Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

03.02.2014р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, обгрунтовуючи позовні вимоги, тим, що позивач вирішила відповідно до вимог чинного законодавства зареєструвати право власності на належне йому нерухоме майно, але відповідно до чинного законодавства України реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі оригіналу свідоцтва (держаного акту) про право власності, яке у позивача відсутнє. В судове засідання позивач не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача: Відділу Держземагенства Полтавського району Полтавської області до суду надійшла телефонограма про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Від відповідача: Судіївської сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно рішення Судіївської сільської ради №34 від 06.05.1994 року позивачу - [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,6 га, з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд, та 0,35 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS]. 05.01.1996р. на підставі рішення Судіївської сільської ради №34 від 06.05.1994, позивачу було видано державний акт на право приватної власності на землю за №015833 IV - ПЛ, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за№123. Згідно технічного паспорту, виготовленого Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], розташований належний позивачу житловий будинок літ. А-1 у складі приміщень: веранда І площею 7,8 кв.м., кухня 1 площею 20,9 кв.м., кімната 2 площею 12,3 кв.м., кімната 3 площею 24,7 кв.м. З надвірними будівлями та спорудами: літні кухні літ. Б, В, гаражі літ. Б1. Г, сараї літ. Б2, б, В1, Д, погріб літ. в, вбиральня літ. Е, колодязь №1, ворота, хвіртка, огорожа №2-4. Згідно витягу державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 5300813312013 за позивачем, як за власником обліковується земельна ділянка площею 0,35 га за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, а кадастровим номером 5324085003:03:001:0178 та згідно витягу №НВ-530081327213 - земельна ділянка площею 0,25 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровій номер 5324085003:03:001:0177. Встановлено, що позивач звернувшись до реєстраційної служби Полтавського РУЮ для реєстрації свого права власності на зазначені земельні ділянки за різними цільовими призначеннями, так і на не рухоме майно, що розташоване на одній з них, отримав письмову відмову, мотивовану тим, що належний йому державний акт на право приватної власності на землю (серія ІV-ПЛ№015833) містить виправлення, а саме - дописано від руки сільським головою Гуржій В.М. цільове призначення земельної ділянки, що унеможливило реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Суд, виходячи з вищевикладеного вважає, що позивач не мав іншої можливості підтвердити наявність права власності на нерухоме майно, окрім як в судовому порядку згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. « 1» ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно п. 7 ст. 27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМУ №703 від 22.06.2011 року (далі Порядок), документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є зокрема свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органами місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим порядком. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved