Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

03.04.2017р. позивач звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS], що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Право власності на вказану квартиру набуте на підставі договору дарування від 22.06.2016р., що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук [PERSON] Квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 20 м.кв., кухні, ванної кімнати, коридору, комори. Загальна площа квартири складає 39,7 кв.м. У даній квартирі зареєстрований та проживає крім неї її батько [PERSON], а також зареєстрований, але не проживає понад рік її брат [PERSON]. Згідно запису в будинковій книзі відповідач зареєстрований в [INFO] з 05.09.2005 року (а.с.7-11). Окрім цього, відповідач [PERSON] з лютого 2016 року після вибуття з житла не несе жодних витрат по утриманню квартири, в т.ч. по оплаті комунальних послуг, у квартирі відсутні будь які його особисті речі, одяг, документи, він втратив будь-який зв'язок із родиною та спірним житлом. Між тим, прописка [PERSON] у квартирі обмежує права не тільки її як власника, вона не може оформити субсидію на комунальні послуги, змушена переплачувати за комунальні послуги. Крім цього, зазначає, що має намір проживати у вказаній квартирі та надавати допомогу своєму батькові, який часто хворіє, а тому не бажає, щоб [PERSON] був зареєстрований чи проживав в належній їй квартирі. Просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою №23 по вул. Ягідна, 23 в с. Суховоля Городоцького району Львівської області. Позовні вимоги позивачем підтримано в судовому засіданні. Додатково пояснила, що [PERSON] у вказаній квартирі більше року не проживає, нею не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, крім цього має кредити, через які на їх адресу надходять вимоги про погашення заборгованості за договором кредиту, що підриває здоров»я батька та її (а.с.35). На даний час їй невідоме місце проживання відповідача. Відповідач в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та дату судового засідання через оголошення в засобах масової інформації (а.с.34). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа - [PERSON] не заперечує у задоволенні даного позову. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON], позивач у справі, є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2016р. №62351692 (а.с.18-19) на підставі договору дарування квартири від 22.06.2016р., що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук [PERSON]Р.(а.с.17). Згідно копії технічного паспорта на приватизовану квартиру, така розташована на 2 поверсі 4 поверхового будинку та складається з однієї кімнати, житловою площею 20 м.кв., кухні, ванної кімнати, коридору, комори. Загальна площа квартири складає 39,7 кв.м.(а.с.16). Відповідно до довідки Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 17.03.2017р. № 438, вказано, що зареєстрованими у житловому приміщенні (квартирі) в [ADDRESS] є : [PERSON] (батько) та [PERSON] (син) (а.с.12). Актами обстеження Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області вищевказаного житла від 16.06.2016р., 18.07.2016р. та 27.02.2017р., встановлено, що в квартирі зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON] (а.с.13-15). Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз»яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень постанови Пленуму\~ Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] понад 1 рік у спірній квартирі, яка належить позивачу, не проживає, вибув з житла, речей особистого вжитку та документів відповідача у спірній квартирі немає, суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України та

Outcome: approved