Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

10.04.1990 року [PERSON] була прийнята на посаду техніка в бригаду № 5 Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» відповідно до наказу № 16 від 10.04.1990 року. 01.04.1991 року присвоєно кваліфікацію техніка, 01.12.2010 року переведено на 0,5 ставки інженера з інвентаризації нерухомого майна 2-ої категорії і 0,5 ставки приймальника замовлення. 30.04.2013 року [PERSON] була звільнена з займаної посади за відсутність на робочому місті 23.04.2013 року з 13.15 хв. до 17.15 хв., а саме по п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул згідно наказу № 42 по КП «Тульчинське МБТІ» від 30.04 2013 року. [PERSON] не погодилася з наказом № 42 від 30.04 2013 року про її звільнення з наступних підстав. Наказ № 42 був винесений керівником КП «Тульчинське МБТІ» без будь-яких на те законних підстав. 23.04.2013 року з 13,15 хв. до 17.15 хв., коли був складений акт про її відсутність на робочому місці, вона знаходилася на робочому місці у приміщенні Немирівського відділеня КП «Тульчинське МБТІ» та виконувала свої трудові обов'язки. Крім того, трудовий договір з [PERSON] укладений на невизначений строк і може бути розірваний у випадках, зокрема по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто прогул без поважних причин. Але розірвання трудового договору за цих підстав може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинною профспілкою організацією. Однак, такої згоди на звільнення [PERSON] з боку профспілкового органу не було, а [PERSON] є членом профспілки. Також, при звільненні трудової книжки не видно і не проведено розрахунок. [PERSON] було позбавлено можливості влаштуватися на іншу роботи. За час вимушеного прогулу з 30.04.2013 року по 13.11.2013 року [PERSON] втратила заробіток в сумі 38853,88 гривень. Однак, суму не отриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу зменшує до 15722,61 гривень тому, що як видно з довідки КП "Тульчинське МБТІ" відраховано всі суми, які перераховуються роботодавцем за робітника. З боку КП «Тульчинське МБТІ» [PERSON] була заподіяна моральна шкода оцінена нею в сумі 10.000 гривень яку обґрунтувала тим, що її було позбавлено роботи в КП «Тульчинське МБТІ», де вона пропрацювала більше 20-и років і не мала порушень трудової дисципліни, заробітної плати, що стало для неї великою несподіванкою, перенесла моральні переживання, порушився звичайний порядок життя її сім'ї, де є діти, не могла знайти інше робоче місце без трудової книжки, тобто докладала додаткових зусиль по отриманню коштів для існування, втратила нормальні життєві зв'язки з колективом та вимушена була тривалий час відвідувати в Тульчині керівника, доказуючи свою невинність. Представник відповідача позов визнала частково, вважає, що звільнення позивачки з роботи було не правомірним, в частині стягнення моральної шкоди не визнає, з позовними вимогами, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу визнає, необхідно стягнути в сумі 15722 гривень 61 коп., оскільки судом при ухвалені заочного рішення не було враховано дійсних нарахувань та виплат з утриманням податків позивача, що призвело до похибки в ухваленому заочному рішенні. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено і цього не заперечують сторони, що позивачка [PERSON] працювала на посаді техніка другої категорії Немирівського відділення КП «Тульчинське МБТІ» з 1990 року, цей факт підтверджується трудовою книжкою позивачки. Наказом № 42 по КП «Тульчинське МБТІ» від 30.04.2013 року [PERSON], інженера 2-ої категорії з інвентарізації, звільнено по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 5). Підставою винесення наказу № 42 від 30.04.2013 року був акт про відсутність на робочому місці [PERSON] з 13 год. 15 хв. до 17 год.15 хв. 23.04.2013 року ( а. с. 7). Як вказано в даному акті він складений 23.04.2013 року о 13 год. 15 хв. комісією у складі заступника начальника КП «Тульчинське МБТІ» Гнатюка О.П. голова комісії, в.о. начальника технічного відділу № 1 Шевчука М.О., інженера з охорони праці КП «Тульчинське МБТІ» Заєць О.А. - членів комісії ( а. с. 7). В акті зазначено час його складання 13 год. 15 хв., тобто це фактично розпочалася друга половина робочого дня з обіду який по розпорядку триває з 12 до 13 години, робочий день закінчується о 17 год. 15 хв.. Тому як комісія зробила такий висновок про відсутність [PERSON] на робочому місці у період з 13 год. 15 хв. до 17 год. 15 хв., що викликає сумнів в правдивості обставин викладених у акті. Про те, що [PERSON] виконувала свої безпосередні трудові обов'язки свідчить заява [PERSON], яка 23.04.2013 року о 15 год. була прийнята працівником Немирівського відділення КП «Тульчинське МБТІ» [PERSON] і про це є замовлення № 794-8-т від 23.04.2013 року [PERSON] зроблене о 15:05:32 (а. с. 35,36). Таким чином, сторонами у справі визнані всі обставини справи, за виключенням суми стягнення моральної шкоди, а отже ці обставини не підлягають доказуванню і сприймаються судом як доведеними та підлягають до задоволення. При постанові даного рішення, суд має одночасно вирішити питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік як це передбачає ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Що стосується суми стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь позивачки, то суд виходить з розрахунку наданого представником відповідача та визнаного позивачем і вважає, що оскільки [PERSON] була звільнена з роботи 30.04.2013 року то розрахунок середньомісячної заробітної плати необхідно проводити за два останні місяці, які передували звільненню, а саме березень-квітень 2013 року. Відповідно до довідки КП «Тульчинське МБТІ» [PERSON] було нараховано зарплату за травень-жовтень, 9-ти днів листопада 2013 року - 15722,61 гривень, а отже середньомісячна заробітна плата [PERSON] становила 4891,48:2=2445,74 гривні. Вимушений прогул з 01.05.2013 року по 11.11.2013 року становить 6 повних місяців з травня по жовтень 2013 року та 9 робочих днів листопада 2013 року. Отже, з КП « Тульчинське МБТІ» на користь [PERSON] підлягає стягненню за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата в сумі 15722,61 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідач звільнив позивачку з власної ініціативи без попередньої згоди первинної профспілкової організації , під час звільнення не були дотримані вимоги ст. 149 КЗпП України про порядок звільнення працівника з ініціативи адміністрації, звільнення [PERSON] з роботи проведено за обставин викладених в акті від 23.04.2013 року про відсутність на роботі в якому викладені обставини, які не відповідають дійсності, що є грубим порушенням трудового законодавства, що і призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд вважає за необхідне задовільнити позов в цій частині частково, стягнувши заподіяну моральну шкоду зменшену до 1500 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог - з відповідача на користь держави підлягає стягненню 229,40 гривень судового збору, на користь позивачки 114,70 гривень судового збору за заяву про забезпечення доказів та 2500 гривень за надання юридичної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved