Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

20.04.2021р. АТ "Альфа-Банк" звернулося до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 127 438 грн. 66 коп. (а.с. №3-5). Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Ременюк Т.О. (діє на підставі довіреності від 23.11.2020р. - а.с.№32) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №33). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.05.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №38). В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 28.05.2020р. між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено Угоду про надання кредиту №491026293, відповідно до умов якої відповідачкою було отримано кредит у сумі 109 387,88 грн. зі сплатою процентів у розмірі 39,90% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 29.05.2025р. Відповідно до умов Угоди, позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Угодою повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Додатком № - Графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за угодою виконав, надавши відповідачці кредит у розмірі 109 387,88 грн., проте відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого допустила прострочення погашення кредиту, а тому позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яка станом на 22.03.2021р. становить 127 438,66 грн., з яких: залишок заборгованість за кредитом - 106 882,57 грн. та заборгованість по процентам - 20 556,09 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки разом з понесеними ним судовими витратами у розмірі 2 270 грн. В судові засідання 08.07.2021р. та 06.10.2021р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач повідомлявся шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на електрону адресу (а.с. № 43,44). 08.07.2021р. до суду надійшла заява представника позивача -Захарчук Н.В. (діє на підставі довіреності від 20.04.2021р. - а.с. №48), в якій представник позивача зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача (а.с.№47). 06.10.2021р. до суду надійшла заява представника позивача - Васюхіної К.Є. (діє на підставі довіреності від 25.08.2021р. - а.с. №60), в якій представник позивача також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, втім заперечувала проти заочного розгляду справи, оскільки з заяв відповідачки вбачається, що вона була обізнана про розгляд справи (а.с. №59). В судові засідання 08.07.2021р. та 06.10.2021р. [PERSON] двічі не з`явилася, про дату та час розгляду справи відповідачка повідомлялася шляхом направлення судової повістки, про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про отримання [PERSON] судової повістки на 08.07.2021р. та копій матеріалів позовної заяви (а.с. №42), а також шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на електрону адресу, надіслання sms- повідомлення, які були доставлено вчасно (а.с. №45, 46, 56, 57) та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. №55). З наданих відповідачкою до суду заяв від 27.05.2021р. та 23.09.2021р. (а.с.№39,58) вбачається, що відповідачка мала намір ознайомитися з матеріалами справи для написання відзиву на позов, проте цим своїм процесуальним правом не скористалася, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 України (представник позивача заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.05.2020р. [PERSON] підписала оферту на укладання Угоди про надання споживчого кредиту №491026293, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Укладеною угодою визначено умови споживчого кредиту, а саме: сума кредиту - 109 387,88 грн., процента ставка - 39,90% річних, строк кредиту 60 місяців з кінцевим терміном повернення - 29.05.2025р. (а.с. №6). Оферта підписана [PERSON] та отримана АТ "Альфа-Банк". 28.05.2020р. представник АТ "Альфа-Банк" підписав Акцепт на укладання угоди про надання кредиту, якою прийнято пропозицію відповідача на умовах Оферти. Підпис позичальника свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування. Також, 28.05.2020р. сторонами підписано Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 491026293, що містить Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту та відсотків (а.с. №7). Відповідно до ч.ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України ). Встановивши, що 28.05.2020р. банком надано відповідь (акцепт) на пропозицію відповідачки (оферту) від 28.05.2020р. на умовах, які зазначені в цій оферті, суд вважає, що таким чином, сторонами у розумінні ст. 643 ЦК України було укладено договір про надання кредиту, а саме договір споживчого кредиту. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості станом на 22.03.2021р. у розмірі 127 438,66 грн., з яких: залишок за кредитом - 106 882,57 грн. та заборгованість по процентам - 20 556,09 грн. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.№10), який долучений до позовної заяви. При ухваленні судом рішення, надаючи оцінку обґрунтованості заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Згідно умов Угоди про надання споживчого кредиту №491026293 кінцеву дату повернення кредиту встановлено - 29.05.2025р. Порядок та строки повернення позичальником кредиту встановлено Графіком платежів, а саме шляхом внесення суми щомісячного платежу. Отже, звернувшись в квітні 2021р. з позовом до суду позивач просив достроково стягнути з відповідачки залишок суми кредиту, в тому числі за платежами, строк виконання яких не настав. Як вже встановлено судом, між сторонами було укладено Угоду про надання споживчого кредиту на суму - 109 387,88 грн. зі сплатою процентів у розмірі - 39,90% річних, строком на 60 місяців. Відповідно до п.11 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування споживчий кредит" (який набрав чинності з 10.06.2017р.) споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У розумінні ст.3 Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави. Враховуючи наведене та умови укладеної Угоди, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які пов`язані з отриманням (поверненням) виданого [PERSON] кредиту за Угодою про надання споживчого кредиту №491026293 від 28.05.2020р. поширюється Закон України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи закону дають підстави для висновку, що спеціальні норми Закону України "Про споживче кредитування" ч.4 ст.16 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за Угодою) встановили обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, строк платежів яких не настав. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до правового висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції чинній до 10.06.2017р.), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Частина 10 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" фактично містить такі ж вимоги, як і частина 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування", яка також встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. До договорів про надання споживчого кредиту, які були укладені після 10.06.2017р., норми Закону України "Про споживче кредитування" є спеціальними. Матеріали справи не містять доказів, що позивач, звертаючись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, як кредитодавець, дотримався вимоги ч.4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування" щодо обов`язкового досудового врегулювання спору та у письмовій формі повідомив відповідачку про затримку сплати споживчого кредиту із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачки підлягає лише та частина заборгованість по тілу кредиту та процентам у відповідності до Графіку платежів, який міститься у Додатку №1, яка виникла на дату звернення позивача до суду з відповідним позовом (строк виконання платежів настав), але у межах позовних вимог - станом на 22.03.2021р. В тій частині позовних вимог, яка стосується дострокового стягнення коштів, строк платежів яких не настав, слід відмовити. Так, Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг чітко визначено розмір щомісячного платежу, який складається із фіксованої суми тіла кредиту та відсотків та остання дата щомісячного платежу згідно Графіку, яка передувала 22.03.2021р., є 28.02.2021р. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28.02.2021р. заборгованість [PERSON] з урахуванням сум внесених відповідачкою на погашення становить: по тілу кредиту - 3 734,42 грн., по процентам - 20 556,09 грн. (а.с. №10). Отже, загальна прострочена заборгованість відповідачки по платежам, строк виконання яких настав станом на 22.03.2021р., становить 24 290,51 грн. (заборгованість по тілу кредиту - 3 734,42 грн., по процентам - 20 556,09 грн.) Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ "Альфа-Банк" підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 24 290,51 грн., в іншій частині позову слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 432 грн. 67 коп. (24 290,51 грн. х 2 270 грн. : 127 438,66 грн. = 432,67 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial