Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач просить позбавити батьківських прав відповідачів по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; Позовні вимоги вмотивовані тим, що дитина була негайно відібрана у батьків з неналежних житлових умов, дитина жила в антисанітарних умовах, у бруді і безпорядку, будинок, в якому жила дитина батьком, у аварійному стані, без ремонту, брудний, у дитини було відсутнє місце для відпочинку та ігор, дитина була у брудному одязі і недоглянута, педагогічно запущена, мала вади мовного розвитку, плоскостопість, яка не лікувалась; батько не приділяв дитині належної уваги і догляду, не забезпечив самим необхідним. Мати дитини взагалі покинула дитину на батька і не живе з дитиною з восьмимісячного віку дитини, за цей час взагалі ніяких обов`язків по відношенню до дитини не виконувала. Відповідач [PERSON] відзиву не подала. В судовому засіданні усно заявила про визнання позову, у подальшому до суду не з,явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] відзиву не подав, усно заявив про незгоду з позовом. в судовому засіданні пояснив, що любить дитину і піклувався про неї як міг, визнає, що проживав з дитиною в аварійному і невідремонтованому будинку тещі, можливо мав недоліки у догляді за дитиною, оскільки є інвалідом 3 групи по зору (не бачить на одне око), мав проблеми з роботою, не завжди міг працювати, бо ні на кого було лишати дитину вдома; але все що мав віддавав дитині, годував, одягав, прав одяг, займався розвитком дитини, зокрема разом малювали, водив дитину до лікарів з приводу порушень мовлення; дитина ходила в дитсадок, потім перестав водити, бо дитина захворіла; після відібрання дитини він частково привів будинок до ладу, переклеїв шпалери у кімнаті, на капітальний ремонт будинку не має грошей; в 20020році отримав роботу і має постійний дохід близько 8000грн.; постійно при першій змозі відвідував дитину у дитячому закладі, куди дитина була поміщена, не втрачає зв`язок з дитиною, спілкується з нею, він любить дитину і дитина любить його. Просив не позбавляти його батьківських прав і обіцяв докласти всіх зусиль для поліпшення житлово-побутових умов дитини і приділяти їх належну увагу. З приводу позову до [PERSON] , - його підтримав, пославшись на те, що відповідачка пішла з сім,ї, коли дитині було 8 місяців, і залишила дитину на нього, більше додому не поверталась, не приймає ніякої участі у житті дитини, не цікавиться нею і не допомагає. Він особисто не звертався до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки сподівався на зміну її поведінки і відношення до дитини, надіявся на її повернення. Представник третьої особи - закладу, в якому перебуває дитина, позов підтримала частково, пояснила, що після відібрання дитини, дівчинка знаходиться у КЗ БРР "Дитячий будинок " [PERSON] " , де отримує достатній догляд, має всі необхідні для дитини умови, отримує необхідне лікування і корекцію розвитку. За весь знаходження дитини у закладі, батько часто відвідує дочку, спілкується з нею, між дочкою і батьком є хороший емоційний зв`язок. Батько не є байдужим до дитини; але разом з тим відповідач не створив дитині вдома належні умови, будинок в аварійному стані, брудний і захаращений; після відібрання дитини представник закладу декілька разів відвідувала будинок, і не побачила суттєвих у ньому змін на краще; відповідач переклеїв шпалери у кімнаті, трохи прибрав, але не створено належних умов для того, щоб дитини могла бути повернута в такі умови проживання. Мати дитини жодного разу не відвідувала дитину у закладі, не цікавиться дитиною взагалі. Позивач на підтвердження позовних вимог та викладених у позовній заяві обставин, надав суду у якості доказів акт обстеження, розпорядження про відібрання дитини, фотознімки будинку з зовні, довідки. З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що її батьками є відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Згідно розпорядження Броварської РДА №735 від 17.08.2018р.- вирішено негайно відібрати малолітню [PERSON] у зв`язку з виникненням загрози життю та здоров,ю дитини , та помістити тимчасово дитину до центру Дитяча лікарня для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги. Згідно довідки від 11.10.2018р. [PERSON] на даний час проживає без реєстрації по [ADDRESS] . [PERSON] офіційно не працює. Скарг на нього до сільської ради не надходило. Згідно довідки Калитянської селищної ради [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] , склад його сім?ї: [PERSON] , [PERSON] , дочка, [PERSON] , дружина ( не проживають разом з 2015 року). Згідно акту від 10.04.2019р. [PERSON] проживає сам, ремонт будинку не проводив, постійно відсутній вдома. До вилучення дитини належного виховання та харчування не забезпечував, відсутні родичі, які б могли доглядати за дитиною під час його відсутності. З наданих фотознімків будинку, з якого відібрано дитину, і в якому проживає відповідач, - будинок зовні старий. Подвір,я дещо захаращене. З даних знімків відсутні підстави для висновків щодо його внутрішнього стану та аварійності. Згідно актів про відвідування батьками вихованців дитячого будинку від 05.06.2019р. мати [PERSON] за час перебування дитини в закладі з 22.08.2018р. по теперішній час не відвідувала її жодного разу, по телефону не з?язувалась. Батько [PERSON] -відвідує дитину періодично, а саме: 27.08.2018р., 09.09.2018р., 01.10.2018р., 20.10.2018р., 30.10.2018р., 08.11.201р., 10.11.2018р., 11.11.2018р., 08.12.2018р., 23.12.2018р., 13.01.2019р., 10.02.2019р., 24.02.2019р., 17.03.2019р., 14.04.2019р., 12.05.2019р., 26.05.2019р. З листа від 24.05.2019р. у будинку за адресою: [ADDRESS] , неналежні умови для перебування та розвитку дитини, порушено санітарно-гігієнічні норми, відсутнє місце для відпочинку та для гри дитини, дитина знаходиться вдома у брудному одязі без догдяду. Згідно висновку Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації - є доцільним позбавлення обох відповідачів батьківських прав відносно дітей, і що це буде відповідати інтересам дітей. Відповідач надав довідку з місця роботи, згідно якої він з 01.09.2019р. працює у ФОП [PERSON] з посадовим окладом 8000грн. на місяць. (станом на 2.03.2020р.). Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини. За умовами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М .С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. З наданих доказів встановлено такі обставини: Дитина станом на серпень 2018р. постійно проживала з батьком за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою також проживає бабуся дитини (мати відповідачки). В серпні 2018року дитина була відібрана від батька з побутових умов, які несли загрозу здоров,ю дитини. З часу відібрання дитина поміщена в дитячий заклад, де перебуває до тепер. Відповідач [PERSON] є інвалідом третьої групи по зору. Під час перебування дитини у закладі (у третьої особи) батько відвідує дитину і не втрачає з нею зв`язку, між ними встановлені хороші стосунки, є емоційний зв`язок. За час після відібрання дитини від батька батько влаштувався на роботу, має доходи, докладав певних зусиль до поліпшення побутових умов за місцем проживання. Щодо позбавлення кожного з батьків батьківських прав, то суд вважає доведеним позов в частині позбавлення таких прав матері дитини - відповідачки [PERSON] , виходячи з наступного: Відповідачка [PERSON] (мати) не проживала з дитиною з її 8-місячного віку. Відповідачка не приймала участі у вихованні дитини і в її утриманні, дану обставину підтвердив також і відповідач [PERSON] . Після відібрання дитини від батька мати не відвідала дитину жодного разу і жодного разу не виявила будь-якого інтересу до долі дитини та до даної справи. Відповідачка усно заявила про визнання позову. У подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність. При встановлених у судовому засіданні обставинах суд робить висновок, що відповідачка, яка протягом тривалого часу, систематично, свідомо , без поважних причин взагалі не виконувала і не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню малолітньої дочки та її утриманню, свідомо самоусунулась від участі у житті своєї дитини. Така поведінка відповідачки дає підстави для висновку, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і тому є підстави для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав. Відсутні будь-які підстави для відмови у позові щодо матері дитини і для того, щоб відповідачку не позбавляти батьківських прав. Фактично дитина не отримує від матері жодної допомоги і участі і своєму житті. Тому позбавлення її батьківських прав повністю відповідає інтересам самої дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору відповідачки. Щодо позбавлення батьківських прав батька дитини - відповідача [PERSON] , то суд виходить з наступного: Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і виключно у разі, якщо це повністю відповідає найвищим інтересам дітей. У даному ж випадку суд не встановив ухилення відповідача від батьківських обов`язків як підстави для позбавлення його батьківських прав. Позивач не довів винної, протиправної поведінки відповідача, умисного невиконання обов`язків , байдужого ставлення до дитини, а також інших підстав, які б вказували на його свідоме і умисне нехтування своїми обов`язками по відношенню до дитини. Позивач не надав ніяких доказів , що стосуються того стану і тих побутових умов, з яких була відібрана дитина від батька в серпні 2018року. Тому суд за одним лише фактом відібрання дитини , не має достатніх підстав для визнання доведеним того, що батько дитини дійсно ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання і виховання дитини та забезпечення всім життєво необхідним, або що він вчиняв щодо дитини протиправні дії чи бездіяльність, або що він своєю присутністю чи поведінкою створював для дитини певну загрозу, тощо. У даному випадку - у зв`язку з негайним відібранням дитини від батьків в певних конкретних виниклих умовах -мова може йти про неналежне або про недостатнє забезпечення дитині побутових і житлових умов саме на той час. Позивач також не надав суду ніяких доказів з приводу стану здоров,я дитини та її розвитку, тому суд констатує, що не доведені позивачем ті обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, зокрема, що дитина має вади мовного розвитку, потребує спеціальної корекції, і що це сталось саме внаслідок неналежного виконання батьками батьківських обов`язків. Нема підстав для висновку, що саме батько довів дитину до запущеного стану у сенсі розвитку мови, та що саме внаслідок його бездіяльності стан здоров,я і розвитку дитини погіршився. Також позивач не надав доказів на підтвердження незабезпечення батьком дитині необхідного харчування. Також не надано доказів вчинення відповідачем по відношенню до дитини будь-яких протиправних чи інших дій чи бездіяльності, які б давали суду підстави зробити висновок, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків , і тим більше що він ухилявся від їх виконання. Сам по собі той факт, що будучи інвалідом і особою малозабезпеченою та малоініціативною за характером він не зміг створити дитині житлові та побутові умови на більш достойному рівні, не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а позову про відібрання дитини не заявлено, тому не є предметом дослідження наявність підстав для відібрання дитини. Таким чином, враховуючи покладений на позивача обов`язок по доведенню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, і враховуючи що суду не надано належних, достатніх доказів для встановлення ухилення батька від виконання батьківських обов`язків - як його умисного і свідомого вибору, а розглядаючи справу виключно за наданими доказами, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того суд враховує, що протягом розгляду справи і з самого дня відібрання дитини від батька, він не втрачав з дочкою зв`язок, відвідує її у дитячому закладі, куди вона була поміщена після відібрання, постійно спілкується з нею, між дочкою і батьком є хороший емоційний зв`язок, він вживає певні хоча і на даний час недостатні заходи щодо покращання побутових умов проживання дитини. Влаштувався на роботу. Не характеризується як особа, схильна до вживання алкогольних напоїв чи наркотиків чи до антисоціального способу життя. Поведінка відповідача вказує на його небайдужість до дитини і про намагання виконувати батьківські обов`язки і про відсутність ухилення від їх виконання -як основну і головну підставу для позбавлення батьківських прав. Сам той факт, що в будинку, де живе відповідач (і який до того ж йому не належить) відсутні бажані побутові умови для проживання малолітньої дитини , - не є достатньою підставою для позбавлення батька батьківських прав, а може - при певних умовах - бути підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Суд не вважає, що відповідатиме інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав, навпаки суд вважає, що в інтересах дитини є збереження для неї сім,ї з батьком, а не розлучення з ним. Відмовляючи у позові про позбавлення батьківських прав по відношенню до відповідача, суд не вбачає і підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки очевидним наслідком такої відмови у позові буде повернення дитини батьку, що виключає підстави для стягнення аліментів з нього на утримання дитини. Щодо стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] , то суд виходить з наступного: Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.181СК України - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки суд задовольняє позов в частині позбавлення батьківських прав матері дитини, то є підстави для стягнення з неї на утримання дитини аліментів у вказаному позивачем розмірі і у спосіб перерахування на відкритий спеціальний рахунок дитини. Підстав для звільнення відповідачки від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини суд не вбачає. Позивач просить визначити розмір аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial