Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

09.03.2016 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов від [PERSON] до Петриківської районної державної адміністрації, третя особа: Петриківська селищна рада про визнання права власності на земельну ділянку (пай). Позивач вказав, що з 1976 року по 1982 рік, а згодом і з 1990 року по 2000 рік він працював трактористом та шофером у колгоспі імені «Суворова», що був розташований на території Петриківської селищної ради, про що є запис у його трудовій книжці. З 30.06.1993 року колгосп імені «Суворова» перейменовано в колективне сільськогосподарське підприємство імені «Суворова» (надалі КСП ім. «Суворова»). 27.01.1995 КСП ім. «Суворова», на виконання рішення Петриківської селищної ради від 18.01.1995, видано державний акт на право колективної власності на землю за № IV-16, а 16.06.2000 КСП ім. «Суворова» було реорганізовано у СВК «Дніпро», та 06.03.2006 року державна реєстрація СВК «Дніпро» припинена на підставі рішення суду про ліквідацію юридичної особи банкрута, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій. Відповідно до листа з відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області від 24.11.2015, згідно державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені «Суворова» 27.01.1995 року за № IV-16, на виконання рішення Петриківської селищної ради від 18.01.1995, за № 6, позивач [PERSON] є у списку громадян-членів КСП імені «Суворова» за № 385, про що він дізнався лише 27.11.2015 під час отримання відповіді на адвокатський запит у відділі Держгеокадастру у Петриківському районі. Площа, за сертифікатом на право на земельну частку (пай) по КСП імені «Суворова», складає 3,07 умовних кадастрових гектара; нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 97 593,20 грн. [PERSON] зауважує, що при паюванні земель КСП імені «Суворова» йому не було видано сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай). Позивач посилається на Указ Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», де у п.2 вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Також, [PERSON] бере до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де вказано, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, а при неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позивач, також, просить застосувати норми Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», де у ст. 1 зазначено те, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. У свою чергу, згідно із статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (не витребувані,невикористані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. На основі викладеного та застосовуючи ст. 261 ЦК України, якою передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, також застосовуючи ст.ст. 116-133 Земельного кодексу України та вищенаведені нормативно-правові акти позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай), площею 3,07 умовних кадастрових гектара, вартістю 97 593 гривні 20 копійок за рахунок земель колишнього сільськогосподарського підприємства імені «Суровова», розташованого на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача за наявними матеріалами у справі (а.с.23) Представник відповідача, Петриківської районної державної адміністрації, до суду не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.21,22,48). Представник від Петриківської селищної ради до суду не з'явився. Надіслали клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.46). Дослідивши надані докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно трудової книжки колгоспника № 208 [PERSON], [INFO], з жовтня 1976 року по 1983 рік та з 1990 по 15.11.2000 був членом та працював шофером та трактористом у колгоспі ім. Суворова, а з 30.06.1993 у КСП ім.. Суворова (а.с.10). Долучено копію Державного акту на право колективної власності на землю, серії ДП, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім..Суворова Петриківського району Дніпропетровської області від Петриківської селищної ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області від 27.01.1995. У акті зазначено те, що власнику землі передається у колективну власність 5342,5 гектарів землі у межах згідно з планом, для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.27-28). Додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де за № 385 вписано [PERSON].(а.с.29-44). У справі наявна копія листа з Відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області, від 24.11.2015, № 29-28-23.1120-198/15-15, де зазначено, що згідно державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Суворова 27.01.1995 року за № ІV-16 на виконання рішення Петриківської селищної ради від 18.01.1995 року за № 6, гр. [PERSON] в списку громадян-членів КСП ім.. Суворова значиться за № 385. Земельна частка (пай) по господарству ім.. Суворова складає 3,07 умовних кадастрових гектара та вартістю 97 593, 20 гривень (а.с.12). Позивач долучив лист з Державного агентства земельних ресурсів України адвокату Левітіну О.Ю., де зазначено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки-частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, їх надання у користування здійснюється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, з урахуванням їх місця розташування (а.с.12). Згідно ч.1 с.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. У п.2 цього ж Указу Президента вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. З листа з Відділу Держгеокадастру у Петриківському районі № 29-417-99.8-758/2-16, від 30.03.2016, суду стало відомо про те, що інформація щодо зареєстрованого сертифікату за [PERSON], на земельну ділянку (пай), що розташована на території Петриківської селищної ради, КСП ім. Суворова, Петриківського району Дніпропетровської області у відділі держгеокадастру відсутня (а.с.26). У Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме в п.23, і п.24 вказаної Постанови зазначено, що потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). На основі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та доцільність їх задоволення. Судовий збір позивачем сплачено в повному обсязі та позподілу не підлягає.

Outcome: approved