Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив визнати недійсним пункт 18 трудового контракту № 411, укладеного 17.12.2010 року між Пасажирським вагонним депо Одеса-Головна Одеської залізниці та [PERSON], в наступній частині: „- встановлення факту перевезення безквіткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі"; визнати незаконним та скасувати Наказ № ЛВЧДК-З-05/102-ОС від 25.01.2013 року про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] з 25.01.2013 року з посади провідника пасажирського вагону з підстав, передбачених контрактом від 17.12.2010 року № 411, п. 8 ст. 36 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді провідника пасажирського вагону з 25.01.2013 року; стягнути з Одеської залізниці на користь [PERSON] моральну шкоду, у розмірі 10000,0 гривень, а також стягнути середній заробіток за весь час його вимушеного прогулу - з 25.01.2013 року по день постановлення рішення. В обґрунтування позову посилався на наступне. 17 грудня 2010 року між був укладений трудовий контракт № 411, відповідно до якого [PERSON] був прийнятий на роботу в пасажирське вагонне депо Одеса-Головна за посадою провідника пасажирського вагону. 29 грудня 2012 року працівниками ЦІК УЗ на шляху прямування пасажирського поїзду № 23 сполученням «Москва - Одеса», у вагоні № 2 провідником якого був [PERSON], з грубими та численними порушеннями норм діючого законодавства була проведена перевірка на дільниці Київ-Казатін, в ході якої нібито було виявлено перевезення 54 безквіткових пасажира. У ході перевірки був складений акт ф.ЛУ- 4 Г № 006825, в якому був зазначений провіз безквіткових пасажирів. Зазначені обставини стали підставою для звільнення позивача, що на думку позивача є незаконним, та таким, що порушує його трудові права. Представник відповідача в судове засідання не з'явився неодноразово та повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до раніше поданих заперечень просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість. Зазначив, що позивача було звільнено внаслідок порушення ним Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів та наданих в судовому засіданні пояснень. 17 грудня 2010 року між відповідачем, через Пасажирське вагонне депо Одеса-Головна Одеської залізниці, та [PERSON] укладений трудовий контракт № 411, відповідно до умов якого позивач [PERSON] прийнятий на роботу в пасажирське вагонне депо «Одеса-Головна» як структурного підрозділу відповідача за посадою провідник пасажирського вагону. У зв'язку із закінченням терміну дії вказаного трудового контракту № 411, між сторонами укладена додаткова угода від 02.03.2011 року, якою контракт № 411 від 17.12.2010 року був подовжений. 29 грудня 2012 року працівниками ЦІК УЗ на шляху прямування пасажирського поїзду № 23 сполученням «Москва - Одеса» у вагоні № 2, черговим провідником якого був [PERSON], проведено перевірку на дільниці «Київ-Казатін», за результатами якої складений акт форми ЛУ- 4 Г № 006825, в якому зафіксовано факт перевезення безквиткових пасажирів у вагоні №2 у кількості 54-х осіб. Згідно із протоколом оперативної наради при начальнику пасажирського вагонного депо «Одеса-Головна» від 02.01.2013 року вирішено за порушення підпункту «А» пункту 18 контракту (перевезення безквіткових пасажирів) згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України розірвати трудовий договір з провідником пасажирських вагонів [PERSON] Наказом № ЛВЧДК-З-05/102-ОС від 25.01.2013 року [PERSON] з 25.01.2013 року звільнений з займаної посади провідника пасажирського вагону з підстав, передбачених контрактом від 17.12.2010 року № 411, п. 8 ст. 36 КЗпП України. Контракт № 411 від 17.12.2010 року, укладений з позивачем, розірваний на підставі пп. «а» п. 18 контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України. Згідно підпункту «а» п. 18 контракту однією з підстав звільнення та розірвання контракту з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії є встановлення факту перевезення безквіткових пасажирів. Позивач зазначає, що вказані документи, на підставі яких відповідач обґрунтовував наявність факту провезення безквиткових пасажирів у вагоні позивача, складені із порушенням вимог закону, а отже, не можуть слугувати належним доказом порушення позивачем Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Втім, суд не знайшов такі доводи позивача слушними, оскільки правомірність проведеної перевірки, а також встановлення обставини наявності факту безквиткових пасажирів у вагоні №2 встановлені іншим судовими рішеннями Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Одеська залізниця» та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2013 року, яким залишено в силі зазначене рішення першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначені справи поєднані спільними фактичними обставинами щодо проведення перевірки, що мала місце 29.12.2012 року у пасажирському поїзді № 23 сполученням «Москва - Одеса» на предмет наявності безквиткових пасажирів у потязі, зокрема, й у вагоні №2, провідником якого був позивач. Так, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2013 року встановлено, що перевірка проводилась в присутності провідника штабного вагону [PERSON] та ПЕМа [PERSON] За результатам проведеної перевірки інспекторами ЦІК УЗ було складено акти форми ЛУ 4 № № 006966, 006823, 006912, 006964, 006824, 006825, 008245, 006965, в яких зафіксовано присутність у потязі безквиткових пасажирів: у вагоні № 9 - 13 осіб, у вагоні № 10 - 9 осіб, в № 11 - 6 осіб, в № 14 -44 особи, в № 15 - 4 особи, в №16 - 60 осіб; у вагонах, в яких провідниками не пред'явлені бланки ЛУ-72 та проїзні документи, виявлено: у вагоні №12 - 41 особи, в № 4 - 58 осіб, в № 3 - 58 осіб, в № 1 - 68 осіб, в № 2 - 54 особи. Із наданих доказів названий суд зробив висновок, що інспектори ЦІК УЗ правильно керувалися вимогами Правил перевезення пасажирів, багажу, затверджених наказом № 1196 від 27.12.2006 року, Положенням про інспекцію з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, затвердженим наказом № 221-ц, Інструкцією провіднику пасажирських вагонів, затвердженою наказом № 234-ц, та Інструкцією начальнику пасажирського поїзда № 158ц від 27.04.12року. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд критично ставиться до доводів позивача в цій частині, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи документами та ухваленими рішеннями судів, що набрали чинності. Інші докази на спростування висновків іншого суду в цьому провадженні представлені не були, вирішального значення для можливих висновків цього суду не мали, переконливо спростовані стороною відповідача. Щодо доводів позивача про те, що умови контракту погіршили його становище, як працівника, порівняно з чинними нормами трудового законодавства, судом враховано наступне. Згідно з правилом ч. 3 ст. 15 Закону України "Про залізничний транспорт" працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 764. Відповідно вказаної постанови за контрактною формою договору працевлаштовуються, зокрема, провідники пасажирських вагонів. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як встановлено, позивач працював на Одеській залізниці провідником пасажирського вагону на підставі укладеного трудового контракту №411 від 17.12.2010 року. Підпунктом «а» пункту 18 укладеного з позивачем контракту передбачено додаткові підстави для його дострокового розірвання, крім тих, які встановлені законом. Однією з таких підстав контрактом визначено перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі. 29.12.2012 року, тобто в період дії контракту, виявлено факт перевезення безквиткових пасажирів у вагоні №2 пасажирського поїзду № 23 сполученням «Москва - Одеса». Відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом. Отже, на переконання суду, доводи позивача про те, що умови контракту погіршили його становище, як працівника, порівняно з чинними нормами трудового законодавства, не є слушними, оскільки звільнення за підставами, передбаченими контрактом, є окремою підставою, передбаченою трудовим законодавством. Зазначене повною мірою узгоджується із правовою позицією, викладеною у п.13 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, згідно із якою вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством. Інші обставини, на які сторона позивача посилалася в якості обґрунтування поданого позову, також не знайшли свого переконливого підтвердження під час судового розгляду, що свідчить про надуманість та безпідставність заявлених вимог. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався в якості обґрунтування позову, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed