Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

11.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Мар'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своєї заяви, позивач вказав, що [INFO], помер його батько - [PERSON], [INFO]. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,6606 га., розташована на території Мар'янської сільської ради Апостолівського району, Дніпропетровської області, та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ДП № 075274, виданого на підставі розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 561-р-03, від 15 вересня 2003 року, кадастровий номер 1220385500-02-010-0269. Крім позивача спадкоємицею першої черги є його рідна сестра [PERSON], відповідач по справі, яка відмовилась від прийняття спадщини шляхом не подання заяви про прийняття спадщини, та фактично на спадщину вона не претендує. Вирішуючи питання про прийняття спадщини, позивач, як спадкоємець першої черги після смерті батька, звернувся до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON], з метою належного оформлення своїх спадкових прав про що свідчить Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 34969672 від 29.08.2013 року та Довідка нотаріуса про заведення спадкової справи № 883/01-16 від 02 вересня 2013 року. Однак нотаріус [PERSON] надала роз'яснення, що вона позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючого документу, а саме державний акт про право власності на земельну ділянку видано після смерті її власника, тому зазначений документ являється не дійсним та не може бути прийнятий нотаріусом як належний правовстановлюючий документ. У зв'язку з вищезазначеними фактами позивачу було запропоновано звернутись до суду. Померлий, [PERSON], до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS], але фактично проживав з [PERSON], у період з 08.03.2003 року по [INFO], за адресою: [ADDRESS], та вів разом з ним спільне господарство, що підтверджується довідками селі Мар'янської сільської ради Апостолівського району, Дніпропетровської області № 1055 та 1056 від 13 серпня 2013 року. [PERSON] надав суду заяву відповідно до якої просить задовольнити заявлені вимоги в повному об'ємі та визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Справу просив слухати за його відсутності. Представник Мар'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області надав суду заяву відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив слухати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає повному задоволенню. Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] від 06.10.1965 року, встановлено факт родинних відносин позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON]. Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 10.07.2003 року, підтверджується час та місце смерті спадкодавця [PERSON]. Копією спадкової справи № 112/2013, підтверджується факт прийняття спадщини [PERSON], після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON], до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS], але фактично проживав з [PERSON], у період з 08.03.2003 року по [INFO], за адресою: [ADDRESS], та вів разом з ним спільне господарство, що підтверджується довідками Мар'янської сільської ради Апостолівського району, Дніпропетровської області № 1055 та 1056 від 13 серпня 2013 року. Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті батька, звернувся до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON], з метою належного оформлення своїх спадкових прав про що свідчить Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 34969672 від 29.08.2013 року та Довідка нотаріуса про заведення спадкової справи № 883/01-16 від 02 вересня 2013 року. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,6606 га., розташована на території Мар'янської сільської ради Апостолівського району, Дніпропетровської області, та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ДП № 075274, виданого на підставі розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 561-р-03, від 15 вересня 2003 року, кадастровий номер 1220385500-02-010-0269. Згідно довідки Державної реєстраційної служби від 16.01.2014 року № 9969238, встановлено відсутність заборон та арештів щодо вказаної земельної ділянки. Нотаріус [PERSON] надала роз'яснення 09.12.2013 року, що вона позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючого документу, а саме державний акт про право власності на земельну ділянку видано після смерті її власника, тому зазначений документ являється не дійсним та не може бути прийнятий нотаріусом як належний правовстановлюючий документ. У зв'язку з вищезазначеними фактами позивачу було запропоновано звернутись до суду. За змістом ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), та, згідно ст. 1223, ч. 2 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 -1265 ЦК України, згідно ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено: «….З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України постановив:… Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)…..». Законом, що містить спеціальні норми і регулює відносини у сфері спадкування, є Цивільний кодекс України, який набув чинності 1 січня 2004 року. Згідно ч. 2, ст. 1241 Цивільного кодексу України, до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкодавців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. П п.2 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п. 1.12. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (далі Інструкція) «Складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.» Згідно з п. 1.13. Інструкції «Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.» У частині 4. ст. 174 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved