Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №111 від 30 листопада 2011 року, що укладений між [PERSON] та КС «Орізон», в загальному розмірі 12 100,56 гривень. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 30.11.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №111 згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит на придбання, будівництво, ремонт та реконструкцію житла в сумі 5000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши останньому в користування кредитні кошти в розмірі 5000 грн, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, що призвело до утворення заборгованості. 09.11.2012 року Личаківським районним судом м.Львова винесено рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 30.11.2011 року в розмірі 6193,42 грн. Відповідач лише 29.12.2014 року погасив заборгованість відповідно до винесеного судового рішення. Відтак відповідно до п.3.6 кредитного договору відповідачеві нараховувалися проценти за користування кредитом за період з 31.03.2012 року до 29.12.2014 року залишок яких становить 8449,67 грн. Крім цього вважають, що у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання останній відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити інфляційні збитки, 3% річних за період з 08.10.2015 року до 08.10.2018 року в розмірі 3650,89 грн. Відповідачу направлялися вимоги про погашення заборгованості у добровільному порядку 31.08.2017 року, 08.10.2018 року, однак такі були проігноровані відповідачем. Станом на 15.02.2019 року відповідач за умовами кредитного договору зобов`язаний сплатити на користь позивача 12100,56 грн. з яких 8449,67 грн. залишок нарахованих та несплачених відсотків за період з 31.03.2012 року до 29.12.2014 року, 3650,89 грн. нараховані інфляційні збитки та 3% річних за період з 08.10.2015 року до 08.10.2018 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, поважні причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2012 року задоволено позов КС «Орізон», стягнено з [PERSON] заборгованість по кредитному договору від 30.11.2011 року №111 в сумі 6193 грн. та 214 грн. судового збору. Рішенням суду встановлено, що 30.11.2011 року між КС »Орізон» та [PERSON] укладено кредитний договір №111 згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит в сумі 5000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених цим договором. Сума кредиту використовується на придбання, будівництво та реконструкцію житла. Кредит надавався строком на 12 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту з 30.11.2011 року до 30.11.2012 року. Згідно розрахунку боргу за договором станом на 30.03.2012 року заборгованість відповідача складає 6193,42 грн. з яких 5000 грн. тіло кредиту, 1193,42 грн. відсотки за користування кредитом. Оскільки судом було встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, позов задоволено та стягнено 6193,42 грн. заборгованості по кредитному договору від 30.11.2011 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як ствердив позивач відповідачем 29.12.2014 року погашено заборгованість відповідно до винесеного судового рішення. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача 12100,56 грн. з яких 8449,67 грн. залишок нарахованих та несплачених відсотків за період з 31.03.2012 року до 29.12.2014 року, 3650,89 грн. нараховані інфляційні збитки та 3% річних за період з 08.10.2015 року до 08.10.2018 року. Відповідно до п.3.6 кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіку розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, крім випадків прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Згідно пункту 5.1.9. даного договору позичальник зобов`язаний у випадку прострочення сплати частинами або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. З долученого до матеріалів справи розрахунку боргу вбачається, що станом на 15.02.2019 року залишок нарахованих та несплачених відсотків за період з 31.03.2012 року до 29.12.2014 року становить 8578,55 грн. /а.с.12/. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається із позиції Верховного суду, зокрема у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України кредитодавець мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, а також те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, а відтак стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами є безпідставним, оскільки наявне судове рішення, за яким вже стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість та відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором №111 від 30.11.2011 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8449,67 грн. відсотків за користування кредитом за період з 31.03.2012 року до 29.12.2014 року необхідно відмовити. З позовної заяви вбачається, що з дати винесення рішення суду від 09.11.2012 року, відповідач 29.12.2014 року виконав грошове зобов"язання перед КС "Орізон" та погасив заборгованість відповідно до винесеного судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку боргу вбачається, що відповідачу нараховані інфляційні збитки та 3% річних за період з 08.10.2015 року до 08.10.2018 року., що становить 3650,89 грн. Така заборгованість розрахована в межах строків позовної давності, з 2015 року до 2018 року та за основу розрахунків інфляційних збитків та 3% річних взято суму 8449,67 грн. - заборгованість по відсотках, що нарахована відповідачу та у стягненні якої судом відмовлено. Як наведено вище, дійсно позивач має право на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3% річних, однак такі підлягають до стягнення в межах періоду у який боржник прострочив виконання зобов`язання та з розрахунку від простроченої суми зобов`язання. Однак розрахунок позивача здійснено виходячи з нарахованих процентів, стягнення яких судом визнано безпідставним, у зв`язку з чим у задоволенні вимог у цій частині теж слід відмовити. Оскільки ухвалою суду від 05.04.2019 року КС «Орізон» відстрочено сплату судового збору в розмірі 1921 грн. до ухвалення судового рішення, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір підлягає до стягнення з позивача на користь держави.

Outcome: approved