Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

05.03.2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати договір купівлі-продажу №99.01-1331, укладений 08.01.1999 року на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості, квартири [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON] /до шлюбу - [PERSON]/ Г.П. та [PERSON], дійсним. При цьому позивачі посилаються на те, що вказаний договір виконано сторонами. Однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивачі змушені звернутись до суду. До судового засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу - [PERSON]/ Г.П. не з'явилися, повідомлялися належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивачів [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 08.01.1999 року на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості між [PERSON] Павліною, [PERSON] /до шлюбу [PERSON]/ [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №99.01-1331, а саме квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 19.01.1999 року № 480 стр. 157 кн. 66 доп. З наданого суду свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 270208, виданого Київським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС вбачається, що 15.10.2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрація якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. З Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5112-177375-2016 слідує, що [PERSON]П зареєстрована з 29.03.2004 року за адресою: [ADDRESS]. З паспорту громадянки України [PERSON] слідує, що вона зареєстрована з 12.02.1999 року за адресою: [ADDRESS]. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки договір купівлі-продажу було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, то вказані обставини унеможливлюють розпорядження позивачами своїм майном. У звязку із чим, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивачів порушені, що призвело до звернення позивачів до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 209, 220 ЦК України. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалася сторона позивачів, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, враховуючи, що у звязку із тим, що правовстановлюючий документ було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, суд вважає, що вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] /до шлюбу - [PERSON]/ Г.П. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved