Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

07.06.2019 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що за рішенням Міжгірського районного суду від 20.11.2013 по справі № 302/440/13-ц присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] аліменти в1/3 частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму по віку щомісячно до їх повноліття. У зв`язку з тим, що сума яка стягується з відповідача на утримання дітей є занадто малою і меншою, ніж мінімальний розмір аліментів, яку встановлені законом для дитини відповідного віку, а діти потребують більшого догляду та матеріальних коштів, тому позивачка просить збільшити розмір аліментів та визначити їх у твердій сумі 2500 грн на місяць до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився. Подав заяву про розгляд у його відсутності. Також ним подано відзив на позов, де зазначив, що підстав для задоволення позову позивачки не має і тому просить відмовити у задоволенні позову такої. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, поданий відзив відповідача [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.11.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в 1/3 частину доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину по віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що після постановлення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини з 2013 року ні матеріальний, ні сімейний стан позивачки не змінився, не погіршилося і не поліпшилося здоров`я, і доказів позивачкою щодо цього суду не подано. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру визначеного судовим рішенням. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан відповідача, який є приватним підприємцем, а саме предметом підприємницької діяльності є шосейні автотранспортні вантажні перевозки, що підтверджує концесний договір (а.с.32-34) і таке не спростоване відповідачем у поданому відзиві, та є здоровою працездатною людиною, має можливість працювати та забезпечувати утримання та потреби малолітніх дітей, та матеріальний стан позивачки, яка ніде не працює, і тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved