Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 18 липня 1987 року в Лавриківській сільській раді Нестеровського району Львівської області, актовий запис № 10. У зв»язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище «Кирик». У шлюбі в них народилося двоє дітей, які вже досягли повноліття. Позивачка не може надалі проживати з відповідачем, оскільки відповідач фактично проживає з іншою жінкою, додому не з»являється, спілкується тільки з дітьми. Позивачка неодноразово хотіла розірвати шлюб, просила відповідача піти до органу РАЦС подати заяву, але останній відмовився. Позивачка та відповідач фактично не проживають 10 років та не ведуть спільного господарства, тому вважає, що в них немає нічого спільного. Позивачка втратила до відповідача подружні почуття, не має наміру з ним відновлювати стосунки та проживати, вважає, що сім»я розпалася остаточно. У зв"язку із чим позивачка звернувся до суду та просить розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з'явилася, однак 03.11.2016 року подала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 18 липня 1987 року Лавриківській сільській раді Нестеровського району Львівської області, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Із копії паспорта громадянина України серія та номер [NUMBER] вбачається, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: с. Городжів Жовківського району Львівської області з 07.06.1984 року. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що позивачка не може надалі проживати з відповідачем, оскільки відповідач фактично проживає з іншою жінкою, додому не з»являється, спілкується тільки з дітьми. Позивачка неодноразово хотіла розірвати шлюб, просила відповідача піти до органу РАЦС подати заяву, але останній відмовився. Позивачка та відповідач фактично не проживають 10 років та не ведуть спільного господарства, тому вважає, що в них немає нічого спільного. Позивачка втратила до відповідача подружні почуття, не має наміру з ним відновлювати стосунки та проживати. Вважає, що їхня сім»я розпалася остаточно, примирення з відповідачем є не можливе і не доцільне та суперечить її інтересам. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви, а також заяви позивачки від 03.11.2016 р. вбачається, що позивачка остаточного визначилася та збереження шлюбу не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився. Свого відношення до позову не висловив. А відтак, суд вважає, що відповідач проявив байдужість до збереження сім'ї. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка свого відношення до зміни прізвища не висловила, а тому, суд прийшов до переконання, що позивачці після розірвання шлюбу слід залишити теперішнє прізвище "[PERSON]". За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сім'я фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, позов слід задовольнити та розірвати шлюб.

Outcome: approved