Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб укладений між сторонами, а також стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі - 2500,00 грн. починаючи з дня звернення до суду з цим позовом щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовула тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні стосунки між подружжям повністю втратили почуття любові та поваги, на даний час відносини фактично припиненні, проживають окремо та син проживає разом з Позивачкою, яка повністю його утримує та виховує. Оскільки сім"я розпалась остаточно, спільних інтересів не мають, а враховуючи те що Відповідач останнім часом самоусунувся від надання коштів на утриманні дитини, Позивачка звернулась до суду з цим позовом, в якому просила шлюб розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні Позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про 27 червня 2014 складено відповідний актовий запис №727 (а.с. 6). Від цього шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що 05 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис №1569). Батькам дитини записані Позивач [PERSON] та Відповідач [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Згідно пояснень Позивача на даний час сторони проживають окремо та кошти на утримання дитини Відповідач не надає, тому син перебуває на утриманні матері [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України» та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги, що Відповідачем не заперечувалась сплата аліментів, крім того [PERSON], як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, враховуючи стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, який є фізично та психічно здоровим. Судом також прийнято до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: approved