Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача \~про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS] . В вересні 2017 року у своєму будинку позивачка зареєструвала свого сина відповідача [PERSON] , але з листопада 2017 року син поїхав до Одеської області, де проживає по сьогоднішній час. На сьогодні місце проживання [PERSON] невідоме. Протягом останнього року до позивачки приїздять різні колекторські спілки та вимагають повернути кредитні борги сина, погрожуючи позивачці, у зв`язку з чим позивачка звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 31.05.2019 року. 31.05.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 12.06.2019 року у зв"язку з неявкою сторін до суду. Позивачка в підготовче судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 12.06.2019 року до суду надійшла телефонограмма, відповідно до якої відповідач просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Представник Новоукраїнської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечень щодо задоволення позовних вимог не мають.Відповідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~Дослідивши матеріали справи, суд ухвалив про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №4 особовий рахунок [NUMBER] (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками Новоукраїнської міської ради від 22.03.2019 року (а.с.17,18). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] та на території сільської ради з листопада 2017 року і по теперішній час (а.с.18), оскільки поїхав на постійне проживання до Одеської області та відмовляється добровільно зніматися з реєстрації даного домоволодіння. У зв`язку з чим позивачка не має змоги вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.41\~Конституції\~України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, позивач як власник житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідач в свою чергу порушує право позивача. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), \~квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію,\~ що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до акту обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради і від 25.03.2019 року за №273/02-31 було проведено обстеження вищевказаного домоволодіння та встановлено, що за даною адресою проживає [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на протязі останніх двох років не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.16). Отже суд встановив, що позивачка бажає визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, що до її домоволоління приїздять різні колекторські спілки та вимагають повернути кредитні борги сина, погрожуючи позивачцію. Таким чином позивачка позбавлена права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням її права власності. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтями 10, 60\~ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку більше двох років ( з листопада 2017 року), із заявами до поліції, що йому чинять перешкоди в користуванні спірним будинком не звертався, що підтверджується довідкою виданою Новоукраїнським ВП ГУНП в Кіровоградській області від 25.02.2019 року (а.с.8). Отже, судом встановлено, що відповідач, який доводиться сином позивачки у житловому будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу, більше двох років (з листопада 2017 року) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад два роки суду не повідомив, із заявами до поліції, що йому чинять перешкоди в користуванні житлом не звертався. Судом не встановлено обставин, щоб позивачка створювала перешкоди у проживанні відповідача, як встановлено відповідач з листопада 2017 року поїхав до Одеської області, де проживає по сьогоднішній час, згідно оформленої телефонограми заперечень щодо позову немає, а тому суд приходить до висновку про відсутність поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останню у розпорядженні належним їй будинком. Судові витрати позивачка просила залишити за нею.

Outcome: approved