Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся з вказаною з позовною заявою до суду про надання дозволу про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, посилаючись на те, що 01.04.2011 року між нею [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі у них народилася донька, [PERSON] [INFO]. Шлюб між ними був розірваний відповідно до рішення Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2014 року. Їхня донька [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Після розлучення позивач та [PERSON] проживають окремо, а донька проживає разом з позивачкою. Вона у повному обсязі несе витрати на її утримання, харчування, забезпечення належного розвитку її здібностей та організацію дозвілля. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2014 року із [PERSON] на її користь призначено стягнення аліментів на їхню доньку [PERSON] у розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У звязку із тим, що дане рішення суду [PERSON] добровільно не виконував, вона була змушена звернутися до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання цього рішення. Виконавче провадження по стягненню аліментів в примусовому порядку було відкрито 27.02.2015 року. Відповідач навіть після її звернення до ВДВС Києво- Святошинського РУЮ та отримання постанови про відкриття виконавчого провадження допускав систематичне невиконання рішення суду. Внаслідок цього позивачем була подана заява про притягнення його до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. Станом на 16.12.2015 року загальний борг зі сплати аліментів на їхню доньку склав 20 150 (двадцять тисяч сто пятдесят) грн. У звязку із цим державним виконавцем 18.12.2015 року була винесена постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження. Заборгованість була погашена лише за рахунок реалізації майна відповідача. Станом на день подання позову відповідач знову не виконує свої зобовязання зі сплати аліментів. Слід також вказати, що відповідач не виявляє інтересу до життя їхньої доньки, його бажання бачитися із донькою носить вкрай несистематичний характер. При цьому, висуваючи пропозиції та вимоги щодо зустрічі із дитиною відповідач взагалі не враховує її розпорядок дня, та її інтереси. Останній раз відповідач бачився із донькою у вересні 2015 року. Після розлучення позивач неодноразово зверталась до відповідача для отримання відповідних дозволів для забезпечення їхньої доньки належним та необхідним оздоровленням і відпочинком з період свят та канікул, оскільки має постійний прибуток і можливість оздоровлювати дитину за кордоном. Їхня донька вивчає іноземні мови, цікавиться життям жителів інших країн, культурою та особливостями життя в інших країнах. З огляду на цю обставину та задля піклування за дитиною, її оздоровлення, а також з метою належного виховання дитини, її всебічного розвитку і розширення кругозору, поглиблення знань, культурного відпочинку і розвитку творчих здібностей вона має намір і необхідність періодично виїжджати з донькою за кордон, тобто оздоровлювати й відпочивати за межами України, з метою оздоровлення вивозити її на море або гори. Такий намір відповідає бажанням їхньої доньки та її інтересам, яка неодноразово просила взяти її із собою у поїздку за кордон. У звязку із цим, вона систематично зверталася до відповідача із проханнями надати їй дозвіл на виїзд їхної доньки за кордон України Європи, в т.ч. Республіку Грузія. Зокрема, вона зверталася до відповідача засобами електронної пошти, де в своїх листах вказувала на необхідність надання такого дозволу. Відповідач неодноразово відмовляв йому у видачі такого дозволу, мотивуючи це тим, що їх донька може оздоровитися та відпочити і в України та відповідач не бачить доцільності у поїздках за кордон. Така позиція відповідача ніяким чином не відповідає інтересам їхньої доньки, позбавляє її можливості побачити світ та є абсолютно необгрунтованою. 06.05.2015року позивач було направлено лист на адресу відповідача, де вона запросила його до нотаріуса 20.05.2016 року на 14 год. 00 хв. для того, щоб оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон, зокрема до Грузії та інших країн Європи. Відповідач до нотаріуса зявився, але дозвіл давати відмовився посилаючись на те, що він давно не бачився із донькою. Позивач має намір поїхати із донькою у літній період до Республіки Грузія та Турецької Республіки для оздоровлення на морі та горах, ознайомлення доньки із культурою інших країн. В зимовий та весняний період, коли в Україні клімат є більш холодним та менш сонячним, та має намір поїхати із донькою до країн із більш теплим кліматом, а саме: до Республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та країни Європи для оздоровлення та забезпечення культурного розвитку і відпочинку, розширення кругозору. Їх донька вивчає іноземні мови, цікавиться життям жителів інших країн, культурою та особливостями життя в інших країнах. З огляду на цю обставину та задля піклування за дитиною, її оздоровлення, а також з метою належного виховання дитини, її всебічного розвитку і розширення кругозору, поглиблення знань, культурного відпочинку і розвитку творчих здібностей позивач має намір і необхідність періодично виїжджати з донькою за кордон, тобто оздоровлювати й відпочивати за межами України, з метою оздоровлення вивозити її на море або гори. Такий його намір відповідає бажанням їхньої доньки та її інтересам, яка неодноразово просила її взяти із собою у поїздку за кордон. У звязку із цим, позивач систематично зверталася до відповідача із проханнями надати їй дозвіл на виїзд їх доньки за кордон України, Європи, в т.ч. Республіку Грузія. Зокрема, позивач звертався до відповідача засобами електронної пошти, де в своїх листах вказував на необхідність надання такого дозволу. Відповідач неодноразово відмовляв позивачу у видачі такого дозволу, мотивуючи це тим, що наша їх донька може оздоровитися та відпочити і в України та відповідач не бачить доцільності у поїздках за кордон. Така позиція відповідача ніяким чином не відповідає інтересам їх доньки, позбавляє її можливості побачити світ та є абсолютно необгрунтованою. Тому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON] ([INFO]), у супроводі матері [PERSON] ([INFO], зареєстрованій за адресою [INFO]) без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини [PERSON] ([INFO]) до Республіки Грузія, Турецької Республіки у період з 15.06.2016 року по 30.09.2016 року; республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та країни Європи у період з 01.10.2016 року по 01.05.2017 року. Надати дозвіл [PERSON] ([INFO], зареєстрованій за адресою [INFO]) на оформлення та виготовлення проїзного документа дитини (в тому числі, паспорту) та інших документів, необхідних для тимчасових виїздів за межі України неповнолітньої доньки [PERSON] ([INFO]), без згоди (дозволу) батька [PERSON] ([INFO]). У ході розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги, а саме просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON] ([INFO]), у супроводі матері [PERSON] ([INFO], зареєстрованій за адресою [INFO]) без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини [PERSON] ([INFO]) до: - Республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет у період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року; - Республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та країни Європи у період з 01.07.2017 року по 31.03.2018 року. Надати дозвіл [PERSON] ([INFO], зареєстрованій за адресою: [INFO]) на оформлення та виготовлення проїзного документа дитини (в тому числі, паспорту) та інших документів, необхідних для тимчасових виїздів за межі України неповнолітньої доньки [PERSON] ([INFO]), без згоди (дозволу) батька [PERSON] ([INFO]). У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Відповідно до ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 01.04.2011 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі у них народилася донька, [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження за актовим записом №1981 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Шлюб між ними був розірваний, відповідно до рішення Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2014 року, що підтверджується вказаним рішенням за №371/2097/14-ц від 22.12.2014 року. Їхня донька [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на утриманні позивача. Після розлучення позивач та [PERSON] проживають окремо, а донька проживає разом з позивачкою. Вона у повному обсязі несе витрати на її утримання, харчування, забезпечення належного розвитку її здібностей та організацію дозвілля. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2014 року із [PERSON] на її користь призначено стягнення аліментів на їхню доньку [PERSON] у розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У звязку із тим, що дане рішення суду [PERSON] добровільно не виконував, вона була змушена звернутися до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання цього рішення. Виконавче провадження по стягненню аліментів в примусовому порядку було відкрито 27.02.2015 року. Відповідач навіть після звернення позивача до ВДВС Києво- Святошинського РУЮ та отримання постанови про відкриття виконавчого провадження допускав систематичне невиконання рішення суду. Внаслідок цього позивачем була подана заява про притягнення його до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, що підтверджується заявою від 04.09.2015 року. Станом на 16.12.2015 року загальний борг зі сплати аліментів на їхню доньку склав 20 150 (двадцять тисяч сто пятдесят) грн., що підтверджується довідкою-розрахунком №1508/2 У звязку із цим державним виконавцем 18.12.2015 року була винесена постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження. Заборгованість була погашена лише за рахунок реалізації майна відповідача, що підтверджується постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчудження, що підтверджується відповідно постановою. Відповідач не виявляє інтересу до життя їхньої доньки, його бажання бачитися із донькою носить вкрай несистематичний характер. При цьому, висуваючи пропозиції та вимоги щодо зустрічі із дитиною відповідач взагалі не враховує її розпорядок дня, та її інтереси. Останній раз відповідач бачився із донькою у вересні 2015 року. Після розлучення позивач неодноразово зверталась до відповідача для отримання відповідних дозволів для забезпечення їхньої доньки належним та необхідним оздоровленням і відпочинком з період свят та канікул, оскільки має постійний прибуток і можливість оздоровлювати дитину за кордоном. Їхня донька вивчає іноземні мови, цікавиться життям жителів інших країн, культурою та особливостями життя в інших країнах. З огляду на цю обставину та задля піклування за дитиною, її оздоровлення, а також з метою належного виховання дитини, її всебічного розвитку і розширення кругозору, поглиблення знань, культурного відпочинку і розвитку творчих здібностей вона має намір і необхідність періодично виїжджати з донькою за кордон, тобто оздоровлювати й відпочивати за межами України, з метою оздоровлення вивозити її на море або гори. Такий намір відповідає бажанням їхньої доньки та її інтересам, яка неодноразово просила взяти її із собою у поїздку за кордон. У звязку із цим, вона систематично зверталася до відповідача із проханнями надати їй дозвіл на виїзд їхної доньки за кордон України Європи, в т.ч. Республіку Грузія. Зокрема, вона зверталася до відповідача засобами електронної пошти, де в своїх листах вказувала на необхідність надання такого дозволу. Відповідач неодноразово відмовляв їй у видачі такого дозволу, мотивуючи це тим, що їх донька може оздоровитися та відпочити і в України та відповідач не бачить доцільності у поїздках за кордон. Така позиція відповідача ніяким чином не відповідає інтересам їхньої доньки, позбавляє її можливості побачити світ та є абсолютно необгрунтованою. 06.05.2016року позивач було направлено лист на адресу відповідача, де вона запросила його до нотаріуса 20.05.2016 року на 14 год. 00 хв. для того, щоб оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон, зокрема до Грузії та інших країн Європи. Відповідач до нотаріуса зявився, але дозвіл давати відмовився посилаючись на те, що він давно не бачився із донькою. Позивач має намір поїхати із донькою у літній період до Республіки Грузія та Турецької Республіки для оздоровлення на морі та горах, ознайомлення доньки із культурою інших країн. В зимовий та весняний період, коли в Україні клімат є більш холодним та менш сонячним, та має намір поїхати із донькою до країн із більш теплим кліматом, а саме: до Республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та країни Європи для оздоровлення та забезпечення культурного розвитку і відпочинку, розширення кругозору. Відповідно до ч. 2ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноваженні. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з У країн и. крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належить їм на праві приватної власності. «Буд-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних економічних та інших прав не допускається». За змістом ст..ст. 2. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків». За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові кабінету Міністрів України від 31.03.1995року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Відповідно до п.4 Постанова КМУ від 27.01.1995р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою\~Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991\~рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України\~зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина, відповідно до ч. 7 ст. 7 СК має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для відвідування та оздоровлення дитини позивача за межами України, при цьому суд враховує що це буде відповідати її інтересам, а тому необґрунтовані перешкоджання в цьому батька дитини позбавляють її такої можливості. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду невонолітнього сина за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітнього у підлягають судовому захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] ([INFO]) за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку та оздоровленню дитини, а в той же час відповідач необґрунтовано та безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення свого дозволу на тимчасовий неповнолітньої [PERSON] ([INFO]), у супроводі матері [PERSON] ([INFO], без згоди (дозволу) та супроводу батька дитини [PERSON] ([INFO]) до:Республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет у період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року; Республіки Грузія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та країни Європи у період з 01.07.2017 року по 31.03.2018 року. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved