Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

07 лютого 2019 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивачі посилались на те, що вони разом з відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право спільної сумісної власності від 26 грудня 2006 року, є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS].25 січня 2019 року на підставі договору зміни виду права спільної власності із спільної сумісної власності на спільну часткову з однозначним визначенням розміру часток у праві спільної часткової власності було визначено частки співвласників рівними, а саме по 1/3 частині вищезазначеного нерухомого майна. 25 січня 2019 року відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужив належну йому 1/3 частину квартири на користь брата [PERSON] , одночасно втративши право користування нею, однак з реєстрації не знявся та фактично у ній не проживає понад установлені законом строки, житловим приміщенням не користується, не є його співвласником. Позивачі посилалась також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації їх прав як співвласників житла, у зв`язку з чим просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 18-19). 11 березня 2019 року позивачі усунули недоліки позовної заяви (а.с. 21, 22). Ухвалою суду від 25 березня 2019 року було відкрите провадження у справі (а.с. 25-26). У підготовче засідання сторони не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивачі позовні вимоги підтримують, а відповідач їх визнає (а.с. 48, 49, 50). У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з тим, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 2006 року [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" № 13089481 від 27 грудня 2006 року, наданим суду у засвідченій позивачами копії (а.с. 8). Договором зміни виду права спільної власності із спільної сумісної на спільну часткову з одночасним визначенням розміру часток у праві спільної часткової власності від 25 січня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 112 та наданим суду у засвідченій позивачами копії, визначено, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, а саме по 1/3 частині кожному (а.с. 5). Судом установлено, що відповідач [PERSON] продав [PERSON] належну йому 1/3 частку вищезазначеної квартири, про що між ними укладено відповідний договір купівлі-продажу від 25 січня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака О. В., зареєстрований в реєстрі за № 113 (а.с. 11-12). Таким чином позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка вищезазначеної квартири, а власником іншої 2/3 частки є позивач [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не знявся з реєстраційного обліку в спірному жилому приміщенні, зареєстрований в квартирі з 19 жовтня 1993 року до теперішнього часу (а.с. 13, 24). Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право вимагати усунення порушень їх прав, як співвласників нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] було похідним від його права часткової власності на квартиру, він, як співвласник квартири, у відповідності до ст. 150 Ж України, мав право користуватися нею для особистого проживання і проживання членів його сім`ї. Розпорядившись належною частиною нерухомого майна (продавши частку квартири [PERSON] ), [PERSON] втратив право власності на неї, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і відповідач повинен бути визнаний таким. що втратив право користування спірним житлом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 768,40 грн. В зв`язку з вищенаведеним,

Outcome: approved