Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

02.03.2020 р. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42159767 від 20.07.2018 року 14:25:04 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про те, що приватним власником житлового будинку [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що позивач є власницею 1/4 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В. М., зареєстрований у реєстрі під № 2110 та 1/4 будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17 липня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., зареєстрований у реєстрі під № 2198. Інша 1/2 частина будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.06.2017 року, реєстраційний номер 1110 належить [PERSON] . Без відома позивача та відповідно без будь яких договорів між ними, на підставі протиправного рішення реєстратора [PERSON] , відповідач незаконно виділила в натурі 1/2 частину будинку [ADDRESS] , 2009 року побудови та оформила право приватної власності на 1/2 частину будинку шляхом реєстрації права власності на 1/2 частину зазначеного будинку, як на окремий об`єкт житлової нерухомості, незаконно присвоївши йому іншу адресу, а саме: буд. [ADDRESS] , але буд. [ADDRESS] не є новозбудований об`єкт нерухомого майна, що підтверджується: інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2020 року (додаток № 8); висновком щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна від 09 липня 2018 року (додаток № 9); технічним паспортом житлового будинку [ADDRESS] від 09 липня 2018 року (додаток № 10); технічним паспортом житлового будинку [ADDRESS] від 14 грудня 2011 року (додаток № 11). Рішення реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42159767 від 20.07.2018 року 14:25:04 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про те, що приватним власником житлового будинку [ADDRESS] є відповідач [PERSON] являється незаконним та порушує права позивача, Протиправним рішенням державного реєстратора вона позбавлена права на виділ у натурі в законний спосіб належної їй на праві власності частини будинку, також позивач позбавлена права на одержання грошової або іншої матеріальної компенсації вартості належної їй частини будинку, та взагалі порушується здійснення належного позивачу права спільної часткової власності, так як вищевказаним рішенням державний реєстратор унеможливив існування співвласника 1/2 частини будинку [ADDRESS] , що робить неможливим отримання згоди іншого співвласника 1/2 частини вищевказаного будинку, при будь яких правовідносинах щодо спільної часткової власності. 06.03.2020 р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного . 19\~березня 2020\~\~ р. забезпечено позов шляхом накладення арешту на будинок [ADDRESS] . 25.02.2021р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином. Представник позивача подав клопотання, згідно якого підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. В клопотанні про приєднання до матеріалів справи вказала відповідач, що вимоги безпідставні та не підтверджені належними доказами, поділ майна є правомірним. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Письмовими доказами встановлено, що [PERSON] є власницею 1/4 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В. М., зареєстрований у реєстрі під № 2110 та 1/4 будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17 липня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., зареєстрований у реєстрі під № 2198. Отже, позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частина будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.06.2017 року, реєстраційний номер 1110 належить [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно. На підставі висновку TOB «АН Експерт» щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, виданого 09.07.2018 року, державний реєстратор Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркін Андрій Костянтинович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42159767 від 20.07.2018 р. 14:25:04, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про те, що приватним власником житлового будинку [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Як видно з листа КП «Право» в адресному реєстрі м.Одеси відсутня адреса : [ADDRESS] і про її резервування, підтвердження чи відповідність будь-яка інформація та документи відсутні також. Згідно з вимогами ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За нормами ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з\~вимогами ст.364\~ЦК України\~співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація\~співвласникові може\~бути надана\~лише за\~його згодою. Право\~на частку\~у праві\~спільної часткової\~власності у\~співвласника,\~який отримав\~таку компенсацію,\~припиняється з\~дня її\~отримання. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до норм ст. 367 ЦК України майно,\~що є\~у спільній\~частковій власності,\~може бути\~поділене в\~натурі між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними. У\~разі поділу\~спільного майна\~між співвласниками\~право спільної\~часткової власності\~на нього\~припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -Закон) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених\~статтею 28\~цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону державній реєстрації\~прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. За нормами\~ч.3\~ст.10\~Закону державний\~реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Частиною 2 ст. 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком реєстрації. Так, п. 40 вищевказаного Поряду передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та Порядком реєстрації. Згідно положень Порядку реєстрації, державна реєстрація вперше на новозбудоване майно здійснюється на підставі документів, визначених пунктами 41, 42, 43 Порядку реєстрації. Пунктом 41 Порядку реєстрації визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, у тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Також, п. 42 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Пунктом 43 Порядку реєстрації встановлено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Таким чином, вищенаведеними положеннями Порядку реєстрації визначено вичерпні переліки документів, необхідних для проведення державної реєстрації на новозбудоване майно вперше. Технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Технічний паспорт може бути умовою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними пунктами 41, 42, 43 Порядку реєстрації. Водночас, статтями 23, 24 Закону визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Таким чином, п.п. 41, 42, 43 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені положення у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до вимог ст.27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 №809 (далі - Положення), резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес. Пунктом 4.4. Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Таким документом має бути відповідне розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради або рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За правилами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплені підстави для державної реєстрації прав, однак жодних підстав визначених статтею 27 вищевказаного закону на момент прийняття реєстратором рішення індексний номер: 42159767 від 20.07.2018 року не існувало, що підтверджується наданими доказами прикладеними до позовної заяви. Положеннями статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України: правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності особи є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, вищезазначені обставини, аргументи та норми діючого законодавства України свідчать, що рішення відповідача-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42159767 від 20.07.2018 року 14:25:04 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про те, що приватним власником житлового будинку [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , являється незаконним та порушує права позивача. В силу\~частини 2\~ст.\~26\~Закону уразі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отриманими доказами встановлено, що між сторонами не укладався договір про виділ частини домоволодіння в натурі, а також відсутнє рішення суду по вирішенню такого спору, адреса для нерухомого майна не резервувалася. Посилання представника відповідача на те, що у відповідача були необхідні документи для проведення реєстрації права власності, а саме і технічний паспорт і технічний висновок про можливість виділу частки в окреме домоволодіння, судом розглядається критично виходячи з вказаних норм. Враховуючи встановлені обставини та норми, які регулюють виниклі правовідносини, суд дійшов висновку, що державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності, не маючи правових підстав для цього, що сприяло порушенню майнових прав та законних інтересів позивача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в рівних частинах судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved