Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши, що він народився 19.07.1977 року в у м.\~Луганськ, Луганської області та до червня 2014 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. До вимушеного переселення з території Луганської області обіймав посаду першого заступника директора Державного підприємства у сфері адміністративних послуг "Луганськ Стандарт Метрологія". Починаючи з кінця лютого 2014 року війська [PERSON] [PERSON], у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, в результаті чого 21.03.2014 року владою [PERSON] [PERSON] було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую [PERSON] Республики Крым и образовании в составе Российской [PERSON] новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Після незаконної анексії Кримського півострова, у квітні 2014 року [PERSON] [PERSON] почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] [PERSON] озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07.04.2014 року) та "Луганської народної республіки" (27.04.2014 року). 11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної [PERSON]" та "Донецької Народної [PERSON]", однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою. Як підсумок, Україною, за наслідками військової агресії [PERSON] [PERSON], прийнято Постанову Верховної [PERSON] України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. В результаті збройної агресії [PERSON] [PERSON], наслідком якої стала окупація частини території Луганської області, Україна, [PERSON] втратив можливість проживати в його рідному місті та змушений був залишити всі матеріальні цінності за місцем свого проживання. Також заявник зазначає, що після захоплення міста бойовиками "ЛНР" в Луганську почала діяти жорстка російська пропаганда противників якої піддавали фізичному примусу. З огляду на свої проукраїнські погляди [PERSON] неодноразово погрожували і навіть намагались затримати озброєні особи, через що він постійно відчував себе у небезпеці та реально сприймав загрозу бути вбитим чи закатованим проросійськими бойовиками. Зважаючи на такі обставини, заявника постійно переповнювали хвилювання і він відчував постійну загрозу для свого життя та здоров'я. Окрім того, на території Луганська була складна гуманітарна ситуація, яка обумовлена активними бойовими діями, котрі проводили проросійські бойовики. Описані вище обставини призвели до неможливості подальшого проживання заявника в м. Луганськ, а відтак він змушений був покинути власне житло та переїхати до м. Сватове аби мати елементарну змогу жити не турбуючись про безпеку свого життя. Після переїзду до м. Сватове він був зареєстрований за адресою: [INFO]. Вважає, що внаслідок саме військової агресії [PERSON] [PERSON] на території Луганської області було порушено цілу низку його прав і свобод. Перебуваючи в м. Сватове [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VІІ, отримав довідку, якою підтверджено факт його прибуття до м. Сватове на вимушене тимчасове проживання. Зважаючи на те, що в отриманій ним довідці Управління праці та соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації №930003516 від 25.12.2015 року, посвідчується лише факт його вимушеного переселення з м. Луганська до м. Сватове і не встановлено причини такого переселення, заявниця вважає за необхідне звернутися до суду для встановлення факту вимушеного переселення внаслідок саме збройної агресії [PERSON] [PERSON]. Необхідність встановлення такого факту мотивує тим, що саме через окупацію частини Луганської області, Україна, [PERSON] [PERSON] порушено низку його прав, закріплених як Конституцією України, IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, так і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в зв'язку з чим йому завдано майнової та моральної шкоди, через що [PERSON] має намір отримати її відшкодування від держави-агресора - [PERSON] [PERSON]. Оскільки до компетенції відповідних виконавчих органів публічної влади не віднесено встановлення причин вимушеного переселення громадян з окупованої частини Луганської області, Україна, заявник вважає звернення до суду щодо встановлення такого юридичного факту єдиним можливим способом підтвердження наявності юридичних фактів, що мають значення для охорони його прав та інтересів. В судовому засіданні заявник та його представники заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України та [PERSON] [PERSON], в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Дослідивши матеріали справи та відповідні докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог заяви, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином України, який народився 19.07.1977 року в м.Луганську та зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту громадянина України серії ЕК № 275035. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.04.2013 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності від 03.04.2013 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0376 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, кадастровий номер 4410100000:04:014:0322, розташованої за адресою: вул..Алєксєєва 40 м.Луганськ /а.с. № 28-29/. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2014 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності від 06.05.2014 [PERSON] є власником житлового будинку площею 55,4 кв.м., обєкту житлової нерухомості загальною площею 147 кв.м., який розташований за адресою за адресою: вул..Алєксєєва 40 м.Луганськ /а.с. № 30-34/. Здійснення [PERSON] [PERSON] ефективного контролю частини території України, а саме частини Донецької і Луганської області, з усіма його ознаками підтверджується в сукупності наступними доказами. Так, Міністерство закордонних справ Великобританії назвало прикрим факт проведення референдуму 11 травня на Донбасі (http://ua.korrespondent.net/world/3361365-mzs-brytanii-nazvav-prykrym-faktom-referendum-na-donbasi) /а.с. № 38/. Тим часом прес-секретар Держдепартаменту США [PERSON] заявила, що США не визнають результати референдуму про незалежність "Донецької народної республіки" (http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavyv-pro-nevyznannia-referendumiv-na-donbasi) /а.с. № 39/. Крім цього, прес-секретар Верховного представника ЄС із закордонних справ Кетрін [PERSON] Косьянчич заявила, що "так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях нелегітимні, і ми не визнаємо їх результатів. Ті, хто організував ці референдуми, не володіють демократичної легітимністю" (http://www.ukrinform.ua/rubric-politycs/1660771- e_s_ne_viznae__referendum_na_shodi_ ukraiini_1937380.html) /а.с.№ 40/. Підтвердженням окупації [PERSON] [PERSON], як країною агресором, частини території Луганської і Донецької області, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ [PERSON] [PERSON]. Так, згідно з даними прес-центру Служби безпеки України станом на 24.02.2016 року, Службою безпеки України встановлено, що громадянин [PERSON] [PERSON] [PERSON] у квітні 2014 року приєднався до "ЛНР" та очолив незаконне збройне угруповання, що підпорядковувалося Головному розвідувальному управлінню Міністерства оборони [PERSON] [PERSON]. За його наказом проросійські бойовики неодноразово вели артилерійські обстріли населених пунктів Луганщини. [PERSON] разом з іншими проросійськими бойовиками брав участь у вбивствах та катуваннях військовослужбовців Збройних сил України і пограбуваннях мирного населення. На початку 2015 року, під час штурму Дебальцевого, цей росіянин командував третім мотострілецьким батальйоном другої окремої мотострілецької бригади другого армійського корпусу "ЛНР" (http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_id=175852&cat_id=173675) . Також прес-центр Служби безпеки України станом на 09.03.2016 року зазначив, що на Луганщині, в районі м.Щастя, Служба безпеки України спільно з військовослужбовцями Збройних сил України затримала російського найманця "ЛНР". Ним виявився [PERSON] з позивним "Самара", місцем реєстрації якого значиться м.Новокуйбишевськ, [PERSON] [PERSON]. Зясовано, що він має чотири судимості та 16 років увязнення. У вересні 2014 року він погодився на пропозицію російських правоохоронних органів приєднатися до незаконних збройних формувань бойовиків на сході України в обмін на чисті документи без відповідних відміток про кримінальне минуле та 15 тисяч доларів. За участь у бойових діях проти українських підрозділів бойовики нагородили російського найманця медалями "За Дебальцево" та памятною відзнакою "Участник\~боевых\~действий"\~(http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_id=177121&cat_id=176809). Згідно з даними прес-центру Служби безпеки України станом на 05.08.2015 року, поблизу населеного пункту Бахмутівка, Луганської області, співробітники Служби безпеки України спільно з військовослужбовцями одного з підрозділів Збройних Сил України затримали 48-річного громадянина [PERSON] [PERSON]. Затриманий росіянин не одразу зрозумів, хто його затримав, прийнявши українських військовослужбовців за бойовиків "ЛНР", тож відверто повідомив, що хоче вступити на сторону бойовиків та попросив видати йому зброю. При собі він мав паспорт громадянина [PERSON] [PERSON], два\~ножі\~та\~наркотики\~(http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_id=153731&cat_id=153334) /а.с. № 41-43/. В статті "Після ОДА бойовики в Луганську захопили прокуратуру і обласну ТРК Ураїна" від 29.04.2014 року, після того як бойовики захопили будівлю Луганської ОДА, вибивши в ній шибки із застосуванням димових шашок та петард, вони захопили будівлю прокуратури Луганської області та зняли з неї державний прапор України. Згодом частина нападників вирушила до будівлі обласного управління МВС України Луганської області із закликами штурму будівлі та відставки діючого начальника МВС Луганщини. Крім цього, озброєними бойовиками було захоплено будівлю Луганської обласної телерадіокомпанії (http://tsn.ua/ukrayina/pislya-oda-boyoviki-v-lugansku-zahopili-prokuraturi-i-oblasnoyi-trk-347574.html). /а.с. № 84/. У статті "Боевики ЛНР похитили и ограбили редактора газеты" від 10.06.2014 року, яка опублікована в Інтернет-джерелі "news.liga.net", вказано, що в Луганську 08.06.2014 року озброєні бойовики "ЛНР" викрали редактора друкованого видання [PERSON] і його сина та відвезли в будівлю захопленої Луганської ОДА, де їх утримували до пятої години ранку, після чого відпустили. Внаслідок цього, обидва потерпілих потрапили в лікарню. Крім того, з будинку і редакції проросійські бойовики викрали майно [PERSON] і дві машини (http://news.liga.net/news/politics/2087418-boeviki_lnr_pokhitili_i_ograbili_redaktora_gazety.htm)./а.с.№ 85/. У фактах, узагальнених статті На сторінках Інтернет-джерела "Інститут релігійної свободи" в статті "Хронологія терору: бойовики ДНР та ЛНР переслідують християн Донбасу" від 06.08.2014 року, в якій зазначено, що проросійські бойовики "ДНР" та "ЛНР" викрадають, вбивають та погрожують священикам і віруючим на контрольованих ними території Донбасу. Крім цього, бойовики самопроголошених "ДНР" і "ЛНР" захоплюють церковні будівлі та реабілітаційні центри, для того, щоб розміщувати свої штаби, склади боєприпасів та бойові точки для ведення вогню по українським військам (http://www.irs.in.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=1456:1&catid=34:ua&Itemid=61). /а.с. № 86/. Згідно з інформацією, що міститься на сторінках Інтернет-порталу "ТСН" в статті "Бойовики на Донбасі катують полонених і виписують їм смертні кари - ООН" від 29.07.2014 року, йдеться про доповідь ООН, в якій наводяться факти жорстоких знущань над людьми. Так, з середини квітня 2014 року проросійські бойовики поміщають під варту місцевих політиків, державних посадових осіб, працівників місцевих підприємств вугільної промисловості, звичайних громадян, в тому числі вчителів, журналістів, представників духовенства та студентів. Бойовики вимагають викуп за людей, або використовують затриманих для викопування траншей чи кидання їх в бій у перші ряди (http://tsn.ua/ukrayina/boyoviki-na-donbasi-katuyut-polonenih-i-vipisuyut-yim-smertni-kari-oon-361110.html?authstate=6). /а.с. № 92/. Відповідно до статті "На Луганщине боевики вскрывают фуры - продукты питания, бензин, и т.п., изымаются без объяснения причин, - региональная торгово-промышленная палата", яка опублікована Інтернет-джерелом "Цензор.Нет" 17.05.2014 року, в Луганській області бойовики на своїх блокпостах розкривають опломбовані машини та вилучають товари, які везуть до Луганська, зокрема, продукти харчування, паливо\~та\~інші\~(http://censor.net.ua/news/285710/na_luganschine_boeviki_vskryvayut_fury_produkty_pitaniya_benzin_i_tp_izymayutsya_bez_obyasneniya_prichin). /а.с. № 93/. Як повідомляє Інтернет-джерело "Цензор.Нет" у статті "Луганську ОДА підірвали бойовики, - генерал ЗСУ" від 02.06.0214 року, в.о. начальника Головного управління по роботі з особовим складом Збройних сил України [PERSON] зазначив, що вибух в будівлі Луганської обласної державної адміністрації був викликаний пострілом з переносного зенітно-ракетного комплексу. Цей комплекс був розташований в будівлі обласного управління Служби безпеки України, в якому на той час перебували бойовики (http://censor.net.ua/news/288188/luganskuyu_oga_podorvali_boeviki_general_vsu). /а.с. № 94/. В статті "Терористи підірвали ще один міст у Станиці Луганській. Рух на Луганськ заблоковано, - ЗМІ" від 16.06.2014 року зазначено, що 15.06.2014 року близько 21:00 силами бойовиків "ЛНР" був підірваний новий міст в Станиці Луганській біля монументу [PERSON]. Так, після двох потужних вибухів було знищено частину конструкції мосту, в результаті чого рух автомобілів по ньому став неможливим. Окрім того, 02.06.2014 року в Станиці Луганській підірвано старий автомобільний міст через річку Сіверський\~Донець\~(http://espreso.tv/news/2014/06/16/terorysty_pidirvaly_sche_odyn_mist_u_stanyci_luhanskiy_rukh_na_luhansk_zablokovano___zmi). /а.с. № 95/. На сторінках Інтернет-ресурсу "media.vbs.com.ua" міститься стаття "Над будівлею Луганської ОДА піднято прапор Росії" від 29.04.2014 року, в якій вказано, що на даху будівлі ЛОДА, під скандування "Молодці, Росія, Донбас", прихильниками федералізації було піднято прапор [PERSON] [PERSON] (http://media.vbs.com.ua/novyny_105312.html). /а.с. № 96 /. В результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної [PERSON] Крим понад 921\~000 осіб були переміщені в межах України станом на 23.01.2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської [PERSON] Європи "Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб" № 2028 від 27.01.2015 року (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/mpz/docs/2004_rez_2028(2015).htm). /а.с. № 97-102/. Більше 2\~000\~000 осіб залишаються в районах, контрольованих проросійськими бойовиками, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14.08.2015 року 1\~438\~000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON] на території України (http://unhcr.org.ua/en/2011-08-26-06-58-56/news-archive/1244-internal-displacement-map) /а.с. № 103/. Про присутність військ [PERSON] [PERSON] свідчить стаття "Тимчук: До Станиці Луганської прибуло підкріплення бойовикам" від 18.12.2014 року, яка опублікована в Інтернет-ресурсі "Еспресо ТВ", де вказано, що у розпорядження російсько-терористичних військ прибула чергова партія поповнення з Луганська - до 130 бойовиків, 2 протитанкові артилерійські гармати МТ-12 "Рапіра", 7 бойових броньованих машин (включаючи 2 броньовані багатоцільові тягачі МТ-ЛБ). На всіх ділянках фронту, окрім району Стаханов-Первомайськ, російсько-терористичні війська продовжують тримати артилерію і бронетехніку на передових позиціях, проводячи регулярні обстріли українських\~військ\~(http://espreso.tv/news/2014/12/18/tymchuk_do_stanyci_luhanskoyi_prybulo_pidkriplennya_boyovykam). /а.с. № 58/. В статті "Российские войска вошли на территорию Украины со стороны Луганска" від 14.04.2014 року, яка розміщена на сторінках Національного антикорупційного порталу "Антикор", вказано, що російські війська майже безперешкодно перетнули кордон України з боку Луганська. Точна кількість російських військ невідома. Окрім цього, російських солдат супроводжували танки, важка техніка і БТРи (http://antikor.com.ua/articles/5020rossijskie_vojska_voshli_na_territoriju_ukrainy_so_storony_luganska) /а.с. № 59/. Стаття "Депутати вигаданої ЛНР заборонили проводити вибори Президента України" від 19.05.2014 року, яка опублікована в Інтернет-джерелі "zik.ua", містить інформацію про те, що 19.05.2014 року депутати "ЛНР" на сесії республіканського зібрання проголосували за припинення діяльності територіальних виборчкомів на виборах президента України на території "ЛНР". Також органам місцевого самоврядування було заборонено будь-яку участь\~у\~підготовці\~до\~виборів\~(http://zik.ua/news/2014/05/19/deputaty_vygadanoi_lnr_zaboronyly_provodyty_vybory_prezydenta_ukrainy_489309) /а.с. № 60/. .До того ж, 04.11.2014 року Народна рада "ЛНР" прийняла Закон "ЛНР" "Про управління та розпорядження власністю ЛНР", який розмежовує визначення понять державної власності і муніципальної власності, встановлює порядок управління і розпорядження державною власністю "ЛНР", в тому числі частками (паями, акціями) "ЛНР" в капіталах господарських товариств, товариств і підприємств інших організаційно-правових форм, відповідно з Тимчасовим Основним Законом (Конституцією) "ЛНР", іншими законодавчими актами "ЛНР" (https://nslnr.su/zakonodatelstvo/normativno-pravovaya-baza/635/) /а.с. № 61-79/. .На сторінках Інтернет-порталу "Незалежне бюро новин" міститься стаття "У ЛНР заявили, що взяли в полон пятьох членів екіпажу збитого Ан-26" від 14.07.2014 року, в якій зазначено, що під Лисичанськом бойовиками "ЛНР" був збитий штурмовий літак Збройних Сил України. Ними ж в районі прикордонного пункту "Ізварине" був збитий транспортний літак Ан-26 на борту якого знаходились вісім українських військовослужбовців, п?ятеро з яких потрапили в полон до бойовиків (http://nbnews.com.ua/ua/news/127032/) /а.с. № 80/. Відповідно до статті "На выборах главы ЛНР побеждает действующий лидер провозглашенной республики Плотницкий" від 02.11.2014 року, яку опублікував Інтернет-ресурс "tass.ru", на виборах в самопроголошену "ЛНР" перемогли діючий лідер республіки [PERSON] та громадський рух "Мир Луганщині" (список якого він очолює), виступаючий за незалежність республіки (http://tass.ru/mezhdunarodnaya-panorama/1548892) /а.с. № 81/. Відповідно до інформації в статті "Болотов видав наказ про заборону масових заходів на території ЛНР" від 23.05.2014 року, яку розмістив на своїх сторінках Інтернет-ресурс "Трибун", народний губернатор "ЛНР" [PERSON] видав указ, яким заборонив жителям проводити масові заходи на території "ЛНР" у звязку із оголошеним воєнним станом (http://tribun.com.ua/19775) /а.с. № 83/. Статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Відповідно до постанови Верховної [PERSON] України "Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року було схвалено текст Заяви Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20.02.2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] [PERSON] порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил [PERSON] [PERSON], розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] [PERSON] про статус та умови перебування на території України Чорноморського флоту [PERSON] [PERSON] від 28.05.1997 року, для блокування українських військових частин. З даної заяви Верховної [PERSON] України слідує, що 27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] [PERSON] захопили будівлі [PERSON] Міністрів та Верховної Ради Автономної [PERSON] Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил [PERSON] [PERSON], а Чорноморський флот [PERSON] [PERSON] заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" [PERSON] проголосив себе головою [PERSON] Міністрів Автономної [PERSON] Крим та закликав президента [PERSON] [PERSON] "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент [PERSON] [PERSON], звернувся до [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON], яка своєю постановою від 01.03.2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил [PERSON] [PERSON]. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід'ємної частини України - Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної [PERSON] Крим 16.03.2014 року провела референдум про входження Автономної [PERSON] Крим до складу [PERSON] [PERSON], однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім [PERSON] [PERSON], що підтверджується Резолюцією Генеральної [PERSON] ООН 68/262 від 27.03.2014 року "Територіальна цілісність України". 17.03.2014 року Верховна [PERSON] Автономної [PERSON] Крим, розпущена постановою Верховної [PERSON] України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 року самозвані представники Верховної [PERSON] Автономної [PERSON] Крим підписали з президентом [PERSON] [PERSON] Путіним "Договір про прийняття до [PERSON] [PERSON] [PERSON] Крим і створення у складі [PERSON] [PERSON] нових суб'єктів". 21.03.2014 року владою [PERSON] [PERSON] було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую [PERSON] Республики Крым и образовании в составе Российской [PERSON] новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15.04.2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15.09.2015 року № 685-VІІІ, [PERSON] Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20.02.2014 року. Незаконно анексувавши [PERSON] Крим Росія, продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] [PERSON] озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07.04.2014 року) та "Луганської народної республіки" (27.04.2014 року). Згідно з постановою Верховної [PERSON] України "Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків", прийнятою 21.04.2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм: Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян [PERSON] [PERSON], у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] [PERSON], парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами [PERSON] [PERSON] батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. 11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної [PERSON]" та "Донецької Народної [PERSON]". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна [PERSON]" та "Донецька Народна [PERSON]" не були визнані міжнародною спільнотою про що свідчать досліджені в суді докази. Підтвердженням окупації [PERSON] [PERSON], як країною агресором, частини території Луганської і Донецької області, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ [PERSON] [PERSON]. 23.08.2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил [PERSON] [PERSON], зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітрянодесантних військ Збройних Сил [PERSON] [PERSON]. Задіяння регулярних Збройних Сил [PERSON] [PERSON] у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема серед іншого: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії [PERSON] [PERSON], прийнято Постанову Верховної [PERSON] України від 17.03.2015 року №254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. В абзаці 2 постанови Верховної [PERSON] України "Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами [PERSON] [PERSON] та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" №145-VІІІ від 04.02.2015 року зазначено, що з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія [PERSON] [PERSON] та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано [PERSON] Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Також постановою Верховної [PERSON] України від 27.01.2015 року №129-VIII законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЕ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання [PERSON] [PERSON] державою-агресором. Крім того, військові дії [PERSON] [PERSON] на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, 15.01.2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: "Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх "співвітчизників, що проживають за кордоном"; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі". Резолюція Парламентської [PERSON] Європи від 25.06.2015 року визнає, що конфлікт на території України є агресією зі сторони [PERSON] [PERSON]. Аналізуючи наведені обставини та докази, норми міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії [PERSON] [PERSON] стала окупація частини території Луганської області, України. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що факти збройної (військової) агресії [PERSON] [PERSON] відносно України, окупації частини території Луганської області, Україна є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 2ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Крім визнання окупації [PERSON] [PERSON] частини території Луганської області, Україна, міжнародною спільнотою та національним законодавством, суд вважає, що на таку вказують також джерела міжнародно-правового регулювання режиму окупації, а саме Гаазька конвенція про закони і звичаї сухопутної війни 1907 року, IV Женевська конвенція про захист цивільного населення під час війни 1949 року і деякі положення Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 року. Існуючі правові норми, що визначають режим окупації, переважно засновані на положенні ст. 42 Гаазької конвенції 1907 року, згідно з якою територія вважається зайнятою, якщо вона дійсно знаходиться під владою ворожої армії. Згідно з цією ж ст. 42 Гаазької конвенції 1907 року, територія, до якої застосовано право окупації, повинна "дійсно перебувати під владою ворожої армії", причому "зайняття поширюється лише на ті області, де ця влада встановлена і в змозі проявляти свою діяльність". Тобто, поняття окупації може бути застосоване до територій, зайнятих країною агресором, якщо наявний її фактичний ефективний контроль окупованих територій. Стан окупації послідовно визначається на основі фактів. З аналізу норм вказаних конвенцій можна виділити такі ознаки ефективного контролю, а саме: достатня присутність військ держави окупанта; держава окупант здійснює свою владу над окупованою владою, яка втратила здатність до громадських функцій; ворожі сили здалися, були переможені чи відступили; над територією була встановлена тимчасова адміністрація; держава окупант видає укази громадянському населенню та контролює їх виконання. Здійснення [PERSON] [PERSON] ефективного контролю частини території України, а саме частини Донецької і Луганської області, з усіма його ознаками підтверджується дослідженими в суді доказами.. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає вірним твердження заявника, що [PERSON] [PERSON] здійснює ефективний контроль частини Луганської та Донецької областей, Україна, що в свою чергу дає підстави вважати частину Луганської та Донецької областей окупованими [PERSON] [PERSON]. Досліджуючи обставини, що зумовили вимушене переселення заявника з частини окупованої [PERSON] [PERSON] території Луганської області, Україна, то суд виходить з наступного. Відповідно до Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту (чинна для Росії з 10.05.1954 року в порядку правонаступництва міжнародних договорів колишнього СРСР), то її положення застосовуються до всього цивільного населення держав, що беруть участь у конфлікті, тобто не лише до іноземних громадян, що перебувають на території однієї з воюючих держав, а й до громадян цих держав, а також до цивільного населення окупованих територій. У ст. 2 IV Женевської конвенції 1949 року зазначено, що Конвенція буде застосовуватися у всіх випадках окупації всієї або частини території Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не зустріне жодного збройного опору. Згідно зі ст. 43 IV Гаазької конвенції 1907 року, супротивник, що зайняв територію, зобов'язаний вжити всіх залежних від нього заходів для того, щоб наскільки це можливо відновити і забезпечити громадський порядок та суспільне життя, і при цьому він повинен поважати існуючий в країні закон. Положення вищезазначеної Конвенції передбачають розв'язання конкретних питань, таких, як: створення безпечних зон, захист поранених і хворих, а також лікарень і медичного персоналу, доставка медикаментів, спеціальні заходи по захисту дітей та налагодження зв'язків між членами розлучених сімей. За правилом ст. З IV Женевської конвенції 1949 року з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто hors de combat (той, що вийшов з ладу (фр.)) унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії. Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: а) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; b) захоплення заручників; с) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження; d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні. Згідно зі ст. 27 згаданої Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім'ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу. Однак всупереч норм вказаної Конвенції, [PERSON] [PERSON] неодноразово порушувала права громадян України, тобто цивільного населення, передбачені та гарантовані Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 pоку, як право на життя, право на свободу повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням, право не перебувати в рабстві або підневільному стані, право на свободу і особисту недоторканість, право на справедливий суд, право не бути покараним без закону, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії. Така позиція закріплена і в Постанові Верховної [PERSON] України "Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків". Аналіз інформації, що міститься в Інтернет-виданнях, про які вказував заявник свідчить про наявність конкретних фактів порушення вищезазначених гарантованих прав цивільного населення з боку [PERSON] [PERSON]. Доводи щодо порушень прав самого [PERSON], які гарантовані вищезгаданими Конвенціями, то такі підтверджуються як власними поясненнями заявника та поданими ним доказами, так і узгоджуються з загальним станом подій, що відбуваються на окупованій території Луганської області та свідчать про масовість порушень прав цивільного населення. Так, заявник, будучи членом передвиборчого штабу [PERSON], засвідчив той факт, що остання була оголошена на окупованій території Луганської області "посібником хунти", а будь-яка діяльність, спрямована на її підтримку, загрожувала застосуванням фізичної розправи зі сторони так званої "нової влади ЛНР". Тому [PERSON] постійно почував себе у небезпеці та хвилювався за своє життя і здоровя. Також заявник зауважує, що гуманітарна ситуація на території Луганська, обумовлена активними бойовими діями проросійських бойовиків, унеможливлювала нормальне забезпечення життєдіяльності. [PERSON] окремо наголошує на тому, що в липні 2014 року належне йому на праві власності помешкання без дозволу було зайняте та експлуатоване особами, які в ході телефонної розмови представились кадровими російськими військовослужбовцями Збройних Сил [PERSON] [PERSON] з позивними "Дед" і "Кот". В жовтні 2014 року потрапивши до свого житла заявник помітив, що одна частина належного йому майна викрадена, а інша пошкоджена. До того ж, ним було виявлено ноутбук з файлами, котрі підтверджують перебування кадрових російських військових в будинку [PERSON] серед яких, зокрема фотографії, розпорядок роботи особового складу Збройних Сил [PERSON] [PERSON], список телефонів з російськими номерами та скановані копії військового квитка громадянина [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO]. Таким чином, результатом збройної агресії [PERSON] [PERSON] особисто для заявника стала втрата належного йому майна і житла, роботи, підтримки та надії на повернення додому. Починаючи з 04.06.2014 року він проживає в м. Сватове за адресою: вул. Коваленко, буд. 53. Після окупації частини Луганської області [PERSON] [PERSON] з [PERSON] під впливом російської пропаганди припинили спілкування деякі знайомі та друзі, а сам заявник змушений прилаштовуватись до нових життєвих умов, оскільки не відчуває впевненості у майбутньому і, як наслідок, не має можливості планувати своє життя. Таким чином, описані обставини відобразились на матеріальному і моральному стані [PERSON] За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії [PERSON] [PERSON] на частині території Луганської області було порушено низку конституційних прав заявника, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, IV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом ІІ Конституції України. Підсумовуючи викладене, слід також зазначити, що [PERSON] [PERSON], здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме [PERSON] Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] [PERSON]. Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що [PERSON] [PERSON], Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов'язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що [PERSON] [PERSON], Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об'єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров'я людини злочини. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] [PERSON], Договір між Україною і [PERSON] [PERSON] про українсько-російський державний кордон [PERSON] [PERSON] вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому, на думку суду є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. В судовому засіданні встановлено, що на ім'я [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації видано довідку № 930003516 від 25.12.2015 року, яка посвідчує лише факт її вимушеного переселення з м. Луганська до м. Сватове і не встановлює причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] переселився з території Луганської області задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободи, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист в результаті збройної агресії [PERSON] [PERSON], та те, що встановити даний юридичний факт [PERSON] необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - агресора [PERSON] [PERSON], суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved