Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

07.07.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №120, що розташований по вулиці Шевченка в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області. Свій позов\~позивач мотивує\~тим,\~що [PERSON] є його рідним братом, який зареєстрований у будинковолодінні позивача в с. Матусів по вул. Шевченка, 120, Шполянського району, Черкаської області. Даний будинок є особистою приватною власністю позивача. Відповідач [PERSON] зареєстрований будинку позивача, але з 01.01.2010 по даний час без поважних причин в ньому не проживає, тому позивач вимушений ставити перед судом питання про визнання його таким, що втратив право користування житлом, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у реалізації свого права власності на будинок, позивач не може оформити житлову субсидію, оскільки не може надати довідку про його доходи. [PERSON] без поважних причин перестав проживати в будинку позивача, змінив місце свого проживання, де проживає на даний час позивачу невідомо. Позивач не бажає, щоб відповідач користувався його житлом, оскільки він протягом останніх восьми років не користується ним, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без їхньої участі, вказали, що позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про перенесення розгляду справи не надав, причини неявки до суду не повідомив. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 30.07.2018 було відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 05.11.2018 було закрито провадження по справі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №120, що розташований по вул. Шевченка в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області, загальною площею 93,4 кв.м., житловою площею 55,1 кв. м., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2018, індексний номер витягу 130146323, на підставі довідки сільської ради, серії 561, виданої 03.07.2018 сільським головою [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований в [INFO], але з 01.01.2010 в с. Матусів не проживає (а.с 6). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/осіб №595, виданої виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області [PERSON], яка проживає та зареєстрована в [INFO], до складу сімї/зареєстрованих за вказаною адресою входять: власник [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 41,\~55 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391\~ЦК\~України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~ст.\~405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ст.6\~Закону\~України\~"Про\~свободу\~пересування\~та вільний\~вибір\~місця\~проживання в\~Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7\~цього\~ж\~Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач, який є братом позивача, дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку з 01.01.2010 без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України\~втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача. Щодо відшкодування інших судових витрат, а саме витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст.133 ЦПК України ,\~судові\~витрати\~складаються з\~судового\~збору\~та витрат,\~повязаних\~з\~розглядом справи. \~Розмір\~судового\~збору,\~порядок\~його\~сплати,\~повернення\~і\~звільнення від\~сплати\~встановлюються\~законом. До\~витрат,\~повязаних\~з\~розглядом справи,\~належать\~витрати:\~ на професійну правничу допомогу, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з\~витребуванням\~доказів,\~проведенням\~огляду\~доказів за\~їх\~місцезнаходженням,\~забезпеченням\~доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.\~137\~ЦПК\~України, витрати,\~повязані\~з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть\~сторони,\~крім\~випадків\~надання правничої\~допомоги\~за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір\~суми,\~що\~підлягає\~сплаті в\~порядку\~компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється\~згідно\~з умовами\~договору\~про\~надання правничої\~допомоги\~на\~підставі відповідних\~доказів,\~які\~підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення\~розміру\~витрат на\~правничу\~допомогу\~з метою\~розподілу\~судових\~витрат учасник\~справи\~подає\~детальний опис\~робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних\~адвокатом,\~та\~здійснених\~ним витрат,\~необхідних\~для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною\~позову\~та (або)\~значенням\~справи\~для сторони,\~в\~тому\~числі впливом\~вирішення\~справи\~на репутацію\~сторони\~або\~публічним інтересом\~до\~справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8.\~ст.141\~ЦПК\~України,\~розмір\~витрат,\~які\~сторона\~сплатила або\~має\~сплатити\~у звязку\~з\~розглядом\~справи,\~встановлюється\~судом\~на підставі\~поданих\~сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків\~тощо).\~Такі\~докази\~подаються до\~закінчення\~судових\~дебатів у\~справі\~або\~протягом пяти\~днів\~після\~ухвалення рішення\~суду\~за\~умови,\~що\~до\~закінчення судових\~дебатів\~у\~справі сторона\~зробила\~про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем вказано про понесені ним судові витрати в розмірі 3319,20 грн. (складання позовної заяви - 2114,40 грн., витрати по розгляду позову в суді можуть скласти 704, 80 грн. та 500, 00 грн. доставка свідків у судове засідання). Однак суду не надано договору про надання правничої допомоги, а також не надано доказів які підтверджують проведення таких розрахунків за надання правничої допомоги. Суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат позивача у частині надання правничої допомоги. Оскільки позов задовольняється, повністю у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 гривень, на користь позивача. На підставі ст.ст.\~41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 321, 391, 405 ЦК\~України,\~

Outcome: approved