Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.06.2019 року з Братського районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу.\~ Свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2013 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Григорівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачкою не склалися через відсутність порозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згоден, тому просив суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю, просила суд розподіл судових витрат вирішити враховуючи положення ч.1 ст. 142 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Григорівської сільської ради Братського району Миколаївської області, актовий запис №2. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачкою клопотань про зміну прізвища після розірвання шлюбу заявлено не було, то суд вважає, що після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу " [PERSON] ". Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачкою до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 384 грн. 20 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved