Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

09.01.2019 року [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. У своєму позові позивач зазначив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 31.08.2017 року розірвано. Під час шлюбу ними був придбаний за спільні кошти автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . В подальшому зазначений автомобіль був зареєстрований на відповідача та на даний час знаходиться в неї у користуванні разом із відповідними документами. Посилаючись на те, що відповідач мирним шляхом поділити вказаний автомобіль або сплатити половину вартості цього автомобіля йому відмовляється, просив визнати автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON] та визнати за ними право власності на 1/2 частину цього автомобіля, за кожним. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.01.2019 року, справу з матеріалами позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя передано на розгляд до Заводського районного суду м.Миколаєва. 03.04.2019 року дана справа надійшла до Заводського районного суду м.Миколаєва. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.04.2019 року відкрито провадження по даній справі. 04.06.2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] виходячи з того, що автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] дійсно придбаний у період шлюбу з позивачем. Даний автомобіль придбаний за її власні особисті кошти. Вказане підтверджується довідкою про її доходи в ПрАТ «Абінбев Ефес Україна» від 29.05.2019 року № 1262, де вона працює з 19.11.2001 року на посаді менеджера по роботі з дистриб`юторами та заробляє досить не малі гроші, які накопичувала для купівлі не нового автомобіля. Крім того, вона продала належну їй квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі- продажу від 22.06.2012 року. Таким чином вона мала власні кошти, які дозволили їй придбати автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску. 08.11.2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому останній посилався на те, що ще до укладення шлюбу з відповідачем він мав у власності автомобіль ЗАЗ LANOS 1498, номерний знак [NUMBER] , який 12.08.2015 року ним був проданий. Гроші від продажу автомобіля та гроші, які були заощаджені відповідачем вони склали разом і за них через два дні після продажу ним автомобіля, 14.08.2015 року придбали «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, який спочатку за обоюдною згодою зареєстрували на нього з правом користування - відповідачем. В подальшому автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску був перереєстрований на відповідача. Зазначений факт підтверджується відповіддю РСЦ МВС в Миколаївській області, а тому вважає, що доводи відповідача, які викладені в запереченнях на позовну заяву є необґрунтованими. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представником позивача [PERSON] була подана заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, представником відповідача [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи за наявними у справі документами, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи та у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 05.12.2014 року, але рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2017 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Так, відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 02.09.2019 року за № 31/14-к-12/аз, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів за [PERSON] , [INFO] , 14.08.2015 року зареєстрований автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який з 06.07.2016 року перереєстрований на нового власника. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, виходячи з того, що спірний транспортний засіб, а саме автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний сторонами під час шлюбу, за їх спільні грошові кошти, а тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу [PERSON] 1/2 частку автомобіля «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а право власності на іншу 1/2 частку цього автомобіля - залишити за відповідачем [PERSON] . Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що вона мала власні кошти, які дозволили їй придбати автомобіль «MERSEDES-BENZ» В 170, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , суд до уваги не приймає, оскільки такі посилання є необґрунтованими.

Outcome: approved