Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким шлюб, укладений 20 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 430 - розірвати; визначити місце проживання дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] з батьком - [PERSON]. В обгрунтування свого позову посилається на те, що 20 листопада 2010 року він офіційно зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що подружні стосунки припинились, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Родина існує формально. Різні погляди на сімейне життя, повна несумісність характерів, втратили почуття любові один до одного та взаєморозуміння. Крім того позивач стверджує, що відповідачка зловживає спиртними напоями, палить, веде аморальний спосіб життя, та не виконує передбачені законом батьківські обов'язки по вихованню своїх малолітніх дітей. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повній мірі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, підтвердив, що з відповідачем не проживають разом вже рік та 2 місяці, так як остання пішла з сім'ї. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з батьком вважала обґрунтованими та просила задовольнити. Представники третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволення, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2010 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складе відповідний актовий запис за № 430. Від даних стосунків у сторін народились діти, а саме: [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії 1-ЖД № [NUMBER], [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії 1-ЖД № [NUMBER], [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії 1-ЖД [NUMBER]. Судом встановлено, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе при обставинах, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка - [PERSON] та жінки - [PERSON] й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). У відповідності до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, При ухваленні рішення суд приймає до уваги висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.11.2015 року за №2220/01-11 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дітей та приймає до уваги такі істотні умови, як проживання неповнолітніх дітей на протязі тривалого часу з позивачем та їх вік, а також негативну поведінку матері, яка участі у вихованні дітей не приймає. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 р., стать дітей, належні умови проживання за місцем проживання, як батька так і матері, що сприяють розвитку і належному вихованню дітей, суд вважає доцільним визначити місце проживання дітей з батьком, що повністю відповідає її інтересам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved