Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

03 березня 2020 року представник позивача, адвокат Скляров С.Л. звернувся до суду із позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на земельну ділянку площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: с. Володимирівка, Недригайлівського району Сумської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовна заява обгрунтована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця, [PERSON] належним чином прийняв спадщину, адже звернувся до нотаріуса із відповідною заявою та отримав на частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом. В той же час, на частину майна померлої, а саме на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: с. Володимирівка, Недригайлівського району Сумської області, не може бути видано свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановчих документів. У зв`язку з цим у [PERSON] виникла необхідність звертатися до суду для захисту своїх прав. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а судове засідання просив провести без їх участі (а.с.63). Представник відповідача Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, Тернівський селищний голова Подлєсний В. направив до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі представника, позовну заяву [PERSON] визнав у повному обсязі (а.с.38). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , актовий запис № 346, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 березня 2004 року серія [NUMBER] , яке було видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ковпаківського районного управління юстиції міста Суми (а.с.12). Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.11.2011 року, яким було встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.10). Із копії спадкової справи, наданої Сумським обласним нотаріальним архівом на запит суду, вбачається, що за заявою [PERSON] 21.06.2012 відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (а.с.49-61). Таким чином, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] за законом, адже відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За життя [PERSON] набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходився в селі Володимирівка Недригайлівського району Сумської області. Рішенням сесії Тернівської селищної ради №137 від 16.12.1993 року спадкодавцеві [PERSON] , як власнику житлового будинку в с. Володимирівка, було надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,48 га, з яких 0,05 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією рішення Тернівської селищної ради №137 від 16.12.1993 року (а.с.11). Із наведеного вбачається, що на день відкриття спадщини, у власності [PERSON] перебувала земля в с. Володимирівка Недригайлівського району Сумської області, однак за життя спадкодавець не оформила право власності на неї в установленому порядку та не отримала державного акта на право приватної власності на землю. Відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки перешкоджає позивачеві оформити спадщину, що залишилася після смерті матері [PERSON] , і в повному обсязі розпоряджатися нею, а оформити документи іншим шляхом неможливо. Приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицькою В.М. позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Одночасно нотаріусом було роз`яснено порядок захисту майнових прав спадкоємця в судовому порядку. За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України 1990 року, який діяв на час передачі земельної ділянки спадкодавцю [PERSON] згідно рішення Тернівської селищної, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчували право на земельну ділянку були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за № 19-52. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ч. ч. 1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із досліджених у судовому засідання доказів вбачається, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] за законом, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки через відсутність правовстановлюючих документів на зазначене майно. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення ним права власності на успадковане майно. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved