Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

06 червня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого рогу звернувся представник позивача з вищеназваним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], яка була йому подарована 20 травня 1995 року його сестрою. Тобто позивач є єдиним власником цієї квартири. На даний момент в квартирі зареєстровані позивач та його колишня дружина - [PERSON] колишня дружина позивача в даній квартирі не мешкає вже майже 7 років, про що майстром КП ЖЕО №8 було складено відповідний акт, у якому сусіди підтвердили даний акт, що також підтверджується і рішенням Чорнобаївського районного суду від 14 листопада 2012 року про розірвання шлюбу. Колишня дружина позивача комунальні послуги не оплачує, її особисті речі в квартирі відсутні. З листопада 2012 року відповідач не є членом сім'ї позивача, спільних дітей подружжя не мало. Знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку відповідач відмовляється. Реєстрація відповідача у вище згаданій квартирі спричиняє позивачеві незручності у його законному праві розпоряджатися своєю квартирою та додаткові витрати з оплати комунальних послуг. Крім того, 29 квітня 2014 року позивачеві було ампутовано ногу, через що він не спроможний нести додаткові витрати по оплаті за квартиру. На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Дзержинський районний відділ в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку. Позивач до зали суду не з'явився, його інтереси в судовому засіданні представляє представник за довіреністю, який підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та просив суд їх задовільнити у повному обсязі. Відповідач до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України випливає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Як вбачається з інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Судом встановлено наступне. 27 лютого 1998 року відділом РАГС виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний запис №69 (а.с.12). Факт дарування позивачеві квартири його сестрою підтверджується договором дарування від 20 травня 1995 року (а.с.8-9). Факт знаходження відповідача на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою старшого майстра КП ЖЕО №8 (а.с.10). Факт не проживання відповідачем за адресою: [ADDRESS], та відсутності її речей в даній квартирі з серпня 2007 року підтверджується актом відсутності відповідача від 05 червня 2014 року (а.с.11). Рішенням Чорнобаївського районного суду від 14 листопада 2012 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.13). З виписки медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що позивачеві була проведена операція по ампутації кінцівки (а.с.14). Судом встановлено, що квартира, в якій прописаний відповідач була подарована позивачеві до укладення шлюбу між сторонами, тобто не є спільним майном подружжя, а тому на підставі вищевикладеного, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved