Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

12.08.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна в рівних частинах, з тих підстав, що з 09.09.1989 року до 01.12.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . Під час перебування у шлюбі, у період 1991-2000 роки, сторони побудували житловий будинок [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак надали письмову заяву в якій обставини справи підтвердили, позов підтримали в повному обсязі та просили слухати справу у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України». Клопотання про перенесення слухання справи до суду не надходило. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які врегульовуються ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містяться у частині 3, 4 ст. 368 ЦК України та частині 1, 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до п.23 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 09.09.1989 року (а.с.6), який розірвано за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2015 року у справі №299/3049/15. Під час перебування у шлюбі, у 1991 року, був збудований житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] (а.с.12). До складу домоволодіння, згідно технічного паспорту, входять житловий будинок (загальна площа 287,1 кв.м.; житлова площа 45,7 кв.м), корівник, сарай, свинарник, вбиральня, ворота та огорожа (а.с.9-12), які оцінені Виноградівським районним БТІ на загальну суму 414 118 грн. (а.с.8). Зазначений житловий будинок, разом з іншими спорудами, які входять до складу домоволодіння, знаходиться на земельній ділянці. Питання щодо неї даним позовом не вирішувалось. Виходячи зі змісту частини другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України). Відповідно до правового висновку ВСУ у справі 6-47цс16 від 07.09.2016 року, встановлено, що "правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами". Як вбачається з матеріалів справи спірний будинок за адресою [ADDRESS] не прийнятий до експлуатації, забудовник не отримав правовстановлюючого документа на майно та не зареєстрував своє право власності щодо нього в установленому законом порядку. Однак, в судовому засіданні встановлено, з наявної документації, що даний будинок практично повністю готовий і може бути зданий в експлуатацію в будь-який момент. Зважаючи, що будинок готовий до здачі в експлуатацію, суд не може розглядати його лиш як будівельні матеріали, а визнає право власності сторін на об`єкт незавершеного будівництва. Питання стосовно встановлення порядку користування спірним майном не вирішувалось, оскільки такі вимоги не заявлялись. Відповідно до проведеної оцінки спірного нерухомого майна, сума судового збору становить 4141 грн. 18 коп. і саме цю суму необхідно стягнути с відповідача на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь. На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved