Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10.06.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 18.06.2021 року. Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" звернулося до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідачів ТОВ "Фактор Стандарт", [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги. Позовні вимоги мотивовано наступним: Товариство з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-транспортна компанія. «СІКО» (далі - ТОВ «ЕТК «СІКО», або позивач) просить суд постановити рішення про визнання недійсними наступних правочинів, укладених між відповідачами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Стандарт» (далі - відповідач 1) та громадянкою України, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, [PERSON] (далі - відповідач 2): договору відступлення права вимоги № 30-16062016 за кредитним договором від 16.06.2016 р.; договору відступлення права вимоги № 30-16072016/1 за іпотечним договором від 16.06.2016 р.; договору відступлення права вимоги № 30-16072016/2 за договором застави від 16.06.2016р. Позивач вказує на те, що в мотивувальній частині рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2012 р. у справі № 5008/579/2012 за позовом ТОВ „Компанія з управління активами „Ізі Лайф" (88015, м.Київ, пр-т. 40-річчя Жовтня, буд. 92/1, код ЄДРПОУ 35379813) до ТОВ „Експедиційно - транспортна компанія „Сіко" (позивач у даній справі), третя особа - ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м.Ужгород" судом встановлено наступне. За умовами укладеного між ЗАТ «Комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії „Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород") (надалі - Кредитор) та ТОВ „Експедиційно-транспортна компанія „СІКО" (надалі - Позичальник) кредитного договору від 12.02.2008 р. №1/4-08 (надалі - Кредитний договір), Банк надав Позичальнику кредит у сумі 849300,00 Євро з кінцевим терміном погашення кредиту 17.04.2013 р. в обмін на зобов`язання Позичальника повернути надані кошти зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11% річних. Кредит забезпечений договорами іпотеки та застави, укладеними між банком та Позичальником. В позовній заяві вказано, що 26.11.2010 р. між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії „Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород") (Первісний кредитор) та ТОВ „Компанія з управління активами „Ізі Лайф" (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №39/113, відповідно до якого до Нового кредитора переходить право вимагати від ТОВ „Експедиційно -транспортна компанія „СІКО" (Боржник) належного та реального виконання обов`язків за Кредитним договором від 12.02.2008р. №1/4-08 з урахуванням усіх змін та доповнень, укладеного між Первісним кредитором та Боржником, та договорами забезпечення: Іпотечним договором № 45/23-2008 від 28.03.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 860, разом із: Договором про внесення змін №1 від 30.09.2009 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 1510; Договором застави № 149/44-2008 від 22.05.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 1193; За відступлення права вимоги на виконання п. 2.1.1 договору ТОВ „КУА „Ізі Лайф" перераховано на рахунок ПАТ Промінвестбанк 8429093,85 грн. платіжним дорученням № 170 від 26.11.2010 р. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, відтак Новий кредитор звернувся до суду з позовом, який Позичальник визнав, а суд задовольнив, стягнувши з Позичальника суму 7739093,85 грн. (сім мільйонів сімсот тридцять дев`ять тисяч дев`яносто три гривні 85 коп.) заборгованості за кредитним договором від 12.02.2008 р. № 1/4-08, а також суму 64380,00 грн. (шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят гривень 00 коп.) у відшкодування судового збору. Судове рішення було виконано частково шляхом звернення стягнення на належне Позичальнику рухоме майно. 13 червня 2016 р. між ТОВ „КУА „Ізі Лайф" як первісним кредитором та ТОВ «Фактор Стандарт» (відповідачем 1 у даній справі) як новим кредитором був укладений договір відступлення права вимоги № 39/395, відповідно до якого відповідачу 1 було відступлено право вимоги за Кредитним договором від 12.02.2008 р. №1/4-08 з урахуванням усіх змін та доповнень, укладених між банком та Позичальником. 16 червня 2016 р. між ТОВ „КУА „Ізі Лайф" як первісним кредитором та ТОВ «Фактор Стандарт» як новим кредитором був укладений договір відступлення права вимоги № 39/395-1, відповідно до якого відповідачу 1 було відступлено право вимоги за Іпотечним договором №45/23-2008 від 28.03.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1834. 16 червня 2016 р. між ТОВ „КУА „Ізі Лайф" як первісним кредитором та ТОВ «Фактор Стандарт» як новим кредитором був укладений договір відступлення права вимоги № 39/395-3, відповідно до якого відповідачу 1 було відступлено право вимоги за Договором застави № 149/44 2008 від 22.05.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1833. На виконання вищезазначених договорів сторони підписали акт прийому-передачі прав вимоги від 16 червня 2016 р. Оплату за договором в сумі 459716,20 грн. було здійснено безготівковим розрахунком 16 червня 2016 р. (платіжне доручення № 197). В той самий день, 16 червня 2016 р., практично одночасно між ТОВ «Фактор Стандарт» та відповідачем 2 [PERSON] (далі сторони) було укладено договір відступлення права вимоги №30-16062016, предметом якого було відступлення права вимоги за Кредитним договором від 12.02.2008 р. № 1/4-08 з урахуванням внесених до нього в 2008 р. змін, які є його невід`ємними частинами. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору до відповідача 2 як до нового кредитора переходить право вимагати повернення грошових коштів у сумі 6679953,70 грн. (шість мільйонів шістсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 70 копійок). В п. 1.5 сторони погодили, що новий кредитор приймає на себе право вимоги за Кредитним договором на власний ризик. Згідно п.1.7 первісним кредитором на користь нового кредитора здійснюється відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та боржником (позивачем у даній справі): Іпотечним договором № 45/23-2008 від 28.03.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 860; Договором застави № 149/44-2008 від 22.05.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 1193. Вказаний договір сторонами підписано, але нотаріально не посвідчено. Оплата за договором у сумі 460000 грн. перерахована [PERSON] на рахунок ТОВ «Фактор Стандарт» 26 червня 2016 р. 16 червня 2016 р. між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги № 30- 16062016/1, згідно якого ТОВ «Фактор Стандарт» відступало [PERSON] право вимоги за Іпотечним договором № 45/23 2008 від 28.03.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1839. 16 червня 2016 р. між сторонами оскаржуваних договорів було укладено договір відступлення права вимоги № 30-16062016/2, згідно якого Товариство відступало [PERSON] право вимоги за Договором застави № 149/44-2008 від 22.05.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1836. Після укладення та нотаріального посвідчення оскаржуваних договорів відповідачка 2 [PERSON] звернулася до господарського суду Закарпатської області з заявою про заміну сторони виконавчого провадження під час примусового виконання наказу у справі №5008/579/2012 за позовом ТОВ «КУА «Ізі Лайф» до ТОВ «ЕТК «СІКО» (позивач у даній справі) з участю третьої особи ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» про стягнення 7739093,85 грн. Вимогу заявниці суд задовольнив і 25 серпня 2016 р. постановив ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження. На час звернення до суду із позовною заявою ухвала оскаржувалася позивачем у Львівському апеляційному господарському суді. 11 квітня 2017 р. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови та акта про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні ВП №53186502 було посвідчено свідоцтво про право власності [PERSON] на майно, що було предметом іпотеки за Іпотечним договором та на час укладення Іпотечного договору належало іпотекодавцю (позивач уданій справі) на праві власності і складається з: земельної ділянки площею п`ять тисяч м. кв., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення ділянки для будівництва та обслуговування стоянки вантажного транспорту. Кадастровий номер земельної ділянки 2124880301:03:017:0131; комплексу: пункт миття автомобілів (перша черга), що складається з: пункт миття автомобілів (літ. а) загальною площею 374,8 м. кв., адміністративний будинок (літ. б.б) площею 243,8 м. кв.; навіс (літ. в) площею 339 м. кв., огорожі, майданчика, збірника водостоків. Комплекс знаходиться за тією ж адресою, що й ділянка. Позивач вважає, що його право власності на вказані споруди та земельну ділянку припинено та набуте відповідачкою 2 незаконно. При цьому позивач зазначає, що правовідносини сторін за кредитним договором та похідними від нього договорами іпотеки та застави, на підставі яких виникли спірні права та обов`язки, є правовідносинами банку як фінансової установи з позичальником та врегульовані спеціальним законодавством. Крім того, кредит був наданий підприємству для придбання основних засобів, які підприємство використовувало у своїй господарській діяльності. Тобто первісні договори були укладені між двома суб`єктами господарювання і є господарськими договорами. Позивач стверджує, що відступлення банком права вимоги за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, тільки тоді є правомірним, коли правонаступником є фінансова установа, що має відповідні дозволи. Натомість, фізична особа, що не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, не має права бути набувачем за договором про відступлення права вимоги, що випливає з договору про надання фінансових послуг. У позовній заяві вказано на те, що правовідносини сторін за первісним договором банківського кредиту врегульовані законодавством щодо діяльності фінансових установ. Так, позивач зазначає, що оскільки стаття 1054 ЦК не передбачає в якості кредитодавця ні юридичну особу, яка не є банком чи фінансовою установою, ні фізичну особу, то укладення таких правочинів з фізичними особами в якості нових кредиторів не має під собою правових підстав. Відтак набуття майна за подібними правочинами є неправомірним, а реєстрація права власності на це майно підлягає скасуванню. При