Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Альфа-Банк" звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно. У судове засідання представник позивача, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та звертає увагу на ухилення [PERSON] від добросовісного виконання своїх процесуальних обов'язків . В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Неодноразово повідомлявся про дату слухання справи. Справа неодноразово призначалась до розгляду. Відповідач звернувся із зустрічним позовом. Ухвалою суду від 26 лютого 2016 року заява [PERSON] була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ч. 5 ст. 119 ЦПК України. 04.07.2016 року зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, вважається не поданим та повернутий позивачу. 19.09.2016 року [PERSON] приймав участь у судовому засіданні, просив додатково часу на ознайомлення з матеріалами справи. У зв'язку з чим справу відкладено на 19.10.2016 року. В день судового засідання, 19.10.2016 року відповідач подав заяву, в якій вказує, що уклад договір про надання правової допомоги та неможливістю прийняти участі у судовому засідання його представника, який просить перенести розгляд справи, у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Суд бере до уваги, що ПАТ «Альфа-Банк» звернувся із позовною заявою 03.09.2015 року і до 19.10.2016 року відповідач - [PERSON], мав право звернутися за правовою допомогою, подавати свої заперечення, пояснення та інші документи для повного та всебічного розгляду справи, що передбачено ст.27, 31 ЦПК України, але добросовісно не користувався своїми правами, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу, на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо правовідносин між сторонами, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, враховуючи систематичне ухилення його від участі у судовому засіданні, з чого вбачається зловживання своїм процесуальним правом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.11.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та [PERSON], уклали кредитний договір №490052266. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Договору, ЗАТ «Альфа-Банк» зобов'язується надати [PERSON] кредит у сумі 36881,19 дол. США. Свої зобов'язання Банк виконав, але в супереч умовам кредитного договору [PERSON], не виконує взяті на себе зобов'язання по сплаті щомісячних платежів. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, [PERSON], відповідно до п.2.10 Кредитного договору, передав в заставу майно, а саме: Транспортний засіб MERCEDES-BENZ, А170, 2007 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER], № кузову [NUMBER], тип легковий комбі, Свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] видане 20.11.2007 р., РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області (предмет застави). Таким чином, зважаючи на невиконання Позичальником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» N 1255-IV від 18 листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004р., який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями цього закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 24 зазначеного Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Відповідно до ст. 25 зазначеного Закону у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження. У відповідності до статті 27 ЗУ «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Боржником та Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Відповідачу була направлена Вимога про повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 28149,21 дол. США, що за курсом НБУ на 28.07.2015 року складає -621035,70 грн., за відсотками - 14822,30 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -327013,70 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку. На 28.07.2015 року розмір неустойки становить: пеня -463055,88 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 10216067,55 грн. Аналіз норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, розмір неустойки становить: Пеня за останні 12 місяців -156 846,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 3 460 380,28 грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Також суд звертає увагу на наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2013 року по справі 2-2665/11-ц, згідно якого з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договору. Представник позивача, залучив до матеріалів справи завірені належним чином копії Приморського районного суду м. Одеси, та Апеляційного суд Одеської області. Таким чином суд приходить до висновку, що заборгованість дійсно існує, умови кредитного договору належним чином Відповідач не виконує. Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту. Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет застави не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит (у сумі рівної сумі кредиту), у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно ч 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, у порушення вищевказаних умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,1049, 1054 ЦК України відповідач своїх зобов'язань по кредитному договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом, належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. По теперішній час боржник ухиляється від належного виконання зобов'язань по кредитному договору. За таких обставин, суд вбачає, що відповідач дійсно має непогашену заборгованість за кредитним договором. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності до подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved