Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення вартості спожитої без достатніх на те підстав теплової енергії в сумі 220\~775 грн. 71 коп., які згодом були уточнені, у звязку із зміненою опалювальною площею та склали 205\~159 грн. 85 коп. В обґрунтування вимог було зазначено, що відповідач, якому на праві власності належить нежитлове приміщення в житловому будинку № 10 А по вулиці Достоєвського в м. Харкові з централізованою системою опалення, не уклавши договір на постачання теплової енергії отримував теплову енергію за рахунок позивача, яку КП «Харківські теплові мережі» подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване нежитлове приміщення [PERSON] Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення від опалення (а.с. 57-72). За період без договірного користування з 21 жовтня 2009 року по 05 квітня 2016 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 205\~159 грн. 85 коп. Відповідно до ст.ст.1212, 1213 ЦК України особа, що набула майно без достатньої підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно, відшкодувати його вартість. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі продажу. Таким чином, у період з 21 жовтня 2009 року по 05 квітня 2016 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення без договору, тобто без достатніх підстав, тому згідно ст.ст. 1212, 1213 ЦК України вартість спожитої теплової енергії повинна бути відшкодована підприємству. В судовому засіданні представник позивача підтримала свої позовні вимоги просила суд їх задовольнити, підтвердила ті фактичні обставини, які викладено у позові та пояснила, що підприємство дізналося про переведення квартири відповідача у нежитловий фонд лише у січні 2016 року, коли отримало лист департаменту містобудування, архітектури та генерального плану з копією рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2009 року(а.с. 25-26). Враховуючи, що житлові приміщення № 2 по вулиці Достоєвського, будинок № 10 А згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2009 року були переведені в нежитлові, то правовідносини між позивачем та відповідачем мають регулюватися не Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а нормами Закону України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМ України від 03.10.2007р. №1198, які розглядають теплову енергію як товар. За період з жовтня 2009 року по серпень 2016 року [PERSON] сплачував грошові кошти на особовий рахунок, як за житлове приміщення. Таким чином, на цьому рахунку утворилася сума 18\~710 грн. 15 коп. (а.с. 114), яка без особистого розпорядження власника цих грошей не могла бути зарахована для погашення заборгованості по нежитловому приміщенню. Відповідач з відповідною заявою до КП «Харківські теплові мережі» не звертався. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог, на тій підставі, що приміщення які належать відповідачу не мають приладів опалення, відповідач не користувався послугами, що надаються позивачем, крім того при визначенні вартості теплової енергії позивач використовував у формулі показники, що не відповідають дійсності та позивачем пропущено строк позовної давності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що 30 жовтня 2015 року були присутні при обстеженні системи теплопостачання нежитлових приміщень [PERSON]. На момент обстеження в даних приміщеннях встановлені опалювальні сталеві панельні радіатори типу «korado» розміром 1000х500мм 7 шт.; 700х500мм 1 шт.; 600х500мм 1 шт., які були гарячими. Свідок [PERSON], який є відповідачем по справі, пояснив, що у приміщеннях, які належать йому на праві власності, батареї відсутні та опалення здійснюється за рахунок встановлених кондиціонерів. Свідок [PERSON], яка орендує вказане приміщення під магазин продовольчих товарів пояснила, що приміщення не обладнані тепловими батареями та не споживають теплову енергію. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 квітня 2009 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова було задоволено позов [PERSON] до Харківської міської ради та визнано за ним право власності на нежитлові приміщення першого поверху №2-1, площею 53,1 кв.м, №2-2, площею 40,40 кв.м, №2-6, площею 96,50 кв.м, коридор №2-3, площею 7,70 кв.м, кухню №2-4, площею 5,3 кв.м, вбиральню №2-5, площею 2,60 кв.м, загальною площею 205,6 кв.