Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

05.08.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, заінтересована особа Третя Львівська державна нотаріальна контора про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, в якому просить постановити рішення, яким визначити частки земельної ділянки площею 0,0472 га., кадастровий номер земельної ділянки: 4610137500:06:005:0551, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 40801019 є у спільній сумісній власності [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] між співвласниками по 1/ 2 ідеальній частині кожному. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 21 липня 2020 року вона звернулася в Третю Львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї тітки - [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] зазначає, що одним із видів спадкового майна є частина земельної ділянки, загальною площею 0,0472 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), кадастровий номер 4610137500:06:005:0551, яка належала чоловікові померлої [PERSON] , який помер раніше дружини - [INFO] , спадщину після смерті якого тітка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. До спадкової справи [PERSON] долучила Державний Акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 40801019 виданий Львівською міською радою народних депутатів згідно якого земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Після розгляду державним нотаріусом спадкової справи позивача, виявилось, що визначити частку в порядку, встановленому ст.364 ЦК України неможливо, оскільки один із співвласників помер, а тому відповідно і Третьою державною нотаріальною конторою неможливо видати Свідоцтво про право на спадщину за законом. Враховуючи вищевикладене, позивач змушена звернутися до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов не заперечував. Представник третьої Львівської державної нотаріальної контори в підготовче судове засінання, яке було призначене на 26.09.2020 та 17.09.2020 року не з"явився, однак на адресу суду подав заяви про розгляд справи у їх відсутності. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне: У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №40801019, виданого директором департаменту землеустрою та планування забудови міста, виконкому Львівської міської Ради народних депутатів на підставі ухвали дев"ятої сесії другого скликання Львівської міської Ради народних депутатів від 31.10.1997 року №903, земельна ділянка площею 0,0472 га, кадастровий номер 4610137500:06:005:0551, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-13). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2012 року (а.с.11). Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала спадщину за законом після смерті своєї тітки [PERSON] , яка помера [INFO] , а саме частину земельної ділянки, загальною площею 0,0472 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), кадастровий номер 4610137500:06:005:0551, яка належала чоловікові померлої [PERSON] , який помер раніше дружини - [INFO] , спадщину після смерті якого тітка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. 21.07.2020 року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, однак після розгляду нотаріусом спадкової справи їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за законом у зв`язку з тим, що частка померлої [PERSON] , яка належала чоловікові померлої [PERSON] , який помер раніше дружини на праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначена (а.с.14-15). Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішення суду. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У відповідності до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Так, враховуючи заяву сторін про розподіл земельної ділянки площею 0,0472 га, кадастровий номер 4610137500:06:005:0551, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) розташована за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням . Крім того, статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved