Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

18 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Комунального підприємства "Обрядове" Житомирської міської ради, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3453,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку до ухвалення рішення суду та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Заявою від 10.05.2017 року позивач просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7709,50 грн. та моральну шкоду, оскільки заборгованість по заробітній платі в розмірі 3453,45 їй виплачена. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 05.07.2016 року працювала у КП Обрядове Житомирської міської ради на посаді головного бухгалтера та 30.09.2016 року на підставі наказу була звільнена за власним бажанням. При звільненні відповідачем не виплачено належну їй заробітну плату. Посилаючись на порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні у звязку з чим позивач не могла розпоряджатися своєю заробітною платою, просила стягнути компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату та відшкодувати завдану моральну шкоду. Позивач в судове засідання не зявилася, в заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, проти заочного розгляду справи не заперечила. Представник відповідача КП "Обрядове" Житомирської міської ради в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. З огляду на те, що відповідач у судове засідання не зявився, і був належним чином повідомлений про розгляд справи та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, ст. 1 Законом України від "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. За змістом вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів справи позивач працювала у КП Обрядове на посаді головного бухгалтера та була звільнена з роботи 30.09.2016 року за власним бажанням. Заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] на день звільнення становила 3453,45 грн., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.6). При цьому, на день розгляду справи та після подання позовної заяви заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу в розмірі 3453,45 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку №26250507680001. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача КП "Обрядове" заборгованості по заробітній платі в розмірі 3453,45 грн. задоволенню не підлягають. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 8 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата за останні два оплачувані місяці роботи [PERSON] становить 90 грн. 70 коп., виходячи з розрахунку: (1950,00 грн + 1950,00 грн) / (21 р.д. + 22 р.д.); де 3900,00 грн. нарахована заробітна плата за серпень та вересень 2016 р.; 43 р.д. сумарна кількість робочих днів за серпень та вересень 2016 р. Таким чином, з урахуванням позовних вимог, стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7709,50 грн. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що через невиконання ст. 116 КЗпП України відбулося порушення трудових прав позивачки, внаслідок чого остання була тривалий час позбавлена можливості отримати належну їй заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд, що призвело до втрати нормальних зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, та остання вимушена в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а тому суд, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, вважає за можливе вимогу щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково у розмірі 500 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 551,20 грн. та за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial