Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

12 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно, з проведенням індексації відповідно до закону, та на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 гривень щомісячно, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону, починаючи від дня подачі заяви і до повноліття дітей. В обґрунтування позову посилається на те, що під час перебування в шлюбі у неї та відповідача народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За твердженням позивача, з чоловіком вони проживають окремо протягом двох років. З того часу відповідач не утримує сім'ю, вихованням дітей не займається, не цікавиться їхнім здоровям. Позивач самостійно не в змозі утримувати дітей. Крім того, молодший син [PERSON] хворіє з народження, та потребує спеціальної дієти та постійних обстежень.Це все потребує значних матеріальних затрат. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити (а.с.19). Відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.247 та ст.279 ЦПК України розгляд справи проведено в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.6), у них 20 квітня 2010 року народився син [PERSON] (а.с.7) та 21 червня 2013 року народився син [PERSON] (а.с.8), які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.9). Розглянувши заяву позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Поряд з цим, з довідки Лопатинської районної лікарні №62 від 25 квітня 2018 року судом встановлено, що [PERSON], знаходиться на диспансерному обліку в гастроентеролога і педіатра, потребує індивідуального догляду матері у звязку з потребою спеціальної безлактозної дієти, постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування (а.с.26). Відтак, суд приходить до висновку, що стан здоровя [PERSON] не задовільний, джерел самостійного доходу він немає. Окрім цього, в звязку із відсутністю в матеріалах справи відзиву стан здоровя відповідача встановити не є можливим. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривні , а від 6 до 18 років 1860 гривень. Виходячи із вищенаведеного, з врахуванням відсутності заперечень відповідача, який не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, а також враховуючи стан здоровя дітей, суд вважає, що на утримання сина [PERSON] слід стягнути із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно, та на утримання сина [PERSON] слід стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, що буде достатньо для стягнення із сторони коштів на утримання дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. Керуючи ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279,430 ЦПК України та ст.ст.180,182,184 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved