Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У позові проти Громади та ДРС [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], мотивуючи тим, що придбала його за договором купівлі-продажу у 1985 році, однак внаслідок розбіжностей між площею, зазначеною в договорі, та фактичною площею, отримала від ДРС відмову в реєстрації за собою права власності. Представник позивача у письмовій заяві до суду позов підтримав, просив справу розглядати без його участі. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Представник ДРС у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 18.02.1985 позивач придбала за договором купівлі-продажу житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Однак, рішенням державного реєстратора від 15.01.2014 представнику позивача відмовлено в реєстрації за нею права власності на спірний будинок з причин невідповідності площі за договором та технічним паспортом а також через відсутність у договорі точної адреси (а.с. 7). Площа будинку за договором складає 52 кв.м. (а.с. 8). При цьому в технічному паспорті на будинок [ADDRESS] загальна площа приміщень становить 65.1 кв.м. (а.с.13-15). У своїй довідці №201 від 18.12.2013 підприємство, що виготовило технічну документацію, зазначило, що на час укладення договору технічна інвентаризація будинку не проводилася (а.с. 10). Наведене, на думку суду, пояснює розбіжності у площі будинку. Виконком Високопічської сільської ради надав довідку № 1691 від 25.11.2013, що у погосподарських книгах за 1983-1985 рр. житловий будинок, якому присвоєно [ADDRESS] рахувався за [PERSON] як за власником на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.1985 (а.с. 16). Відповідно до "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. За постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в УРСР", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966, Інструкціею про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 та за іншими нормативними актами записи у по господарських книгах є особливою формою статистичного обліку і визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Саме таке роз'яснення надав і Пленум ВССУ в своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказуючи, що у п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п.3.1). Таким чином, суд дійшов висновку, що за договором від 18.02.1985 позивач придбала саме спірний будинок [ADDRESS]. За приписам ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що вимоги [PERSON] визнано відповідачами, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved