Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

03.06.2021 [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Харків), третя особа Зміївська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Харків) з наступними вимогами: скасувати арешти, накладені на все належне їм нерухоме майно та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи, зареєстровані реєстратором Зміївської державної нотаріальної контори від 07.07.2007 за реєстровим номером обтяження 5262877 на підставі постанови серії АА № 549352 від 18.06.2007 Державної виконавчої служби у Зміївському районі, заборона № 52/2007 від 07.07.2007 та від 07.07.2007 за реєстровим номером обтяження 526851 на підставі постанови серії АА № 549342 від 18.06.2007 Державної виконавчої служби у Зміївському районі, заборона № 49/2007 від 07.07.2007. На обґрунтування позову послався на те, що в травні 2021 року позивачі та інші співвласники квартири звернулись до приватного нотаріуса Зміївського нотаріального округу Сапко І.М. з ціллю продати вищевказану квартиру. При оформленні правочину купівлі - продажу позивачі дізнались, що на все належне їм майно 07.07.2007 року було накладено арешт та заборона його відчуження. Дана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме: інформаційними довідками №258738913 та №258738922. Після отримання інформації від нотаріуса про арешт та заборону відчуження майна позивачі письмово звернулись з заявами про надання роз`яснень до Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), який є правонаступником ВДВС Зміївського РУЮ, а той в свою чергу правонаступником ДВС у Зміївському районі, так як не були обізнані про жодні виконавчі провадження в рамках яких, можливо було б накласти арешт та інші обтяження. 29.04.2021 року Начальник відділу ДВС СМУМЮ (м. Харків) Пономарьова А.О. надала відповіді №10302 та № 10300 на заяви позивачів, в яких значиться, що відповідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 23.04.202l року будь-яких відкритих виконавчих проваджень де боржниками значилися позивачі в відділі виконавчої служби не перебуває. Тобто, у позивачів відсутні будь-які зобов`язання майнового характеру перед іншими особами, відсутні будь - які відкриті виконавчі провадження про стягнення з позивачів на користь будь-яких осіб, а тому відсутні підстави для арешту майна позивачів. Арешт, та наявність обтяження на нерухоме майно позивачів порушує їх законні права та інтереси та перешкоджає позивачам вільно користуватися та розпоряджатися належним їм майном. 15.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив від Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго", в якому останній просить визнати Зміївську ТЕС ПАТ «Центренерго» неналежним відповідачем по справі та відмовити у позові [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном до Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». В обґрунтування відзиву зазначено, що Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» не може бути відповідачем по даній справі, так як не має жодних законних повноважень щодо вчинення зняття арешту та у Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» відсутній обов`язок перед позивачами. Також зазначено, що за рішенням Зміївського районного суду Харківської області 21 листопада 2005 року по справі №2-2171 2005 року в дохід держави з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнуто по 23,38 грн. (двадцять три гривні 38 копійок) з кожного, тому твердження Позивачів, що єдиною підставою накладення арешту є заборгованість по рішенню суду перед Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» є лише припущенням. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] , адвокат Оберкович Г.В. надіслав на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» надіслав на адресу суду заяву, в якій просив визначити Зміївську ТЕС ПАТ «Центренерго» неналежним відповідачем по справі та відмовити у позовних вимогах стосовно Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго». За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У відповідністю до ч. 7 ст. 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач-разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. З огляду на це та, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині п`ятій статті 279 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання представника відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З Інформаційної довідки №258738913 від 28.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що на підставі постанови серії АА № 549352 від 18.06.2007 Державної виконавчої служби у Зміївському районі, накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] (а.с. 13). З Інформаційної довідки №258738922 від 28.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що на підставі постанови серії АА № 549342 від 18.06.2007 Державної виконавчої служби у Зміївському районі, накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] (а.с. 15). З листів начальника Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.04.2021 №10300 та №10302 вбачається, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 23.04.2021, відкритих виконавчих проваджень, де боржниками є [PERSON] , [PERSON] у відділі не має. Надати інформацію стосовно виконавчих проваджень, які завершені до 2017 року, немає можливості у зв`язку з тим, що, відповідно до п. 1 та п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, складає 3 роки, після чого вони підлягають знищенню (а.с. 10, 11) Таким чином, судом встановлено, що у позивачів відсутні будь-які зобов`язання майнового характеру. Крім того, у Зміївському районному відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відсутні будь - які відкриті виконавчі провадження про стягнення з позивачів на користь будь - яких осіб, а тому відсутні підстави для арешту майна позивачів. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути потиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути портиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вимогами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй , а не боржникові, може звернутися до суду з позовом по визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту. У своїй постанові від 15.05.2013 Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26цс13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За правилами ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним визначених законом функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на приписах цивільного законодавства, державний реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до п. 24 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. За наведеного, позов є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню. Отже, позовна вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, не може бути звернена до приватного нотаріуса. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування арешту, накладеного на все належне їм нерухоме майно та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записинезалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був залучений. Аналогічні висновки міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397 цс 19). Таким чином, судові витрати слід покласти на відповідачів в рівних частинах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved