Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач станом на 03.12.2017 року має заборгованість у розмірі 29958,42грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 11116,77грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5932,57 грн.; заборгованість по пені та комісії 11006,30 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф процентна складова 1402,78 грн. Просили стягнути з [PERSON] на користь ПриватБанку заборгованість за кредитним договором б/н від 12.02.2014 року у розмірі 29958,42грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 11116,77грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5932,57 грн.; заборгованість по пені та комісії 11006,30 грн.; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф процентна складова 1402,78 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. У відповідності із ст.ст. 274-279 ЦПК України, розгляд справи проведено у порядку спрощеного провадження. Згідно ст.279 ч.5 ЦПК України розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження проводився в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Однак, сторони в судове засідання не зявилися та до початку судового засідання спрямували заяви про розгляд справи у їх відсутність. Крім цього, 31.01.2018 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнав частково з наступних підстав. Так, він отримав в банку 5000,00 грн. Однак, згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.04.2014 року, позивач нарахував безпідставно та штучно збільшивши суму заборгованості. Які саме штрафи та згідно яких судових рішень він був оштрафований, позивачем не надано жодних доказів. Крім цього, є незрозумілою сума тіла кредиту, розмір нарахованої пені більший половини вартості кредиту, що на його думку не відповідає дійсності. Також відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивач не надав договір який він підписував. , крім того, до позову не надано доказів, що умови і тарифи, які були подані до позовної заяви діяли саме на момент підписання ним анкети-заяви на відкриття карткового рахунку. Розрахунок заборгованості за договором не відповідає дійсності, оскільки позивач не врахував суми погашення ним заборгованості, в результаті чого істотно збільшилася сума позовних вимог (а.с.38). Також, згідно поданої позивачем заяви від 03.03.2018 року, відповідач позов визнав частково, а саме не визнав нарахований розмір пені, просив суд максимально зменшити розмір пені (а.с.82). 03.03.2018 року позивач спрямував на адресу суду відповідь на відзив, згідно якої просять позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, оскільки виходячи із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку видно, що відповідач почав користуватися даною послугою Банку починаючи з 01.06.2015 року, шляхом переводу грошових коштів понад кредитного ліміту. Починаючи з 01.06.2015 року Банком нараховувалися відсотки за користування овердрафтом. Після переходу карти в овердрафт Відповідач продовжував користуватися коштами, а значить знав про перехід карти в овердрафт. Власник зобовязаний стежити за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Крім цього, оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), наявність тверджень відповідача про те що підпис виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), Відповідач, в свою, чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Також у заяві підписаній Клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Більш того, згідно Заяви Відповідач зобов'язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Сторони за договором передбачили у разі порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 120 днів Банком нараховується штраф за формулою: "" 500"" грн. + "" 5"" % від заборгованості за кредитом, що передбачено п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобовязань. Таким чином, при укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке грунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Інакше, наприклад не могли б бути одночасно застосовані штраф та стягнення збитків при залученні до цивільної відповідальності, а також позбавлення волі та конфіскація майна при притягненні до кримінальної відповідальності і т.д., адже вони також пояснювалися б «як відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення ». Таким чином, згідно зі ст. 61 Конституції не обмежується розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності. Тлумачення неможливості одночасного застосування штрафу та пені прямо суперечить установленому законодавця, який в законах України прямо передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того, Цивільний кодекс України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Банк встановлює в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору. Враховуючи викладене, принцип свободи договору, норми ЦПК України, дає право Банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язання - у вигляді штрафу, і за несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання - у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом. Відповідач належним чином не виконав свої зобовязання тому просять позовні вимоги задовольнити повністю. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, виходячи з даних вимог закону, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією анкети-заяви позичальника та копією умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-23). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконав. З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 26.09.2014 року по 10.02.2018 року, вбачається, що Відповідачем з 12.12.2016 року використано грошові кошти понад встановленого кредитного ліміту (а.с.87-93). Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 03.12.2017 року має заборгованість у розмірі 29958,42грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 11116,77грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5932,57 грн.; заборгованість по пені та комісії 11006,30 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф процентна складова 1402,78 грн. (а.с.5-6). Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Визначаючи розмір заборгованості та її складові слід зазначити про відсутність підстав для стягнення нарахованих позивачем штрафів, оскільки має місце подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний випадок прострочення платежу. У той самий час, п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні строків платежів за будь яким із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищенаведене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України яка висловлена в постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Таким чином, у задоволенні вимог про стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1402,78 грн. (процентна складова) слід відмовити за безпідставністю. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобовязання, встановлені укладеним договором б/н від 12.02.2014 року добровільно не виконує і кредит не повертає, то з нього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 28 055 (двадцять вісім тисяч пятдесят пять) гривень 64 коп., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 11116,77грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 5932,57 грн.; заборгованість по пені та комісії 11006,30 грн. Крім цього, згідно\~вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial