Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У квітні 2016 року Головне територіальне управління юстиції у Київській області подало позов в інтересах громадянина [PERSON] [PERSON] [PERSON] на підставі Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року. Вказали, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними не укладався. Дитина народилась та проживає на території України. Починаючи з народження дитини, мати відмовляє батькові у спілкуванні та побаченнях з сином, не надає інформації про дитину, що унеможливлює виконання [PERSON] [PERSON] своїх батьківських обовязків. Ними вживались заходи досудового врегулювання спору між батьками, які були безрезультатними, оскільки батько бажає вивозити дитину на обмежений час до Франції та Тунісу без присутності матері, витрати відповідно взявши на себе. Але відповідачка категорично заперечувала щодо виїзду дитину за кордон без неї. Вказали, що батько та мати мають рівні права та обовязки на дитину, батько дитини, який не проживає з дитиною, має право на спілкування, побачення з нею, в тому числі на території країни, де він проживає. Оскільки сторони не можуть домовитись про участь батька у спілкуванні та побаченнях з дитиною, тому спосіб участі батька у вихованні дитини має визначити суд. Просили суд встановити спосіб спілкування [PERSON] [PERSON] з сином [PERSON] [PERSON], [INFO], шляхом надання дозволу на відвідування [PERSON] [PERSON], [INFO], батька [PERSON] [PERSON] за місцем його постійного проживання у Французькій Республіці: 94200 Іврі-сюр-Сен, пр..[PERSON], буд.203, Франція (203 Maurice Thorez 94200 Ivry-sur-Seine, France) та Туніській Республіці (країні походження [PERSON] [PERSON]) на обмежений період часу; зобовязати [PERSON] О,В. не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином по телефону, скапу та іншими сучасними засобами комунікації; надавати вільний доступ до дитини під час приїздів батька в Україну, надавати щоквартально інформацію про стан здоровя дитини, шкільні успіхи дитини, фотографії з особливих подій в житті дитини на продавання позивача. При розгляді справи [PERSON] [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову (а.с. 74-79 т.1). Вказали також, що протягом останніх років позивач постійно намагається налагодити спілкування з дитиною, але [PERSON] чинить штучні перешкоди, чим порушує не тільки його права, а й права дитини. Просив суд встановити спосіб спілкування батька [PERSON] [PERSON] з сином [PERSON] [PERSON], [INFO], шляхом надання [PERSON] [PERSON] дозволу на вивезення сина на територію Французької Республіки протягом не менше 45 днів у літній період (червень-серпнь) та на новорічні свята у парні роки, на всій території України щоквартально не менше 7 днів без участі матері, попередньо за 7 днів попередивши її про дату прибуття в Україну та необхідність забезпечити зустріч батька з дитиною; зобовязати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні батька [PERSON] [PERSON] з сином [PERSON] [PERSON], [INFO], по телефону, скапу та інших засобах комунікації щоденно з 18 год. до 21 год. за київським часом; зобовязати [PERSON] надати [PERSON] [PERSON] інформацію про наявні засоби звязку з відповідачкою (номер телефону, скап. тощо) для спілкування батька з дитиною; зобовязати [PERSON] надавати інформацію [PERSON] [PERSON] про зміну номеру телефону, облікового засобу скап та інших засобів звязку, необхідних для спілкування батька з сином. Дана заява була направлена представником позивача [PERSON] та отримана 06 лютого 2017 року Подільським районним судом м.Києва. Враховуючи подання даної заяви і відповідно прийняття судом до розгляду, ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 15 березня 2017 року справу було передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області для розгляду за підсудністю. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що з 2014 року між батьками дитини погіршились відносини і з того часу у позивача виникають перешкоди щодо побаченнях та спілкування з дитиною, а останній раз дитину бачив в 2017 році. Позивач працює, має гарну роботу, за місцем свого проживання дитині будуть забезпечені належні умови на час перебування дитини у батька. Намагається передавати дитині подарунки, солодощі. Поданий висновок органу опіки та піклування вважають дискримінаційним та просили не брати його до уваги. Просили задоволити позов у повному обсязі. У судовому засідання відповідач та представник відповідача проти позову заперечували на підставах, вказаних у відзиві (т.1 а.с. 118-123, 239-243). Суду пояснили, що відповідач ніколи не мав перешкод в побаченнях дитиною, але за все його життя зміг організувати всього шість зустрічей. Тому дитина не сприймає його як рідну людину. Вказала, що дитина має певні захворювання, та десь в років пять лиш почав розмовляти, і лише в даний час вже більш-менш нормально розмовляє. В цілому, вона не заперечує побачення батька з дитиною, але лише на території України та за її присутності, оскільки дитина позивача не знає, не розуміє та сприймає його як батька. У подальшому, коли дитина підросте, більш тісно буде спілкуватись з позивачем, виявить бажання, то вона не заперечуватиме щодо поїздок дитини за кордон у супроводі батька без неї. Вважає посилання позивача щодо гарного доходу, належних умов проживання такими, що не підтверджені відповідними доказами, оскільки [PERSON] [PERSON] перераховує самостійно на утримання дитини 80 євро щомісячно. Щодо спілкування з дитиною за допомогою телекомунікаційних засобів вказала, що дитина перебуває в тому віці, що її важко примусити спілкуватись телефоном. Просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник Органу опіки\~та піклування\~Києво-Святошинської\~районної державної\~адміністрації Київської\~області не\~зявився.\~Надали суду\~висновок щодо\~встановлення способів\~батька спілкування\~з дитиною\~(т.1\~а.с.223-226).\~Просили слухати\~справу за\~їх відсутності,\~з врахуванням\~поданого висновку,\~вирішити справу\~відповідно до\~вимог закону. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] [PERSON], виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі не перебували в зареєстрованому шлюбі, не проживали однією сімєю. Батьками [PERSON] Даніель, [INFO], є [PERSON] [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження I-БК №310693, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києва. У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, за весь час з народження дитини, з 2012 року, [PERSON] [PERSON] бачив дитину до 10 разів, останній раз наприкінці 2017 року, позивач не володіє українською, російською мовою, між собою сторони спілкуютьсь англійською мовою. Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2017 року стягнено з [PERSON] [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: 94200 Іврі-сюр-Сен, проспект Моріса Тореза, буд. 203, Франція, на користь [PERSON], [INFO], громадянки України, яка зареєстрована за адресою: [INFO], - аліменти на утримання дитини [PERSON] Даніель, [INFO], у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 11 серпня 2016 року. Рішення суду залишено без змін та набрало законної сили. Відповідно до пояснень відповідача, [PERSON] [PERSON] на виконання даного рішення щомісячно надсилає кошти на утримання дитини в розмірі 80 євро. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 грудня 2017 року доцільно встановлено участь батька [PERSON] [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] [PERSON], [INFO], шляхом відвідування його на території України в присутності матері дитини [PERSON] Останній не чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою дитиною з використанням дистанційних засобів звязку. Разом з тим, враховуючи інтереси дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне. З показів свідків [PERSON], подруга відповідача, та [PERSON], мати відповідача, судом встановлено, що вони є близьким особами та бачать життя малолітнього [PERSON] [PERSON]. За все життя [PERSON] [PERSON] бачив дитину всього 6 разів, будь-яких перешкод у спілкуванні та побаченнях з дитиною не мав. Батько дитини жодних активних дій щодо побачень не виявляв. З показів свідка [PERSON] Нідал Тун, товариш позивача, судом встановлено, що одного разу бачив як фактично мати дитини не давала змоги побачитись позивачу з його дитиною. Покази даного свідка суд оцінює критично, оскільки він не приймає активної участі в житті дитини, був свідком певних подій лиш одного разу, тому дані пояснення є лише субєктивним сприйняттям свідком обставин, які виникли лиш одного разу при спілкуванні з дитиною. Також з поданої медичної документації на дитину судом встановлено, що [PERSON] [PERSON], [INFO], має загальний недорозвиток мови ІІр. Відповідно до психологічного обстеження дитини (т.1 а.с. 149) [PERSON] [PERSON], [INFO]: дитина довго не засинає без присутності поруч близьких, стає занадто збудливим, коли потрібно стримуватись або загальмованим і млявим при виконанні чогось; дитина за допомогою кольорів Люшера обирала рідних та всіх друзів, при цьому тату кольору не дісталось, тобто для дитини це не важлива особа; дитина має труднощі в спілкуванні; поведінка дитини адекватна, контакт утруднений, дрібна моторика недостатньо розвинена, є схильність до появи нервового розладу, має розлади аутистичного спектру. При цьому дитині рекомендовано благополучний мікроклімат в оточені дитини, постійний режим дня, збалансоване харчування, повноцінний сон, розвивати адаптованість до соціуму, комунікативну функцію, посидючість, увагу, пам'ять, мислення, мовну функцію. Будь-які зміни в оточенні дитини можуть призвести до погіршення стану нервової системи через наявність аутичних рис характеру. Враховуючи особливості дитини, який має надмірну прихиліть до матері, дитині не рекомендовано допускати різки зміни в його оточенні. Позивач доказів на спростування поданого висновку суду не надав, не вказав неможливості їх подання, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Враховуючи наведені вище обставини, враховуючи особливості дитини, фактичну відсутність батька в житті дитини та відповідно відсутність інтересу дитини до позивача, прихильність дитини до матері, вік дитини, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без супроводу матері на даний час є передчасними та задоволені не можуть бути. Після налагодження відносин [PERSON] [PERSON] з дитиною, сприйняття дитиною свого батька, може бути вирішено питання про виїзд дитини за кордон. На даний час, [PERSON] [PERSON] крім висловлених усних побажань бачитись з дитиною, інших доказів на підтвердження дійсних намірів налагодження звязку з дитиною не надав, а за все життя дитини бачив її всього шість разів, відсутні докази чинення перешкод з боку матері щодо побачень, спілкувань з дитиною суду не надав, враховуючи вік дитини, тому позовні вимоги в частині зобовязання кожного вечора у визначені години забезпечити спілкування з дитиною за допомогою телекомунікаційний систем задоволенню не підлягає. При цьому суд також враховує емоційний стан дитини, якщо у позивача не буде можливості здійснити дзвінок, тому таке спілкування має відбуватись за взаємною згодою, можливістю і бажанням як батька дитини, так і самої дитини. Разом з тим, судом встановлено, що між батьками фактично виник конфлікт щодо виїзду дитини за кордон, тому суд приходить про встановлення участі батька [PERSON] [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] [PERSON], [INFO], шляхом відвідування його на території України в присутності матері дитини [PERSON], а мати дитини не має чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою дитиною з використанням дистанційних засобів звязку. Такі зустрічі допоможуть батьками вирішити всі бажані питання щодо режиму, харчування, подолання дитиною своїх переживань, сприйняття дитиною позивача по справі саме як батька тощо, що сприятиме гармонічному розвитку дитини. Зважаючи, що батьки дитини позитивно характеризують, люблять свою дитину, тому обмежень щодо місця побачень батька з дитиною суд не вбачає, що сприятиме різнобічності виховання дитини. З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в частині зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною з використанням дистанційних засобів звязку а встановлює участь батька. Доказів неможливості спілкування дитини з батьком через грубе поводження останнього, негативного впливу на дитину відповідачем суду подано не було. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, що набула чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст. 51, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 56 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 17, 18, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.п. 1.3, 1.7 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Держкомсім'ямолодь України, Міносвіти України, МОЗ України та Мінпраці України № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

Outcome: dismissed