Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

01 серпня 2017 року до суду із позовною заявою звернулася позивач [PERSON], відповідно до вимог якої просить суд розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 17 травня 2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №30, оскільки шлюб виявився невдалим з огляду на діаметральну протилежність поглядів сторін. Також просить стягувати аліменти із відповідача в її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача в її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти за минулий час, за період з лютого по липень 2017 року в сумі 9000 гривень. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 17 травня 2014 року. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син - [PERSON]. Спільне подружнє життя у них з відповідачем не склалося та з лютого 2017 року вони проживають окремо. Позивач також зазначає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу бажає взяти дошлюбне прізвище «[PERSON]». У судовому засідання позивач вимоги підтримала та пояснила, що відповідач залишив сім'ю, оскільки вона свого часу не погодилася з його рішенням їхати за кордон на роботу. Хоча відповідач їздить на роботу закордон, проте коштів на утримання дитини не дає. Позивач не в змозі самостійно утримувати дитину. Згоди з відповідачем про способи утримання сина не досягнуто. Наполягає на тому, що коштів від відповідача не отримувала. Дитина проживає разом із нею. Визначаючи розмір аліментів, позивач виходить із потреб дитини. Також позивач зазначила, що в місяць на дитину йде приблизно 1500 гривень. Стан здоров'я у сина задовільний та джерел самостійного доходу він не має. З лютого 2017 року не вживала заходів щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання сина, тільки в усній формі зверталася до нього. Також зазначає, що кошти на утримання дитини у відповідача не брала, оскільки мала намір стягнення аліментів спершу оформити офіційно. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, стверджує, що примирення між нею та відповідачем не можливе. У подальшому, в судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.34). В свою чергу, відповідач в судовому засідання пояснив, що був у Польщі на роботі, проте йому повністю не заплатили за виконання такої. Змоги надсилати гроші він не мав, проте двічі давав позивачці кошти, які вона відмовилася брати. Відповідач також підтвердив, що дитина проживає із позивачкою. Зі слів відповідача банківську картку із коштами на утримання дитини, він віддав позивачці. Із розміром аліментів не погоджується та стверджує, що стан здоров'я у нього незадовільний. Також не погоджується із виплатою аліментів за минулі періоди, оскільки стверджує, що гроші пропонував позивачці, однак такі вона відмовилася від нього брати. На розірвання шлюбу відповідач погоджується. В подальшому, відповідач в судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.33). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] не проживає із [PERSON] та коштів на утримання дитини не надає. Зазначає, що не пригадуючи дати, вона була присутньою, як на території її господарства, де проживає позивачка, остання просила [PERSON] сплачувати аліменти добровільно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що [PERSON] неодноразово купляв для свого сина [PERSON] подарунки та приймав участь в утриманні господарства позивачки, шляхом оплати комунальних послуг. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач та відповідач на протязі тривалого часу, не підтримують шлюбних відносин та не спілкуються, відповідно суд приходить до висновку, що спільних інтересів між ними не має. У поданих до суду заявах, а також у поясненнях, наданих в судовому засіданні позивач настоює на розірванні шлюбу, що вказує на незаінтересованість позивача у збереженні такого (а.с.2). Також і відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач з відповідачем не мають наміру підтримувати шлюбні відносини, до примирення, а відповідно до порозуміння сторони не дійшли, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам ініціатора позову. Приймаючи до уваги вищевказане, суд приходить до висновку, що при такій ситуації, яка склалася на останній час, позивач правомірно визнає, що зберігати сім'ю не має резону, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Так, судом констатовано, що [INFO] у позивача та відповідача народився син - [PERSON] (а.с.6), який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Окрім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що стан здоров'я відповідача задовільний, а його твердження в судовому засіданні щодо незадовільного стану здоров'я, належними доказами не підтверджено. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривень. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що на утримання сина [PERSON] слід стягнути із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде достатньо для стягнення із сторони коштів на утримання дитини. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], в частині стягнення із відповідача аліментів на утримання сина, є законними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення, однак із зменшенням розміру таких. Також, щодо решти позовних вимог, суд зауважує наступне. За змістом ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Виходячи із змісту вищевказаної норми, вимоги позивачки щодо стягнення із відповідача аліментів за минулий час не підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] не надано суду доказів, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла одержати їх у зв'язку із ухиленням останнього від їх сплати. Більше того, сама позивачка в судовому засідання пояснила, що зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти лише в усній формі і доказів не має. Також, у судовому засідання, у відповідь на пояснення відповідача щодо передачі їй коштів для утримання дитини, позивач зазначила, що пропозиції від останнього дати кошти були, однак вона не брала коштів, оскільки мала намір попередньо оформити все офіційно. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved