Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

10.07.2017р. МТСБУ звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення суми понесених збитків у розмірі 50 000 грн. (а.с.3 - 4). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 04.09.2015р., о 20 год. 10 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Мерседес- Бенц», д/н [NUMBER] скоїв наїзд на перешкоду у вигляді електроопори, від чого запчастини автомобілю «Мерседес-Бенц» відкинуло на проїжджу частину, де вони в свою чергку пошкодили транспортний засіб автомобіль «Мітсубісі» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Автомобіль отримав механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015р. у справі №201/14942/15п водія [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована жодним чинним полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 07.10.2015р. із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ звернувся [PERSON] - власник автомобіля «Мітсубісі» д/н [NUMBER]. Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 076/15 від 03.10.2015р. та наказу №5955 від 20.11.2015р., МТСБУ сплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 50 000 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ отримало право на відшкодування понесених збитків у зв'язку із ДТП, що відбулася з вини [PERSON], загальна сума яких складає 50 000 грн., які позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати в розмірі 1600 грн. Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 24.02.2017р. - а.с. № 18) в судове засідання 14.12.2017р. не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позові та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Також просила розглянути справу без її участі та без фіксування процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 30). Відповідач - [PERSON] в судові засідання, які призначалися судом на 31.10.2017р. та 14.12.2017р., двічі поспіль не з'явився, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживанням (адреса відповідача зазначена у постанові суду у справі №201/14942/15п - а.с. № 5), конверт з судовою повісткою двічі був повернутий до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 23-24, 28-29), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням відповідача. Згідно до відомостей наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 22.07.2017р. (а.с. №20), відповідач зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.09.2015р. о 20 год.10 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом «Мерседес-Бенц» д/н [NUMBER] під час руху по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого втратив керування та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді електроопори, від чого запчастини автомобілю «Мерседес-Бенц» відкинуло на проїжджу частину, де вони в свою чергу пошкодили транспортний засіб автомобіль «Мітсубісі» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] власником транспортного засобу автомобіля [NUMBER] є [PERSON] (а.с. № 7зв). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015р. у справі №201/14942/15-п, [PERSON] було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. № 5). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку №076/15 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом - [PERSON] від 03.10.2015р., розмір матеріального збитку пошкодженого автомобіля [NUMBER] становить 85741 грн. 55 коп. (а.с. № 8-14). Завдана шкода потерпілому особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. У зв'язку з чим, власник пошкодженого автомобіля [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою від 07.10.2015р. (а.с. № 5 зв.) На час скоєння даної ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 50000 грн., в межах обов'язкового ліміту МТСБУ, що підтверджується наказом МТСБУ від 20.11.2015р. та платіжним дорученням № 5955рв від 24.11.2015р. (а.с. № 16зв) Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги висновок № 076/15 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом [PERSON] від 03.10.2015р, проведений у відповідності до чинного законодавства. Письмова пропозиція позивача, яка була направлена листом від 23.11.2015р. на адресу відповідача, щодо вирішення справи в добровільному порядку була залишена останнім без задоволення (а.с. № 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та сплатило [PERSON] відшкодування в розмірі 50 000 грн., в межах обов'язкового ліміту МТСБУ. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 50 000 грн. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 50 000 грн. перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мав би до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмірі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved