Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду мотивуючи це тим, що після смерті [INFO] матері позивачів - [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 14,2231 га, кадастровий номер 3524982900:02:000:0108, яка була посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР № 098326 від 27.10.2004 року, який виданий Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 11.07.2014 року, згідно з якими кожен отримав по 1/3 частці вищевказаної земельної ділянки. 31.07.2014 року позивачами було замовлено виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки державному підприємству «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на підставі чого були сформовані нові земельні ділянки та присвоєно кадастрові номери, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2014 року № НВ- 3501333232014, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2014 року № НВ- 3501333222014, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2014 року № НВ- 3501333182014. В травні 2019 року позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Петрівської РДА з метою реєстрації права власності на земельні ділянки, однак в ході перегляду документів державний реєстратор пояснив, що буде відмова в реєстрації права власності, оскільки в свідоцтві про право на спадщину за законом від 11.07.2014 року на 1/3 частку земельної ділянки площею 14,2231 га, кадастровий номер 3524982900:02:000:0108, а витяги з ДЗК про розподілені земельні ділянки вже мають інші кадастрові номери, №№ 3524982900:02:000:1108, 3524982900:02:000:1109, 3524982900:02:000:1110, тобто втрачений зв`язок між первісною земельною ділянкою та новосформованими земельними ділянками, крім цього не укладено договору припинення спільної часткової власності, в зв`язку з чим державний реєстратор не має можливості зареєструвати право власності на земельні ділянки позивачів, а тому представник позивачів просить суд визнати за ними право власності на вищевказані земельні ділянки. Позивачі та їх представник в підготовче судове засідання не з`явились, однак письмовими заявами просили справу розглядати без їх участі, позов підтримали повністю. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згідний. Представник третьої особи також в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, справу просив розглянути на розсуд суду. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2019 року вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Враховуючи те, що позивачі позовні вимоги підтримують, а відповідач їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [INFO] матері позивачів - [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 14,2231 га, кадастровий номер 3524982900:02:000:0108, яка була посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР № 098326 від 27.10.2004 року, який виданий Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 11.07.2014 року, згідно з якими кожен отримав по 1/3 частці вищевказаної земельної ділянки (а.с.6,15,26). 31.07.2014 року позивачами було замовлено виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки державному підприємству «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с.8-12, 19-23, 29-33). Крім того в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки міститься угода від 31.07.2014 року, згідно якої між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , ні зараз, ні в майбутньому не буде претензій один до одного з приводу розподілу земельної ділянки в долях згідно свідоцтва на спадщину у відповідності з грошовою оцінкою та документами виготовленими спеціалістами ДП «Кіровоградський інститут землеустрою» (а.с.34). На основі виготовлених технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки було розділено земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 14,2231 га, кадастровий номер 3524982900:02:000:0108, кожному із спадкоємців. 02.10.2014 року належній [PERSON] 1/3 частки загальної земельної ділянки, сформовано нову земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2014 року № НВ- 3501333232014, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки: 3524982900:02:000:1110, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа: 4,6869 га.(а.с.7). 02.10.2014 року належній [PERSON] 1/3 частки загальної земельної ділянки, сформовано нову земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2014 року № НВ- 3501333222014, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки: 3524982900:02:000:1109, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа: 4,7122 га. (а.с.16-17). 02.10.2014 року належній [PERSON] 1/3 частки загальної земельної ділянки, сформовано нову земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2014 року № НВ-3501333182014, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки: 3524982900:02:000:1108, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа: 4,8240 га.(а.с.27). В травні 2019 року позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Петрівської РДА з метою реєстрації права власності на земельні ділянки, однак в ході перегляду документів державний реєстратор пояснив, що буде відмова в реєстрації права власності, оскільки в свідоцтві про право на спадщину за законом від 11.07.2014 року на 1/3 частку земельної ділянки площею 14,2231 га, кадастровий номер 3524982900:02:000:0108, а витяги з ДЗК про розподілені земельні ділянки вже мають інші кадастрові номери, №№ 3524982900:02:000:1108, 3524982900:02:000:1109, 3524982900:02:000:1110, тобто втрачений зв`язок між первісною земельною ділянкою та новосформованими земельними ділянками. Крім цього, реєстратор пояснив, що в зв`язку з тим, що не укладено договору припинення спільної часткової власності, він не має можливості зареєструвати право власності на земельні ділянки позивачів. Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру (відділу) надання адміністративних послуг Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області при відмові у державній реєстрації прав та їх обтяжень не було враховано, що на момент укладення угоди з приводу розподілу земельної ділянки не вимагалось нотаріально посвідченого договору поділу, а в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки міститься угода, згідно з якою вони розділили спадкове майно. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на даний час неможливо укласти договір поділу майна оскільки земельна ділянка розділена та зареєстрована за іншими спадкоємцями, таким чином враховуючи відмову в реєстрації права власності на земельну ділянку, яким фактично не визнається право власності позивачів, останні не можуть оформити вищевказані земельні ділянки на своє ім`я. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. На підставі ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. п. б, в, г, ґ, ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В підпунктах в), г) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що з 1 січня 2002 року, відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені у позовній заяві, а отже, вони мають право на земельні ділянки. Таким чином в судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачами на майно, яким являються земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved