Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № ZHK0AE00000081 від 9 лютого 2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 122446,00 грн на термін - до 8 лютого 2012 року зі сплатою 14,04% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач щомісячно має погашати частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення заборгованості. Однак, відповідач порушив умови договору та станом на 28 липня 2016 року має прострочену заборгованість в розмірі 775244 грн 92 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і відповідач 9 лютого 2007 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: WV1ZZZ2DZ3H003705, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачеві [PERSON] В ході судового розгляду позивач змінив предмет позову відповідно до ст.31 Цивільного процесуального кодексу України та просив суд: в рахунок погашення заборгованості за договором № ZHK0AE00000081 від 9 лютого 2007 року - в розмірі 224486 грн 67 коп звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: WV1ZZZ2DZ3H003705, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачеві [PERSON] (11600, Житомирська область, м. Малин, вул. Набережна, 18/10, ІПН [NUMBER]), шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційного банку "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При цьому, позивач також просив стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON], який діє згідно з довіреністю від 27 грудня 2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив закрити провадження в справі, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" та [PERSON] про звернення стягнення відмовлено, тобто вже ухвалено рішення між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. 9 лютого 2007 року між ПАТ КБ ''ПриватБанк'' та відповідачем [PERSON] укладено договір №ZHK0AE00000081, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 122446,10 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 8 лютого 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ''ПриватБанк'' і [PERSON] 9 лютого 2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно до договору відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: LT 35, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: WV1ZZZ2DZ3H003705, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачеві [PERSON] Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав і станом на 28 липня 2016 року має заборгованість 775 244 грн 92 коп, яка складається з наступного: 73621 грн 11 коп - заборгованість за кредитом; 194 237 грн 86 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3623 грн 34 коп - заборгованість по комісії за користування кредитом; 503 762 грн 61 коп - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. При цьому, позивач визначив на власний розсуд суму заборгованості в загальному розмірі 224486,67 грн за кредитним договором, зменшивши розмір заборгованості за відсотками та пенею. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 14 липня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ ''ПриватБанк'' до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ ''ПриватБанк'' про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії і відшкодування шкоди, Публічному акціонерному товариству [PERSON] ''ПриватБанк'' відмовлено в задоволені позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Цим же рішенням позов [PERSON] задоволено частково: визнано неправомірні дії Публічного акціонерного товариства комерційний [PERSON] ''ПриватБанк'' щодо неповернення [PERSON] автомобіля Volkswagen, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; відновлено становище, яке існувало до порушення прав [PERSON], зобов'язано банк повернути [PERSON] зазначений автомобіль; стягнуто з Банку на користь [PERSON] 30000 грн спричинених збитків на 1000 грн на відшкодування моральної шкоди; в задоволені решти вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2010 року по цивільній справі, рішення Коростенського міськрайонного суду від 14 липня 2010 року змінено. Виключено із мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання на ст.554,616,623,651,653 ЦК України. В решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 липня 2010 року, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2010 року в частині задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] ''ПриватБанк'' про стягнення 30000 грн матеріальних збитків та 1000 грн моральної шкоди скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд. В іншій частині рішення рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 липня 2010 року, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 29 грудня 2010 року залишено без змін. ПАТ КБ "ПриватБанк" 7 липня 2016 року відомості про звернення стягнення на предмет обтяження були зареєстровані в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №49905753 від 7 липня 2016 року. Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ст.572 Цивільного кодексу України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Правила встановлені ч.1, 2 ст.590 Цивільного кодексу України передбачають звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про заставу" визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч.1 ст.20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст.20 вказаного Закону встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Згідно зі ч.1 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Як передбачено п.4 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно зі ч.2 ст.28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Суд розцінює помилковою позицію відповідача щодо закриття провадження в справі з підстав того, що ухвалено рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року, яким в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" та [PERSON] про звернення стягнення відмовлено. Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" змінив предмет позову з метою захисту інтересів і на розгляд суду поставлено позовні вимоги з іншої підстави, ніж ті, що були вирішені попереднім судовим рішенням, а саме, внесення ПАТ КБ "ПриватБанк" 7 липня 2016 року відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження до Державного реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Отже, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, тому, порушене право позивача підлягає захисту. На підставі ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути на користь позивача 1378,00 грн судових витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved