Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

11 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за перевикористані дні щорічної відпустки. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем по справі з 17.03.2005 року. Згідно наказу № 95 від 18.05.2018 року позивача було звільнено з посади майстра гірничого підземної дільниці РВР № 2 з 19.05.2018 року за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення заборгованість підприємства з невиплаченої заробітної плати була відсутня, натомість сума боргу відповідача перед підприємством на день звільнення за перевикористані дні щорічної відпустки (2 дні) складала 1201,67 грн. Добровільно сплатити суму заборгованості при звільненні відповідач відмовився. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23 листопада 2018 року. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. На підставі долученого до матеріалів справи наказу № 95 від 18.05.2018 року [PERSON] звільнено з посади майстра гірничого підземної дільниці РВР № 2 виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Добропільське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» з 19.05.2018 року за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Також, до матеріалів справи долучено копію витягу з наказу ВСП «Шахтоуправління Добропільське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» № 5-КО від 28.02.2018 року «Про надання щорічної відпустки», з якої вбачається, що відповідачу було надано відпустку з 01.03.2018 року по 08.04.2018 року у кількості 38 календарних днів, з яких: 10 календарних днів надано в рахунок основної щорічної відпустки за період праці з 17.03.2017 року по 16.03.2018 року; 10 календарних днів надано в рахунок основної щорічної відпустки за період праці з 17.03.2018 року по 16.03.2019 року; 16 календарних днів надано в рахунок залишків додаткової щорічної відпустки за період праці з 17.03.2017 року по 16.03.2018 року; 2 календарних дні надано в рахунок додаткової щорічної відпустки за період праці з 17.03.2018 року по 16.03.2019 року. За період знаходження у відпустці за період з 01.03.2018 року по 08.04.2018 року відповідач знаходився на лікарняному у період з 07.03.2018 року по 26.03.2018 року, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДК № 842106 та у період з 27.03.2018 року по 14.04.2018 року, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДК № 842338, у зв'язку із чим відпустку було продовжено на 39 календарних днів до 19.05.2018 року. Згідно довідки щодо нарахування сум звільненому [PERSON] з ВСП «ШУ Добропільське» на день звільнення заборгованість підприємства з невиплаченої заробітної плати відсутня. З приводу звільнення утримано: компенсацію за невикористану відпустку (2 дні) у розмірі 1492, 76 грн., з яких 268,70грн. - ПДФО; 22.39 грн. - військовий збір. Сума боргу відповідача перед підприємством на день звільнення за перевикористані дні щорічної відпустки (2 дні) складає 1201,67 грн. Відповідно до ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований поточний рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно ст. 127 ч. 2 п. 2 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, в тому числі, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію. Відповідно до ст. 136 ч.ч. 2, 3 КЗпП України у випадку незгоди працівника з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за заявою власника або уповноваженого ним органу розглядається в порядку, передбаченому законодавством, в даному випадку - шляхом подання роботодавцем позову до суду. Згідно статті 22 ч. 1 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов'язана повернути це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку. що виплачені кошти за надмірно використану відпустку у розмірі 1201,67 грн., підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved