Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

14.04.2016 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідача усунути порушення правил протипожежної безпеки, а саме з метою забезпечення протипожежних відстаней між грубими кормами (сіном, соломою) та житловим будинком і господарськими будівлями, спорудами здійснити переміщення сінника для складування сіна, соломи та інших грубих кормів на її земельній ділянці по [ADDRESS] на безпечну відстань (не менше 10 метрів) від [PERSON] господарських будівель, розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Його сусіднім землекористувачем є [PERSON], яка мешкає в житловому будинку [ADDRESS]. Відповідачка влітку 2015 року в порушення вимог протипожежної безпеки поблизу його подвір'я, а саме біля гаражу та житлового будинку розмістила навіс з пластикового шиферу для зберігання кормів для тварин: соломи та сіна. Вважає, що відповідачка свідомо порушує правила пожежної безпеки при складуванні кормів для тварин, створюючи загрозу для його помешкання, так як у разі загоряння вогонь перекинеться на його гараж, житловий будинок та інші будівлі та споруди. На його прохання дотримуватися правил протипожежної безпеки відповідачка не реагує та не усуває порушення. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої вимоги з мотивів та підстав викладених у позовні заяві та просили їх задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки сіна у вказаному приміщенні не зберігала, а використовує спірне приміщення для зберігання різних речей - старого мотлоху, дитячих речей тощо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює головним фахівцем Марківського міськрайвідділу Головного управління ДСНС України в Луганській області, в 2015 році до них звернувся [PERSON] з питанням : «Чи правильно побудований сінник його сусідкою в с.Гераськівка Марківського району Луганської області, та чи дотримано правила пожежної безпеки при цьому ?» Для вирішення цього питання він разом з представником міліції поїхали у вказане село. Іх не допускали до вказаної споруди, проти він зробив висновок, що вказана споруда збудована з порушенням правил пожежної безпеки, а саме розділу 6 п.11 «Житлові будинки». При цьому позивач та відповідач це приміщення між собою називали саме сінником. Вказана споруда побудована від будинку на відстані 2-3 метрів, що взагалі не відповідає правилам пожежної безпеки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила суду, що вона в 2015 працювала у Гераськівській сільській раді та була членом виконкому. І було засідання комісії щоб вона, землевпорядник, пожежник та дільничого за адресою: вул..Молодіжна,15-17 с.Гераськівка де мешкають сусіди [PERSON] та [PERSON] щоб вони навели межу. Прийшов землевпорядник, межа незрозуміла, вважає, що треба залучати спеціаліста щоб чітко навести меже. Щодо пожежної безпеки вона нічого не може засвідчити з приводу чи порушено правила пажежної безпеки бо вона не є спеціалістом. Засвідчила, що спірна споруда дійсно будувалася під сінник, сіно [PERSON] купує у людей, але зараз [PERSON] використовує споруду для зберігання різних побутових речей, там стоїть зараз ліжко для відпочинку. Куплені тюки [PERSON] зараз зберігає у сараї, оскільки коли зайшов скандал з [PERSON] вона перестала зберігати там сіно і використовувати споруду, як сінник. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснив суду, що в 2015 році він служив у Марківському РВ ГУ МВС України в Луганській області на посаді помічника дільничного інспектора по с.Гераськівка Марківського району Луганської області. Влітку 2015 року стало відомо, що між сусідами в с.Гераськівка виник конфлікт з приводу сінника, коли він приїхав то побачив залізно-дерев'яну споруду обшиту пластиком в дворі [PERSON], також був представник від пожежників, сільради. В двір його пустили добровільно, всередині споруди нічого не було, сіна там він не бачив. При цьому [PERSON] говорила, що хоче там зберігати сіно, бо це близько від дороги і зручно, [PERSON] заперечував, та висловлював побоювання, що може бути пожежа і його будинок згорить. Також повідомив, що представник від пожежників щось міряв, було десь 0,70 см. між парканом, що дуже мало. Жодних документів не складали, бо намагалися мирно все вирішити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що проживає [ADDRESS]. Засвідчив, що спірну споруду відповідачка збудувала в 2015 році на місці старої кухні, і вона стоїть дуже близько до житлового приміщення позивача, і він бачив, що [PERSON] взимку 2015 і взимку 2016 роках дійсно зберігала у спірному приміщенні сіно в тюках, десь пів сінника. Сіно привозили влітку 2015 в сезон косовиці і складали там. Влітку 2016 не бачив щоб складали туди сіно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що влітку 2015 року він допомагав позивачу по господарству, а саме з серпня 2015 по кінець вересня 2015. Ходячи по вулиці бачив, що відповідач у спірній споруді - сіннику зберігає сіно в тюках, хто його туди поклав не бачив. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок, призначених для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS], що підтверджується рішенням Марківського районного суду Луганської області від 28.03.2007 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.08.2007, технічним паспортом від 20.07.2007, державними актами на право власності на земельні ділянки відповідно серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 09.08.2007. Відповідач [PERSON] є власником житлового [ADDRESS] з надвірними будівлями та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовані по [ADDRESS], що підтверджується копією ухвали Марківського районного суду Луганської області від 17.03.2015, копією технічного паспорта та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним. За правилами, передбаченими ст. ст. 319, 386, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів пункту 11.1 розділу VI Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВСУ від 30.12.2014 р. за № 1417 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 05.05.2015 р. за № 252/26697, сіно, солому та інші грубі корми необхідно складувати в найбільш відділеному від житлового будинку і господарських будівель місці (на відстані не менше10 метрів). Відповідно до п. 33. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. В судовому засіданні було встановлено, що спірна споруда дійсно використовувалася відповідачкою, як сінник з літа 2015 року і взимку 2016 про це прямо засвідчили свідок [PERSON] та [PERSON], зі свідчень [PERSON] та [PERSON] випливає, що відповідачка дійсно мала реальні наміри використовувати спірну споруду як сінник, хоча наразі не використовує її як сінник. Свідчення [PERSON] також свідчать проте, що сторони споруду називали між собою сінником, і її споруджено з порушенням "Правил пожежної безпеки в Україні", а саме: розділу 6 п.11 «Житлові будинки». В якості доказу суд не приймає акт від 16.06.2015, оскільки він містить лише підпис позивача та землевпорядника при цьому не засвідчений печаткою сільської ради, крім того він не містить підписів всіх посадових осіб вказаних у ньому, не вказано причини його непідписання. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 10/19 від 14.04.2016 про сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., у зв'язку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судових витрат.

Outcome: approved