Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України»звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 06.09.2013 року № 1798429 в розмірі 18 184, 08 грн., з яких: 11 721 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 619, 37 грн. - заборгованість за відсотками; 3 195,88 грн. - пеня; 476, 88 грн. - пеня; 17 грн. - комісія; 1 272, 3 грн. - інфляційні витрати; 358, 53 грн. - 3 % річних, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. 22.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим місцем проживання останньої, відзиву на позовну заяву до суду не подавала. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила та не подала до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 06.09.2013 р. між сторонами укладено договір №1798429 про відкриття, обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, у відповідності до якого банк відкрив відповідачу рахунок, а відповідач зобов'язався здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за рахунком. 03.03.2014 р. між сторонами укладено додатковий договір №1, відповідно до якого сторони домовились внести зміни до договору від 06.09.2013 р., а саме, банк встановив відповідачу кредит у сумі 10 000 грн. Строк дії кредитної лінії встановили на період дії платіжної картки, зі сплатою 10, 5 % річних. 22.09.2014 р. між сторонами укладено додатковий договір №2, відповідно до якого сторони домовились внести зміни до договору від 06.09.2013 р., а саме, банк встановив відповідачу кредит у сумі 14 000 грн. Строк дії кредитної лінії встановили на період дії платіжної картки, зі сплатою 10, 5 % річних. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом становить 24 % річних. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з договором. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов'язань. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористувалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подала суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 18 184, 08 грн., з яких: 11 721 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 619, 37 грн. - заборгованість за відсотками; 3 195,88 грн. - пеня; 476, 88 грн. - пеня; 17 грн. - комісія; 1 272, 3 грн. - інфляційні витрати; 358, 53 грн. - 3 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved