком померлої та єдиним спадкоємцем, тому звернувся до нотаріуса із заявою про вступ у спадок. 05.12.2018 року заявник звернувся до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу і йому було відмовлено у прийнятті в якості правовстановчого документа на житловий будинок договору купівлі-продажу, зареєстрованого біржею, оскільки він не посвідчений нотаріально. В зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду. Представник заявника в судове\~засідання не\~з`явився.\~Подав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи без\~його участі.\~Заяву просив\~задовольнити. Заінтересовані особи державний нотаріус Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошева Ольга Юріївна а також Біржа нерухомості та основних фондів "Україна" та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 29 вересня 1997 року між [PERSON] в якості «покупця» та [PERSON] в якості «продавця» було укладено Договір купівлі-продажу за № Н-8-701 житлового будинку (далі Договір). Відповідно до вказаного Договору «продавець» [PERSON] продала, а «покупець» [PERSON] купила 17/100 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу № Н-8-701 був укладений та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» 29.09.1997 року. Вищезазначений житловий будинок зареєстрований за [PERSON] в КП «Харківське МіськБТІ» на праві особистої власності, реєстровий номер 1721 від 06.10.1997 року. Житловий будинок продано за 5823 (п`ять тисяч вісімсот двадцять три) гривні, які продавець отримав від покупця до підписання договору купівлі-продажу. (а.с. 7) Правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем було звільнено житловий будинок до 30.09.1997 року, передані ключі, він знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. [PERSON] користувалась житловим будинком для постійного проживання з моменту його придбання і до моменту смерті [INFO] . [PERSON] померла [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] . (а.с. 10) [PERSON] [INFO] отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті баби [PERSON] , яка складається з 5/9 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . (а.с. 12) Державним нотаріусом Грошевою О.Ю. 06.12.2018р. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] на 17/100 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] у зв`язку з тим, що на підтвердження факту належності майна спадкодавцю, було надано договір купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстровано Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 29.09.1997р. та не посвідчений нотаріально. (а.с. 13) На час укладання договору, баба заявника [PERSON] не зареєструвала договір купівлі-прдажу №Н8-701 у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) у нотаріуса, оскільки відповідно до ст.15 Закон України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а вищевказаний договір був зареєстрований на товарній біржі належним чином. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод У відповідності зі ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку і надвірних господарських споруд, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволеній чинним законодавством України в 1996 році. У відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст.15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно з ч.2 якої, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Приписами ч.ч.2, 4 ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» встановлено, що угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Встановлення даного факту для заявника [PERSON] необхідно для реалізації його спадкових, майнових прав. При таких обставинах суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved