Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А., Державна Архітектурно-Будівельна інспекція України Департамент Державної Архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання спільної сумісної власності, поділ майна, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні спільним майном, в якому просила: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] самочинно збудований двох поверховий будинок з вбудованим на першому поверсі магазином та самочинно збудованими господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - поділити спільне сумісне майно, набуте [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, відійшовши від рівності часток подружжя, врахувати інтереси їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки самочинно збудований двох поверховий будинок з вбудованим на першому поверсі магазином та самочинно збудованими господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності з [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності з [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0435 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності з [PERSON] на автомобіль марки «Газель» д.н.з. [NUMBER], вартістю 42 656, грн.; - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в реалізації її права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, спірними земельними ділянками площею 0,15 га та площею 0,0435 га, за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.08.2002 року по 12.05.2009 року. Від спільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було нажито наступне майно: до укладення шлюбу, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 27.04.2001 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації шлюбу, [PERSON] зніс всі старі господарські будівлі та споруди за вказаною адресою, та побудував разом з позивачем житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який є самочинно збудованим на земельній ділянці площею 0,1500 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка була виділена [PERSON] рішенням 10 сесії ХХІV- скликання Димерської селищної ради 10.09.2004 року. Будівництво вказаного будинку було завершено у 2009 році, тобто до розлучення позивача та [PERSON] . В цьому будинку проживала позивач разом з [PERSON] та їх дитиною, в ньому були зареєстровані [PERSON] та їх донька. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області 12.05.2009 року. Будинок був побудований з двох поверхів з великим підвалом, перший поверх якого був відведений під магазин, оскільки позивач разом з [PERSON] займалися бізнесом. Загальна вартість будинку господарських споруд складає 2 483 926 грн. Після розлучення позивач з [PERSON] зберегли приязні стосунки та продовжували займатися бізнесом у магазині, оскільки вважали його спільним як і будинок. Позивач зазначила, що у неї разом з [PERSON] були домовленості про те, що після оформлення правовстановлюючих документів на будинок, він буде оформлений на їх доньку [PERSON] , як і присадибні ділянки біля нього. Згідно їх домовленостей, [PERSON] відмовилася від стягнення аліментів з [PERSON] , оскільки в їх рахунок [PERSON] обіцяв передати позивачу приміщення магазину в [ADDRESS] . В свою чергу, після розлучення, позивач подарувала [PERSON] придбану на ім`я позивача квартиру [ADDRESS] . У [PERSON] від першого шлюбу було двоє дітей, і тому вказану квартиру останній подарував своїй дочці від першого шлюбу - [PERSON] , а його син [PERSON] проживав у [ADDRESS] у належному [PERSON] будинку [ADDRESS] . Таким чином, позивач разом з [PERSON] забезпечили житлом дітей [PERSON] від першого шлюбу та їх спільну доньку. Під час перебування у шлюбі позивач з [PERSON] почали приватизовувати земельні ділянки біля будинку за адресою: [ADDRESS] , державні акти на ці земельні ділянки за їх спільною згодою були видані на ім`я [PERSON] після їх розлучення. Вартість земельних ділянок складає 200 000 грн. Крім того, за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в 2003 році за спільні грошові кошти було придбано автомобіль марки «Газель» д.н.з. [NUMBER], варістю 42 656 грн.. Після розлучення, в листопаді 2012 року [PERSON] придбав автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER вартістю 465 404 грн. [INFO] [PERSON] трагічно загинув. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне останньому майно. Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. було відкрито спадкову справи після смерті [PERSON] спадкоємцями якого є: їх спільна донька [PERSON] , [INFO]; діти від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Оскільки, вищезазначене майно набуте позивачем та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі , воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вишгородського районного суду Київської області від 25.06.2014 року головуючим - суддею обрано суддю Купрієнко С.І. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.05.2015 року та від 07.12.2015 року по цивільній справі було призначено будівельно - технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. Проведення вказаної експертизи було доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.03.2017 року по цивільній справі було відновлено провадження та призначено розгляд справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вишгородського районного суду Київської області від 12.05.2017 року головуючим - суддею обрано суддю Баличеву М.Б. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2017 року вищевказану цивільну справу було прийнято до провадження судді Баличевої М.Б. та призначено розгляд справи. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] уточнену позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити з викладених у ній підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представники [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення на позовну заяву та просили відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Державної Архітектурно-Будівельної інспекції України Департаменту Державної Архітектурно-будівельної інспекції у Київській області в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивача з дитинства, з її чоловіком вона познайомилася після того, як вони почали проживати разом у 2003 році. Будинок подружжя будували за спільні кошти, він належав [PERSON] . Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що вона перебуває у дружніх відносинах з позивачем більше двадцяти років. Будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] будували з 2001 року за спільні кошти, вони одружилися та вели спільне господарство. [PERSON] говорив, що цей будинок буде належати їх доньці [PERSON] . Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснив, що знав позивача та померлого [PERSON] до 2009 року. Він працює на бетонному заводі, [PERSON] купувала будівельні матеріали для будівництва приблизно у 2004- 2008 роках, [PERSON] оплачувала будівельні товари, а її чоловік [PERSON] їх забирав. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснив, що він працює на будівельній фірмі. Пояснив, що знає позивача та її померлого чоловіка. Про їх будівництво також знає, оскільки вони приїжджали до нього купувати будівельні матеріали в 2008 - 2013 роках, будівельні матеріали вигружали у смт. Димер Вишгородського району Київської області, оскільки у ним була завершаючи стадія будівництва. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснив, що він проживає в одному селі з позивачем, в якому [PERSON] будувала будинок разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] говорив, що цей будинок буде належати їх доньці [PERSON] . Вони проживали в цьому будинку та будували його. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача. Вона приїжджала до [PERSON] та [PERSON] в 2003 році, вони будували разом будинок, в якому в 2008 році вже було можливо проживати. [PERSON] говорив, що цей будинок буде належати їх доньці [PERSON] . Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою загиблого [PERSON] . Коли [PERSON] розлучився з першою дружиною, вона разом з ним поїхала купувати будинок за адресою: [ADDRESS] , після чого він почав будівництво. Цей будинок [PERSON] купував за свої власні кошти, після народження [PERSON] , позивач разом з її братом почали проживати. В 2009 році померлий [PERSON] проживав у цьому будинку разом з донькою [PERSON] . На час розлучення [PERSON] та [PERSON] будинок був недобудований. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали окремо. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що вона є дружиною рідного брату померлого [PERSON] . В 2001 році був придбаний [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS] , потім в 2002 році [PERSON] одружилася з [PERSON] В 2013-2014 роках будинок практично був добудований. [PERSON] з [PERSON] проживали і в с. Катюжанка та в смт. Димер Вишгородському районі Київської області, загалом п`ять років. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що вона є першою дружиною загиблого [PERSON] та матір`ю відповідачів. Пояснила, що вона з [PERSON] проживали у смт. Димер Вишгородського району Київської області до 2001 року, потім вони розлучилися. [PERSON] в 2001 році купив будинок за адресою: [ADDRESS] , потім вони перестали спілкуватися до 2005 року. В 2005 році [PERSON] запропонував їй змінити перерозподіл власності та вона купила ѕ частки будинку [ADDRESS] , а [PERSON] забрав квартиру, це було в період його іншого шлюбу. В 2013 році [PERSON] ще робив ремонтні роботи у будинку за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що вона знала померлого [PERSON] за п`ять років до смерті останнього. Вказала, що будинок за адресою: [ADDRESS] був побудований під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що знає сім`ю [PERSON] давно, перебувала з ними в дружніх відносинах. В 1999 році [PERSON] придбав земельну ділянку поряд з [PERSON] , потім вони почали будівництво. Під час їх спільного проживання, вони займалися будівництвом будинку. В 2009 році будинок був збудований для проживання в ньому. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є рідним братом померлого [PERSON] . Вказав, що початок будівництва він не пам`ятає, [PERSON] купив старий будинок за адресою: [ADDRESS] та в 2001 році почав будівництво. Потім, в 2002 році померлий одружився з [PERSON] , а потім у них народилася їх спільна донька. Вони сварилися та [PERSON] переїхала проживати у с. Катюжанка. Фактично на теперішній час будинок не добудований, його будував [PERSON] , оскільки у [PERSON] не було коштів. Померлий [PERSON] говорив, що будує будинок для своїх дітей. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] з його згоди в якості свідка, пояснив, що в 2007 році допомагав батьку [PERSON] будувати будинок. Був раз на тиждень на будівництві будинку, однак [PERSON] не проживала разом з його батьком. Допитана в судовому засіданні відповідач [PERSON] з її згоди в якості свідка, пояснила, що за адресою: [ADDRESS] її батько [PERSON] вів торгівлю. В цьому будинку батько з [PERSON] ніколи не проживав, в будинку не було умов для проживання. [PERSON] їх сестра проживала в цьому будинку до 2018 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників, їх доводи та заперечення, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 04 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , в свідоцтві про народження дитини серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] записані її батьками. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.05.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осбі - підприємців від 23.05.2012 року видно, що [PERSON] з 28.08.1998 року був фізичною особою - підприємцем, який був зареєстрований як фізична особа - підприємець за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] загинув, що підтверджується довідкою про причину смерті № 568 від 19.02.2014 року. За життя у власності [PERSON] була земельна ділянка площею 0,0435 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, який був виданий 06.09.2010 року. Також, у власності [PERSON] була земельна ділянка площею 0,1500 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, який був виданий 06.09.2010 року. Крім того, з 27.04.2001 року [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 27.04.2001 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1600. 05 червня 2009 року [PERSON] подарувала [PERSON] безоплатно квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 05.06.2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 3789. Крім того, рішенням Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 05 березня 2002 року [PERSON] було вирішено оформити право приватної власності на магазин по [ADDRESS] . На підставі рішення Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 05 березня 2002 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на магазин по [ADDRESS] . 29 березня 2006 року [PERSON] продав [PERSON] ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 29.03.2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 2780. З довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 24.02.2014 року № 162/02-24 видно, що [PERSON] разом зі своє донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Листом від 22.12.2014 року № 731/02-10 Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області повідомила, що селищною радою в період з 2010 року по даний час дозволів на забудову за адресою: [ADDRESS] не видавалося за відсутності звернень, повідомлення про початок будівництва не надходило. В матеріалах справи наявні копії квитанцій та рахунки на оплату будівельних матеріалів виданих на ім`я [PERSON] за період 2008 року та видаткові накладі за 2006, 2007 роки, які видані на ім`я [PERSON] 04 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася до департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області із заявою про прийняття житлового будинку за адресою : [ADDRESS] в експлуатацію. Листом від 05 березня 2015 року департамент державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області повідомив [PERSON] про те, що вона не є власником самочинно збудованих об`єктів за адресою: [ADDRESS] , їх власником є [PERSON] (померлий). 13 січня 2015 року на замовлення [PERSON] Комунальним підприємством Вишгородське бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 24 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN25000738790026 вкладу грошових коштів строком на 12 місяців у розмірі 1 710 доларів США з щомісячним нарахуванням 8,5%. Крім того, 02 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN25000736185252 вкладу грошових коштів строком на 12 місяців у розмірі 120 000 грн. з нарахуванням 18% річних та 19 вересня 2013 року укладено договір № SAMDN25000737781313 вкладу грошових коштів строком на 12 місяців у розмірі 160 000 грн. з нарахуванням 18% річних. З довідки Димерського ККП від 25.02.2014 року № 227 видно що квитанції про оплату водопостачання за адресою: [ADDRESS] на ім`я власника [PERSON] о/р 022п0006 в період з липня 2013 року по лютий 2014 року були помилково надруковані на ім`я [PERSON] . З акту депутата Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 12.08.2014 року видно, що [PERSON] почала проживати за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] 21 березня 2017 року був складений висновок експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Карпенко О.В. за результатами проведення судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 23525/15-43/20746/20747/16-43 від 28.02.2017 року. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. З наведеного положення випливає центральна ознака подружніх відносин: спільне проживання, наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Як встановлено судом, [PERSON] (померлий) придбав будинок за адресою [ADDRESS] до укладення шлюбу з позивачкою [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.04.2001 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.23 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ч.1, 2, ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено за домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно п. 22 ППВС України № 11 від 21.12.2007р. - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Згідно з п. 23 Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Визначаючись щодо позову, суд звертає увагу, що в позові та в заяві про уточнення позовних вимог позивач стверджує, що даний будинок був у напіврозваленому стані, коли був придбачений [PERSON] у 2001 році та позивач стверджує, що за час шлюбу ними був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, який є самочинно збудованим внаслідок спільних трудових і грошових затрат, і тому являється об`єктом права сумісної власності подружжя та посилаючись на норми ст.ст. 60 СК України, проте, суд враховує, що як вбачається з матеріалів справи, спірна побудова є самовільно збудованою, тобто вона не вважається об`єктом нерухомості згідно вимог законодавства ( ст. ст. 331, 376 ЦК України), а тому не може бути визнана судом об`єктом права спільної сумісної власності. Токож , документальне оформлення приватизації зазначених земельних ділянок проведено після розлучення [PERSON] з позивачкою, що підтверджується відповідними державними актами на право власності виданий [PERSON] від 27.05.2010 року серія [NUMBER] та від 27.05.2010 року серія [NUMBER] . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи позивачем не було доведено факту того, що майно, яке [PERSON] просить визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] не підтверджується належними та допустимими доказами у справі, також спростовуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що померлим [PERSON] було самостійно та за власні кошти придбано спірне майно, будь - яких доказів щодо автомобіля марки «Газель» д.н.з. [NUMBER], до суду також надано не було. Спірний самочинно збудований двох поверховий будинок з вбудованим на першому поверсі магазином та самочинно збудованими господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] був придбаний померлим [PERSON] у 2001 році, до реєстрації шлюбу останнього з [PERSON] , спірні земельні ділянки площею 0,1500 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0435 га, з кадастровим номером [NUMBER] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , були отримані [PERSON] у 2010 році, вже після розірвання шлюбу з [PERSON] , інших доказів позивачем та її представником на підтвердження своїх позовних вимог до суду надано не було. Оскільки інші уточнені позовні вимоги [PERSON] про поділ майна, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні спільним майном є похідними від першої вимоги, тому вони також не підлягають задоволенню. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2014 року було накладено арешт на все самочинне будівництво за адресою : [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку, площею 0,0435 га , кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства, що належить [PERSON] , заборонивши його відчудження до вирішення спору по суті. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи вищенаведене та те, що у задоволення уточнених позовних вимог відмовлено повністю, на думку суду, виходячи з вимог ст. 158 ЦПК України, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення цивільного позову.

Outcome: dismissed