Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити факт того, що вона постійно проживала разом із своєю мамою [PERSON] ) на день її смерті (час відкриття спадщини), яка настала [INFO] в селі Первомайськ Слободзейського району Республіки Молдова. Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну їй на підставі відповідного державного акту, щодо якої заповіт відсутній, а із спадкоємців за законом першої черги є тільки вона, як її дочка, а із спадкоємців за законом другої черги за правом представлення була відповідач, як племінник спадкодавця з боку батька. Стверджує, що за фактом постійного проживання із матір`ю на день її смерті, вона вважається такою, що прийняла його спадщину, та від встановлення цього факту залежить виникнення у неї права на спадкування за законом майна матері та її переважне право у цьому перед відповідачкою, яка є спадкоємцем за законом наступної другої черги. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю (а.с. 37). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнає і зазначає, що спадщину тітки не приймала і своїх прав на неї не заявляє, а тому у неї відсутній спір з позивачкою, як двоюрідною сестрою, щодо права на спадщину тітки [PERSON] (а.с. 35). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачкою та витребувані за клопотанням її представника докази, судом встановлено наступне. Відповідно до дубліката свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 08 лютого 2018 року Службою громадянського стану (ЗАГС) м. Варниця на підставі актового запису про смерть № 22 складеного 19 травня 2006 року Первомайською селищною радою Слободзейського району, [PERSON] (далі - спадкодавець), яка народилась [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області України, померла [INFO] в селі Первомайськ Слободзейського району Республіки Молдова (а.с. 7-9). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 074446, виданого 30 січня 2004 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 03 липня 2003 року № 256/2003, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1333, спадкодавцю як [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 4,02 га з кадастровим номером 5125280500:01:001:0037 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (а.с. 10). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, яка була опублікована в газеті «Голос України» від 02.06.2016 року № 101 та набрала чинності з дня, наступного за днем її опублікування - з 03 червня 2016 року, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За інформацією від 31.05.2021 року № 1621с/01-16 Приморської районної державної нотаріальної контори у м. Одеса, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась (а.с. 39). Згідно свідоцтва про народження позивачки, виданого 10 березня 1954 року на підставі запису за № 4 зробленого 10 березня 1954 року в книзі записів актів громадянського стану про народження Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, її матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 11). Щодо родинних відносин відповідачки зі спадкодавцем досліджені наступні документи: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження [PERSON] за поновленим Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області актовим записом № 1089 від 09 грудня 1952 року, за яким вона народилась [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області від [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12); витяг з вказаного реєстру про реєстрацію шлюбу за актовим записом № 1, складеним 05 квітня 1953 року виконавчим комітетом Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, за яким [PERSON] одружилась зі [PERSON] і її прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 13); витяг з вказаного реєстру про реєстрацію народження за актовим записом № 55, поновленим 08 лютого 1955 року Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області, за яким [PERSON] народився [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області від [PERSON] і [PERSON] (а.с. 14); свідоцтво про народження [PERSON] , видане на підставі запису за № 10 складеного 10 лютого 1955 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, за яким вона народилась [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області від [PERSON] і [PERSON] (а.с. 15); свідоцтво про одруження, видане на підставі запису за № 2 складеного 18 травня 1975 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, за яким [PERSON] одружилась з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 16); витяг з вказаного реєстру про реєстрацію актового запису про смерть № 14 складеного 16 березня 1991 року Виконавчим комітетом Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, за яким [PERSON] , 1919 р.н., помер [INFO] у віці 71 рік (а.с. 17). За довідкою Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, спадкодавець, [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день смерті (а.с. 18). За довідкою № 01-14/33 від 20 січня 2020 року адміністрації селища Первомайськ Слободзейського району Придністровської Молдовської Республіки (Республіки Молдова), фактично з 2000 року спадкодавець без прописки (реєстрації) і до дня своєї смерті, яка настала [INFO] , постійно проживала однією сім`єю разом з позивачкою, як своєю дочкою, за адресою - [ADDRESS] (а.с. 18). Вказана довідка видана на підставі акту від 20 січня 2020 року, підписаного депутатом Первомайської Ради народних депутатів від виборчого округу № 14 [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] ; підписи яких посвідчені [PERSON] , головою Первомайської Ради народних депутатів Придністровської Молдовської Республіки (Республіки Молдова) (а.с. 19). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію права від 13 листопада 2006 року Міністерства юстиції Придністровської Молдовської Республіки (Республіки Молдова), квартира [ADDRESS] перебувала у користуванні позивачки, громадянки ПМР, і в порядку приватизації квартир відомчого житлового фонду перейшла у її власність (а.с. 20). Частиною 3 статті 12 і ч. 1 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цим Кодексом також передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80). Виходячи із зазначених приписів процесуального законодавства, суд приймає та вважає надані позивачкою документи щодо постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини належними, допустимими та достатніми доказами виходячи з наступного. Статтею 15 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який був ратифікований Законом України № 238/94-ВР від 10.11.94 року та набув чинності 24.02.1995 року, визначено, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Протоколом про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдова документів, виданих компетентними органами Сторін, підписаним 16 травня 2001 року Президентами Республіки Молдова [PERSON] і [PERSON] , визначено визнавати на території Придністров`я і Республіки Молдова дію документів, виданих компетентними органами Сторін. Можливість визнання документів, виданих на території Придністров`я Республіки Молдова органами самопроголошеної та не визнаної Придністровської Молдовської Республіки, як окупованої частини території Республіки Молдова, визначена застосуванням у судовій практиці так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Зазначені висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17. Оцінюючи досліджені докази та визначаючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК), якими визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 3 ст. 1223). Частиною 1 статт1 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 2 статті 1262 визначає, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері, а ч. 3 ст. 1266 цього Кодексу встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частинами 1 і 2 статті 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частина 1 статті 1268 ЦК визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а частинами 3 і 5 ст. 1268 ЦК встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визначаючи наявність підстав для встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд виходить з положень ч. 2 ст. 315 ЦПК про те, що суд розглядає справи про встановлення факт ів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За результатом дослідження описаних у цьому рішенні доказів та визначення згідно закону правовідносин сторін, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання позивачки з померлою матір`ю на день її смерті, який не заперечується відповідачкою і підтверджений наведеними вище актом та виданою на його підставі довідкою адміністрації селища Первомайськ Слободзейського району Придністровської Молдовської Республіки (Республіка Молдова). Виходячи з наведених положень законодавства та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки заповіт щодо свого майна спадкодавець не залишала, позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, яка може вважатися такою, що прийняла спадщину своєї матері за встановленим судом фактом постійного проживання разом з нею на час відкриття спадщини, а відповідачка як спадкоємець за законом цієї спадщини не приймала - то від встановлення цього факту залежить виникнення у позивачки права на спадкування за законом майна своєї матері і законом не визначено іншого порядку його встановлення.

Outcome: approved