Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким надати дозвіл її неповнолітній дочці на тимчасовий виїзд за кордон у Республіку Чехія разом з нею на час зимових та літніх канікул у 2015 -2016 роках без дозволу батька та дозволити їй оформити проїзні документи для тимчасового виїзду за кордон дочки без згоди батька. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 15 лютого 2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано у судовому порядку. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишена жити з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач створив нову сімю, а свої обовязки по вихованню їх спільної дитини належним чином не виконує. Останні десять років вона працює та періодично проживає у Республіці Чехія та має намір взяти з собою на період зимових та літніх канікул дочку, оскільки вважає, що така подорож позитивно позначиться на духовному та фізичному розвитку дитини. Проте відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за межі України та не називає при цьому жодних вагомих аргументів в обгрунтування такої відмови. Для виїзду за кордон потрібна письмова нотаріально посвідчена згода батька, однак отримати таку згоду вона не може, тому змушена звертатись із позовом до суду для захисту прав дитини. Позивачка у судове засідання не з"явилася, її представник направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом повідомлення в газеті "Галичина". Представник органу опіки та піклування Ронятівської кої РДА в судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій вказав, що з метою забезпечення захисту прав та законних інтересів дитини підтримує позовні вимоги у повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишена проживати з матірю, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та копією рішення Рожнятівського районного суду від 16 січня 2006 року (а. с. 9,10). Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою №140, виданою Осмолодською сільською радою 09 липня 2015 року та копією акта обстеження матеріально - побутових умов проживання позивачки від 09 липня 2015 року (а. с. 11,12). Аналізуючи надані сторонами докази, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку. Дитина залишена на проживання з матірю. Позивачка має намір тимчасово вивезти дитину за межі України з метою її фізичного, морального та інтелектуального розвитку, відповідач не дає відповідного дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно дост. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27. 01. 1995 року\~передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд, без згоди та супроводу другого з батьків. За змістом ст. 141, ч. 1 ст. 151, ч. 2 ст.155 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 16 цього ж Закону батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що позивачка, з метою покращення умов для належного розвитку та виховання дитини, має намір тимчасово вивезти її за межі України, а відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини є безпідставною, тому суд приходить до висновку, що позивачці слід надати дозвіл на виїзд за кодон з дитиною без згоди батька, оскільки така поїздка буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved