Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 06.07.2004 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 06.07.2004 року в розмрі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менш за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, починаючи з 29.06.2004р. до повноліття дитини. Позивач зазначає, що відповідач працює на шахті «Новодонецька» «ДТЕК «Добропіллявугілля» і аліменти на утримання сина сплачує лише із заробітку, в той час як отримує інші доходи. Після закінчення навчання в школі в 2018 році неповнолітній син [PERSON] вступив на навчання Запорізького державного медичного університету на денну формі навчання за держзамовленням за спеціальністю «222 - медицина (магістр)» і потребує додаткових витрат в зв`язку із навчанням. Позивач також вказує, що [INFO] син досяг повноліття і всього за період з 26.08.2018 року до 28.11.2019 року нею було понесені витрати в зв`язку із навчанням неповнолітньої дитини грошові кошти, частину яких повинен відшкодувати їй відповідач як батько [PERSON] . Син [PERSON] навчається на денній формі навчання, що унеможливлює з його боку підробіток, стипендію не отримує, оскільки стипендію отримує лише частина студентів, до числа яких син не входить, але в той же час навчання на медичному факультеті є складним, потребує додаткової літератури, застосування сучасних форм навчання за допомогою комп`ютерної техніки. Позивач зазначає, що нею були понесені витрати на придбання ноутбуку, підручників, матрацу, сумки для ноутбуку, літератури, оплати проживання у гуртожитку, що підтверджується відповідними чеками, і ці витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. Так, у вересні 2018 року позивачем було придбано ноутбук вартістю 16333,00 грн. (плюс організація доставки 50,00 грн.), також навчальна література є дуже застарілою, що зумовлює придбання додаткових підручників та пошуку необхідної інформації в мережі Інтернет. З метою облаштування (покращення) побуту дитини у вересні 2019 року позивачем було придбано матрац вартістю 700,00 грн., а також було понесено витрати на оплату проживання сина у гуртожитку. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею додаткові витрати за період з 26.08.2018 року до 28 листопада 2019 року(набуття сином повноліття) у загальній сумі 13436,00 грн., а саме: за проживання в гуртожитку - 4056,00 грн.; придбання ноутбуку - 8191,50 грн.; придбання підручників - 419,50 грн.; придбання матрацу - 350,00 грн.; сумка для ноутбука та флеш USB - 419,00 грн. Окрім того, позивач просила визначити спосіб стягнення додаткових витрат шляхом утримання 20% із заробітної плати відповідача до повного погашення суми стягнення. Розпорядженням голови Олександрівського районного суду Донецької області від 15.11.2019 року дану справу було передано на розгляд до Добропільського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С. від 17 грудня 2019 року провадження у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду.Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області Ципляк Л.В. від 05.02.2020 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями через перебування судді Мацишин Л.С. у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами з 03.02.2020 року до 12.04.2020 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.02.2020 року справу № 933/891/19 06.02.2020 року було передано на розгляд судді Корнєєвій В.В. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвої В.В. від 12 лютого 2020 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання по справі. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву.Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвої В.В. від 27 лютого 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримала та зазначила, що з відповідача на її користь рішенням суду були стягнуті аліменти на утримання сина - [PERSON] . Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина відповідач ніколи не надавав. У 2018 році син вступив до вищого медичного навчального закладу, у зв`язку з чим вона вимушена була понести додаткові витрати на забезпечення сина належними засобами для навчання, половину яких просить стягнути з відповідача на її користь, оскільки батьки дитини згідно вимог законодавства повинні брати спільну участь у вихованні та забезпеченні дитини. Позивач також суду повідомила про те, що не обговорювала та не погоджувала із відповідачем проведення витрат на придбання ноутбуку, літератури, проживання дитини в гуртожитку, оскільки відповідач із нею та сином не спілкується, і окрім сплати аліментів будь-якої допомоги ніколи не надавав. Відповідач в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, на підтвердження чого надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що договори найму ліжко-місця у гуртожитку та надання побутових послуг були підписані [PERSON] і квитанції сплатив саме він, а не позивач, таким чином, позивач не довела витрати саме нею коштів на проживання сина [PERSON] у гуртожитку. Окрім того, відповідач зазначив, що йому незрозуміло, з якої причини позивач придбала саме ноутбук вартістю 16333,00 грн., а також сумку для нього та флеш USB вартістю 838,00 грн., при цьому відповідно до видаткової накладної ноутбук позивачем було придбано 11 вересня 2018 року, а сумку для нього та флеш USB лише 06.09.2019 року, у зв`язку з чим відповідач зазначає, що незрозуміло, як його син перевозив цей ноутбук без сумки з смт. Олександрівка Донецької області до м. Запоріжжя протягом зазначеного періоду. Ствердження позивача про те, що навчальна література медичного університету є дуже застарілою і це зумовлює придбання додаткових підручників, нічим не підтверджується, оскільки квитанція про переказ 175,00 грн. не містить найменування підручників, так само і на суму 84,00 грн. і 509,00 грн. Окрім того, відповідачу не зрозуміло, чи входять до переліку навчальних літератур придбані позивачем підручники. Також відповідач зазначив, що накладна на придбання матрацу не містить даних про продавця, замовника та адреси доставки, у зв`язку з чим не може бути належним доказом придбання вказаного товару. Окрім того, відповідач повідомив, що він працює на ш-ті «Новодонецька» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», за період з 01.01.2018 року по 30.06.2019 року йому було нараховано 199265,58 грн., з яких сума податку становила 64558,30 грн., а також аліменти сину [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку, в той час як позивач працює консультантом Олександрівського районного суду Донецької області і відповідно до її електронної декларації тільки за 2018 рік повна отримала 224210,00 грн. заробітної плати та 23477,00 грн. аліментів. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачем на відзив відповідача було подано до суду відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що ствердження відповідача у відзиві є лише його власними міркуваннями та не обґрунтовані жодними доказами, оскільки відповідач як батько дитини, окрім сплати аліментів, повинен приймати участь у житті дитини, в тому числі і у понесенні додаткових витрат, пов`язаних з навчанням сина. Позивач зазначила, що протягом періоду, коли нею не було придбано сумку для ноутбуку, її син перевозив вказаний ноутбук у рюкзаку. Щодо вартості придбаного позивачем ноутбуку, вона повідомила, що вартість придбаної техніки не є досить високою, оскільки ноутбуки з більш досконалими технічними характеристиками коштують більше 20000,00 грн. Також позивач зазначила, що придбання додаткової літератури для навчання сина зумовлено тим, що бібліотека навчального закладу не містить в достатній кількості однакових підручників для вивчення студентами відповідної дисципліни. У видаткових накладних на придбання підручників зазначено єдиного постачальника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнське спеціалізоване видавництво «Медицина», у зв`язку з чим у відповідача не повинно виникати сумнівів щодо придбання вказаної літератури саме для навчання їх спільного сина, а тим паче щодо того, чи входять вказані підручники до навчальних дисциплін ЗДМУ, оскільки витрачати кошти на дорогі підручники, за якими дитина не навчається. Щодо звернення позивача в інтересах третьої особи до суду, вона зазначила, що витрати, понесені нею, є такими, що направлені на розвиток дитини та є в його інтересах, окрім того, позивачу законодавством надано право звернення до суду із позовом в інтересах сина. Третя особа в судових засіданнях позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначивши, що протягом тривалого часу він не підтримує зі своїм батьком жодних відносин через те, що останній майже не надавав йому ніякої матеріальної допомоги, окрім сплати аліментів за рішенням суду. Всі витрати, пов`язані із його навчанням в медичному універсітеті несе лише його мати. Також [PERSON] суду повідомив, що коли він заселявся в гуртожиток, в наданій в користування кімнаті були наявні ліжка із матрацами, але вони із матір`ю вирішили придбати йому новий матрац для поліпшення умов проживання. Будь-яких медичних показань щодо придбання для сну спеціального матрацу він не має. В судове засідання 25 травня 2020 року [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву з проханням провести розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідач по справ, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.12.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського райуправління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 50 від 11 грудня 2001 року (а.с. 18). Шлюб між батьками [PERSON] було розірвано 09 листопада 2004 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського райуправління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 55 від 09 листопада 2004 року (а.с. 22), а також копія рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 28 вересня 2004 року (а.с. 23). Відповідно до копії рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 06 липня 2004 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, встановлений законодавством України, починаючи з 29 червня 2004 року і до повноліття дитини (а.с. 24). На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 25-26). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є студентом 2 курсу 2019/20 навчального року 2-го медичного факультету та навчається на денній формі навчання за держзамовленням за спеціальністю «222- медицина (магістр)», термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою № 2520, виданою 06.09.2019 року Запорізьким державним медичним університетом (а.с. 20).Згідно довідки про доходи № 717 від 06.09.2019 року, виданої Запорізьким державним медичним університетом, [PERSON] стипендії у вказаному закладі не отримує (а.с. 21). Відповідно до копії договору № 156 найму ліжко-місця у гуртожитку [ADDRESS] Запорізького державного медичного університету та надання побутових послуг, укладеного 26 серпня 2018 року між навчальним закладом та [PERSON] , останньому було надано у користування ліжко-місце у кімнаті [ADDRESS] (а.с. 34)., в зв`язку із чим було проведено оплату проживання у гуртожитку в сумі 6240,00 грн., про що свідчить копія квитанції № 19083963 від 26.08.2018 року (а.с. 33). Вказані витрати підтверджуються також копією квитанції на оплату проживання (а.с. 36,37), копією ордеру на жилу площу в гуртожитку (а.с. 39), Аналогічні витрати були понесені позивачем і в 2019 році, про що свідчить копія договору № 739 найму ліжко-місця у гуртожитку [ADDRESS] Запорізького державного медичного університету та надання побутових послуг, укладеного 01 вересня 2019 року між навчальним закладом та [PERSON] , та копії документів, підтверджуючих оплату за проживання в гуртожитку (а.с. 44, 40, 41, 43). Також позивачем на підтвердження факту понесення додаткових витрат було надано до суду копії видаткових накладних та квитанцій на їх оплату, які підтверджують факт придбання додаткової навчальної літератури в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнське спеціалізоване видавництво «Медицина» (а.с. 53-57). Загальна вартість придбаних підручників згідно квитанцій про їх оплату склала 755,00 грн., а також вартість їх доставки в розмірі 84,00 грн. (а.с. 58). Згідно копії видаткової накладної № СФ01867804 від 11 вересня 2018 року, [PERSON] було придбано в ТОВ «Розетка УА» ноутбук вартістю 16333,00 грн. (а.с. 60), послуги з організації доставки склали 50,00 грн. (а.с. 61), на підтвердження чого було надано копії квитанцій (а.с. 63, 64). Також позивачем було придбано сумку для ноутбуку та флеш USB загальною вартістю 838,00 грн. в ТОВ «Комфі Трейд», про що свідчить копія квитанції (а.с. 65). Окрім того, в матеріалах справи містяться копія накладної на придбання матрацу вартістю 700,00 грн. (а.с. 66-67). Суд не може погодитись із доводом відповідача про те, що додані до позову квитанції містять дані [PERSON] не можуть бути підтвердженням витрат, понесених позивачем. Суд вважає, що витрати, пов`язані із навчанням [PERSON] в Запорізькому державному медичному університеті були понесені саме позивачем, оскільки неповнолітній [PERSON] не працює, стипендію не отримує, іншого джерела доходу не має., та в судовому засіданні повідомив, що лише мати надає йому матеріальну допомогу в зв"язку із його навчанням в університеті. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Позивач зазначає, що половина від загальної суми додаткових документально підтверджених витрат за період з 26.08.2018 року до 28.11.2019 року складає 13436,00 грн., а саме: за проживання в гуртожитку - 4056,00 грн.; придбання ноутбуку - 8191,50 грн.; придбання підручників - 419,50 грн.; придбання матрацу - 350,00 грн.; сумка для ноутбука та флеш USB - 419,00 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача у повному обсязі. В матеріалах справи наявні квитанції про оплату проживання в гуртожитку, придбання навчальних підручників, ноутбуку, сумки для нього та флеш USB, матрацу. Таким чином, позивачем надано докази щодо необхідності додаткових витрат на дитину, а саме для здобуття ним професійної освіти та забезпеченням належних умов навчання. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Під час судового розгляду судом досліджувався матеріальний стан відповідача. Так, відповідачем [PERSON] на підтвердження свого матеріального стану було надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, згідно яких останній працює в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» та отримує заробітну плату, сукупний розмір заробітної плати за період з 01.01.2018 року по 30.06. 2019 року склав 179328,74 грн. (а.с. 109). В той же час, будь-яких відомостей про свій стан здоров`я, сімейного та матеріального стану, будь-яких зобов`язань іншого характеру, які не дозволяють йому брати участь у додаткових витратах, пов`язаних із навчанням сина в заявленому розмірі, відповідач суду не наддав. Суд приходить до висновку про те, що відповідач може приймати участь в оплаті додаткових витрат, пов`язаних із навчанням сина [PERSON] , які понесла позивач за період з 26.08.2018 року до 28.11.2019 року, 1/2 частину яких просить стягнути з відповідача. Визнаючи додаткові витрати позивача такими, що пов`язані із навчанням сина [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача частини вартості матрацу такими, що задоволенню не підлягають, так як зазначена витрата не була пов`язана із необхідністю придбання нового матрацу через медичні показання, а були викликана тим, що позивачу та її сину не сподобався матрац, наданий адміністрацією гуртожитку навчального закладу і вони вирішили придбати новий матраці, що підтвердив [PERSON] в судовому засіданні.Також [PERSON] повідомив, що жодних медичних протипоказань, які б заважали йому користуватися наданим гуртожитком матрацом, він не має. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 13086,00 грн., який складається з: оплата проживання в гуртожитку - 4056,00 грн.; придбання ноутбуку - 8191,50 грн.; придбання підручників - 419,50 грн., сумка для ноутбуку та флеш USB - 419,00 грн. В іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити. Щодо позовної вимоги про визначення способу виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалю рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Суд вважає, що визначення саме такого способу стягнення додаткових витрат на дитину, як утримання 20% із заробітної плати, є передчасним, оскільки може позбавити відповідача можливості добровільно в повному обсязі одночасно відшкодувати стягнуті судом витрати позивачу. Окрім того, частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", із визначенням порядку та способу виконання рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначена позовна вимога також не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із позовом у жовтні 2019 року, таким чином, ставка судового збору на момент звернення до суду складала 768,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 748,38 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial