Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просила усунути їй перешкоди у здійсненні нею права власності щодо квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із цієї квартири та зняття його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані і проживають вона та її племінник [PERSON], періодично з 2015 року у цій квартирі також проживає співмешканка відповідача [PERSON], яка у квартирі не зареєстрована. Її племінник [PERSON] є наркотично залежною особою, за що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі. Відповідач і його співмешканка створюють неможливі умови для її проживання та користування квартирою. Перебуваючи у стані наркотичного сп'яніння, [PERSON] стає дуже агресивним, застосовує до неї фізичне насильство та побої, ображає нецензурними словами, у зв'язку з чим вона (позивач) неодноразово зверталася до Броварського відділу поліції із заявами на неправомірні дії відповідача та проханням захистити її від його фізичних посягань на життя і здоров'я та виселення [PERSON] із належної їй на праві власності квартири, однак позитивного результату це не дало. Працівники поліції рекомендували їй з питанням примусового виселення відповідача з квартири звертатися до суду. На неодноразові її вимоги залишити квартиру та проживати у своєї матері, [PERSON] не реагує, помилково вважаючи, що дана квартира є його власністю. Відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим її спільне проживання з ним в одній квартирі, тому відповідно до вимог ст. 116 ЖК України відповідач [PERSON] підлягає виселенню із належної їй на праві власності квартири. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], [INFO], одноособово на праві власності належить квартира [ADDRESS], ? частка цієї квартири їй належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1995 року, виданого Фондом комунального майна Броварського міськвиконкому Київської області, та ? частка квартири - свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12 серпня 2003 року, виданого Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області. У цій квартирі, крім позивача [PERSON], зареєстрований та проживає її племінник [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 175 від 07 березня 2018 року, виданою Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Житлово-експлуатаційна контора - 1?. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 3 ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі будинку (квартири), вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має жодного значення ким саме порушуються права власника та з яких підстав. Згідно із вироком Броварського міського суду Київської області від 11 березня 2004 року відповідача [PERSON] визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 (незаконний збут наркотичних засобів) та ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту), до п'яти років позбавлення волі з конфіскацією майна із застосуванням до нього примусового лікування від наркоманії. Відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2005 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України (повторне незаконне зберігання наркотичних засобів без мети їх збуту) до п'яти років позбавлення волі із застосуванням до нього примусового лікування від наркоманії. Згідно із вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2011 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України (повторне незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів без мети їх збуту) до трьох років позбавлення волі із випробуванням строком два роки. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] склались неприязні стосунки, наслідком яких є неодноразові звернення позивача до органів поліції з приводу неправомірних дій відповідача і застосуванням ним до позивача фізичної сили та образ. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово у жовтні, грудні 2017 року, березні, квітні та жовтні 2018 року зверталася до Броварського відділу поліції із заявами про неправомірні дії відповідача [PERSON] та його співмешканки [PERSON] щодо її побиття і знущання над нею та з проханням захистити її від посягань останніх на життя і здоров'я, що підтверджуються висновками про результати перевірки Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Із висновку дільничного офіцера поліції Броварського відділу поліції Хитрого Є.П. від 19 жовтня 2018 року по заяві [PERSON], внесеної 08 жовтня 2018 року до Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні порушення та інші події за № 27997, видно, що 08 жовтня 2018 року позивач звернулася до відділу поліції із заявою, у якій зазначала, що протягом останнього часу її племінник [PERSON] вчиняє відносно неї протиправні дії, влаштовує конфлікти, висловлюється нецензурною лайкою та погрожує їй застосуванням фізичної сили. Комунальні послуги за проживання у квартирі він не сплачує. Опитаний в ході перевірки за даною заявою відповідач [PERSON] пояснив, що останнім часом у нього з тіткою [PERSON] виникають словесні конфлікти на ґрунті сімейних відносин, проте протиправних дій відносно позивача він не вчиняє, фізичну силу до неї він не застосовує та не погрожує їй. З метою уникнення конфліктів у подальшому планує змінити своє місце проживання. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. У ст. 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом положень ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом виселення відповідача [PERSON] із належної позивачу на праві власності квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, оскільки систематичне порушення відповідачем правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі власника (позивача), а заходи щодо запобігання впливу на відповідача виявились безрезультатними. У ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з наведеного, однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про виселення особи з жилого приміщення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створює неможливі умови проживання із ним в одній квартирі позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про усунення їй перешкод у користуванні належною на праві власності квартирою № 130 у будинку № 6 по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області шляхом виселення [PERSON] із даної квартири та зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved