Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

05.07.2017 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь - для утримання їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], - в розмірі не менше 30%прожиткового мінімуму, - з дня її звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач, який є батьком дитини, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги для утримання сина, який проживає з нею, позивачем. Відповідач [PERSON] - до суду не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, з заявою про відкладення слухання справи до суду не звертався, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі представлених позивачем доказів відповідно до ч.1ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень на це позивача. Позивач також до суду не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутністю, не заперечувавши проти заочного розгляду справи та ухвалення рішення заочно. Розглянувши надані суду документи та матеріали, заяви позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про достатність доказів для задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.11.2014 року, рішення набрало законної сили (а.с.3); - від цього шлюбу [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (серії [NUMBER], яке було видане 03.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №48), згідно якого відповідач є його батьком (а.с.4); - з довідки Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.06.2017р., за №227, вбачається, що дитина сторін - син [PERSON] - проживає з матір'ю, на утриманні якої перебуває (а.с.5). Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин - матеріального стану та стану здоров'я, - як відносно позивача, так і відносно відповідача, - суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України регламентовано, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 184 СК України передбачений інший вид аліментів - визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі: «суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Позивач - одержувач аліментів - у позові просить стягнути з відповідача аліменти не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - що не відпоідає вимогам чинного законодавства, яке змінилося у червні 2017 року. За діючими до цього часу нормами СК України дійсно було передбачено розмір аліментів, що підлягали стягуванню - не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, тому суд не може задовольнити вимогу позову в тому виді, як вона викладена позивачем. Оскільки з позову вбачається, що позивач бажає отримувати аліменти у частці від заробітку (доходу), - відповідно до положення ст.183 СК України - у чатці від доходу відповідача, суд дійшов висновку, що, задовольняючи позов за наявності обгрунтованих підстав для його задоволення, на користь позивача підлягають стягненню передбачені Законом аліменти у виді 1/4 частини доходів відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - з урахуванням того, що відповідач, який не з'являється до суду на виклики, в разі отримання копії даного рішення суду може його оскаржити і просити суд визначити інший розмір аліментів, виходячи зі своїх статків і матеріального стану. Відповідно до ч.ч.1,2ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин 1,4ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Проте відповідач не надав суду будь-яких письмових пояснень та заяв, а позивач не надав доказів на підтвердження доходів відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі, не менш 30 прожиткового мінімуму, не повідомивши суд про розмір доходів відповідача та надавши суду доказів про це. Тому, з урахуванням обставин, які перелічені в ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі не менш 30% прожиткового мінімуму, підлягають задоволенню лише частково - з відповідача неа користь позивача суд має стягнути не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачем до суду і до досягнення дитиною повноліття Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 640 гривень, оскільки позивач у справах цієї категорії - про стягнення аліментів - звільнений від сплати судового збору відповідно до положень ст.5 ЗУ "Про судовий збір", але чинним законодавством не передбачено, що ця категорія позову відноситься до переліку заяв до суду, за які судовий збір не справляється. На підставі викладеного,

Outcome: approved