Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, якою просила встановити юридичний факт, що її вимушене переселення разом з неповнолітньою дитиною, [PERSON], [INFO], у січні 2015 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Донецької області України. Заявниця мотивує свої вимоги тим, що до свого вимушеного переселення була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], [PERSON] Зазначає, що до початку збройної агресії [PERSON] Федерації та подальшої окупації частини території Донецької області на підставі трудового договору працювала бухгалтером, була повноправним громадянином своєї держави та вела повноцінний спосіб життя. Разом із тим вказує, що із вказаного вище місця реєстрації та фактичного місця проживання змушена була виїхати внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Донецької області України. При цьому в обґрунтування обставин, викладених у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що перша фаза збройної агресії [PERSON] Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням [PERSON] Федерації порядку перетину Державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань; друга фаза збройної агресії [PERSON] Федерації проти України, на думку заявників, розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] Федерації озброєнні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки». Зазначає, що у травні 2014 року до проведення псевдо референдуму щодо відокремлення Донецької області на всіх державних установах були вивішені прапори [PERSON] Федерації. 25 травня 2014 року мешканці Горлівки були позбавлені права голосувати на позачергових виборах Президента України у звязку з блокуванням всіх дільниць. Після виборів Горлівку заполонили озброєні проросійські бойовики, які пересувались на автомобілях з російськими номерними знаками. Серед них були й особи кавказької національності, котрі облаштовували блокпости для укріплення своїх позицій та переміщалися містом важкою технікою під прапорами [PERSON] Федерації. З огляду на це, заявниця була наляканою та схвильованою, тому старалася якомога менше пересуватись по місту, оминаючи при цьому місця скупчення озброєних проросійських окупантів. У червні 2014 року, після появи російської важкої техніки в Горлівці, частина міста піддалася обстрілам. На початку липня 2014 року у місті спостерігалася активізація бойових дій та збільшення кількості техніки російського зразка. З огляду на постійні бойові дії місцеві мешканці намагалися виїхати з Горлівки, однак бойовики їх зупиняли, особливо чоловіків, та в примусовому порядку залучали до спорудження фортифікаційних укріплень «ДНР». В результаті збройної агресії [PERSON] Федерації на території Донецької області почалися перебої з комунальними послугами та постачанням продуктових товарів. Крім цього, транспортна система міста та регіону припинила своє звичайне функціонування. Описані вище обставини призвели до неможливості подальшого проживання на території Донецької області, тому заявниця вирішила залишити своє житло та переїхати разом із дитиною до м. Хмельницький, аби мати елементарну змогу жити, не турбуючись про свою безпеку та безпеку своєї дитини. Зважаючи на складну економічну ситуацію, що обумовлена окупацією частини території України [PERSON] Федерацією, заявниця зіткнулася з труднощами під час пошуку постійної оплачуваної роботи, у звязку з чим не має основного джерела доходів і перебуває у скрутному матеріальному становищі. Вважає, що внаслідок саме військової агресії [PERSON] Федерації на території Донецької області було порушено цілу низку її прав і свобод, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20 березня 1952 року та Протоколом №4 до цієї Конвенції від 16 вересня 1963 року, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії. Отримана [PERSON] довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01 серпня 2016 року №6825100339, яка видана Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчує лише факт її вимушеного переселення з м. Горлівка Донецької області до м. Хмельницький, і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. ЇЇ звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що вимушене переселення з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Донецької області України було обумовлено тим, що вона мала на меті визначити свій статус як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Тому, заявниця просить суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення, [PERSON], [INFO], разом з неповнолітньою дитиною, [PERSON], [INFO], у січні 2015 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Донецької області України. В судове засіданні заявник та його представник не зявились, суду подали заяву в якій просять справу розглядати за її відсутністю, заяву підтримали та просять її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав. Заінтересована особа - представник [PERSON] Федерації, в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав. Суд, повно, всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши пояснення представника заявника, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка м. Горлівка Донецької області, зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], корп. А, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВК №748651. Крім того, судом встановлено, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01 серпня 2016 року №6825100339, заявниця була вимушена переміститися з м. Горлівка Донецької області, вул. Марата, буд. 10, корп. А до м. Хмельницький, [ADDRESS]. Вказаною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи посвідчено лише факт вимушеного переселення, однак відомості щодо причин переселення відсутні. Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у ст.1 дано визначення внутрішньо переміщеної особи, якою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно з постановою Верховної [PERSON] України Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків" від 21 квітня 2015 року, 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] Федерації, всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням [PERSON] Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту [PERSON] Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] Федерації захопили будівлі [PERSON] міністрів та Верховної [PERSON] Автономної [PERSON] Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил [PERSON] Федерації, а Чорноморський флот [PERSON] Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" [PERSON] у незаконний спосіб проголосив себе головою [PERSON] міністрів Автономної [PERSON] Крим та закликав Президента [PERSON] Федерації «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент [PERSON] Федерації звернувся до [PERSON] Федерації Федеральних зборів [PERSON] Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил [PERSON] Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід'ємної частини України - Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя. Сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної [PERSON] Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної [PERSON] Крим до складу [PERSON] Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім [PERSON] Федерацією, що підтверджується Резолюцією Генеральної [PERSON] ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". 17 березня 2014 року Верховна [PERSON] Автономної [PERSON] Крим, розпущена постановою Верховної [PERSON] України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної [PERSON] Автономної [PERSON] Крим підписали з президентом [PERSON] Федерації «Договір про прийняття до [PERSON] Федерації [PERSON] Крим і створення у складі [PERSON] Федерації нових суб'єктів». 21 березня 2014 року владою [PERSON] Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субьектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року, [PERSON] Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши [PERSON] Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, коли контрольовані, керовані і фінансовані [PERSON] Федерацією озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної [PERSON] України «Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про відсіч збройній агресії [PERSON] Федерації та подолання її наслідків»», прийнятою 21 квітня 2015 року, протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян [PERSON] Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами [PERSON] Федерації батальйон "Восток", а також задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області у незаконний спосіб відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Респубілки" та "Донецької Народної Респубілки", який та його результати не були визнані міжнародною спільнотою. 23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил [PERSON] Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил [PERSON] Федерації. Участь регулярних Збройних Сил [PERSON] Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Україною, за наслідками збройної агресії [PERSON] Федерації, прийнято постанову Верховної ради України від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В другому абзаці постанови Верховної ради України "Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами [PERSON] Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року, зазначається, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія [PERSON] Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано [PERSON] Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки". Постановою Верховної [PERSON] України від 27 січня 2015 року №129-VIII затверджено звернення до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, [PERSON] [PERSON] Європи, [PERSON] [PERSON] НАТО, [PERSON] [PERSON] ОБСЕ, [PERSON] [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] Федерації державою-агресором. Результатом такого звернення стало визнання та засудження військових дій [PERSON] Федерації на території України, рядом міжнародних інстанцій. Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкресливши при цьому, що такі дії є порушенням міжнародного права. Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії [PERSON] Федерації відбулася окупація частини території Луганської та Донецької областей. При вирішенні справи, суд виходить з того, що факти збройної (військової) агресії [PERSON] Федерації відносно України, окупації частини тертої Луганської та Донецької областей є загально відомими, а тому не підлягають доказуванню, згідно приписів ч.2 ст.61 ЦПК України. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної [PERSON] України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Факт збройної агресії [PERSON] Федерації на території України, в тому числі і щодо окремих районів Донецької та Луганської областей є загальновизнаним неодноразово обговорювався на засіданнях ООН, періодично мова про це йде і на офіційному сайті Уповноваженого Верховної ради України з прав людини , в тому числі і щодо необхідності вироблення державної стратегії захисту внутрішньо переміщених осіб, публікації, а тому в силу чинного законодавства окремого доказування не потребує. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії [PERSON] Федерації на частині території Луганської області було порушено низку конституційних прав заявника, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом II Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Видана 01 серпня 2016 року довідка посвідчує лише факт вимушеного переселення заявника з м. Горлівка Донецької області до м. Хмельницького і не встановлює причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене, а також те, що заявник [PERSON] переселилася з території Донецької області задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободи, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист в результаті збройної агресії [PERSON] Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявнику необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - агресора [PERSON] Федерації, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved