Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

06.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позивача мотивовано тим, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає. В письмовій заяві, надісланій [PERSON] до суду, відповідач проти призначення аліментів не заперечив та просив проводити розгляд справи у його відсутність. Позивач також в судове засідання не зявилася, згідно письмової заяви викладеної в позові на своїх заявлених вимогах наполягала, просила про розгляд справи у її відсутність. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін судом встановлено: - відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 047930 від 26 січня 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецьк Донецької області, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. 21 квітня 2015 року за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу та копії паспорту позивача, [PERSON] після розірвання шлюбу, повернула собі дошлюбне прізвище [PERSON]. Згідно довідки Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, неповнолітній [PERSON], мешкає разом з позивачем, матірю [PERSON] по вул. Зарічній, б. 2 в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області. Відповідач, мешкаючи окремо від позивача та сина, згідно позовної заяви та довідки сільської ради, ні в грошовій, ні в натуральній формі, допомоги на утримання дитини не надає, на утриманні інших непрацездатних осіб не має, інвалідом не є, має усі можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Дані факти відповідач не заперечив. Ухилення батька від виконання своїх обов'язків щодо утримання сина стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про захист прав дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, але з урахуванням змін до Сімейного Кодексу України в частині суми яка підлягає стягненню, що не можу бути нижчою 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу № 7, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789 Х11 від 27.02.1991 року, батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, духовного і соціального розвитку. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи не заперечені відповідачем дані, що він є фізично здоровим, працездатним, має можливість надавати допомогу дитині, суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто з 06.07.2017 року. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved