Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

10 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Воронівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 березня 1998 року помер [PERSON]. За життя останній склав заповітне розпорядження, яким все своє майно заповів [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай), розміром 4,57 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Воронівської сільської ради, яка перебувала у власності АФ ім. Ватутіна. Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0234598, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року № 57. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON], але право на земельну ділянку (пай) юридично не оформила. [PERSON], тобто мати позивачки, померла 14 квітня 2014 року. Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказану земельну ділянку, яку вона фактично прийняла після [PERSON] Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 14 квітня 2014 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 4,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності АФ ім. Ватутіна, посвідчену сертифікатом серії СМ № 0234598, виданого на імя [PERSON], який помер 09 березня 1998 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області та Білопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання також не зявились, від нотаріуса [PERSON] надійшов лист про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що матірю позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], є [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-БЖ № 385433 (а. с. 6). Після реєстрації шлюбу у 1990 році позивачці було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І -БП № 482005 (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 215605 [PERSON] померла 14 квітня 2014 року в с. Янченки Білопільського району Сумської області (а. с. 8). Із змісту заповіту, посвідченого 17 квітня 1995 року секретарем виконкому Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 141, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON], тобто матері позивачки (а. с. 15). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10 вересня 1998 року Білопільською державною нотаріальною конторою спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого 09 березня 1998 року, є [PERSON]. Спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться в с. Янченки, вул. Колгоспна, 26 Білопільського району Сумської області та земельної ділянки площею 0,26 га (а. с. 10). Зі змісту довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 10 квітня 2017 року за № 0-18-0.21-49/162-17 вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), розміром 4,57 умовних кадастрових гектарах на території Воронівської сільської ради членам АФ ім. Ватутіна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0234598 від 12 березня 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року № 57 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією сертифікат виданий на руки (а. с. 11). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість обєкта оцінки земельної ділянки, загальною площею 4,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 104 600 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Воронівської сільської ради (а. с. 13-14). З довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Воронівської сільської ради від 12 травня 2017 року за № 354/02-17 вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті 14 квітня 2014 року постійно проживала за адресою: [INFO]. Заповіт від імені померлої виконкомом сільської ради не посвідчувався (а. с. 9). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 06 липня 2017 року вбачається, що оформлення спадщини після померлої 14 квітня 2014 року [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом [PERSON], не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а. с. 12). Позивачем надавалось в газету «Білопільщина» оголошення про те, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0234598, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним (а. с. 16-17). У відповідності до листа та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори після [PERSON], яка померла 14 квітня 2014 року, держнотконторою заведена спадкова справа за № 221/2017 за заявою [PERSON] Крім того, заведена спадкова справа № 122 від 07 квітня 1998 року після [PERSON], який помер 09 березня 1998 року, заяву про прийняття спадщини після нього прийняла [PERSON] (а. с. 31-33). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] прийняла спадщину після померлої 14 квітня 2014 року матері [PERSON], на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,57 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності АФ ім. Ватутіна, посвідчену сертифікатом серії СМ № 0234598, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року № 57 на імя [PERSON], який помер 09 березня 1998 року. Однак, вказана обставина не позбавляє позивачку права на спадщину після матері та підлягає захисту в суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved