Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

13.08.2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі, будучи батьками малолітньої [PERSON], [INFO], не виконують належним чином своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, а саме - батько дитини [PERSON] з 23.11.2006 року перебуває на обліку в лікаря-нарколога, як такий, що має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів, матір дитини - [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-нарколога з 04.04.2018 року, як така, що має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Позивач вказує, що службою в справах дітей сім'я відповідачів була взята на облік, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, а в квітні 2018 року малолітня [PERSON], 2015 р.н., була влаштована до КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки матір дитини - відповідачку [PERSON] було взято під варту у зв'язку з вчиненням кримінального правопорушення, а батько дитини - [PERSON] не займався вихованням та утриманням дитини, зловживав спиртними напоями, у помешканні, де проживала сім'я були відсутні умови для належного проживання та утримання малолітньої дитини - квартира була після пожежі. Позивач вказує, що з батьками неодноразово проводилися відповідна робота щодо неналежного виховання та утримання дитини, оскільки малолітня [PERSON] протягом 2017-2018 років потрапивши в лікарню, не отримувала повного курсу лікування, так як батьки - відповідачі в справі, самовільно забирали дитину з лікарні додому не завершивши лікування дитини. Позивач вказує, що профілактичні бесіди та робота з відповідачами не дала бажаного результату і органом опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої дитини. Із урахуванням наведених доводів позивач вважає, що відповідачів слід позбавити батьківських прав щодо їх малолітньої дочки та передати дитину органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області для подальшого її влаштування. Ухвалою від 13.09.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.10.2018 року, яке було відкладено на 15.11.2018 року за клопотанням відповідачів, оскільки останні мали намір подати додаткові письмові докази на підтвердження наведених у відзиві доводів проти позову. 05.10.2018 року відповідачами подано відзив на позовну заяву, в якому вони заперечували факт невиконаннями ними своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки, вказували, що люблять свою дитину та піклуються про неї, а відповідач [PERSON] знятий з обліку в лікаря-нарколога. Також вказували про те, що жодних протиправних дій по відношенню до дочки вони не вчиняли, навпаки, займаються вихованням та утриманням дитини, відповідач неофіційно працює, матір дитини перебуває під вартою за вчинення злочину, однак, любить дитину та постійно цікавиться її життям і здоров'ям, має намір відстоювати свої права на виховання та утримання дочки. Ухвалою суду від 15.11.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14.12.2019 року, яке було відкладено на 22.01.2019 року у зв'язку із зайнятістю головуючої в іншому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупік М.І. позов підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просить задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Пояснив також, що на даний час він вже не перебуває на обліку в лікаря-нарколога, оскільки пройшов курс лікування повністю, має постійний, хоч і неофіційний дохід, працює над собою та змінює свою поведінку, проходить курс реабілітації в храмі «Надія», переїхав проживати та працювати в м. Луцьк, де винайняв помешкання, оскільки квартира в м. Ковелі, де він зареєстрований разом з дружиною та дочкою на даний час після пожежі не придатна для життя. Пояснив також, що постійно відвідує дочку в дитячому центрі, де вона на даний час перебуває, однак, у вересні 2018 року у нього виник конфлікт з керівництвом центру та вихователями, який вже вичерпано. Пояснив, що в квітні 2018 року дочку було поміщено до дитячого центру тому, що його дружина була взята під варту, а він після вчинення дружиною злочину був емоційно збуджений та протягом двох тижнів перебував у «запої» і в той час не цікавився де була його малолітня дочка та що з нею. Пізніше вже дізнався, що дитина в центрі реабілітації і приходив її відвідувати. Вказав, що робить усе можливе, щоб змінитися та хоче займатися вихованням і утриманням дочки, намагається створити для цього необхідні умови. Категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та прохає відмовити в позові. Відповідачка [PERSON] позов не визнала також з підстав, котрі наведені у відзиві на позовну заяву та пояснила суду про те, що вчинений нею злочин мав місце відносно її рідного брата, якого вона підірвала за допомогою гранати і який в дитинстві вчинив відносно неї протиправне насильницьке діяння. Скоїла вона такий злочин, оскільки була в стані алкогольного сп'яніння, однак, раніше на обліку в лікаря-нарколога вона ніколи не перебувала, спиртними напоями не зловживала і була взята на такий облік лише після вчинення нею злочину в квітні 2018 року. Пояснила, що алкоголізмом не страждає, дитину не піддавала насильству чи будь-яким ризикам, навпаки постійно опікувалась вихованням дочки, її здоров'ям. Пояснила також, що дуже любить дочку, намагається з нею постійно спілкуватися, навіть перебуваючи під вартою (надавались побачення з дитиною). Пояснила, що з лікарні виписувалась з дитиною раніше, аніж закінчували курс лікування, оскільки дитина дуже жвава і в умовах лікарні її важче лікувати, а тому завершувала курс лікування вже вдома, чітко виконуючи всі вказівки лікарів. Усвідомлює, що не в повній мірі виконувала свої батьківські обов'язки, однак, намагалась дати дитині усе необхідне в міру своїх можливостей. Заперечує проти позбавлення її батьківських прав та прохає відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Той факт, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], підтверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.10-ий, на звороті). Згідно відміток в паспортах [PERSON] та [PERSON], відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.7,8,9). Як убачається з акту обстеження умов проживання від 09.11.2017 року в квартирі [ADDRESS] були створені задовільні умови проживання для малолітньої дитини відповідачів, видимих ознак неблагополуччя не було виявлено (а.с.4, на звороті). Згідно іншого акту обстеження умов проживання за цією ж адресою вже від 11.04.2018 року було виявлено недостатні умови для проживання та виховання малолітньої дитини, оскільки житло було після вибуху, газ відключений і умови не придатні для проживання малолітньої дитини. Вказано також, що на час обстеження помешкання матір дитини перебувала в слідчому ізоляторі, батько дитини ніде не працює та відсутній (а.с.5 на звороті). Відповідно до наданих суду стороною позивача довідок №689 та №688 від 25.04.2018 року [PERSON] з 2006 року перебуває на обліку в лікаря-нарколога з приводу опійної наркоманії та має психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів, синдром залежності, а матір малолітньої дитини [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-нарколога з 04.04.2018 року з приводу алкоголізму та має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (а.с.3, на звороті). Разом з тим, суд ураховує, що відповідно до іншої довідки №2244 від 18.11.2018 року [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога вже не перебуває, - що підтверджує пояснення відповідача в тій частині, що він пройшов курс добровільного протинаркоманійного лікування (а.с.73). Також судом ураховується та обставина, що відповідачка [PERSON] була взята на облік лікарем-наркологом лише з 04.04.2018 року після вчинення нею кримінального правопорушення, за скоєння якого вона на даний час вже фактично відбуває покарання, і до цього факту жодних даних про те, що [PERSON] страждає алкоголізмом у справі не здобуто. Крім того, суд ураховує, що відповідач [PERSON] на даний час працевлаштований (що підтверджено довідкою ФОП [PERSON] від 13.12.2018 року), переїхав на інше фактичне місце проживання в м. Луцьк, де винайняв помешкання, яке є придатним для проживання, в тому числі, малолітньої дитини, - що об'єктивно підтверджено угодою про оренду житла від 06.10.2018 року, актом обстеження умов проживання, складеним 12.12.2018 року працівниками служби в справах дітей Луцької міської ради (а.с.41,74,75). Згідно характеристики голови Громадської організації «Храм Надії» від 09.11.2018 року [PERSON] проходить стаціонарний курс реабілітації та адаптації в такій організації, і такий курс становить 12 місяців, при цьому, зазначено, що за час такої реабілітації [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.40). Допитана судом в якості свідка [PERSON], показала, що вона є директором Ковельського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, опікувалась сім'єю відповідачів, які перебували на обліку в соціальній службі, як сім'я, що опинилася у важких життєвих умовах. Обох батьків неодноразово запрошували на засідання дорадчого органу, однак, вони не з'являлись. Були випадки, коли малолітня [PERSON] потрапивши в лікарню, не отримувала повного курсу лікування, оскільки батьки її забирали самовільно додому. Разом з тим, свідок підтвердила, що обоє відповідачів постійно проявляли турботу про свою дитину, опікувалися нею, маючи підозру про інше захворювання дитини - туберкульоз - відразу ж повезли її в лікарню в м. Луцьк, однак, хвороба не підтвердилась, з чого видно було, що обоє батьків люблять свою дочку та піклуються про неї. Також свідок показала про те, що після вчинення [PERSON] злочину щодо свого рідного брата 03.04.2018 року вона прибула відразу ж до них по місцю проживання і виявила малолітню дитину відповідачів в квартирі сусідів. Дитину було поміщено в лікарню, оскільки матір дитини була заарештована, а батько - [PERSON] зник та не з'являвся до дитини протягом двох тижнів та не відвідував її в лікарні. При цьому, показала, що [PERSON] є емоційно не врівноваженою людиною, легко збуджується та не завжди правомірно поводиться. Інший свідок - [PERSON] показала суду про те, що вона, працюючи заступником головного лікаря Ковельського МТМО та будучи лікарем-педіатром, знає про те, що малолітня дитина відповідачів перебувала на стаціонарному лікування в лікарні в квітні 2017 року та в листопаді 2017 року, однак, обидва рази батьки не пройшовши повний курс лікування, забирали дитину додому. Разом з тим, свідок показала, що відповідачка [PERSON] добросовісно виконувала усі вказівки лікарів, доліковуючи дитину в домашніх умовах. Показала також, що протягом двох тижнів перебування дитини в лікарні в квітні 2018 року, коли матір дитини заарештували, батько дитини ні разу не прийшов до дочки, тоді як дитини перебувала в пригніченому стані в результаті пережитих подій. Свідок [PERSON], як директор Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, підтвердила суду про те, що малолітня [PERSON] з квітня 2018 року перебуває в їх центрі, батько за цей час неодноразово відвідував дитину, приносив їй солодощі та дрібні подарунки, а у вересні 2018 року батько дитини вчинив скандал у центрі, виражався нецензурними словами, ображав працівників центру, однак в подальшому конфлікт було вичерпано, оскільки пізніше [PERSON] вибачився за свою поведінку. Таким чином, допитані судом свідки показали про те, що відповідачі опікувались своєю малолітньою дитиною в силу своїх можливостей, не вчиняли щодо дитини протиправних дій, виявляли любов до малолітньої дочки, хоч їх власна поведінка в побуті не завжди узгоджувалась з загальноприйнятими правилами моралі та законності. Крім того, досліджені вище письмові докази дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] починаючи з жовтня 2018 року вчиняє дії, спрямовані на виправлення його поведінки та намагається забезпечити своїй малолітній дитині умови для проживання та утримання. Разом з тим, суд ураховує, що така поведінка відповідача має місце лише протягом останнього нетривалого періоду часу, тоді як матір дитини перебуває в місцях позбавлення волі, сам відповідач [PERSON] також відбуває покарання у виді позбавлення волі з застосування іспитового терміну, строк якого завершується в травні 2019 року. Також суд ураховує поведінку відповідача щодо власної дитини, яка мала місце в квітні 2018 року, коли матір дитини було взято під варту, а дитину поміщено до лікувального закладу, при цьому батько дитини - [PERSON] протягом двох тижнів не цікавився життям дитини та, як він сам пояснив суду, знаходився в «запої». Судом ураховується та обставина, що висновок органу опіки та піклування м. Ковеля від 02.07.2018 року №171-1.20/2 про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої доньки та рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12.07.2018 року №233 (а.с.14,15) мали місце до зміни власної поведінки відповідача [PERSON], який після вказаного періоду часу був знятий з обліку в лікаря-нарколога, як такий що пройшов повний курс лікування, працевлаштувався, винайняв житло, намагаючись, таким чином, змінити власну поведінку та повернути дитину в сім'ю. Також, вище вказаний висновок органу опіки та піклування не містить дослідженої інформації про те, що матір малолітньої [PERSON] - [PERSON] до квітня 2018 року на обліку в лікаря-нарколога не перебувала і була взята на такий облік лише у зв'язку з вчиненням злочину, не враховано, що відповідачка [PERSON] постійно проявляла та проявляє інтерес до дитини, любить дочку та опікується нею в міру своїх можливостей, намагалась забезпечити їй належний життєвий рівень - про що підтвердили суду допитані свідки. При цьому, умисних протиправних дій щодо дитини відповідачі не вчиняли. Згідно п.п.15,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав (із змінами внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008 року) «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками… Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.» Ураховуючи встановлені вище обставини даної справи, суд вважає передчасним позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої дочки, оскільки позивач не довів у суді, що відповідачі ухилялися від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєю малолітньої дитини і підстави для позбавлення їх батьківських прав, на думку суду, на даний час відсутні. Разом з тим, суд ураховує те, що мала місце винна поведінка обох батьків, про яку зазначено судом вище, оскільки відповідачі не в повній мірі виконували свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, що призвело до того, що дитина на даний час перебуває в комунальному закладі, житло, де дитина зареєстрована на даний час не придатне для проживання після вибуху та пожежі, матір дитини перебуває в місцях позбавлення волі, батько дитини, також будучи засуджений за вчинення злочину з іспитовим терміном, не вчинив дій по відновленню житла, тоді як у новому помешканні - в м. Луцьку, - ні він, ні дитина не зареєстровані, а укладений ним договір найму житла з особою, право власності якої на таке житло не підтверджено в суді - не гарантує забезпечення проживання дитини у такому помешканні. Також суд ураховує, що батько дитини лише нетривалий період часу вчиняє дії для зміни власної поведінки та відношення до виховання і утримання дитини (з грудня 2018 року працевлаштований, та лише нещодавно зняти з обліку в нарколога, на якому він перебував з 2006 року, курс реабілітації в громадській організації Храм Надії лише фактично розпочато). За таких обставин для забезпечення прав малолітньої дитини на належний та безпечний рівень життя, суд вважає за доцільне відібрати у відповідача [PERSON] малолітню дитину без позбавлення його батьківських прав та передати дитину органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області. Щодо відповідачки [PERSON], то ураховуючи ту обставину, що остання засуджена до покарання у виді позбавлення волі на тривалий період часу та в силу зазначених обставин на даний час не має можливості безпосередньо перебувати постійно поряд зі своєю малолітньою дочкою, відібрання у неї дитини є недоцільним. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, однак, прийшов до висновку про доцільність відібрання дитини у відповідача [PERSON], то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved