Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

11.01.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. № 1954 від 17.10.2007 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Крижановською С.М. № 1046/02-14 від 05.05.2015 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить 2/3 частки незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] (1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року спадкова справа № 522/97р., зареєстровано в реєстрі за № 1-5094; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 28.07.1997р., зареєстровано в реєстрі за № 1-5095. Крім того, встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року спадкова справа № 522\\97р., зареєстровано в реєстрі за № 1-5094 [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частці житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адерсою: [ADDRESS] був збудований у 1969 році. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №235 від 09.03.2021 року станом на останню технічну інвентаризацію від 22.01.2021 року об`єкти збудовані без дозвільних документів відсутні та згідно адресного реєстру м. Ізмаїла вищевказаний житловий будинок має самостійний адресний номер: [ADDRESS] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 24.04.2014 року (а.с. 6), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частки житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до заповіту від 08.07.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфімовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-5098, [PERSON] заповіла все своє майно, яке на день її смерті їй належатиме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, в тому числі і всю частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63291308 від 26.01.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 28.07.1997 року, зареєстрований за № 1-5094, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Встановлено, що осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем - матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто ввжаються такими, які прийняли спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2008 року (а.с. 18), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63291414 від 26.01.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємцем за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті [PERSON] являється рідний брат [PERSON] , що підтверджено: - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № [NUMBER] від 25.04.2014 року; - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 12.01.1967 року. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , тобто ввжається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. № 1954 від 17.10.2007 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Крижановською С.М. № 1046/02-14 від 05.05.2015 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved