Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

12 червня 2020 року позивач в особі ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» звернувся з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 13590 грн. з урахуванням інфляційних нарахувань та 3 % річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1597 від 27.11.2008 будинок за будівельною адресою: [ADDRESS] був переданий в експлуатацію ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та зобов`язано заявника прийняти будинок в обслуговування. Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1664 від 10.12.2008 житловому будинку з підземним паркінгом була присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. Між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг від 20.10.2009, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання обслуговувати та проводити поточний ремонт будинку та прибудинкової території, а відповідач - вносити плату за отримані послуги на рахунок позивача. 07.08.2018 між ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» і [PERSON] був укладений договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Зазначає, що боржник щомісячно отримує квитанцію на сплату житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги нараховується за затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) тарифами. 01.04.2020 Голосіївським судом м. Києва відмовлено ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» у видачі судового наказу про стягнення боргу про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території з [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань в останньої утворилася заборгованість з 01.12.2018 по 31.05.2020 у розмірі 12938,37 грн, 3% річних від простроченої суми 247,01 грн., інфляційна складова боргу - 404,99 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 17.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15.06.2021 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово комунальні послуги станом на 15 червня 2021 року у розмірі 21 380,75 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 2 142,21 грн. та 3 % річних - 755,75 грн. У судовому засіданні 17.08.2021 року сторони відсутні. Позивач надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі його представника, просив задовольнити заявлені позовні вимоги та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Приймаючи до уваги, що відповідач, який в установленому законодавством порядку повідомлявся про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» зареєстровано 05.04.2004 за № 1 065 120 000 003544. Основний вид діяльності: комплексне обслуговування об`єктів (а.с. 64). Згідно з розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1597 від 27.11.2008 будинок за будівельною адресою: [ADDRESS] був переданий в експлуатацію ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та зобов`язано заявника прийняти будинок в обслуговування (а.с. 5). Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1664 від 10.12.2008 житловому будинку з підземним паркінгом була присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] (а.с. 6). За таких обставин ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з тарифами, які затверджено розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг. Правовідносини зі споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг). Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 3 ст. 11 ЦК України, зобов`язання можуть виникати як з договорів, так і безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2009, загальною площею 80,40 кв.м (а.с. 7). Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.10.2009 між позивачем ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» та відповідачем [PERSON] в особі повіреного [PERSON] було укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг. Відповідно до розділу 2 цього договору підприємство зобов`язується виконувати комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешкання в будинку, своєчасне проведення підготовки будинків і технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, обстеження частин будинку та складання необхідних актів тощо. Співвласник зобов`язується не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частини власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги тощо (а.с. 8-10). 07.08.2018 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (а.с. 11-14). Відтак відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Позивачем, як обслуговуючою організацією, в період з 01.12.2018 по 15.06.2021 щоденно надавались житлово-комунальні послуги. Зокрема, позивачем наданий розрахунок тепла по квартирних теплолічильниках у будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-62). Відповідач щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату житлово-комунальних послуг із зазначенням суми, однак у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за період з 01.12.2018 по 30.06.2021 виникла заборгованість у розмірі 21 380,75 грн, що підтверджується розрахунком ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» наданим разом з заявою про збільшення позовних вимог (а.с. ). Представник позивача звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з [PERSON] боргу про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. 01.04.2020 ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» у видачі такого судового наказу відмовлено у зв`язку з тим, що заяву подано з порушенням правил підсудності (а.с. 4). У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином сплачувалися комунальні послуги, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 21 380,75 грн. за надані послуги, ця вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Так, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін, і відмова споживача від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч.3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 308/10167/15-ц. Позивачем ставиться вимога про стягнення інфляційних нарахувань - 2 142 грн. 21 коп. та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 755 грн. 75 коп., яка підлягає задоволенню з таких правових підстав. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Підставою виникнення зобов`язань є юридичний факт або юридична сукупність (фактичний склад), які породжують зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідач з моменту набуття права власності на квартиру став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання, відповідно до ст.322 ЦК України, якою власник зобов`язується утримувати майно, що йому належить. Ч.4 ст.319 ЦК України передбачає, що власність зобов`язує. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Жодних доказів, які б спростовували розмір нарахованої суми штрафних санкцій стороною відповідача суду надано не було. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved