Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення: - невиплаченої заробітної плати у сумі 6923 грн. 75 коп.; - компенсації грошової за невикористані щорічні відпустки у сумі 2626 грн.; - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; - моральної шкоди у сумі 30000 грн. Під час розгляду цивільної справи позивач [PERSON] відповідно до ст. 31 ЦПК України зменшив розмір позовних вимог, виклавши їх окремою заявою, яку надав суду. Позивач [PERSON] позовні вимоги мотивує наступним чином. Він та ФОП [PERSON], як роботодавець, перебували у трудових відносинах з 25 вересня 2008 року по 01 вересня 2011 року. Згідно умов трудового договору від 25 вересня 2008 року він мав виконувати функції продавця з 9 години по 11 годину щодня із заробітною платою 137 грн. на місяць, але не менше 25% розміру мінімальної заробітної плати, яка визначена законодавством України; вихідний день - понеділок; тривалість щорічної оплачуваної відпустки - 24 календарних дні. За увесь час роботи він жодного разу не отримував ні заробітної плати, ні компенсації за невикористану відпустку, жодного року він своїм правом відпустки так і не скористувався, оскільки відповідачка вмовляла його не залишати роботу. Незважаючи на те, що в умовах трудового договору від 25.09.2008 року було прописано, що він виконує функції продавця з 9 години до 11 години, фактично він працював повний день, виконуючи при цьому і функції водія, доставляючи на автомобілі товар до торгових точок відповідачки. У зв'язку з цим, у відповідачки перед ним, як найманим працівником, утворилась заборгованість по заробітній платі за три роки, яка на час його звільнення виплачена йому не була. На час звільнення відповідачка не виплатила йому компенсацію грошову за невикористані щорічні відпустки за 2008-2011 роки. Відповідно до наданих Глухівською ОДПІ звітів про суму нарахованого йому доходу за період з 4 кварталу 2008 року по 3 квартал 2011 року включно загальна сума нарахованої йому заробітної плати, а відповідно і заборгованості по заробітній платі за цей період становить 6448 грн. 50 коп. Сума грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи 2008-2011 років становить 511 грн. 35 коп., в тому числі за 2008 рік - 30 грн. 72 коп.; за 2009 рік - 149 грн. 52 коп.; за 2010 рік - 205 грн. 92 коп.; за 2011 рік - 125 грн. 19 коп. При його звільненні 01 вересня 2011 року відповідачка повинна була згідно ст. 116 КЗпП України провести з ним кінцевий розрахунок і виплатити йому, позивачу, 511 грн. 35 коп. компенсації грошової за невикористані щорічні відпустки за період роботи 2008-2011 років та 6448 грн. 50 коп. заборгованості по заробітній платі, а всього 6959 грн. 85 коп., однак цього не зробила. У разі невиплати, з вини власника або уповноваженого ним органу, належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, установа, організація згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки, яку надала суду відповідачка, розмір середнього заробітку становить 9 грн. 06 коп. Станом на день подання уточненої позовної заяви (за станом на 20 жовтня 2014 року) кількість робочих днів прострочення кінцевого розрахунку становить: - у 2011 році - 48 днів; - у 2012 році - 303 дні; - у 2013 році - 303 дні; - у 2014 році - 241 день. Всього весь час затримки розрахунку при звільненні становить 895 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 8108 грн. 70 коп., виходячи із розрахунку 9 грн. 06 коп. середньоденний заробіток х 895 робочих днів = 8108 грн. 70 коп. Невиплатою заробітної плати на протязі 2008-2011 років йому, позивачу, завдана моральна шкода у сумі 30000 грн. і яка полягає у наступному. У нього були душевні переживання, оскільки вимушений був увесь час брати гроші у борг у друзів та родичів щоб якось проіснувати. При цьому він за свою роботу заробітної плати не отримував, але мав сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] та якось існувати сам, не будучи ні від кого матеріально залежним. У зв'язку з невиплатою належної йому заробітної плати він втрачає повагу до себе самого та повагу зі сторони його знайомих та родичів. У зв'язку з викладеним вище йому доводиться нервувати та душевно страждати, що в кінцевому рахунку вимагає від нього значних зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідачка фізична особа - підприємець [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надавши суду наступні пояснення. З 2002 року вона займається підприємницькою діяльністю. З вересня 2005 року вона з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю і мали та вели спільний сімейний бюджет. На прохання [PERSON] вона у вересні 2008 року уклала з ним договір трудовий. За умовами якого [PERSON] був оформлений продавцем з оплатою 25% мінімальної заробітної плати та наданням щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні. [PERSON] щомісячно виплачувалась заробітна плата та щорічно надавались оплачувані відпустки згідно трудового договору. Вона разом з [PERSON] улітку щорічно проводили відпочинок на морі. За власним бажанням у вересні 2011 року [PERSON] був звільнений, на час звільнення він претензій до неї, як роботодавця, не мав, тобто, їх не було. З 2012 року, коли вона завагітніла, [PERSON] припинив фактичні шлюбні відносини і спільне проживання. Відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати за 2008-2011 роки, накази про надання щорічних відпусток, графіки щорічних відпусток відносно [PERSON], як найманого працівника, загадково зникли після його відвідування її, позивачки, будинку у с. Реутинці Кролевецького району перед Пасхою (Великоднем) у 2014 році. По даному факту вона з відповідною заявою до Кролевецького РВ УМВС не зверталася. Крім того, [PERSON] виплачував аліменти на утримання сина від першого шлюбу. Заробітна плата, яку він отримував щомісяця з вересня 2008 року по вересень 2011 року включно, використовувалась ним на сплату аліментів, інших доходів він не отримував, окрім заробітної плати. Коли б він не отримував заробітної плати, то йому нічим було б сплачувати аліменти. За період з 01.09.2005 року по 2012 рік [PERSON] фактично знаходився на її утриманні, оскільки його зарплата витрачалась на сплату аліментів. Вона йому ніяким чином не заподіяла моральної шкоди, пов'язаної з душевними стражданнями. Жодного разу він грошей у борг не брав, оскільки у цьому не було ніякої потреби. Пред'явлення даного позову вона пов'язує з тим, що раніше вона зверталась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства відносно дитини - [PERSON], [INFO] та з окремим позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. ст. 1, 2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган письмово повинен повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається із трудового договору між працівником і фізичною особою від 25 вересня 2008 року, який зареєстрований в Кролевецькому районному центрі зайнятості 25.09.2008 року, [PERSON] прийнятий на роботу у якості продавця з повною матеріальною відповідальністю до приватного підприємця [PERSON] з оплатою праці у розмірі 137 грн. на місяць, але не менше 25% мінімальної заробітної плати на місяць згідно законодавства України; час виконання роботи з 9 години до 11 години; тривалість щорічної оплачуваної відпустки 24 календарних дні (а.с. 41) Зазначений трудовий договір розірваний сторонами 01 вересня 2011 року згідно ст. 38 КЗпП за власним бажанням [PERSON] і 01.09.2011 року цей договір був знятий з реєстрації у центрі зайнятості. (а.с. 40, 41) Із індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], які надані Управлінням ПФУ у Кролевецькому районі 17 вересня 2014 року вих. № 3929/02-67 (а.с. 64-65) та звіті форми 1-ДФ за період з 01 жовтня 2008 року по 01 вересня 2011 року, які були надані фізичною особою - підприємцем [PERSON] до Глухівської ОДПІ (а.с. 47-62) вбачається, що [PERSON] у період з 25.09.2008 року по 01.09.2011 року працював у [PERSON], яка була відносно нього страхувальником і йому були нараховані слідуючі суми заробітку для нарахування пенсії: за 2008 рік - 425 грн. 25 коп.; за 2009 рік - 1729 грн. 75 коп.; за 2010 рік - 2230 грн. 25 коп.; за 2011 рік - 2141 грн. 00 коп., а всього - 6526 грн. 25 коп. Згідно наказу від 05.12.2008 року №489 Державного комітету статистики України "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" (з послідуючими змінами) затверджені та введені в дію з 01 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, що додаються: 1.1. №П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу". 1.2. №П-3 "Наказ (розпорядження) про надання відпустки". 1.3. №П-4 "Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)". 1.4. №П-5 "Табель обліку використання робочого часу". 1.5. №П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника". 1.6. №П-7 " Розрахунково-платіжна відомість (зведена)". Згідно ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) суми заробітної плати, що належать до виплати. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно рішення Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 справа №1-5/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положенням статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування, завданої йому при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність у роботодавця коштів не виключає його відповідальності. Розраховуючи середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача з дня звільнення - 01 вересня 2011 року по день постановлення рішення - 21 жовтня 2014 року, суд враховує довіку, надану відповідачкою [PERSON] 06 жовтня 2014 року про розмір середньоденної заробітної плати, який становить 9 грн. 06 коп. (а.с. 164) Обчислення розміру середньоденної заробітної плати проведено відповідно до постанови КМ України від 08 лютого 1995 р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (з послідуючими змінами і доповненнями), зокрема згідно ч. 2, ч. 3 п. 2; п. 8 Порядку. Сторони з розміром середньої заробітної плати, розмір якої становить 9 грн. 06 коп. згодні і його не оспорюють. Період затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення - 01 вересня 2011 року по день постановлення рішення - 21 жовтня 2014 року становить 788 робочих днів, а саме: - вересень 2011 року - 21 робочий день; - жовтень 2011 року - 21 робочий день; - листопад 2011 року - 22 робочий день; - грудень 2011 року - 22 робочий день; - за 2012 рік - 251 робочий день; - за 2013 рік - 251 робочий день; - січень 2014 року - 21 робочий день; - лютий 2014 року - 20 робочих днів; - березень 2014 року - 20 робочих днів; - квітень 2014 року - 21 робочий день; - травень 2014 року - 19робочих днів; - червень 2014 року - 19 робочих днів; - липень 2014 року - 23 робочих днів; - серпень 2014 року - 20 робочих днів; - вересень 2014 року - 22 робочі дні; - жовтень 2014 року - 15 робочих днів. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення складає 7139 грн. 28 коп. (9 грн. 06 коп. х 788 робочих днів = 7139 грн. 28 коп.) Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданих працівникові щорічної та додаткової відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Згідно п. 6 Трудового договору від 25.09.2008 року (а.с. 41) тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання (не вказаний) становить 24 календарні дні. Позивач [PERSON] Трудовий договір від 25.09.2008 року розірвав 01.09.2011 року згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. (а.с. 40, 41, 5) Сума компенсації за невикористану відпустку у 2008 році рівна 30 грн. 40 коп., виходячи із наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата - 6 грн. 08 коп. (425 грн. 25 коп. : 70 робочих днів = 6 грн. 08 коп.) х кількість днів відпустки у 2008 році - 5 днів (24 дні відпустки : 366 днів х 70 робочих днів). Сума компенсації за невикористану відпустку у 2009 році рівна 165 грн. 36 коп., виходячи із наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата - 6 грн. 89 коп. (1729 грн. 75 коп. : 251 робочих днів = 6 грн. 89 коп.) х кількість днів відпустки у 2009 році - 24 дні. Сума компенсації за невикористану відпустку у 2010 році рівна 213 грн. 36 коп., виходячи із наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата - 8 грн. 89 коп. (2230 грн. 25 коп. : 251 робочий день = 8 грн. 89 коп.) х кількість днів відпустки у 2010 році - 24 дні. Сума компенсації за невикористану відпустку у 2011 році рівна 143 грн. 55 коп., виходячи з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата - 13 грн. 05 коп. (2141 грн.: 164 робочі дні) х кількість днів відпустки у 2011 році - 11 днів (24 дні відпустки : 365 календарних днів) х 164 робочі дні. Таким чином, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки за 2008-2011 роки становить 552 грн. 67 коп. (30 грн. 40 коп. + 165 грн. 36 коп. + 213 грн. 36 коп. + 143 грн. 55 коп. = 552 грн. 67 коп. ). За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачка [PERSON] не надала суду доказів, зокрема наказів чи розпоряджень про надання відпустки [PERSON] на протязі 2008-2011 років; табелі обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжних відомостей [PERSON], як працівника; повідомлень письмових про розміри оплати праці [PERSON] за час його роботи у [PERSON], як приватного підприємця на протязі 2008-2011 років. Тому суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] порушила вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні у день звільнення і до цього часу позивачу не виплачено 6526 грн. 25 коп., які належали йому від ФОП [PERSON], як роботодавця, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] (а.с. 64-65) та звітами форми 1-ДФ за період з 01 жовтня 2008 року по 1 вересня 2011 року. (а.с. 47-62) Таким чином, заробітна плата в сумі 6526 грн. 25 коп., яка була невиплачена [PERSON] у день звільнення 01.09.2011 року підлягає стягненню з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] Приймаючи до уваги, що за станом на 21.10.2014 року відповідачка [PERSON] фактично з [PERSON] не розрахувалась, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надала відповідних письмових доказів щодо проведення розрахунку з [PERSON], тому в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з ФОП [PERSON], як роботодавця, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення у сумі 7139 грн. 28 коп. на користь [PERSON] Оскільки зібраними по справі доказами, які перевірені у судовому засіданні, [PERSON] на протязі 2008-2011 років на надавались щорічні оплачувані відпустки тривалістю 24 календарних дні, тому в порядку ст. 83 КЗпП України підлягає стягненню з ФОП [PERSON], як роботодавця, на користь [PERSON] грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки у сумі 552 грн. 67 коп. Згідно п. 9 постанови "Пленуму Верховного Суду України" від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" (в редакції від 25.05.2001 року №5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стажу. Згідно п. 13 постанови зазначеного Пленуму (в редакції від 25.05.2001 року №5) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи однією сім'єю з 01.09.2005 року по 01.09.2011 року (а.с. 87), мали спільний бюджет та вели спільне господарство; при народженні дочки [PERSON], [INFO] сторони поновили шлюбні відносини, які припинили у квітні 2014 року; мали також на протязі цього часу спільний бюджет і спільне господарство; позивач [PERSON] на протязі 4 місяців працював у ТОВ "Кролевецький Агробуд", що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] (а.с. 64-65) Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд приходить до висновку про те, що в результаті невиплати заробітної плати [PERSON] на протязі 2008-2011 років йому не заподіяна моральна шкода, розмір якої він визначив у сумі 30000 грн. зі сторон ФОП [PERSON], як роботодавця. А тому відсутні правові підстави щодо стягнення з ФОП [PERSON], як роботодавця, в порядку ст. 237-1 КЗпП України на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 30000 грн., отже у задоволенні зазначених позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що [PERSON] на протязі 2008-2011 років щомісяця виплачувалась заробітна плата згідно умов Трудового договору від 25 вересня 2008 року; щорічно надавалися відпустки оплачувані з виплатою відповідних грошових коштів суд до уваги і покласти в основу рішення не може, оскільки нею не надані відповідні письмові документи, а саме - табелі обліку використання робочого часу; накази (розпорядження) про надання відпусток; розрахунково-платіжні відомості [PERSON], як працівника; графіки щорічних відпусток [PERSON], які, на думку суду, мають статус допустимих доказів згідно ст. 59 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст .367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць, розмір якої згідно довідки, що надана суду відповідачкою, становить 238 грн. 22 коп. (а.с. 164) Оскільки позивача, на користь якого ухвалюється рішення, звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені ним, пов'язані з наданням правової допомоги, у розмірі 820 грн. 25 коп. Відповідно до ст. ст. 47, 83, 116, 117, 232, 233, 237-1 КЗпП України, п.п. 2, 3, 6, 7, 10 Трудового договору між працівником і фізичною особою від 25 вересня 2008 року,

Outcome: partial