Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

12 червня 2018 року комунальний заклад Сумської обласної ради «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня» (надалі КУ СОР «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня») звернувся до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу [PERSON], [INFO] Заява мотивована тим, що 12 червня 2018 року у звязку з погіршенням психічного стану [PERSON], який з 2004 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «шизофренія, інший тип (пропфшизофренія), параноїдна форма, безперервний тип перебігу», за рішенням опікуна матері [PERSON] та направленням лікаря-психіатра поступив на стаціонарне лікування. Також заявник посилається на те, що хворий неодноразово лікувався в КУ СОР «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня», востаннє за рішенням Глухівського міськрайонного суду з 03.09.2017 по 07.05.2018, є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню безтерміново, згідно рішення суду визнаний недієздатним. Крім того, заява обґрунтована тим, що на даний час за психічним станом пастух Я.В. має тяжкий стійкий психічний розлад, виявляє реальні наміри вчинити дії, які становлять безпосередню небезпеку для оточуючих, він не в змозі задовольняти свої життєві потреби, у звязку з чим обстеження та лікування хворого можливі лише в стаціонарних умовах, тому заявник просить суд госпіталізувати його до психіатричного закладу в примусовому порядку. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник Третьої обласної спеціалізованої психіатричної [PERSON] підтримала заяву у повному обсязі, пославшись на викладені в ній обставини. Крім того, [PERSON] суду пояснила, що хворий періодично проходив лікування в психіатричному закладі, а також підтвердила його діагноз, і оскільки за законом госпіталізація можлива лише за рішенням суду, то просить суд госпіталізувати останнього до психіатричного закладу в примусовому порядку, оскільки той погрожував розправою опікуну, не може себе обслуговувати, і він є небезпечним для себе та оточуючих. Хворий [PERSON], щодо якого вирішується питання про примусову госпіталізацію, в суді заперечив проти його госпіталізації до психіатричного закладу, водночас не заперечував, що виникають в сімї постійні конфлікти, від лікування та вживання ліків відмовляється. Законний представник мати хворого [PERSON] в суді теж підтримала дану заяву, пославшись на те, що її син [PERSON] є агресивним, раніше завдав їй тілесних ушкоджень, а при виписці з лікарні не хоче продовжувати лікуватись, побив її та свого брата, став агресивним, вибивав двері, погрожував підпалити будинок, однак може завдати собі шкоду, тому просить його госпіталізувати до психіатричного закладу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, представника психіатричного закладу, законного представника опікуна [PERSON], захисника, хворого суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, пункт "е" даної статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам статті 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про\~госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] поступив до третьої ОСПЛ м. Глухова 12 червня 2018 року о 02 год. 30 хв., та був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ЛКК Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні м. Глухова. З висновку ЛКК, складеного комісією лікарів-психіатрів третьої ОСПЛ від 12 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] поставлено діагноз: «Шизофренія, інший тип (пропфшизофренія) параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Хворий на даний час має тяжкий психічний розлад, обстеження та його лікування можливі лише в стаціонарних умовах, виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а також є неспроможним самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, самостійно вдома ліки не приймає. Із направлення на госпіталізацію [PERSON] вбачається, що останній проявляє агресію, зі слів матері 10.06.2018 намагався задушити брата, вдарив її. У відповідності до статті 339 ЦПК України, - за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації, суд приходить до висновку, що [PERSON] має ознаки тяжкого психічного захворювання, лікування якого на теперішній час можливе лише в стаціонарних умовах, а також ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану, а також, що він виявляє агресію, його дії становлять небезпеку для нього та оточуючих, він потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару. На підставі статей 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» та

Outcome: approved