Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

05.04.2021р. представник заявника звернулася до суду з заявою, якою просить визнати [PERSON] , [INFO] недієздатною, посилаючись на те, що вона є інвалідом з дитинства у зв`язку з психічним захворюванням, їй з 26.06.2017 року встановлена ІІ група інвалідності безстроково, оскільки внаслідок психічної хвороби вона не усвідомлює значення своїх дій, не може керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування так і постійної сторонньої допомоги і контролю, яку їй після смерті матері ніхто надати не може, тому необхідно визнати її недієздатною особою. У судовому засіданні представник заявника - органу опіки та піклування - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - підтримала доводи заяви, просила їх задовольнити, пояснивши, що до лікарні [PERSON] була доставлена працівниками Оріхівської сільської ради у дуже важкому фізичному стані, оскільки після смерті її матері перестала вживати ліки, не керувала своїм життям, не займалася домашнім господарством, не готувала їжу, її сина взяла до себе старша її сестра. Вислухавши у судовому засіданні представника заявника, вивчивши доводи заяви, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення вимог заяви по суті, документи, надані органом опіки та піклування та висновки судової психіатричної експертизи, суд дійшов висновку, що заява органу опіки та піклування - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - про визнання особи недієздатною, підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч.2 п.1 ст.293 ЦПК України). Главою 2 ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12-ААА №306186 від 26.06.2017року, [PERSON] , [INFO] , визнана інвалідом ІІ групи з дитинства, безстроково (а.с.10). Мати [PERSON] - [PERSON] - померла [INFO] (згідно свідоцтва про її смерть [NUMBER] , вид.14.01.2021р. Болградським районним відділом ДРАЦС Південного МУ Міністерства юстиції (м.Одеса), а.с.13). Згідно Подання органу опіки та піклування - ВК Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] не може розуміти обставини, що відбуваються навколо неї, обмежена в орієнтації та не контролює свої дії та поведінку, не цікавиться своїм побутом, ставленням оточуючих, неспроможна самостійно проживати, оскільки не може керувати своїми діями і рішеннями. Відповідно до ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність в разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 цього Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або з будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1ст.7 Закону). Під час розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про психічний розлад, призначив судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи (ч.1 ст.239 ЦПК України). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №319 від 09.06.2021року, - [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді "Деменції внаслідок епілепсії" - (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F02.803 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), у зв`язку з чим не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. У судовому засіданні представник заявника пояснила, що [PERSON] внаслідок психічної хвороби не усвідомлює значення своїх дій, не може керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування так і постійної сторонньої допомоги і контролю, яку їй після смерті матері ніхто надати не може, окрім спеціального медичного соціального закладу, тому необхідно визнати її недієздатною особою для можливості поміщенні її до спеціального медичного закладу для отримання нею належного догляду. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання вона нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в інтересах [PERSON] підлягає задоволенню подання про визнання її недієздатною. Згідно приписів ст.300 ч.ч.5-9 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. А, відповідно до ч.1ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. З метою дотримання зазначених положень ЦПК України, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років.

Outcome: approved