Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

08 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги мотивував тим, що 01 вересня 2012 року о 19 годині 33 хвилини в м. Білопілля по вулиці Павла Бані відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю його автомобіля Ford Tranzit Connekt, д. н. [NUMBER] та автомобіля HYNDAI Tcsson, д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Білопільського районного суду від 24 грудня 2012 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього було закрите у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В мотивувальній частині постанови зазначено, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи в діях водія автомобіля HYNDAI Tcsson [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв'язку з ДТП, а в його діях не вбачається невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідач [PERSON] до адміністративної відповідальності притягнутий не був у зв'язку з тим, що з моменту вчинення адміністративного правопорушення пройшло понад три місяці. Внаслідок цього НАСК «Оранта» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль Ford Tranzit Connekt, д. н. [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, вартість відновлюваного ремонту яких складає 120 484 грн. 57 коп. Посилаючись на те, що винуватість відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджена постановою суду від 24 грудня 2012 року, позивач просив стягнути з останнього 70 484 грн. 57 коп. вартості відновлювального ремонту, а також 50 000 грн. із НАСК «Оранта» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 вересня 2011 року. Крім цього, позивач вказував, що дорожньо-транспортна пригода та її наслідки вплинули на стан його психічного здоров'я, він вимушений був шукати кошти на відновлення автомобіля та не мав можливості виїжджати з родиною на відпочинок. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а. с. 2-4, т. 1). 30 вересня 2013 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з [PERSON] 510 грн. в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, а також 43 562 грн. 76 коп. матеріальної шкоди з НАСК «Оранта» (а. с. 148, т. 1). 20 червня 2014 року позивач подав до суду чергову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] 10 901 грн. в рахунок часткового відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, а також із НАСК «Оранта» - 49 490 грн. в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди (а. с. 206-207, т. 2). 30 вересня 2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2012 року о 19 годині 30 хвилин він рухався по головній дорозі в м. Білопілля по вулиці Павла Бані в напрямку центру міста. В цей час попереду нього, праворуч від магазину різко виїхав автомобіль марки Ford Tranzit Connekt, д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який, порушуючи правила дорожнього руху, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, не надав перевагу в русі його автомобілю HYNDAI Tucsson, д. н. [NUMBER] та почав різко приймати ліворуч, а потім праворуч, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. За фактом ДТП інспектором дізнання ВДАІ Білопільського РВ УМВС України в Сумській області було складено протокол про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди його автомобілю HYNDAI Tucsson, д. н. [NUMBER] були завдані механічні пошкодження, перелік яких викладений у протоколі (акті) огляду транспортного засобу від 01 вересня 2012 року, складеному експертом-оцінювачем. Відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу №149-2012 від 20 вересня 2012 року сума завданої матеріальної шкоди з урахуванням витрат товарної вартості внаслідок пошкодження автомобіля HYNDAI Tucsson, д. н. [NUMBER] становить 108 800 грн. 21 коп. На час скоєння вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована у страховій компанії ВАТ НАСК «Оранта» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА 7724332 від 28 вересня 2011 року. Страхова компанія частково компенсувала йому вартість ремонту автомобіля в розмірі 31 181 грн. 76 коп., при фактичній вартості ремонту 108 800 грн. 21 коп., тобто на 71 618 грн. 45 коп. менше від фактичної вартості ремонту автомобіля. Вказану суму невиплаченого відшкодування позивач за зустрічним позовом просив стягнути з [PERSON] Крім цього, [PERSON] вважає, що з вини [PERSON] йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у тому, що у зв'язку із пошкодженням його автомобіля, який використовувався ним щоденно як в робочих цілях, так і в інтересах сім'ї, він був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя. Також були суттєво порушені його життєві плани, оскільки проведення вимушеного незапланованого ремонту автомобіля вимагало додаткових витрат, зусиль та тривалого часу, що позначилося на сімейному бюджеті, у зв'язку з чим, він став погано спати, нервово до всього ставитися. Дані обставини негативно вплинули на стан його психічного здоров'я, через що він став дуже важко психологічно переносити всі обставини, пов'язані з рухом на дорозі, а також на його відносини в сім'ї, з друзями та колегами. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив стягнути з позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10 000 грн. (а. с. 81-84. т. 1). Ухвалою Білопільського районного суду від 30 вересня 2013 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, об'єднаний в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON], НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (а. с. 146-147, т. 1). В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] підтримали остаточно від 20 червня 2014 року, просили їх задовольнити, проти зустрічного позову відповідача [PERSON] заперечували, вважаючи його безпідставним. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнали, підтримали зустрічний позов. Представник відповідача НАСК «Оранта» Скринька Л. О. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, суду зазначила, що за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 вересня 2011 року, укладеним між НАСК «Оранта» та [PERSON], забезпеченим транспортним засобом є автомобіль HYNDAI Tucsson, д. н. [NUMBER]. Відповідно до вказаного вище договору ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 50 000 грн., франшиза - 510 грн. Цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу HYNDAI Tucsson, д. н. [NUMBER] настає за умови його вини, що встановлена у законному порядку. Страхувальник [PERSON] до адміністративної відповідальності притягнений не був, а отже, у страхової компанії не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за подією, що сталася 01 вересня 2012 року. Разом з цим, НАСК «Оранта» не заперечує проти виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 43 562 грн. 76 коп. за умови встановлення вини відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної і моральної шкоди, представник НАСК «Оранта» поклався на розсуд суду. Заслухавши сторони, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали адміністративних справ, матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи, оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Сумським ОРЕВ ДАІ ГУ УМВС України, позивач [PERSON] є власником вантажопасажирського автомобіля Ford Tranzit D, р. н. [NUMBER], 1998 року випуску (а. с. 5, т. 1). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль HYNDAI Tucsson, р. н. [NUMBER], 2008 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області (а. с. 138, т. 1). З протоколу про адміністративне правопорушення від 05 вересня 2012 року серії АМ1 №270609 вбачається, що 01 вересня 2012 року о 19 годині 33 хвилини в м. Білопілля по вул. П. Бані водій [PERSON], керуючи в стані алкогольного сп'яніння автомобілем Ford Tranzit Connekt, д. н. [NUMBER], при виїзді з узбіччя на головну дорогу, не впевнився у відсутності транспортних засобів, в результаті чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Своїми вищевказаними діями [PERSON] порушив п. п. 10.1, 1.2 Правил дорожнього руху України (а. с. 221, т. 2). Згідно постанови інспектора дізнання ВДАІ Білопільського РВ УМВС України в Сумській області від 05 вересня 2012 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] та [PERSON] було відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року, у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України (а. с. 223, т. 2). Постановою Білопільського районного суду від 24 грудня 2012 року, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі за ст. 124 КуПАП відносно [PERSON] у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. За змістом вказаної постанови, в діях водія автомобіля HYNDAI Tucsson, р. н. [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася по вул. П. Бані в м. Білопілля 01 вересня 2012 року о 19 годині. В даній дорожній ситуації, у разі вибору водієм автомобіля HYNDAI Tucsson, р. н. [NUMBER] [PERSON] швидкості руху в населеному пункті більше 60 км/год, тому в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля Ford Tranzit, р. н. [NUMBER] [PERSON] не вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою (а. с. 6-8. т. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно роз'яснень, що містяться в абз. 4 п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Таким чином, суд вважає доведеним факт відсутності в діях [PERSON] вини у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 01 вересня 2012 року о 19 годині 33 хвилини в м. Білопілля по вулиці Павла Бані, під час якої автомобіль Ford Tranzit Connekt, д. н. [NUMBER], що належить позивачу та належний відповідачу автомобіль HYNDAI Tucsson, р. н. [NUMBER] зазнали механічних пошкоджень. У відповідності до висновку судової автотехнічної експертизи №24 від 07 березня 2014 року водій автомобіля Хюндай мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог по 13.1, 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху дорожньої розмітки 1.1. Водій автомобіля Форд повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3, 10,1, 2,9 а Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля Форд не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. З технічної точки зору в діях водія автомобіля Хюндай вбачається невідповідність вимогам п. 13.1, 12.4, 12,3 Правил дорожнього руху та дорожньої розмітки 1.1, з яких невідповідність вимогам п. 13.1, 12.3 ПДР та дорожньої розмітки 1.1 знаходиться в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 37-43, т. 2). Суд вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовно того, що при проведенні автотехнічної експертизи були взяті вихідні дані зі свідчень [PERSON] і не прийняті до уваги покази [PERSON] з наступних підстав. Як вбачається зі змісту експертизи, судовий експерт надав аналіз показам обох учасників процесу та очевидців, виходячи з об'єктивних даних та технічної точки зору. Крім того, як зазначив у судовому засіданні судовий експерт Кирієнко В. Г., при проведенні автотехнічної експертизи він аналізував усі вихідні дані, які були надані йому на дослідження. Цих даних йому було достатньо для складання відповідного висновку, який він повністю підтримує. Суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовно того, що на місці ДТП відсутня суцільна лінія дорожньої розмітки, що може суттєво вплинути на висновки автотехнічної експертизи, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені і спростовуються фототаблицею, зробленою на місці події та схемою до протоколу огляду місця події (арк. адмін. справи 3, 14-15). Окрім цього, висновок судової автотехнічної експертизи №24 від 08 березня 2014 року узгоджується із висновком аналогічної судової експертизи №3478 від 04 грудня 2012 року, яка проводилась в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за фактом ДТП, що сталась 01 вересня 2012 року о 19 годині 30 хвилин в м. Білопілля по вул. П. Бані та відповідає письмовим матеріалам цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності (а. с. 37-43, т. 2, арк. амін. справи 41-45). Заперечення представника відповідача [PERSON] стосовно того, що вказані вище висновки автотехнічних експертиз суперечать висновкам експерта НДЕКЦ УМВС України в Сумській області Павлюка І. В. від 02 жовтня 2012 року, згідно яких в діях обох водіїв вбачається невідповідність вимогам ПДР, що знаходяться в причинному зв'язку з наслідками, суд оцінює критично, зважаючи на те, що так звані висновки в дійсності є дослідженням, при проведенні якого експерт не повідомлявся про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Крім того, при проведенні судової автотехнічної експертизи експертом був досліджений більш широкий об'єм доказів, зібраних під час перевірки за фактом ДТП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також даної цивільної справи. Однак, як і при експертному дослідженні, так і під час проведення судових автотехнічних експертиз в діях відповідача [PERSON] була встановлена невідповідність п. 12.3, 12.4 ПДР, що знаходиться в прямому причинному зв'язку між наслідками, що настали (арк. адмін. справи 20-25). Суд вважає необґрунтованими і не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] стосовно наявності в діях позивача [PERSON] вини у вчиненні ДТП, у зв'язку з перебуванням останнього у стані алкогольного сп'яніння, зважаючи на те, що всупереч ст. 60 ЦПК вони нічим не підтверджені і спростовуються письмовими матеріалами справи, у тому числі висновками судових автотехнічних експертиз, у відповідності до яких невиконання останнім вимог Правил дорожнього руху України, зокрема п. 2.9 а. не знаходиться в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт того, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], які виразилися в порушенні вимог п. 13.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та дорожньої розмітки 1.1, 01 вересня 2012 року в м. Білопілля по вул. П. Бані сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобілі Ford Tranzit D, р. н. [NUMBER] і HYNDAI Tucsson, д. н. [NUMBER] зазнали механічних пошкоджень. Судом також встановлено, що ринкова вартість автомобіля Ford Tranzit D, державний номерний знак [NUMBER], станом на час ДТП без урахування пошкоджень, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням строку його експлуатації, пробігу, технічного стану на час скоєння ДТП та цін складає 72 618 грн. Після дорожньо-транспортної пригоди вартість цього ж автомобіля з урахуванням пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, з урахуванням строку його експлуатації, пробігу, технічного стану на час скоєння ДТП та цін складає 12 227 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Tranzit D, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 вересня 2012 року, складає 72 618 грн., що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №016/0808/2014 від 27 травня 2014 року (а. с. 84-197, т. 2). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями, шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За змістом абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно абз. 1 п. 14 вказаної Постанови при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до абз. 1, 4 п. 15 цієї ж Постанови, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі. Грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/5708165 від 26 березня 2011 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] внаслідок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП при керуванні автомобілем Ford Tranzit D, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у НАСК «Оранта» (а. с. 225, т. 2). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] внаслідок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди при керуванні автомобілем HYNDAI Tucsson, державний номерний знак [NUMBER] також застрахована у ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується полісом №АА 7724332 від 29 вересня 2011 року(а. с. 224, т. 2). За умовами вищевказаних страхових полісів ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, складає 50 000 грн., розмір франшизи, на яку завжди зменшується страхове відшкодування майну потерпілих, становить 510 грн. Аналогічні розміри страхових виплат і франшизи визначені і в ст. ст. 9, 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дорожньо-транспортна пригода, що сталася 01 вересня 2014 року в м. Білопілля на вул. П. Бані з участю автомобіля Ford Tranzit D, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] і автомобіля HYNDAI Tucsson, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] страховою компанією «Оранта» визнана страховим випадком. І позивач [PERSON], і відповідач [PERSON] виконали свої зобов'язання і в установленому законом порядку повідомили страховика про настання страхового випадку. Представник відповідача НАСК «Оранта» Скринька Л. О. у судовому засіданні визнала, що страхове відшкодування позивачу [PERSON] може бути виплачене в межах страхового ліміту в разі встановлення вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з НАСК «Оранта» на користь позивача [PERSON] підлягає матеріальна шкода (страхове відшкодування) в сумі 49 490 грн., виходячи з наступного розрахунку: (50 000 грн. ліміт страхового відшкодування - 510 грн. франшиза = 49 490 грн.). З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути матеріальну шкоду в розмірі 10 091 грн., виходячи з наступного розрахунку: (72 618 грн. вартість автомобіля Ford Tranzit D, державний номерний знак [NUMBER], на час до дорожньо-транспортної пригоди - 12 227 грн. вартість цього ж автомобіля на час після ДТП - 49 490 грн. страхове відшкодування, що підлягає стягненню із страхової компанії = 10 901 грн.). У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України, що призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль [PERSON] зазнав механічних ушкоджень, у зв'язку з чим позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких останній зазнав і продовжує зазнавати у результаті пошкодження його майна, небажанням відповідача відшкодовувати завдану шкоду, необхідністю відшукання грошей для ремонту, обмеженням можливості провідувати батьків, які проживають у сільській місцевості, займатися підсобним господарством та виїжджати на відпочинок всією родиною. На підставі викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілих, а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволенню не підлягає за недоведеністю і необґрунтованістю позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1 304 грн. 85 коп., що підтверджується квитанцією №051640536 від 03 липня 2013 року (а. с. 1, т. 1). Згідно уточнених позовних вимог [PERSON] ціна позову складає 70 391 грн., отже сума судового збору, яку останній повинен був сплатити, становить 703 грн. 91 коп., що дорівнює 1% від ціни позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] судового збору в сумі 600 грн. 94 коп. (1 304, 85 - 703, 91 = 600, 94). А судовий збір у сумі 703 грн. 91 коп. підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] і НАСК «Оранта» пропорційно задоволеним позовним вимогам. Крім того, у зв'язку з розглядом даної цивільної справи позивач [PERSON] поніс судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у сумі 1 274 грн. і за надання правової допомоги у розмірі 5 000 грн., а всього 6 274 грн. (а. с. 208-210, т. 2). Всього [PERSON] поніс судових витрат на суму 6 977 грн. 91 коп. (703, 91 +1 274 + 5 000 = 6 977, 91). Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] до НАСК «Оранта» задоволені на 70% відсотків, а до [PERSON] - на 30%, суд вважає за необхідне стягнути з останніх судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, зокрема 4 484 грн. 54 коп. і 2 093 грн. 37 грн. відповідно. Таким чином, стягненню із НАСК «Орната» на користь [PERSON] підлягають 49 490 грн. матеріальної шкоди і 4 484 грн. 54 коп. судових витрат, а всього 54 374 грн. 54 коп. З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 10 091 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди і 2 093 грн. 37 коп. судових витрат, а всього 22 184 грн. 37 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved