Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Іванівського районного суду Одеської області, в якому просив витребувати у відповідача та передати належне йому майно згідно вказаного переліку, так як це майно було придбане ним за власні кошти і використовувалось позивачем в період його роботи на посаді судді та заступника голови Іванівського районного суду Одеської області. В позові вказував, що 12.07.2016 року він отримав в Іванівському районному суді Одеської області трудову книжку із записом про звільнення його з посади судді вищезгаданого суду. Однак суд не повернув йому особисте майно та речі, які знаходились в його службовому кабінеті та інших приміщеннях суду, а саме : 1. Особисті речі та майно: мантія-1шт; нагрудний знак судді -1 шт; подяка Київського міського голови 2004 рік -1шт; подяка „ВІРА, ЧЕСТЬ, ВОЛЯ" до ордену - 1шт. 2. Побутова техніка: холодильник двохкамерний «ZANUSSI» - 1 шт; телевізор „SONY" - 1 шт; мікрохвильова піч - 1 шт; кондиціонери - 3 шт; чайник електричний - 1 шт; кавова машина - 1 шт; радіо - 1 шт; 3. Офісна техніка: комп'ютери ПК - системні блоки - 3 шт, монітори - 3 шт, мишки - 3 шт, клавіатура - З шт; принтери - 2 шт; копіювальний апарат (принтер+сканер+копір+факс) - 1 шт; телефонний апарат (телефон+факс) - 1 шт; телефонний апарат стаціонарний - 1 шт. 4. Меблі: стіл офісний (кабінет директора «Класика») з тумбою - 1 шт; брифінг приставка до столу - 1 шт; столи офісні - 2 шт; шафа для документів двох дверна (напівскляна) - 2 шт; шафа для одягу (закрита)-2 шт; крісло шкіряне (чорне) - 2 шт;стільці ISO BLACK - 18 шт; стіл офісний широкий дерев'яний - 1 шт; крісла офісні ГОЛЬФ GТР - 2 шт; столи офісні серії «Персонал» кругові - 2 шт; тумби стаціонарні до офісних столів з шухлядками - 2 шт; шафа книжна - 2 шт; шафа для документів двох дверна (напівзакрита) - 2 шт; вішалка гардеробна із нержавіючої сталі - 1 шт; 5. Бібліотека: Науково-практичний коментар Цивільного кодексу України в 2 томах - 2 шт; Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України в 1 том - 1 шт; Науково-практичний коментар Сімейного кодексу України - 1 шт; Науково-практичний коментар Цивільного процесуального кодексу України - 1 шт; Науково-практичний коментар Господарського кодексу України - 1 шт; Науково-практичний коментар Кодексу адміністративного судочинства України - 1 шт; Цивільний кодекс України - 1 шт; Цивільно-процесуальний кодекс України - 1 шт; Кримінальний кодекс України - 1 шт; Кримінально-процесуальний кодекс України - 1 шт; Сімейний кодекс України - 1 шт; Господарський кодекс України - 1 шт; Кодекс адміністративного судочинства України - 1 шт; Кримінально-виконавчий кодекс України - 1 шт; Кримінально-виконавчий кодекс України Науково-практичний коментар - 1 шт; Корпоративне право України - 1 шт; Кодекс України про адміністративне правопорушення - 1 шт; Кодекс законів про працю - 1 шт; Науково-практичний коментар законодавства України про працю - 1 шт; Судова практика Вищого адміністративного суду України. 2009-2010 - 1 шт; Настільна Книга судді - 2 шт; Судові та правоохоронні органи України - 1 шт; Операції з нерухомістю: коментар законодавства, судова практика - 1 шт; Практика Європейського суду з прав людини. Рішення. Коментарі - 5 шт; Коментар судової практики розгляду житлових спорів - 1 шт; Застосування законодавства про працю (Судові рішення Верховного Суду України (2001-2010) Роз'яснення судової практики) - 1 шт; Судова практика Вищого адміністративного суду України. 2010 -1 шт; Практика розгляду судами земельних спорів - 1 шт; Корпоративне право України. Підручник - 1 шт; Корпоративне право України. Практикум - 1 шт; Адміністративне право України. Академічний курс - 1 шт; Трудове право України - 1 шт; Амністія та помилування. Монографія - 1 шт; Ювенальна юстиція - 1 шт; Земельне законодавство України - 1 шт ; Ділова українська мова - 1 шт; Правове регулювання угод із земельними ділянками в Україні - 1 шт; Інтелектуальна власність в Україні. Законодавство, судова практика - 1 шт; Настільна книга слідчого - 1 шт; Кримінологія. Підручник - 1 шт; Злочини проти життя та здоров'я особи - 1 шт; Теорія кваліфікації злочинів. Підручник - 1 шт; Міжнародне приватне право. Практикум - 1 шт; Конституція України. Науково-практичний коментар -1 шт; Закон України "Про судоустрій і статус суддів" - 1 шт; Права людини в Україні - 1 шт; 6. Інші речи: тонометр - 1 шт; аптечка-1 шт; картина-3 шт; Ікона - гобелен - 1 шт; Ікона - оберіг (ручна робота) - 1 шт; набор статуеток - 12 шт; часи настільні «Слон» -1 шт; квіти-18 шт; підставка під квіти на 3 вазона підлогова - 3 шт; підставка під квіти на 5 вазонів підлогова - 1 шт; блокноти 2006 - 2011р. - 6 шт; ручки гелеві - 20 шт; набір олівців ч/б у залізній коробці „Кохинор" - 1 шт; набір олівців у картонній коробці „Кохинор" - 1 шт; відро для сміття залізне з кришкою на 8 л - 2 шт; відро для сміття залізне з кришкою на 5 л - 1 шт; підставка (лотки) для документів - 2 шт; вази - 3 шт; набір чарок - 1 шт; набір бокалів - 3 шт; графин - 2 шт. Посилаючись на надані по справі докази стверджував, що вказане майно в період роботи на посаді судді та заступника голови Іванівського районного суду Одеської області придбано ним за особисті кошти, після його звільнення залишилось в приміщення суду та по цей день використовується в роботі суду. Добровільно повернути йому майно керівництво Іванівського районного суду Одеської області відмовляється. Тому просив його позовні вимоги задовольнити, витребувати від відповідача належне йому майно згідно переліку та передати йому у власність. Ухвалою суду від 15 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області. (а.с.60) В судове засідання на виклик суду позивач та його представник [PERSON]. не з'явилися, від представника позивача надійшла на адресу суду заява про проведення судового засідання по справі за відсутності представника. (а.с.122) Відповідач - Іванівський районний суд Одеської області позов не визнали, надали суду письмові заперечення. В цій же заяві просили слухання по справі провести без участі їх представника. (а.с.39) Внаданих письмових запереченнях просили відмовити позивачеві [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Відповідач стверджував, що [PERSON] був звільнений з посади судді Іванівського районного суду Одеської області Указом Президента України від 22.06.2011 року, з цього часу йому неодноразово направлялись листи з вимогою звільнити кабінет, який використовувався ним в роботі від особистих речей, а саме така письмова вимога вперше йому була направлена - 13.04.2012 року. Між ними велося листування стовно можливості вирішення спірних питань в позасудовому порядку при обґрунтуванні позивачем своїх вимог. На протязі тривалого часу позивач не бажав вирішити спірні питання, не з'являвся до суду за трудовою книжкою після звільнення, не вирішив питання стосовно наявності в суді його особистих речей. Позивач звернувся з вимогою про витребування речей - в грудні 2016 року , тому має місце пропуск загального строку позовної давності, який по вимогам про витребування майна складає відповідно до ст.257 ЦК України - 3 роки. Відповідач вказував, що 25.10.2015 року [PERSON] спрямував на адресу суду заяву, в якій просив сповістити суд, в якому стані знаходяться його особисті речі та майно, на що йому було повідомлено, що на час звернення його з заявою в Іванівському районному суді особисте майно [PERSON] не знаходиться і не обліковується в установленому законом порядку. З приводу заявленого переліку майна відповідач просив звернути увагу суду на те, що позивачем не доведено, що саме те майно, яке він просить витребувати незаконно перебуває в Іванівському районному суді Одеської області, є індивідуально визначеним та належить позивачу на праві власності. Третя особа - Територіальне управління державної судової адміністрації в Одеській області (далі - ТУ ДСА України в Одеській області) проти задоволення позову [PERSON] заперечували. В наданих суду письмових поясненнях з посиланням на законодавство вказали, що вимоги [PERSON] щодо повернення йому мантії та нагрудних знаків судді при звільнення судді поверненню не підлягають, а повертаються до ТУ ДСА, що відповідає п.2 Положення про порядок одержання, обліку, видачі, заміни, повернення та списання мантій і нагрудних знаків суддів місцевих та апеляційних судів загальної юрисдикції. (а.с.68) Третя особа - ТУ ДСА України в Одеській області в судове засідання на виклик суду не з'явилися, в наданих суду запереченнях просили слухати справу без їх участі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання на виклик суду не з"явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник надала суду заяву про слухання справи без її участі (а.с.122) Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Сторони в судове засідання на виклик суду не з'явилися, тому суд вважає за можливе розглянути дану справу без їх участі на підставі наданих суду письмових доказів, згідно поданих ними заяв, так як саме суд відповідальний за строки розгляду справи в суді . З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] працював на посаді судді Іванівського районного суду Одеської області з 25.07.2006 року на підставі Указу Президента України №640/2006 «Про призначення суддів» (а.с.14), займав адміністративну посаду заступника голови суду на підставі Указу Президента України №432/2007 від 18.05.2007 року.(а.с.15) На підставі наказу №69-ОС від 26.10.2009 року виконував обов'язки голови Іванівського районного суду Одеської області. (а.с.16) Із наданого суду акту про відчинення кабінету №204 судді [PERSON]., затвердженого головою Іванівського районного суду [PERSON]., 02.06.2009 року при відчиненні кабінету №204 судді [PERSON]. комісією в складі керівника апарату суду [PERSON]., членів комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент виконання вказаної дії в кабінеті судді знаходились його особисті речі: комп'ютер, принтер, 4 стільці, 3 столи, 2 шафи, тумба, телевізор.(а.с.18) Також із наданої суду постанови Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року, винесеної по справі №815/7254/15 за позовом [PERSON] до Іванівського районного суду Одеської області, встановлено із мотивувальної частини постанови, що зокрема з акту про відчинення кабінету №204 судді [PERSON]., затвердженого головою Іванівського районного суду Одеської області від 02.06.2009 року, листа Іванівського районного суду Одеської області начальнику ТУ ДСА в Одеській області №01-66-1782 від 27.07.2009 року, листа Іванівського районного суду Одеської області №510/14 від 19.02.2014 року, листа Іванівського районного суду Одеської області №74/14 від 15.01.2014 року на адресу позивача [PERSON] вбачається, що особисте майно позивача знаходилось в приміщення Іванівського районного суду Одеської області.(а.с.24) Цією ж постановою, залишеною в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 року зобов'язано голову Іванівського районного суду Одеської області надати повну інформацію щодо місця знаходження майна [PERSON] (а.с.26) [PERSON] звільнений з займаної посади судді на підставі Указу Президента України від 22.06.2011 року за №700/2011 року. Із наданих суду позивачем [PERSON] листів Іванівського районного суду на його адресу від 15.01.2014 року, 19.02.2014 року за підписом голови Іванівського районного суду Одеської області Погорєлова І.В., судом встановлено, що надаючи інформацію [PERSON], по різним питання на його звернення суд вказував, що особисте його майно знаходиться в Іванівському районному суді і не заперечували, щоб він отримав вказане майно у будь-який робочий день на протязі робочого часу. (а.с.22,23) З листа ТУ ДСА України в Одеській області від 16.12.2015 року за №5-11423/15 наданого на запит Іванівського районного суду Одеської області вбачається, що на адресу ТУ ДСА України в Одеській області заява судді [PERSON]. з проханням надати дозвіл щодо використання особистого майна на робочому місці та постановки його на позабалансовий облік не надходила, а тому особисте майно [PERSON] на позабалансовому рахунку ТУ ДСА України в Одеській області не значиться. (а.с.44) Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ст.387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Відповідно до ст.146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Відповідно до ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином суди в Україні є державними установами. Для того, щоб працівник державної установи міг використовувати особисті речі на робочому місці, найперше потрібно оформити договірні відносини між працівником та установою. Відповідно до роз'яснень, наданих листом Державного казначейства України від 26.04.2007 № 3.4-10/1084, особисті речі працівників, що перебувають у тимчасовому розпорядженні установи, мають обліковуватися за місцем їх відповідального зберігання. Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її останньому у схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі. При цьому письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою або іншим документом, підписаним зберігачем. При складанні цього договору слід передбачити такі умови: предмет договору (опис речі з зазначенням її вартості, узгодженої сторонами), строк дії договору, характер договору (безоплатний), права та обов'язки сторін, зокрема право установи на користування річчю за згодою працівника (ст. 944 Цивільного кодексу України), обов'язок установи на першу вимогу працівника повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст. 953 Цивільного кодексу України), відповідальність зберігача за втрату або пошкодження прийнятої на зберігання речі (ст. 950 Цивільного кодексу України). Також статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти їх здійснення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, підставою для відображення в бухгалтерському обліку установи цінностей, переданих працівником, будуть первинні документи, які засвідчують факт передачі. Щодо бухгалтерського обліку цінностей, отриманих установою на відповідальне зберігання від працівника, то такі об'єкти відображалися в 2009 -2011 роках на відповідних субрахунках згідно з Порядком застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженим наказом Головного управління Державного казначейства України від 10.12.1999 року № 144 (далі - Порядок № 144), який з 2013 року втратив чинність. Відповідно до Порядку № 144 товарно-матеріальні цінності, прийняті установою на відповідальне зберігання, обліковуються на позабалансовому рахунку 02 «Активи на відповідальному зберіганні». Отже, щоб користуватися на робочому місці особистими речами, працівник державної установи, по-перше, повинен укласти відповідний договір, а по-друге, передати їх на відповідальне зберігання матеріально відповідальній особі на підставі актів приймання-передачі. Суд, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази по даються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так позивач стверджував в позовній заяві, по перше, що в період роботи суддею придбав за власні кошти речі та майно згідно вказаного переліку в позовній заяві, до яких належить комп'ютерна техніка, книги, меблі, посуд, канцелярські товари, а також серед заявлених предметів , які позивач вважає своєю власністю наявні - нагрудний знак судді та мантія. По друге, позивач вказував, що ці речі та майно він використовував в період роботи суддею Іванівського районного суду Одеської області, воно знаходилось в приміщенні суду і по теперішній час ці речі та майно перебувають в приміщенні Іванівського районного суду Одеської області. Добровільно повернути майно відповідач не бажає. Оскільки саме позивач повинен в суді довести факт наявності такого майна та своє право власності на нього, суд вирішує дане питання на підставі наданих позивачем доказів. При цьому суд також враховує і судову практику, яка склалася при вирішенні даної категорії правових спорів, зокрема рішення Верховного суду України по справі № 6-327цс15 від 23.12.2015 року , яке передбачає, що виходячи з положень закону право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. Так в наданих суду на розгляд матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які підтверджують наявність описаного згідно переліку майна у позивача, час його придбання, кількість, властиві ознаки цих речей, вартість та докази, які підтверджували його право власності на вказані речі. Однак, приймаючи до уваги роз'яснення суддів вищої інстанції стосовно того, що право власності на речове майно може бути доведено за допомогою будь-яких процесуальних доказів, то суд вважає, що з акту про відчинення кабінету №204 судді [PERSON]., затвердженого головою Іванівського районного суду Одеської області від 02.06.2009 року, листа Іванівського районного суду Одеської області ТУ ДСА в Одеській області №01-66-1782 від 27.07.2009 року, листа Іванівського районного суду Одеської області №510/14 від 19.02.2014 року, листа Іванівського районного суду Одеської області №74/14 від 15.01.2014 року на адресу позивача [PERSON] вбачається, що особисте майно позивача знаходилось в приміщенні Іванівського районного суду Одеської області станом на 02 червня 2009 року, а саме: комп'ютер, принтер, 4 стільці, 3 столи, 2 шафи, тумба, телевізор.(а.с.18) Дані обставини також підтверджені постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року, винесеною по справі №815/7254/15 за позовом [PERSON] до Іванівського районного суду Одеської області. (а.с.24) Тобто не дивлячись на те, що доказів, належності на праві власності переліченого в позові майна [PERSON] не надано, суд вважає, що на підставі вищенаведених доказів, можна погодитись, що саме вказане в акті особисте майно [PERSON] в період перебування його на посаді судді Іванівського районного суду Одеської області знаходилось в приміщенні Іванівського районного суду та належало особисто [PERSON] і використовувалось ним в період роботи в суддею. З метою підтвердження наявності в суді іншого майна [PERSON] позивачем було заявлено клопотання про виклик свідків по даній справі, із яких було заявлено в якості свідків 3 працівники Іванівського районного суду Одеської області - [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та працівники Іванівського райвідділу поліції Роздільнянського ВП ГУНП України в Одеській області - [PERSON] та [PERSON].(а.с.45) З метою повного та об'єктивного розгляду справи судом було задоволено дане клопотання позивача, у його відсутності ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, занесеною протокол судового засіданні від 16.02.2017 року. (а.с.46) Вказані свідки за клопотанням позивача та його представника неодноразово з лютого 2017 року викликались до суду за місцем роботи та за місцем проживання, вказаним позивачем, однак до суду не з'явились. Свідок [PERSON]. надала суду заяву про неможливість прибути до суду в зв'язку з перебування у декретній відпустці (а.с.85), свідки [PERSON] та [PERSON] в суді не працюють, свідок [PERSON] по вказаному місцю проживання відсутня (а.с.84). Інші свідки до суду на виклик не з'явилися. Також суд відмовив ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 28.08.2017 року, в допиті в якості свідка голови Іванівського районного суду Одеської області [PERSON]., так як його позиція по справі викладена в запереченнях на позовну заяву відповідача. За весь час перебування справи у суді позивачем по справі інших доказів в підтвердження позовних вимог не надано. Тому суд, вважає, що позивачем частково підтверджено наявність у нього переліченого у позові особистого майна, яке знаходилось станом на 2009 рік в приміщенні Іванівського районного суду Одеської області. Це - комп'ютер, принтер, 4 стільці, 3 столи, 2 шафи, тумба, телевізор.(а.с.18) Далі, згідно довідки ТУ ДСА України в Одеській області від 16.12.2015 року за №5-11423/15 вбачається, що особисте майно [PERSON] на позабалансовому рахунку ТУ ДСА України в Одеській області не значилось, тобто особисте майно позивача, яке знаходилось в приміщенні суду згідно акту відчинення кабінету від 02.06.2009 року і майно перераховане позивачем в позові в установленому законом порядку на підставі письмового договору Іванівському районному суду на зберігання не передавалось і на відповідних позабалансових рахунках суду в ТУ ДСА в Одеській області не обліковувалось. (а.с.44) Таким чином, належних доказів, які повинні підтверджувати факт перебування особистого майна [PERSON] в державній установі на законних підставах, а це - письмовий договір про передачу майна на зберігання та відомості про облік особистих речей працівника на позабалансових рахунках ТУ ДСА України в Одеській області, позивачем не надано. Крім цього суд погоджується з позицією по справі третьої особи ТУ ДСА України в Одеській області стовно того, що не є власністю судді та не може бути витребувано нагрудний знак та мантія судді після звільнення з посади судді, так як відповідно до Положення про порядок одержання, обліку, видачі, заміни, повернення та списання мантій та нагрудних знаків суддів місцевих та апеляційних суддів загальної юрисдикції, затвердженого наказом ДСА України від 02.07.2012 року №72 , вони підлягають поверненню. (а.с.69) Далі суд приходить до висновку, що оскільки суду не надано доказів перебування спірного майна [PERSON] в приміщенні Іванівського районного суду, не підтверджено право власності позивача на це майно, то і не підтверджено факт неправомірного заволодіння цим майном відповідачем, що є обов'язковою умовою для застосування до спірних правовідносин ст.358 ЦК України, яка передбачає витребування майна від особи, яка володіє майном без законних підстав. Доказів вчинення відповідачем - Іванівським районним судом Одеської області неправомірних винних дій щодо заволодіння особистим майном [PERSON] в матеріалах справи не міститься. Тому аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Іванівського районного суду необгрунтовані та безпідставні. Пи цьому суд вважає, що в задовленні позову частково належить відмовити в звя"зку з безпідставністю заявлених позовних вимог, тоді як в задоволенні позову в частині витребування особистого майна, виявленого в кабінеті судді [PERSON]. після відчинення кабінету станом на 02.06.2009 року також належить відмовити , однак по причині пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав. Так судом раніше по справі встановлено, що станом на 02 червня 2009 року в приміщенні Іванівського районного суду Одеської області в кабінеті №204, який використовував [PERSON] в своїй професійній діяльності, знаходилось особисте майно [PERSON] згідно переліку, а саме - комп'ютер, принтер, 4 стільці, 3 столи, 2 шафи, тумба, телевізор.(а.с.18) Це майно не передавалось на зберігання суду та не обліковувалось на позабалансових рахунках судової адміністрації відповідно до закону. Якщо позивач вважає, що належне йому майно до цього часу знаходиться в приміщенні суду, то він мав право пред'явити позов щодо його витребування, однак в межах строку позовної давності. Відповідачем по справі - Іванівським районним судом Одеської області в письмових запереченнях на позов, заявлено клопотання також про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в зв'язку з їх не обґрунтованістю, а також в зв'язку з пропуском строку звернення в суд за захистом порушених прав. (а.с.39) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у справі №6-2649цс16, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує,що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтовакомпанія «Юкос» проти Росії»). Судом встановлено, що позивача [PERSON] було звільнено з посади судді Іванівського районного суду Одеської області - 22.06.2011 року і як вказує відповідач вже 13.04.2012 року йому було повідомлено про необхідність забрати з кабінету його особисті речі листом від 04.04.2012 року.(а.с.39) За позовами про витребування майна із чужого незаконного володіння застосовується загальний строк позовної давності - 3 роки. Позивач звільнився з роботи - 22.06.2011 року, тому саме з цієї дати він мав право пред"явити позов про витребування свого особистого майна від відповідача, так як саме з цього часу не використовував його в своїй діляьності. Термін звернення до суду за захистом порушених збіг - 22.06.2014 року. Дані обставини позивач в суді не спростував. Суд вважає, що наданими по справі листами Іванівського районного суду на адресу [PERSON], відповідач довів, що повідомляв [PERSON] про можливе порушення його прав, так як в суді можливо знаходяться його особисті речі. [PERSON] повинен був розуміти, залишаючи особисті речі в суді і припинивши трудові відносини з відповідачем, що за них не несе відповідальність жодна особа, так як договору про зберігання вказаних речей він не укладав. З вимогами про витребування майна в порядку ст.387 ЦК України позивач звернувся до суду - 05 грудня 2016 року, тому має місце пропуск строку звернення до суду за захистом порушених прав.(а.с.3) Суд вважає, що позивач без будь-яких поважних причин пропустив строк звернення до суду з позовом про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння, після звільнення його з роботи з посади судді Іванівського районного суду Одеської області і підстав для його поновлення не вбчається. З часу його звільнення неодноразово листами Іванівський районний суд Одеської області повідомляв позивача про можливість безперешкодно забрати особисті речі із приміщення суду при наданні документів, які підтверджують право власності на спірне майно. Доводи позивача, про те, що йому створювались перешкоди у поверненні особистих речей, суд вважає необґрунтованими. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, в мотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Серявіна та інші проти України», № 4909/04, п. 58, від 10 лютого 2010 року; рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року). Тому суд, дослідивши всі докази по справі, обґрунтовано приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити в повному обсязі. Судові витрати по справі стягненню не підлягають, так як позивач інвалід 2-ї групи та звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed