Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

09 червня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» ( надалі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення заборгованності по заробітній платі, де зазначила, що з 08.10.2008 року по 04.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з серпня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати позивачці [PERSON] З довідки вбачається, що позивачці не було виплачено заробітну плату за серпень 2014 року в розмірі 339,73 гривень, за вересень 2014 року в розмірі 1035,70 гривень, за жовтень 2014 року в розмірі 430,51 гривень, за листопад 2014 року в розмірі 1427,49 гривень, за січень 2015 року в розмірі 13,33 гривень. Загальна сума заборгованості складає 3 246,76 гривень. Беручи до уваги те, що ПАТ «Азовзагальмаш» не здійснює виплату заробітної плати починаючи з серпня 2014 року, позивачка просить суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 233,43 гривні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 285 гривень 30 копійок. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась в матеріалах справи від неї є заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. 24 червня 2015 року від нього на адресу суду надійшли заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 08.10.2008 року по 04.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. А саме 08.10.2008 року на підставі наказу № 41 від 07.10.2008 року її було прийнято до ПАТ «Азовзагальмаш». 04.11.2014 року [PERSON] було звільнено за ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, на підставі наказу № 45 від 04.11.2014 року ( а.с. 7) Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Як встановлено судом, згідно довідки № 238/ро наданої ПАТ «Азовзагальмаш» станом на 22.06.2015 року заборгованість по заробітній платі позивачки [PERSON] складає: серпень 2014 року - 339,73 гривень, вересень 2014 року 1035,70 гривень, жовтень 2014 року 430,51 гривень, листопада 2014 року - 1 427,49 гривень, січень 2015 року 13,33 гривень, а всього 3 246,76 гривень. З огляду на представленні суду докази суд дійшов висновку, що заборгованість в розмірі 3 246,76 гривень повинна бути стягнута із відповідача на користь позивачки [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед [PERSON] при її звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивачка має всі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд керується наступним. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачкою [PERSON] заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 285,30 гривень. Згідно довідки № 238/ро наданої ПАТ «Азовзагальмаш» від 22.06.2015 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 57,07 гривень. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Кількість робочих днів починаючи з дня звільнення та ухвалення рішення по суті складає 166 день, таким чином, розмір середнього заробітку за період з 05 листопада 2014 року по 14 липня 2015 року складає: 166 день х 57,07 = 9 473,62 гривні. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 3 246 гривень 76 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.11.2014 року по 14.07.2015 року в розмірі 9 473,62 гривні, а всього 12 720 гривень 38 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.

Outcome: approved