Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

01 червня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 19 листопада 2016 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізькій області, за актовим записом № 85. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що з 19 листопада 2016 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Шлюб у сторін перший, від шлюбу дітей не мають. У позові також зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з тим, що між ними постійно виникають конфлікти, сварки, у звязку з тим, що відповідач не бажає приймати компромісних рішень з питань сімейного життя, що призвело до відчуження одне до одного. За таких обставин позивачка вважає, що їх сімя фактично розпалася, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить шлюб, укладений 19.11.2016 року з відповідачем [PERSON] розірвати. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання та розгляду справи у загальному позовному провадження. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2018 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити її позов за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.13). В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує (а.с.20). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19 листопада 2016 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис № 85. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 175425 від 19.11.2016 року, виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, 19 листопада 2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] змінено на «Жуховська» [PERSON], копія даного свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.3). Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Василівським відділом ДРАЦСу ГУЮ у Запорізькій області 24.03.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «Худолій» [PERSON], про що складено актовий запис № 04 від 24 березня 2017 року, копія даного свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с. 4). Від подружнього життя сторони дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові один до одного, шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу безпосередньо в органах РАЦСу заперечує, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України також передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не заперечує проти позову, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням сторін до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування позивачки [PERSON] заявлених нею позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved