Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

08 серпня 2016 року головний лікар Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Солонський В.М. звернувся до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про госпіталізацію громадянки [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В обґрунтування вимог представник заявника зазначив, що [PERSON], [INFO] є інвалідом першої групи за психіатричним захворюванням безстроково. З 12.12.2004 року [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра та 21.02.2008 року останній встановлено діагноз- шизофренія, параноїдна форма. 13.05.2009 року [PERSON] за рішенням суду визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] при обстеженні виявляє експлозивність, неадекватні випади агресії без видимих на те причин в адресу рідних та оточуючих, клінічні прояви хвороби визначають потребу в лікуванні [PERSON] лише в умовах стаціонару просить госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару без її згоди. У судовому засіданні представник заявника КЗ «КПНД» ДОР Мясоєдов М.В., який є лікарем- психіатром, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених в заяві. Зазначив, що [PERSON] за своїм станом здоров'я не може приймати участь у судовому засіданні при розгляді справи. Опікун [PERSON]-[PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару для проходження лікування. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні підтримала подану КЗ «КПНД» ДОР заяву та просила госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару для проходження лікування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується паспортом громадянина України. (а.с.3). Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2009 року, яке набрало законної сили 26.05.2009 року, [PERSON], [INFO] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON]. (а.с.14-15). Згідно рішення ЛКК №490, від 05.08.2016 року, враховуючи скарги хворої [PERSON], дані анамнезу, об'єктивних даних, агресивні тенденції до оточуючих, останній рекомендовано стаціонарне лікування в КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР». (а.с.8, 16-17). Згідно заяви опікуна [PERSON] [PERSON], від 29.07.2016 року, остання просить госпіталізувати доньку [PERSON] у зв'язку із агресивністю стосовно неї, відмовою від води, їжі, занепокоєнням. (а.с.5). Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі Закон) , особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.1 ст. 13 Закону, особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону, госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Однак, рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III. Вказаний такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що «стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи» (пункт 30 рішення у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 3 жовтня 2006 року). У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічно хворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням, у зв'язку із чим визнана судом недієздатною та не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу, опікун [PERSON]- [PERSON], просить госпіталізувати останню у психіатричний стаціонар, враховуючи те, що [PERSON] внаслідок погіршення її психічного стану виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, може спричинити суттєву шкоду своєму здоров'ю, що підтверджується зібраними у справі доказами, у суду наявні усі підстави для задоволення заяви, та госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Outcome: approved