Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

08.04.2016 р. до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного Акціонерного Товариства "Банк «Фінанси та Кредит" до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 169,04 грн. та судові витрати у розмірі 2552,54 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі- Банк, Позивач) та громадянином [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) було укладено кредитний договір №1-502/310, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні ресурси в сумі 15 000,00 грн., а Позичальник зобовязувався повністю повернути кредитні кошти до 10 жовтня 2010 року та погашати заборгованість по кредиту, відповідно до умов даного договору. Стверджує, що відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.\~ На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не зявилася, проте подала до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку представника позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Так, судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі- Банк, Позивач) та громадянином [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) було укладено кредитний договір №1-502/310, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні ресурси в сумі 15 000,00 грн., а Позичальник зобовязувався повністю повернути кредитні кошти до 10 жовтня 2010 року. Відповідно до п. 6.1. Кредитного Договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.3, 3.5, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 Кредитного Договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день простроченого зобов'язання. У зв»язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобовязань станом на 22 лютого 2016 року його заборгованість за Кредитним Договором становить 380 379,73 (триста вісімдесят тисяч триста сімдесят девять гривень 73 копійки) гри., з яких: прострочена заборгованість по основному боргу кредиту - 15 000,00 гри.; Прострочена заборгованість по відсотках - 43 834,52 грн.; прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 26 250,00 грн. заборгованість по пені - 295 295,21 грн. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved