Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

10.09.2018р. Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] звернулася в суд з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що у відділі у справах дітей Шевченківської районної адміністрації перебувають на обліку малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, через незабезпечення матір`ю виконання своїх обов`язків щодо створення належних умов для проживання та виховання дітей. Розпорядженнями голови Шевченківської районної адміністрації №203 від 29.04.2016р. малолітні діти [PERSON] та [PERSON] влаштовані в Будинок дитини №2 у зв`язку з неналежними умовами проживання та утриманням дітей. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації №174 від 22.03.2018р. малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано в Дитячий дошкільний будинок № 1 . Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації №186 від 29.03.2018р. малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано в Дитячий дошкільний будинок № 1 . Неповнолітній [PERSON] , [INFO] з 2014 року проживає в дядька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] надав письмові пояснення в яких зазначив, що вихованням племінника займається він сам, матеріально забезпечує, допомагає з навчанням, слідкує за станом здоров`я дитини. Батько дітей записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] життям та здоров`ям дітей не цікавиться, матеріально не допомагає, не працює, на пропозиції соціальних служб щодо допомоги не реагує. За час перебування дітей [PERSON] та [PERSON] у закладі відвідувала їх, проте такі зустрічі мали формальний характер. [PERSON] фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо догляду за дітьми, не виконує обов`язки, покладені на неї чинним законодавством України. 03.08.2018р. органом опіки та піклування - Шевченківською районною адміністрацією прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей. Провадження по справі відкрито ухвалою від 10.10.2018р. за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні від 01.03.2019р. підтвердила вказані у позовній заяві обставини. Проте, заперечила проти позбавлення її батьківських прав, стягнення з неї алмінентів. Пояснила, що коштів на утримання дітей не має, працює не офіційно по угоді, отримувала пільги як одинока мама. З дітьми бачиться рідко. В наступні судові засідання відповідачка повторно не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним рекомендованим листом за місцем проживання. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що він є дядьком дітей. З 2014 року він самотужки займається вихованням та матеріальним забезпеченням племінника [PERSON] Мати ним не цікавиться, не займається вихованням, не надає кошти на утримання дітей, не піклується про їх здоров`я, зловживає спиртними напоями. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, третьої особи, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до положень ст.165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею ч.1 ст.164 СК України передбачений перелік підстав, за наявності однієї з яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в тому числі якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.150 СК України, яка визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини : 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] - відповідачка по справі. Відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації №174 від 22.03.2018р. малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано в Дитячий дошкільний будинок № 1 . Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації №186 від 29.03.2018р. малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано в Дитячий дошкільний будинок № 1 . Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 2014 року проживає в дядька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] надав письмові пояснення в яких зазначив, що вихованням племінника займається він сам, матеріально забезпечує, допомагає з навчанням, слідкує за станом здоров`я дитини. В судовому засіданні [PERSON] ці обставини підтвердив. Вказав на те, що відповідачка абсолютно дитиною [PERSON] не цікавиться, не знає про його здоров`я, навчання, не спілкується з ним. Не проявляє вона батьківської турботи і щодо інших дітей, які перебувають у державних установах. Умови для проживання дітей нею не створені, санітарний стан квартири незадовільний. Отже, діти тривалий час перебувають на повному державному утриманні та вихованні, а також на утриманні родини, яке обумовлене не створенням відповідачкою умов для проживання та утримання дітей, ухиленням від виконання батьківських обов`язків впродовж кількох років. Свідок [PERSON] , сусідка відповідачки, в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, порушує громадський спокій, вчиняє дебоші та сварки, на звернення сусідів, поліції не реагує. Сусіди з приводу поведінки відповідачки неодноразово скаржилися в поліцію. Відносно неї були складені адміністративні матеріали. Відповідно до Висновку №36-3353 від 03.08.2018р. орган опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] При розгляді даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, [PERSON] не з`явилась, вмотивованих пояснень щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не надала. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Брикса Р.З. в судовому засіданні підтримав вказаний вище висновок органу опіки та піклування. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до узагальнення Верховного суду України Практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Сама поведінка відповідачки, котра не з`явилися в судове засідання по вказаній справі, не з`явилася і на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яка розглядала питання доцільності позбавлення її батьківських прав, свідчить про її байдуже ставлення до дітей, можливе позбавлення її батьківських прав щодо них. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачка ухиляється від виконання даного обов`язку, аліменти на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд з`ясував, що відповідачка є працездатною, але не має офіційної роботи та постійного стабільного заробітку. А тому суд вважає, що аліменти з неї слід стягувати в твердій грошовій сумі. Суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідачі зобов`язані сплачувати на утримання дитини. Відповідно д ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище особи, наявність у відповідачки інших дітей, стан здоров`я дітей. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд вважає, що з відповідачки слід стягувати на користь державного закладу або фізичної особи, яким будуть передані діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , аліменти на кожну дитину в розмірі по 1500,00грн. щомісячно, який підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved