Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 01.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області та стягувати з відповідача, як батька їхньої дитини, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно і до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, непорозуміння та напруженість у стосунках, часті сварки, байдужість до потреб сім'ї з боку відповідача, що призвели до того, що вони втратили почуття взаємної поваги та взаєморозуміння. Проживають за однією адресою, але не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Позивач в судове засідання 29.01.2018 року не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. \~ Відповідач 29.01.2018 року до суду не з'явився, повідомлений наолежно, будь-яких заяв, клопотань по суті позову до суду не подав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Сім'я фактично розпалася, і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Суд вживав заходів для збереження сім'ї шляхом надання строку для примирення, який не дав результатів. Від цього шлюбу сторони мають дочку, [PERSON], [INFO], яка повністю знаходяться на утриманні позивача, оскільки [PERSON] зі слів позивача, з вересня 2017 року перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Відповідач, будучи працездатним та маючи постійне місце роботи в ТОВ "Юнігран", отримуючи заробітну плату, ухиляється від виконання обовязку по утриманню дитини, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обовязку сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.10.2017 року та до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved