Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06.08.2002 року між позивачем та відповідачем на Універсальній товарній біржі "Ріко-Альянс" було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , який нотаріально посвідчено не було, [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення вказаної угоди, а відтак позивач не може стати повноправним власником свого нерухомого майна. П Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу № 2-21 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений на Універсальній товарній біржі "Ріко-Альянс" 06.08.2002 року. Позивач до суду не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, складу суду довіряє. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій вказав, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку відмовляється через брак часу та коштів. Просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з договору купівлі продажу № 2-121, укладеного на Універсальній товарній біржі "Ріко-Альянс" 06.08.2002 року (відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", діючого на момент реєстрації договору), продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив цілий житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , та який складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою А1, житловою площею 30,6 кв.м., знос-46 відсотків, розташованого на присадибній земельній ділянці, літньої кухні кам.-Б1, підвалу кам.-Б1п/д, котельної кам.-В1, сарая кам.-Г1, споруди-1, огорожі 2-6, інвентаризаційною вартістю 20923 грн. Відчужуваний цілий житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Новоодеської міської Ради народних депутатів Миколаївської області від 17.06.1992 року, на підставі рішення Новоодеської міської Ради народних депутатів Миколаївської області за № 75 від 02.06.1992 року. Вказаний договір позивачем 29.08.2002 року було зареєстровано у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 4017, що підтверджується відповідним реєстраційним написом на даному договорі. Укладений між [PERSON] та [PERSON] договір ніким не оспорений. Будь-яких обмежень або заборон на відчуження спірного будинку під час судового розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 06.08.2002 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно п.п 48, 49 Наказу Міністерства Юстиції України від N 18/5 від 14.06.94 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, встановлювалися вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а також наслідки щодо недотримання такої вимоги, яка тягне недійсність такого договору, передбаченого ст. 47 цього Кодексу. У відповідності до ст. ст. 224, 228, ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд визнає факт того, що укладений 06.08.2020 року договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній торговій біржі "Ріко-Альянс" відбувся. Будь-яких обмежень або заборон на відчуження спірного будинку під час судового розгляду справи не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved