Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна з 1/4 частки нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову покликається на те, що на виконанні в Довгинцівському відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції з 23.05.2014 року перебуває зведене виконавче провадження №45265950 з виконання: виконавчого листа №660/573/13- виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди у розмірі 200 000, 00 грн.; виконавчого листа №660/573/13- виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди у розмірі 200 000,00 грн.; виконавчого листа № 660/573/13- виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 5963, 00 грн. З метою примусового виконання рішення Суду за вищезазначеними виконавчими документами 28 січня 2015 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ Отверченко К.О. був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на 1/4 частку нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS]. Таким чином, під арештом та забороною на відчуження опинилась 1/4 частка нежитлової будівлі, розташованої за адресою [ADDRESS]. Арештована частка нерухомого майна входить до складу нежитлової будівлі, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] та третім особам. Так, 04.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лад» та третіми особами - [PERSON], [PERSON], та відповідачем [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 12.09.2012 року, за яким треті особи [PERSON], [PERSON], та відповідач [PERSON] набули у спільну часткову власність нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS]. При цьому, ця нежитлова будівля була набута покупцями в таких частках: третя особа [PERSON] набув право на 1/2 частку; третя особа [PERSON] набула право на 1/4 частку, а відповідач [PERSON] набув право на 1/4 частку. У зв'язку з цим, 09 квітня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], за участю третіх осіб, що не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності на майно та про визначення частки у спільній сумісній власності. За результатами розгляду вказаної цивільної справи в той же день Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу постановив рішення, яким визнав за [PERSON] право власності на 1/8 частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Після того, як вказане рішення набрало законної сили, позивач звернулась до Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на належну їй 1/8 частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою [ADDRESS]. Проте, Реєстраційна служба Криворізького міського управління юстиції відмовила позивачу у прийнятті вказаної заяви. При цьому, позивачу повідомили про те, що здійснити державну реєстрацію її майнових прав на зазначену частку майна не можливо, оскільки це майно перебуває під арештом та забороною на його відчуження. Отже, із зазначеного вище слідує, що через арешт та заборону на відчуження вказаної частки нежитлової будівлі, як об'єкту нерухомого майна, грубо порушуються права позивача та завдається шкода її інтересам. Позивач вважає, що накладення арешту та опис 1/4 частки вказаної будівлі вчинені з порушенням вимог діючого законодавства. За таких обставин, позивач, набула право власності на нерухоме майно разом із [PERSON] внаслідок укладення договору купівлі-продажу. Враховуючи вказані приписи Законів, слідує, що арешт та заборона на відчудження оголошені відносно зазначеного вище майна є протиправним обмеженням майнових прав позивача, оскільки позивач немає будь-яких боргових зобов'язань перед [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, для обтяження частки майна належної позивачу не має будь - яких правових підстав. У позасудовому порядку захистити свої майнові права позивач не має можливості, оскільки Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції відмовляється скасувати арешт та заборону оголошені відносно майна, належного позивачу. За таких обставин, позивач вимушена звернутись за захистом своїх майнових прав у судовому порядку. Позивачка та її представник в судовому засіданні присутні не були, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Від позивача надана заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 39). Відповідачі та їх представники в судовому засіданні присутні не були, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники третіх осіб в судовому засіданні присутні не були, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи 12 вересня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, згідно якого [PERSON], [PERSON], та [PERSON] купили об'єкт нерухомості, який зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна як нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана нежитлова будівля набувається покупцями в таких частках: [PERSON] - ? частка, [PERSON] - ? частка, та [PERSON] - ? частка, і є їх спільною частковою власністю (а.с.4-6). Згідно відомостей про об'єкт нерухомого майна № 37446496 від 04.12.2012 року ? частка нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу ВРХ № 414359, ВРХ № 414360, ВРХ № 414361 від 12.09.2012 року, посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А, зареєстровано в реєстрі за № 3047 (а.с.105-106). Судом встановлено, що вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 01 серпня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 200000 грн. (двісті тисяч грн.) як відшкодування завданої моральної шкоди злочином. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 200000 грн. (двісті тисяч грн.) як відшкодування завданої моральної шкоди злочином. Стягнуто з [PERSON] на користь комунального закладу «Нововоронцовська районна центральна лікарня» 565,44 грн. (п'ятсот шістдесят п'ять грн. 44 коп.) витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] (а.с.49-51). Як вбачається з матеріалів справи на виконанні в Довгинцівському відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції з 23.05.2014 року перебуває зведене виконавче провадження №45265950 з виконання: виконавчого листа № 660/573/13 - виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди у розмірі 200 000, 00 грн.; виконавчого листа № 660/573/13- виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди у розмірі 200 000,00 грн.; виконавчого листа № 660/573/13-виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 5963, 00 грн., а всього на загальну суму 405 963,00 грн. Постановою державного виконавця Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ від 26.05.2014 року за № 433444034 накладено арешт на майно боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (а.с.104). Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладеними в постановах №№ 6-2253цс15, 6-846цс16, 6-399цс17 вирішуючи питання правового режиму спірного майна, суди мають встановити факт придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У разі придбання майна за особисті кошти одного із подружжя або особи, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, це майно не може вважатись об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того, хто його придбав. Тому само по собі набуття спірного майна в період шлюбу або в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, факт яких був би встановлений в судовому порядку, не є безумною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки статус такого майна визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті останнього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У відповідності з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до роз'яснення п.8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК України позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке її право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Але суду не надано доказів, що спірне майно є сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та воно набуте під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі. Крім того, позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя не заявлялись. Отже, спірний об'єкт нерухомого майна не визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а з цього виходить, що позивач не має права вимоги на спірний об'єкт нерухомості, а тому позов не підлягає задоволенню. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України слід залишити за позивачем у зв"язку з відмовою у задоволенні позову..

Outcome: dismissed