Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

04.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 13.02.2018 - з уточненою позовною заявою, до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з 07.06.2016 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Близько шести останніх місяців вона з сином [PERSON] та другим малолітнім сином від першого шлюбу [PERSON], 2007 року народження, мешкає окремо від відповідача в с. Геніївка, також з ними проживає її мати-пенсіонерка [PERSON] Менший син [PERSON] при народженні переніс гіпоксію та асфіксію, через що страждає на синдром рухових розладів внаслідок гіпоксично-ішемічної поразки, потребує дорогого та тривалого лікування, знаходиться на обліку у лікаря-невропатолога у Обласній дитячій клінічній лікарні №1. ЇЇ старший син [PERSON] страждає на каплевидний псоріаз, знаходиться на обліку у дитячого гастроентеролога в Обласній дитячій клінічній лікарні, потребує лікування. Матеріальне забезпечення родини лежить на ній, але грошей катастрофічно не вистачає навіть на саме необхідне. При цьому відповідач [PERSON] працює молодшим інспектором Управління поліції охорони в Харківській області, де отримує високу заробітну плату, за 12 місяців 2017 року він отримав заробітну плату на загальну суму 102 837 грн 63 к. Відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить її в скрутне матеріальне положення. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.12.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. 17.01.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача відкладено підготовче засідання. 13.02.2018 в судовому засіданні прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та відкладено підготовче засідання до 05.04.2018. У подальшому, під час підготовчого засідання позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги щодо стягнення розміру аліментів, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення ним повноліття. Заява про зменшення розміру позовних вимог обумовлена тим, що відповідач має на утриманні іншу неповнолітню дитину. Відповідач [PERSON] під час підготовчого засідання подав заяву про визнання уточненого позову про стягування з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення ним повноліття. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Враховуючи, що призначення підготовчого засідання здійснено за правилами ЦПК України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017 року, судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно свідоцтву про шлюб Серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER], сторони зареєстрували шлюб 07.06.2016, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 2, 3). З актів обстеження, складених 24.11.2017 та 01.02.2018 депутатом Геніївської сільської ради [PERSON], у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], підтверджується, що [PERSON], проживає в [ADDRESS], разом з нею проживає і неповнолітній син [PERSON] (а. с. 4, 27). З довідки Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області №79 від 23.01.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], має склад сім'ї: матір - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] (а. с. 26). Даними довідок управління поліції охорони в Харківській області Національної поліції України від 12.01.2018 та 01.02.2018 підтверджується, що [PERSON] працює на посаді молодший інспектор, за період січень - грудень 2017 року отримав дохід 102837 грн 63 к., сплачує аліменти на користь [PERSON], загальна сума доходу за період з січня 2017 по грудень 2017 без урахування аліментів становить 97293 грн 63 к. (а. с. 41, 42). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сторонами надано докази того, що відповідач має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід, що є підставою для визначення аліментів у розмірі частки від його доходів. З урахуванням повідомлених сторонами відомостей про їх сімейний та матеріальний стан, зокрема про наявність у відповідача на утриманні іншої малолітньої дитини, інтереси якої підлягають обов'язковому врахуванню, вимога про стягування аліментів у розмірі 1/6 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованою. За таких обставин, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому наявні підстави для ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір.

Outcome: approved