Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

09.02.2015 року ухвалою Апеляційного суду м.Києва направлено за підсудністю позов [PERSON] на розгляд Голосіївському районному суду м.Києва про позбавлення батьківських прав [PERSON]. щодо доньки [PERSON], [INFO]. Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача, посилається на те, що останній ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої доньки. Позивач не прибула в судове засідання, попередньо подала заяву в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні повному обсязі /а.с.87/. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту судова влада /а.с.93/. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради завчасно надіслали заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, позову підтримали та наполягали на доцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої дитини /а.с.89-90/. Суд, враховуючи категоричний висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 28.04.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.ЗолотоношіЗолотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області /а.с.13/. На момент розгляду справи в суді [PERSON]повноліття не досягла, що не виключає можливість розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав на підставах, передбачених ст.164 СК України. 12.08.2014 року [PERSON] було укладено шлюб з [PERSON], в зв'язку з чим її прізвище після реєстрації шлюбу було змінено на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] /а.с.23/. Позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], тривалий час не спілкувався та не піклувався ані про її стан здоров'я, ані про фізичний, духовний та моральний розвиток, втратив будь-який інтерес до внутрішнього світу дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Положеннями ст.51 Конституції України, ст.5 СК України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно з ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав батьків може бути зокрема і встановлення факту ухилення від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач на протязі достатнього тривалого часу, а саме, на протязі останніх трьох роківне спілкується та не дбає про фізичний, духовний розвиток сина, не створює умови для забезпечення його необхідним харчуванням та медичним доглядом /а.с.16-21, 28/. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради, останній висловив категоричну та однозначну думку про необхідність застосування до [PERSON] саме крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав, оскільки тривала поведінка відповідача беззаперечно свідчить саме про свідоме ухилення останнім від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, що мають юридичне значення для вирішення справи по суті, також встановив беззаперечну наявність факту свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст.9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Жодних клопотань відповідачемщодо письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, у відповідності до вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, заявлено не було, а тому суд їх визнає доказами, що стосуються предмету доказування, як належними та допустимими. Обставини перешкоджання позивачем в спілкуванні відповідача по справі з донькою в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Встановлені фактичні обставини справи, що стосуються предмету доказуванню, свідчать, що саме відповідач достатньо тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, на протязі останніх чотирьох років взагалі не спілкується та зустрічається, абсолютно не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання нею освіти, та які в своїй сукупності розцінюються судом як ухилення відповідача від виховання дитини. Враховуючи, що поведінка відповідача може мати зворотній характер, а інтереси дитини мають першочергове значення в даній справі, суд приходить до переконання про необхідність на даний момент застосування саме крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав. Застосування ж інших заходів впливу, на думку суду, буде становити загрозу психологічному стану та здоров'ю дитини, що є неприпустимим. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved