Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

22.04.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ "ПМК-28" про зняття арешту з нерухомого майна, що належало [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до приватного нотаріуса Мошкової Н.О. з приводу оформлення свідоцтва про право власності на частку в спільному майні з [PERSON] . Листом від 05.12.2019 року №1189/02-14 приватний нотаріус повідомив, що свідоцтво про право власності на частку в спільному майні після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , видати не є можливим, у зв`язку з тим, що виявлено заборону на відчудження майна, яке належить [PERSON] . Як зазначено в листі приватного нотаріуса Мошкової Н.О. від 05.12.2019 № 1189/02-14 "оскільки згода кредитора відсутня, нотаріусом призупинено видачу свідоцтва про право на спадщину до надання необхідних документів або до зняття заборони відчудження нерухомого майна". Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна Красноградським ПМК-25, правонаступником якого є ТОВ "ПМК-28" 27.08.2007 р. за №5545816 зареєстровано обтяження на майно, яке належало [PERSON] . Підставою обтяження вказано договір застави з Красноградським ПМК-25 б/н від 26.07.1974 року. Позивачка зазначає, що жодної інформації та її документального підтвердження щодо наявності договору застави від 26.07.1974 року укладеного між Красноградським ПМК-25 та [PERSON] вона не має. Розмір заборгованості [PERSON] на користь Красноградського ПМК-25, строки погашення та підстави її винекнення також їй невідомі. За життя [PERSON] не отримував від Красноградського ПМК-25 та/або його правонаступника ТОВ "ПМК-28" повідомлення щодо погашення будь-якої заборгованості. Оскільки на даний час заборону відчудження на належне [PERSON] , майно не знято, то позивачка змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Від [PERSON] надійшла заява в якій вона позов підтримує та просить його задовольнити, а слухання справи проводити за її відсутності. Представник ТОВ Красноградської ПМК № 28 Гончаренко О.І. також направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає, так як померлий [PERSON] заборгованості перед підприємством не має. Не заперечує проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Від Красноградської державної нотаріальної контори надійшла заява про слухання справи у відсутність представника. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.04.2021 року Красноградською державною нотаріальною конторою 27 серпня 2007 року за №5545816 накладено арешт на невизначене майно, окреме майно, що належить [PERSON] , на підставі договору застави , б/н Красноградське ПМК-25. Приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Мошковою Н.О. 15.12.2019 року припинено видачу [PERSON] видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна виявлено заборону відчудження майна, яке належить [PERSON] . Жодних зобов`язань перед відповідачем [PERSON] , станом на момент звернення позивача [PERSON] до суду, не мав, про що зазначив представник відповідача у заяві про визнання позову. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 2 ст.30 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходженням цього майна або основної його частини. Згідно частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.5 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження це - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Нормами п. 3 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено хто може бути заявником у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень таких прав. Так, визначено, що заявник це - орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК . Як вбачається зі ст.73 Закону України "Про нотаріат" нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом звільнення з-під арешту майна, яке належить [PERSON] , на праві власності.

Outcome: approved