цьому позивач зазначає, що ТОВ «Фактор Стандарт», видами діяльності якого є: Код КВЕД 64.19 Інші види грошового посередництва; Код КВЕД 64.91 Фінансовий лізинг; Код КВЕД 64.92 Інші види кредитування; Код КВЕД 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н. в. і. у. (основний), є фінансовою установою та не мав права відступати право вимоги за кредитним договором фізичній особі. Позивач просить суд: Договір відступлення права вимоги № 30-16062016 за кредитним договором від 16.06.2016 р. укладений між ТОВ «Факторинг Стандарт» та [PERSON] , визнати недійсним; Договір відступлення права вимоги № 30-16062016/1 за іпотечним договором від 16.06.2016 р. укладений між ТОВ «Факторинг Стандарт» та [PERSON] , визнати недійсним; : Договір відступлення права вимоги № 30-16062016/2 за договором застави від 16.06.2016 р. укладений між ТОВ «Факторинг Стандарт» та [PERSON] , визнати недійсним. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2019 року у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.06.2019 року від відповідача по справі [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. В обґрунтування чого вказує на те що, 16.06.2016 року між ТОВ "Фактор Стандарт" (первісним кредитором) і [PERSON] (новим кредитором) було укладено договір відступлення права вимоги № 30-16062016, за яким первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором № 1/4-08 від 12.02.2008, укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Експедиційно - транспортна компанія "Сіко" (боржником), разом із договорами про внесення змін до кредитного договору №1 від 15.05.2008, № 2 від 14.11.2008. Відповідно до п. 1.3. договору № 30-16062016 за ним до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання таких обов`язків: повернення грошових коштів в розмірі 6 679 953,70 грн., отриманих боржником згідно з кредитним договором; інших обов`язків, встановлених кредитним договором. У зв`язку з укладенням цього договору, первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ "Промінвестбанк" та боржником: - іпотечним договором № 45/23- 2008 від 28.03.2008, договорами застави № 149/44-2008 від 22.05.2008, № 103/44-2008 від 26/03.2008 (п. 1.7. договору № 30-16062016). Згідно з пп. 2.1.1. п. 2.1. договору № 30-16062016 [PERSON] зобов`язувалась перерахувати первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договором в сумі 461 000, 00 грн. в день підписання цього договору. За квитанцією № QS000128314801 від 16.06.2016 [PERSON] перерахувала ТОВ "Фактор Стандарт" 461 000, 00 грн. на виконання умов договору № 30-16062016 від 16.06.2016. За твердженням відповідача, оскаржувані договори за своєю юридичною природою є договорами про відступлення права вимоги, а відтак відповідають положенням чинного законодавства, що стверджується наступним. Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Відповідач зазначає, що в даному випадку за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату на певний час, а також спірний договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Крім того, строк дії оскаржуваних договорів закінчився після перерахування [PERSON] відшкодування відступлення права вимоги за кредитним договором та передачі їй всіх прав вимоги, що також спростовує твердження Позивача про те, що даний договір є договором факторингу. На думку відповідача, доводи Позивача про відсутність у [PERSON] ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не можуть бути підставою для задоволення вимог пред`явленого позову. При цьому відповідач вказує на те, що право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до іншої особи за договором відступлення таких прав, не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії у розумінні приписів Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином відповідач просить суд: у задоволенні позову ТОВ «Експедиційно - транспортна компанія «СІКО» до ТОВ «Фактор Стандарт», [PERSON] , тр. ос. - нотаріус Данич О.Ф., відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про визнання недійсним договорів - відмовити повністю. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року, закрито підготовче\~провадження у\~справі за\~позовною заявою\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Експедиційно-транспортна\~компанія "СІКО"\~до ТОВ\~"Фактор\~Стандарт",\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору,\~на стороні\~відповідачів:\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Данич Оксана\~Федорівна,\~Відділ державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень Виконавчого\~комітету Ужгородської\~міської ради\~про визнання\~недійсним договору\~про відступлення\~права вимоги\~за кредитним\~договором від\~16.06.2016\~року та\~за договором\~застави від\~16.06.2016\~року укладених\~між ТОВ\~«Фактор Стандарт»\~та [PERSON] \~ справу призначено до розгляду. Крім того, закрито провадження у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" до ТОВ "Фактор Стандарт", [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в частині вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016 року укладеного між ТОВ «Фактор Стандарт» та [PERSON] 17.12.2019 року від відповідача по справі [PERSON] , надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву. Так, відповідач зазначає, що ТОВ «ЕТК «СІКО» не довело факт порушення, невизнання або оспорювання їх будь - яких майнових прав та інтересів, внаслідок укладення між [PERSON] та ТОВ «Фактор Стандарт» договорів відступлення права вимоги за № 30-16062016, № 30- 16062016/1, № 30-16062016/2 від 16.06.2016 року, що слугувало б підставою для звернення за захистом права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідач зазначає, що враховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, то єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором. При цьому відповідач зазначає, що з матеріалів даної справи не вбачається можливим встановити, яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) ТОВ «ЕТК «СІКО» було порушене, не визнане чи оспорене, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Відповідач звертає увагу і на те, що на даний час ТОВ «ЕТК «СІКО» не виконало в повному обсязі свої обов`язки за кредитний зобов`язаннями, а тому товариство являється боржником перед [PERSON] , що на переконання [PERSON] , вказує на мету оскарження спірних договорів виключно для уникнення обов`язку по сплаті боргу. Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , адвокат Ламбрух О.С., зупинено провадження у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" до ТОВ "Фактор Стандарт", [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16.06.2016 року та за договором застави від 16.06.2016 року укладених між ТОВ «Фактор Стандарт» та [PERSON] до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 638/22396/14-ц (провадження № 61-23099св18). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19\~січня 2021\~року поновлено провадження у справі №308/8326/18 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" до ТОВ "Фактор Стандарт", [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги. Справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляди справи за його відсутності. При цьому до суду подав письмовий виступ в дебатах, в яких просить суд задоволити позовні вимоги повністю. Так, позивач наголошує на тому, що за своєю правовою природою оскаржувані позивачем договори є договорами факторингу, позаяк відповідачка [PERSON] придбала право грошової вимоги до позивача з великим дисконтом. Відступлення права вимоги на загальну суму 6 679 953,70 грн. (шість мільйонів шістсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 70 копійок), що було забезпечено іпотекою нерухомого майна ТОВ «ЕТК «СІКО» оціночною вартістю 4 929 832 грн. (чотири мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять дві гривні) було здійснено відповідно до п. 2.1.1 договору відступлення права вимоги № ЗО 16062016 від 16.06.2016 р. за плату у розмірі 461 000 грн. (чотириста шістдесят одна тисяча гривень), тобто відбулося фінансування під відступлення грошової вимоги, або операція факторингу з великим дисконтом. Представник позивача зазначає, що відповідно до п. 1.2 оскаржуваного договору відповідачка [PERSON] стає кредитором за кредитним договором, укладеним позивачем з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк», тобто стверджується, що фізична особа стає на місце фінансової установи у кредитних правовідносинах. Відповідно до п. 1.3 до [PERSON] переходить право вимагати не тільки повернення грошових коштів у сумі 6 679 953,70 грн., але й право вимагати виконання інших обов`язків, встановлених кредитним договором. До [PERSON] переходять всі без винятку права та обов`язки банку як кредитора за первісним договором (п. 1.4). При цьому представник позивача зазначає, що спірний договір про відступлення права грошової вимоги отримав правову оцінку як договір факторингу у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 5008/579/2012, якою було залишено в силі постанову Львівського апеляційного господарського суду про скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області у вказаній справі про заміну стягувача у виконавчому провадженні. В результаті скасування зазначеної ухвали [PERSON] як особа, яка не мала право укладати договір факторингу, втратила статус стягувача за судовим рішенням про стягнення заборгованості за первісним кредитним договором, який позивач уклав свого часу з Банком. Разом із тим, представник позивача звертає увагу суду і а на те, що обставини, встановленні судами в рішенні у господарській справі № 5008/579/2012, яке є остаточним (за участю одних і тих же учасників) мають преюдиційне значення для вирішення даної справи та не підлягають повторному доказуванню. Таким чином представник позивача повністю підтримує свої позовні вимоги та просить суд: Договір відступлення права вимоги № 30-16062016 за кредитним договором від 16.06.2016 р., укладений міжТОВ «Фактор Стандарт» та [PERSON] , визнати недійсним. Договір відступлення права вимоги № 30-16062016/2 за договором застави від 16.06.2016 р., укладений між ТОВ «Фактор Стандарт» та [PERSON] , визнати недійсним. Судові витрати покласти на відповідачів солідарно. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, разом із тим до суду представник відповідача подав письмовий виступ в дебатах, в яких проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Зокрема вказує на те, що ТОВ «ЕТК «СІКО» не довело факт порушення, невизнання або оспорювання їх майнових прав та інтересів, внаслідок укладення між [PERSON] та ТОВ «Фактор Стандарт» договорів відступлення права вимоги за № 30-16062016, № 30-16062016/1, № 30-16062016/2 від 16.06.2016 року, тому вважає, що заявлені ТОВ «ЕТК «СІКО» позовні вимоги не можуть бути задоволеними, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, яке у цьому випадку є недоведеним. Відповідач також вказує на те, що оскаржувані договори\~за своєю\~юридичною природою\~є договорами\~про відступлення\~права вимоги,\~а відтак відповідають положенням чинного законодавства. При цьому\~відповідач зазначає,\~що спірний договір від 16.06.2016 є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату на певний час, а також спірний договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Крім того, строк дії оскаржуваних договорів закінчився після перерахування [PERSON] відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договором та передачі їй всіх прав вимоги, що також, на переконання відповідача, спростовує твердження Позивача про те, що даний договір є договором факторингу. Відповідач [PERSON] просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача ТОВ «Факторинг стандарт» в судове засідання не в`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки не повідомляв, заяв не подавав. Представник третьої особи що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, в судове засідання не в`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки не повідомляв, заяв не подавав. Представник третьої особи що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не в`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки не повідомляв, заяв не подавав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 12.02.2008 між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (банком) і ТОВ "Експедиційно транспортна компанія "Сіко" (позичальником) було укладено кредитний договір № 1/4-08, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 849 300, 00 євро, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором. 15.05.2008 року між сторонами укладено Договір про внесення змін №1 до кредитного договору №1/4-08 від 12.20.2008, а також 14.11.2008 Договір внесення змін №2 до кредитного договору №1/4-08. Окрім того між позивачем та Банком укладено Іпотечний договір №45/23-2008 від 28.03.2008 року. 30.09.2009 року було укладено Договір про внесення змін №1 до іпотечного договору №45/23-2008 від 28.03.2008 року. 22.05.2008 року між позивачем та Банком укладено договір застави №149/44-2008. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, відтак Новий кредитор звернувся до суду з позовом, який Позичальник визнав, а суд задовольнив, стягнувши з Позичальника суму 7739093,85 грн. (сім мільйонів сімсот тридцять дев`ять тисяч дев`яносто три гривні 85 коп.) заборгованості за кредитним договором від 12.02.2008 р. № 1/4-08, а також суму 64380,00 грн. (шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят гривень 00 коп.) у відшкодування судового збору. Судове рішення було виконано частково шляхом звернення стягнення на належне Позичальнику рухоме майно. Судом встановлено,\~що 13.06.2016 між ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" (первісним кредитором) і ТОВ "Фактор Стандарт" (новим кредитором) було укладено договір відступлення права вимоги № 39/395, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", яке є правонаступником прав та зобов`язань акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ "Експедиційно транспортна компанія "Сіко" кредитним договором № 1/4-08 від 12.02.2008, разом з договорами про внесення змін № 1 від 15.05.2008, № 2 від 14.11.2008 до кредитного договору № 1/4-08 від 12.02.2008. За цим договором до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання таких обов`язків: - повернення грошових коштів в сумі 6 679 953, 70 грн, отриманих боржником згідно з кредитним договором; - інших обов`язків, встановлених кредитним договором (п. 1.4. договору № 39/395). За пп. 2.1.1. п. 2.1. договору № 39/395 від 13.06.2016 новий кредитор зобов`язаний перерахувати первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договором в розмірі 16 210, 00 євро, що за курсом Національного банку України на дату укладення цього договору складає 459 716, 20 грн протягом п`яти днів з дня підписання цього договору. ТОВ "Фактор Стандарт" сплатило на користь ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" 459 716,20 грн, про що свідчить платіжне доручення № 197 від 16.06.2016. 16.06.2016 між ТОВ "Фактор Стандарт" (первісним кредитором) і [PERSON] (новим кредитором) було укладено договір відступлення права вимоги № 30-16062016, за яким первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором № 1/4-08 від 12.02.2008, укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Експедиційно транспортна компанія "Сіко" (боржником), разом із договорами про внесення змін до кредитного договору № 1 від 15.05.2008, № 2 від 14.11.2008. Відповідно до п. 1.3. договору № 30-16062016 за ним до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання таких обов`язків: повернення грошових коштів в розмірі 6 679 953, 70 грн., отриманих боржником згідно з кредитним договором; інших обов`язків, встановлених кредитним договором. У зв`язку з укладенням цього договору, первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ "Промінвестбанк" та боржником: - іпотечним договором № 45/23-2008 від 28.03.2008, договорами застави № 149/44-2008 від 22.05.2008, № 103/44-2008 від 26.03.2008 (п. 1.7. договору № 30-16062016). Згідно з пп. 2.1.1. п. 2.1. договору № 30-16062016 [PERSON] зобов`язувалась перерахувати первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договором в сумі 461 000, 00 грн. в день підписання цього договору. За квитанцією № QS000128314801 від 16.06.2016 [PERSON] перерахувала ТОВ "Фактор Стандарт" 461 000, 00 грн. на виконання умов договору № 30-16062016 від 16.06.2016. 03.08.2016 [PERSON] звернулася до господарського суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження № 50314743, а саме стягувача - ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" на [PERSON] . Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2016 заяву [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження у справі задоволено. Замінено особу стягувача ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" у виконавчому провадженні № 50314743 з примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2013 у справі № 5008/579/2012 на правонаступника - [PERSON] .. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2016 у справі № 5008/579/2012 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні заяви [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 5008/579/2012 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 5008/579/2012, якою було залишено в силі постанову Львівського апеляційного господарського суду про скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області у справі про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом статей 512 ЦК України,статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Положення частини першої статті 1083\~ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу. Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина перша статті 1083 ЦК України). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077\~Цивільного кодексу\~України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Зі статей 1077 та 1079 Цивільного кодексуУкраїни\~та частини п`ятоїстатті 5\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції,та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1статті1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Законуфінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання. Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Як вбачається із\~розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009\~pоку, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1926 від 13.08.2015 pоку, до фінансової послуги факторингу віднесено: фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклади договір з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом скошування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Велика Палата Верховного суду у постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарі за первинним договором. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що\~фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512та статті1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Окрім того, ч. 2 cт. 1 Конвенції УНЩРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналась 11.01.2006 року, визначено, що договір факторингу означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого позичальник відступає або може відступити право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі продажу товарів укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Отже, у фактора відсутнє право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону\~України\~"Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16. У постанові від 31.10.2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.\~512\~та ст.\~1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Підстав для відступу від зазначений висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2020 року, справа №638/22396/14-ц, провадження №14-16цс20). Як вбачається з встановлених судом обставин, в результаті укладення ряду правочинів було здійснено перехід права на вимоги до боржника яким було ТОВ Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» за кредитним договором та договором застави від первісного кредитора яким був Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство банк) до фізичної особи. Проте як встановлено судом такий перехід відбувся не відразу, так, 26.11.2010 р. між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії „Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород") (Первісний кредитор) та ТОВ „Компанія з управління активами „Ізі Лайф" (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №39/113, відповідно до якого до Нового кредитора переходить право вимагати від ТОВ „Експедиційно -транспортна компанія „СІКО" (Боржник) належного та реального виконання обов`язків за Кредитним договором від 12.02.2008р. №1/4-08 з урахуванням усіх змін та доповнень, укладеного між Первісним кредитором та Боржником. В подальшому 16 червня 2016 р. між ТОВ „КУА „Ізі Лайф" як первісним кредитором та ТОВ «Фактор Стандарт» як новим кредитором був укладений договір відступлення права вимоги № 39/395-1, відповідно до якого відповідачу 1 було відступлено право вимоги за Іпотечним договором №45/23-2008 від 28.03.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1834. 16 червня 2016 р. між ТОВ „КУА „Ізі Лайф" як первісним кредитором та ТОВ «Фактор Стандарт» як новим кредитором був укладений договір відступлення права вимоги № 39/395-3, відповідно до якого відповідачу 1 було відступлено право вимоги за Договором застави № 149/44 2008 від 22.05.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1833. Разом із тим 16 червня 2016 р., практично одночасно між ТОВ «Фактор Стандарт» та відповідачем 2 [PERSON] (далі сторони) було укладено договір відступлення права вимоги №30-16062016, предметом якого було відступлення права вимоги за Кредитним договором від 12.02.2008 р. № 1/4-08 з урахуванням внесених до нього в 2008 р. змін, які є його невід`ємними частинами. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору до відповідача 2 як до нового кредитора переходить право вимагати повернення грошових коштів у сумі 6679953,70 грн. (шість мільйонів шістсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 70 копійок). В п. 1.5 сторони погодили, що новий кредитор приймає на себе право вимоги за Кредитним договором на власний ризик. Згідно п.1.7 первісним кредитором на користь нового кредитора здійснюється відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та боржником (позивачем у даній справі): Іпотечним договором № 45/23-2008 від 28.03.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 860; Договором застави № 149/44-2008 від 22.05.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за р. № 1193. Вказаний договір сторонами підписано, але нотаріально не посвідчено. Оплата за договором у сумі 460000 грн. перерахована [PERSON] на рахунок ТОВ «Фактор Стандарт» 26 червня 2016 р. 16 червня 2016 р. між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги № 30- 16062016/1, згідно якого ТОВ «Фактор Стандарт» відступало [PERSON] право вимоги за Іпотечним договором № 45/23 2008 від 28.03.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Данич О.Ф. (третя особа 1 у даній справі), р. № 1839. Як вбачається із матеріалів справи, уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором та за Іпотечним договором ТОВ "Фактор Стандарт" отримало фінансування у розмірі 461 000, 00 грн, а [PERSON] , в свою чергу, укладаючи вказані договори, набула право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Отже, ТОВ "Фактор Стандарт" (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до ТОВ "Експедиційно транспортна компанія "Сіко" (боржника) в обмін на грошові кошти в сумі 461 000, 00 грн, які [PERSON] (новий кредитор) зобов`язалася сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Таким чином, укладений між ТОВ "Фактор Стандарт" і [PERSON] договір № 30-16062016 та № 30- 16062016/1 за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва договору № 30-16062016, № 30-16062016/1 та № 30- 16062016/2 у цій справі не змінює його правової природи. З укладенням договору про відступлення права вимоги № 30-16062016 у кредитному договорі № 1/4-08 від 12.02.2008 та № 30-16062016/2, згідно якого Товариство відступало [PERSON] право вимоги за Договором застави № 149/44-2008 від 22.05.2008 р. фактично відбулася заміна кредитора (яким в силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України може бути банк або інша фінансова установа) - на фізичну особу - [PERSON] , яке не може мати статус фінансових установ у розумінні Закону України\~"Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. Як вбачається із наведеного, в результаті укладення ряду правочинів було здійснено перехід права на вимогу тобто в черговий раз відбулася заміна кредитодавця\~на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, було задіяно спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 5008/579/2012. Відповідно до частини першої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 215\~ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи наведене суд вважає, що оспорювані договори відступлення прав вимоги від 16.06.2016 року укладені з порушенням частини третьої статті512, статті1054, частини третьої статті1079, частини другої статті1083 ЦК України,статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ч. 1 cт. 24\~Закону України «Про іпотеку»\~відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Із наведеної норми закону випливає, що відступлення права за іпотечним договором здійснюється за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, за таких обставин, укладенню договору про відступлення права іпотеки має передувати укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 cт. 548\~ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином з огляду на вказане, оскільки фактично оспорювані договори є договорами факторингу, позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог,\~а\~саме 4\~338 грн. 50 коп., в рівних частках з кожного.

Outcome: approved