Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2008 у розмірі 16733,52 грн станом на 31.03.2020 та судові витрати у розмірі 2102,00 грн (судовий збір). Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.11.2008. При підписанні анкети-заяви вона підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у ній. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. 28 листопада 2008 року [PERSON] також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій вона власним підписом підтвердила, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». Банк на підставі Договору надання банківських послуг відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надав відповідачці у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором, але в процесі користування кредитним рахунком остання не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення п. 6.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 31.03.2020 має заборгованість - 16733,52 грн, яка складається з: 11201,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 000,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11201,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 000,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4447,46 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 000,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 50,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 784,93 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак і безпосередньо в позовній заяві, і в окремому клопотанні просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 13.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Разом з позовною заявою позивачем до суду подано клопотання, в якому він вказує про те, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі, просить справу розглядати без участі його представника. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від відповідачки відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не надходило. Відповідачці в ухвалі про відкриття провадження було роз`яснено, що відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки для подання відзиву та інших письмових заяв продовжуються на строк дії такого карантину. Про бажання скористатися своїм правом на подання письмових заяв та продовження строку для їх подання, слід повідомити суд письмово чи на електронну адресу. Однак про бажання скористатися таким правом, остання суд не повідомляла. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 11.06.2020 постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розгляд даної справи проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 28 листопада 2008 року [PERSON] підписала заяву № б/н, в якій, зокрема, зазначено, що вона погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згідна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування (а.с.29). 28 листопада 2008 року також [PERSON] підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої передбачені такі умови кредитування, а саме: базова % ставка в місяць - 3,0 %, нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів в році; розмір щомісячних платежів (в т.ч. плата за використання кредитних коштів звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн на місяць і не більше залишку заборгованості; за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня: пеня=пеня(1)+пеня(2), де пеня(1)=базова процентна ставка за договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 гривень; за порушення термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів нараховується штраф в розмірі 250 грн + 5 % від суми позову; відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 4,5%. В цій же довідці містяться приклади розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.30). На підставі вказаної заяви відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на умовах, що зазначені в описаній Довідці. На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду такі документи: заяву (а.с.29); довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.30); витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.31-36), витяг з наказу про внесення змін у договірну базу по платіжним карткам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів) (а.с.37-40); довідкупро зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н), згідно з якою в період з 28.11.2008 по 19.12.2019 кредитний ліміт зріс з 500,00 грн до 8000,00 грн, а саме: з 28.11.2008 кредитний ліміт становив 500,00 грн, з 29.09.2010 - 600,00 грн, з 06.11.2010 - 700,00 грн, з 27.05.2011 - 800,00 грн, з 23.07.2011 - 900,00 грн, з 29.02.2012 - 2000,00 грн, з 14.11.2012 - 4000,00 грн, з 27.12.2012 - 8000,00 грн, а з 19.12.2019 кредитний ліміт зменшився до 0,00 грн(а.с.27); довідку з інформацією про надані [PERSON] кредитні картки, зокрема про їх номер, дату відкриття та термін дії (а.с.28), виписку по рахунку за період з 28.11.2008 по 01.03.2020 (а.с.20-26) та розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015, станом на 30.09.2019 та на 31.03.2020 (а.с.5-10, 11-18, 19). З вищевказаних розрахунків заборгованості за договором № б/н від 28.11.2008 встановлено, що відповідачка користувалася отриманим кредитом, однак не своєчасно та не в повному обсязі погашала його, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, розмір якої станом на 31.03.2020 становить 16733,52 грн та складається з: 11201,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 000,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 11201,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 000,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4447,46 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 000,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 50,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також заборгованість по судовим штрафам 1034,93 грн (250,00 грн + 784,93 грн). При цьому суд звертає увагу, що в розрахунку за період з 01.10.2019 по 31.03.2020 боржнику нараховуються також відсотки за прострочений кредит за процентною ставкою 86.4% річних, що почала діяти з 01.03.2019 на підставі внесених позивачем змін в Умови та Правила надання банківських послуг, а саме п.2.1.1.2.12, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до положень ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка 28.11.2008 підписала заяву та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, яким користувалася та частково погашала заборгованість. Із умов підписаної заяви встановлено, що відповідачка отримала картку «Універсальна» «30 днів пільгового періоду». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач посилається на те, що умови кредитного договору, укладеного між ним та відповідачкою, визначені в Умовах та правилах наданнях банківських послуг в ПриватБанку, а також у довідці по умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляв АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника, має мінливий характер та зміни в нього вносяться тільки однією стороною, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Тим більше не відомо, яка його редакція діяла на час підписання заяви та на які умови погодилася відповідачка. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У долученій заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Однак, [PERSON] ознайомилася з умовами, вказаними в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджується її підписом. У цій довідці визначена процентна ставка за користування позиченими коштами (3% в місяць), розмір щомісячних платежів та розмір штрафних санкцій за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді пені та штрафу. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст.ст. 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належними сторонами та якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості за договором №б/н від 28.11.2008 встановлено, що відповідачка отримувала кошти з кредитної картки, однак не надавала своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 за нею рахується заборгованість, сума та складові якої вже вказані вище. [PERSON] нараховувалися проценти у розмірі, встановленому у вищеописаній Довідці про умови кредитування, з розміром яких вона погодилася та частково погашала їх. Однак, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім простроченого тіла кредиту та відсотків, визначених у Довідці, зі змістом якої ознайомилася та погодилася відповідачка, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, встановивши їх у розмірі 86,4% річних, а також пеню і штраф (фіксовану та процентну складову). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування процентів має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При їх обчисленні за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Таким чином, позивач просить стягнути, в тому числі, відсотки, нараховані на прострочений кредит у розмірі, встановленому договором, а саме 86,4% річних. АТ КБ "ПриватБанк", обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування процентів згідно зі ст. 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписані відповідачкою та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на його сайті. При цьому, якщо з умовами, вказаними в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відповідачка ознайомилася, що підтверджується її підписом, то щодо долученого позивачем Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася й погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо підстав нарахування, розміру та порядку сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. При цьому довідка про умови кредитування, зі змістом якої ознайомилася та підписала яку відповідачка, не містить положень про розмір процентів, які нараховуються відповідно до ст. 625 ЦК України. Також позивачем не долучено жодного доказу, що, змінивши умови кредитування, в тому числі, щодо нарахування процентів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 86,4% річних, банк повідомив про це боржника, а остання погодилася з таким розміром. Роздруківка із сайту позивача певних витягів зі вказаних Умов та наказу про внесення змін у них не може бути належним доказом того, що сторони погодили такі умови, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд також зазначає, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими та на які посилається. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві та довідці про умови кредитування домовленості сторін про розмір процентів від простроченої суми заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України, а також відсутність будь-яких інших погоджених у встановленому порядку домовленостей про їх нарахування та розмір чи ознайомлення з ними [PERSON] , наданий банком Витяг з Умов та Наказ про внесення змін у договірну базу не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника чи довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані останньою, адже лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у формі сплати процентів на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 86,4%. Таким чином, даючи оцінку розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.11.2008, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.03.2020 (а.с. 19), суд звертає увагу, що у розмір нарахованих відсотків ввійшли відсотки нараховані за встановленою щомісячною ставкою та за процентною ставкою на прострочений кредит - 86,4%. Зокрема, ставка 86,4% зазначена у графі 10 даного розрахунку, а розмір відсотків, який нарахований за цією ставкою - у графі 13. Шляхом математичних розрахунків, а саме додаванням сум, вказаних у графі 13 (нараховано відсотків за прострочений кредит) судом встановлено, що за період з 01.10.2019 по 31.03.2020 позивач нарахував відповідачці відсотки за процентною ставкою 86,4% річних у розмірі 2166,66 грн (330,33+15,73+106,88+13,36+253,84+13,36+120,24+13,36+412,8+13,76+427,8+14,26+416,08+14,86).Враховуючи, що АТ КБ "ПриватБанк" не довів належними доказами те, що [PERSON] було відомо про внесені зміни, які збільшили її відповідальність, зокрема й щодо її обов`язку у разі порушення зобов`язання сплатити проценти у розмірі 86,4% річних, то суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити та стягнути з [PERSON] заборгованість за простроченими відсотками відповідно до умов вказаної вище довідки в розмірі 2280,80 грн (4447,46 грн - 2166,66 грн), тобто від загальної суми заборгованості по простроченим відсоткам відняти нараховану заборгованість процентів у розмірі 86,4 % річних, вказану у долученому розрахунку заборгованості. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідачки пені та штрафів за порушення умов виконання зобов`язання, суд зазначає, що у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана [PERSON] , визначено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка нараховується за формулою: пеня=пеня(1)+пеня(2), де пеня(1)=базова процентна ставка за договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 гривень; і штраф за порушення термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів в розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Про те, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 5% від суми позову, вказано також і в підписаній [PERSON] заяві. Даючи оцінку вказаним письмовим доказам та розрахунку заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що [PERSON] станом на 31.03.2020 нараховано пеню в розмірі 50,00 грн та заборгованість по штрафах - 1034,93 гривні. Виходячи з аналізу вищеописаної довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", пеня передбачена за несвоєчасне погашення заборгованості, а штраф за порушення термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів в розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Тобто, судом встановлено, що обидва стягнення (пеня і штраф) нараховуються за порушення строків погашення кредиту і є подвійною відповідальністю, що є неправомірним, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Саме до таких висновків прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, такої ж позиції притримується Верховний Суд (справа №664/2784/15-ц, постанова від 19 вересня 2018 року). Враховуючи заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення та те, що розмір та підстави стягнення штрафу визначені в обох документах (заяві та довідці), підписаних відповідачкою, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення зі [PERSON] 50,00 грн заборгованості за пенею слід відмовити у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача слід стягнути 14516,86 грн заборгованості, яка складається: 11201,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 11201,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2280,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками та штраф 1034,93 грн (250,00 грн + 784,93 грн). До судових витрат позивач відносить сплачений ним судовий збір, тому, враховуючи, що судовий збір сплачено в розмірі 2102,00 грн, на підтвердження чого в матеріалах наявне платіжне доручення (а.с.44), беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідача 14516,86 грн заборгованості, та з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 1823,55 грн (14516,86 х 2102,00 / 16733,52) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 8, 42, 61 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII та

Outcome: partial