Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння в [ADDRESS] відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був його дідо, [PERSON] . Крім нього на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживала дружина, [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку та господарських споруд, яку прийняла дружина померлого, ставши власником будинковолодіння в цілому. [INFO] померла і [PERSON] , залишивши заповіт, посвідчений 27 жовтня 2009 року секретарем Великоключівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 88, яким усе своє майно заповіла йому, позивачу у справі. Вказує, що прийняв спадщину після смерті бабусі, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був дід позивача, [PERSON] , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 214 від 10 березня 2020 року (а.с.13). Із виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ за № 66202 від 05 березня 2020 року вбачається, що право власності на вищевказане майно не зареєстровано (а.с.30). Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані : [PERSON] , голова колгоспного двору та [PERSON] , дружина, що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 214 від 10 березня 2020 року (а.с. 13). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору з дружиною, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/2 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку. 06 жовтня 1997 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 041436, яким передано у власність земельну ділянку площею 0, 8500 га на території Великоключівської сільської ради для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.14). [INFO] [PERSON] помер, про що 27 листопада 2001 року складено відповідний актовий запис № 44 (а.с.5). На день його смерті у спірному будинковолодінні була зареєстрована та проживала дружина померлого, [PERSON] , що підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради ОТГ № 214 від 10 березня 2020 року (а.с. 13), яка і прийняла спадщину, що відкрилася на 1/2 частину спірного будинковолодіння, оскільки постійно проживала із померлим на час відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] , бабуся позивача також померла, про що того ж дня складено відповідний актовий запис за № 13 (а.с.4). Померла залишила заповіт, посвідчений 27 жовтня 2009 року секретарем Великоключівської сільської ради Коломийського району, зареєстрований в реєстрі за № 88, яким усе своє майно заповіла позивачу (а.с.9). З метою оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно (а.с.12). Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] , від 05 квітня 2020 року загальна площа його складає 46, 4 кв.м., житлова - 17, 7 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна від 27 травня 2020 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 79 801, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через те, що право власності не зареєстровано за спадкодавцем, а відповідач, як орган місцевого самоврядування, не заперечує проти заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved