Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», [PERSON], третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] про визнання припиненим зобовязання за іпотечним договором та скасування записів в реєстрах. Просить визнати припиненими зобовязання, що виникають з іпотечного договору від 25.04.2007р., укладеним між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№992, щодо 1/2 частки двокімнатної квартири загальною площею 48,4кв.м., що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул. Старостіна, 4, кв.110та належить на праві спільної часткової власності [PERSON].; скасувати записи щодо 1/2 частки двокімнатної квартири загальною площею 48,4кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності [PERSON], а саме: із Державного реєстру іпотек про іпотеку №4868800 від 25.04.2007р. та заставну серії ПБ №001976, власником якої є ПАТ КБ «ПриватБанк»; із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно №4868969 від 25.04.2007р., що вчинені на підставі іпотечного договору від 25.04.2007р., укладеного між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON]В/ за р.№992. Позивач посилається на те, що між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № HEH3GА00000122 від 25.04.2007 р., за яким було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37800,00 доларів США на споживчі цілі. За умовами кредитного договору [PERSON] повинна сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць, винагороду за надання фінансового інструменту 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, строк дії договору до 25.04.2012 р. З метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ЗАТ «КБ «Приватбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 25.04.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 992. Предметом іпотеки згідно пункту 35.3. іпотечного договору є двокімнатна квартира загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частки кожному. У грудні 2015 року позивачу стало відомо після отримання судового рішення по справі № 666/5104/15-ц, яка була в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, що банк з 25.02.2009 року підвищив ставку процентів по кредиту до 13,08% річних, подовжив термін надання кредиту до 25.04.2022 року згідно додаткової угоди № 10 від 25.02.2009 р. до кредитного договору. Також позивач зазначив, що після внесенням змін до кредитного договору відповідні зміни до іпотечного договору не вносились, а заставна не породжує правових наслідків за основним зобовязанням щодо позивача, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» жодних вимог до нього як до майнового поручителя більше 3-х років не заявляв після закінчення дії кредитного договору та терміну визначеному в іпотечному договорі , у звязку із закінченням строку дії іпотечного договору та спливом строку позовної давності для предявлення банку вимоги про виконання основного зобовязання вважає, що іпотечний договір є таким, що припинив свою дію. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, на адресу суду направила матеріали нотаріальної справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № HEH3GА00000122 від 25.04.2007 р., за яким було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37800,00 доларів США на споживчі цілі. За умовами кредитного договору [PERSON] повинна сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць, винагороду за надання фінансового інструменту 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, повністю погасити кредит до 25.04.2012 р. У термін з 17 по 25 число кожного місяця [PERSON] повинна сплачувати ануїтетний платіж в сумі 872,00 дол.США. Після того між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору № 10 від 25.02.2009 р., за якою змінено відсоткову ставку у розмірі 13,08% річних, збільшено термін дії кредитного договору до 25.04.2022 р. та зменшено суму ануїтетного платежу в розмірі 357,03 дол.США на місяць. Дослідивши матеріали, що повязані з укладенням іпотечного договору від 25.04.2007 р., посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 992, та були направлені цим нотаріусом до суду, суд встановив, що додаткові угоди до іпотечного договору між сторонами по справі не укладались, відповідні зміни до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно не вносились. Анулювання заставної та реєстрація нової сторонами не здійснювалось. Таким чином, суд доходить висновку, що термін дії іпотечного договору закінчився 25.04.2012 року. Статтею 19 Закону України «Про іпотеку» визначено, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов'язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону. Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Умовами іпотечного договору (пункт 32) встановлюються, що внесення змін до цього договору допускається лише за згодою сторін. Узгоджені сторонами зміни до цього договору вносяться у письмовій формі і підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Після видачі Заставної зміни й доповнення можуть вноситися в цей договір тільки після анулювання заставної, видачі нової Заставної, а також реєстрації нової заставної (у тому числі проставлення відповідної відмітки на ній реєстратором) у Державному реєстрі іпотек. Положеннями пункту 5 іпотечного договору передбачено, що якщо іпотекодержатель залишається власником заставної, у випадку, якщо іпотекодавець і іпотекодержатель домовились внести зміни до заставної і цього договору, позичальник, іпотекодавець і іпотекодержатель укладають договір про анулювання заставної й видачу нової заставної. Одночасно з підписанням такого договору позичальник і іпотекодавець видають нову заставну відповідно до вимог, зазначених у цьому пункті вище. Після реєстрації нової заставної іпотекодержателем у Державному реєстрі іпотек іпотекодавець і іпотекодержатель укладають договір про внесення змін у цей договір. Згідно пункту 4 статті 13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються зміни змісту або розміру забезпеченого обтяженням зобов'язання. Обтяжувач зобов'язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів із моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни. За частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У відповідності до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Згідно пункту 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про заставу» право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про іпотеку» заставна це борговий цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання право звернути стягнення на предмет іпотеки. Заставна не може видаватися, якщо іпотекою забезпечене грошове зобов'язання, суму боргу за яким на момент укладення іпотечного договору не визначено і яке не містить критеріїв, що дозволяють визначити цю суму на конкретний момент. Право на видачу заставної набувається лише в разі, якщо це передбачено іпотечним договором. Крім того, згідно умов кредитного договору та іпотечного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, інших платежів сторонами не збільшувався сторонами. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст.257 ЦК України. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а строк виконання основного зобовязання в іпотечному договору сторонами встановлено до 25.04.2012 року, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з вимогами до майнового поручителя слід відраховувати з 25.04.2012 року. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення позичальником умов кредитного договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з пунктом 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року: "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції... та статті 46 Конвенції щодо визнання обов'язкової юрисдикції Європейського суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", у зв'язку з чим у вітчизняному кримінальному та цивільному судочинстві при Застосуванні норм Конвенції з метою їх тлумачення можливе посилання на рішення Євросуду з прав людини, що мають прецедент ний характер. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини": "Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Отже, нормами чинного законодавства встановлено що, у разі невідповідності законів України Конвенції та практиці Суду (у тому числі і неповноти, суперечливості закону), національні суди України не лише можуть, а зобов'язані вирішувати справи в порядку цивільного судочинства (пункти 1, 5 ст. 8 ЦПК України) із застосуванням Конвенції,як джерела права. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду". Тобто, згідно практики Суду суб'єктивне матеріальне право безпосередньо пов'язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов'язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). Термін дії іпотечного договору закінчився 25.04.2012 р., але банк не звертався з позовною заявою до майнового поручителя ,тому ним пропущено строк позовної давності для предявлення вимог до майнового поручителя. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зупинення або переривання строків позовної давності. Згідно ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеці підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 74 Закону України "Про нотаріат" одержавши повідомлення установи банку про погашення позики (кредиту), повідомлення про припиненні іпотечного договору нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне з метою захисту прав і інтересів позивача задовольнити позов у повному обсязі в обраний позивачем спосіб. Оскільки про існування додаткової угоди № 10 від 25.02.2009 р. до кредитного договору № HEH3GА00000122 від 25.04.2007 р., укладеної між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON], позивачу стало відомо із матеріалів цивільної справи № 666/5104/15-ц лише у жовтні 2015 р., що підтверджується матеріалами справи, поясненнями відповідачів, суд вважає за необхідне в порядку ч.5 ст.267 ЦК України поновити позивачу строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у наслідок задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках.

Outcome: approved