Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,2кв.м. та стягнути з [PERSON] в її користь кошти в розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 55 674,24 грн. в якості грошової компенсації за спільне сумісне майно, а саме, автомобіль марки "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 16.04.2015р. шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у них народилося двоє дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою та з відповідача стягуються аліменти на дочок в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Під час перебування у шлюбі, сторони придбали майно, зокрема: на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2007р. квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,2кв.м. та автомобіль марки "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] придбаний 27.04.2013р. за спільні кошти подружжя в сумі 4000 доларів США у гр. [PERSON] шляхом укладення довіреності з метою майбутньої реєстрації вказаного транспортного засобу на відповідача. Також, зазначає, що між ними після розірвання шлюбу була усна домовленість щодо розпорядження спільним майном, зокрема, відповідач зобов`язувався в термін у три роки після розірвання шлюбу перереєструвати вказану квартиру по 1/2 частці на кожного з дітей, однак вказаної домовленості не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає частково. Свої заперечення мотивує наступним. Визнає позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,2кв.м. Щодо стягнення коштів в розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 55 674,24 грн. в якості грошової компенсації за автомобіль марки "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] заперечує, оскільки дане майно не придбалось у шлюбі та власником даного автомобіля відповідач ніколи не був та не являється. Власником вищевказаного автомобіля є та був [PERSON] , житель м.Рогатин. Судові витрати покласти на позивача в силу ст.142 ЦПК України, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов в частині визнання за [PERSON] права на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] . Просить відшкодувати йому судові витрати за надання правової допомоги адвокатом у розмірі 5800грн. Позивач та її представник - адвокат Даньчак В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування навели обставини викладені в позовній заяві та запереченнях на відзив. Відповідач та його представник - адвокат Чернявський Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. В обґрунтування навели обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони з 14.02.2004 року по 16.04.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на права власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Довгополовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1240. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. Таким чином, зазначене вище нерухоме майно, з врахуванням презумпції рівності часток, належить сторонам порівну, оскільки набуте під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Разом з цим, суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову викладені у відзиві, однак відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно відповіді на запит наданої Регіональним сервісним Центром МВС Територіальним сервісним центром №2642 в Івано-Франківській області від 24.01.2019р. №31/9/2/56, автомобіль марки "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] за [PERSON] не зареєстрований. Дослідженою довіреністю від 26.12.2011р. посвідченою приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою Л.О. встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставити за ціною та на умовах на його розсуд належний йому автомобіль "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Також, дослідженою довіреністю від 27.04.2013р. посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] вчиняти правочини щодо експлуатації, в тому числі з правом використання за межами України, а також представляти інтереси [PERSON] у будь-яких установах, організаціях підприємствах з питань, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження від імені [PERSON] належним йому автомобілем "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Таким чином, твердження позивачки, про те, що відповідачем був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля марки "Volksvagen Golf" 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , останньою не доведено, зокрема, не надано жодних доказів передачі-отримання грошових коштів за даний транспортний засіб та суми цих коштів. Крім того, сторони не погодили вартості зазначеного автомобіля, оскільки відповідач заперечив факт купівлі його та подальшого продажу. Позивачкою та її представником також не надано жодних документів щодо вартості цього транспортного засобу. Таким чином, зазначена позивачкою вартість автомобіля марки "Volksvagen Golf" 1987 року випуску в сумі 4000 доларів США не підтверджена належними доказами та не може вважатися об`єктивною. За таких підстав, позовна вимога про стягнення з відповідача половинив вартості спірного автомобіля задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не доведено, що спірний автомобіль придбаний під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, а також не доведено, що відповідач розпоряджається ним на свій розсуд та в супереч інтересів сім`ї. Разом з цим, відповідач просить відшкодувати йому витрати на надання правової допомоги. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розгляду справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до положень ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Також, згідно частини восьмої зазначеної статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, відповідачем надано суду попередній розрахунок судових витрат, згідно якого, витрати на правову допомогу становлять: 1000грн. за зустріч, консультацію клієнта, узгодження правової позиції; 500грн. за підготовку відзиву; 500грн. за оформлення адвокатського запиту та 600грн. за представництво інтересів в Сокальському районному суду. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів понесення ним витрат та сплати таких, зокрема не долучено доказів узгодження вартості послуг представника та доказів понесення відповідачем таких витрат. З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав задоволення клопотання відповідача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу.

Outcome: approved