м в Літ. «А-2» з окремим входом, що розташоване за адресою: вул. Достоєвського, 10А у м. Харкові, які були самовільно реконструйовані та самочинно побудовані з належної йому на праві власності квартири №2. Про вказану зміну технічних характеристик квартири [ADDRESS] та переведення її у нежитловий фонд КП «Харківські теплові мережі» стало відомо лише у січні 2016 року. Нежитлове приміщення, яке розташоване в житловому будинку №10А по вул. Достоєвського в м. Харкові та обладнане системою опалення, яка є єдиною із системою опалення будинку, що підтверджується актом обстеження системи теплопостачання обєкта від 30.10.2015р. №178/1368(а.с. 43). Також, за інформацією наданою начальником Південного районного відділення «Харківенергозбуд» від 30.01.2017р. №46е/41-232, в приміщенні яке належить [PERSON] не передбачена наявність електронагрівальних установок, в тому числі для опалення приміщення(а.с. 192). За таких обставин, суд вважає доведеним, що у нежитловому приміщенні, що належить відповідачу з 17 квітня 2009 року встановлені прилади опалення у вигляді сталевих панельних радіаторів. З наданих позивачем актів вбачається, що житловий будинок по вул. Достоєвського 10 А в м. Харкові у період з жовтня 2009 року по квітень 2016 року підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже і нежитлові приміщення відповідача також були підключені до центрального опалення та відповідач споживав послуги з опалення, оскільки система опалення відповідача єдина із системою опалення житлового будинку по вул. Достоєвського 10 А(а.с. 57-72). Договір оренди нежитлового приміщення від 01 вересня 2012 року(а.с. 116-119) укладений між [PERSON] власником нежилого приміщення та [PERSON], яка використовує його для розміщення продовольчого магазину не можна вважати належним доказом, оскільки відповідно до ч.2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. А даний договір оренди укладено на строк пять років та нотаріально не посвідчений. Нарахування за спожиту теплову енергію на потреби опалення проводяться підприємством на підставі п.23 «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою КМ України від 03.10.2007р. №1198, згідно яким передбачено: «… у споживачів, які не мають приладів комерційного обліку кількість фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження з урахуванням фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньо місячної температури зовнішнього повітря та кількості годин тепловикористовуючого обладнання в розрахунковий період за формулою Рт.э.от.=Qот*(tв.п.-tн.в.)/(tв.п.-tср.)Тот*Кот, передбаченою п.2.2.4 КТМ 204 України 244-94 «Нормы и указания по нормированию затрат топлива и тепловой энергии на отопление жилых и гражданських сооружений, а также на хозяйственно-бытовые нужды в Украине», які не підлягають державній реєстрації в Мінюсті на підставі п.п. е п. 5 Постанови КМУ від 28 грудня 1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерст та інших органів виконавчої влади" та їх оскарження здійснюється в судовому порядку відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України". Таким чином, позивач обґрунтовано нарахував заборгованість за період з 21 жовтня 2009 року по 05 квітня 2016 року у сумі 205\~159 грн. 85 коп. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу, а споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Як вказано вище за період з жовтня 2009 року по серпень 2016 року відповідач сплатив як користувач комунальних послуг 18\~710 грн. 15 коп. і цю суму треба зарахувати в рахунок спожитої без достатніх підстав теплової енергії. У звязку з чим, сума заборгованості буде складати ні 205\~159 грн. 85 коп., а 186\~449 грн. 70 коп.(205\~159,85-18\~710,15). Як було встановлено, [PERSON] не укладав з КП «Харківські теплові мережі» договір на постачання теплової енергії. У звязку з відсутністю договору строк оплати теплової енергії не визначений. Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до абз.2 ч.5 ст.261 ЦК України, за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Отже, за зобовязаннями, строк виконання не визначений або визначений моментом вимоги перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання (абз.2 ч.5 ст.261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого ч.2 ст.530 ЦК України семиденного строку від дня предявлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в якій боржник має виконати зобовязання. Враховуючи ту обставину, що між сторонами виникли зобовязання строк виконання яких не визначений, позивач дізнався про власника нежитлових приміщень в січні 2016 року, а 19.02.2016р. відповідачу був направлений рахунок №17800-9103 від 16.02.2016р. з вимогою про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, який залишений відповідачем без задоволення, яку мав би погасити на протязі семи днів з дня предявлення вимоги, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності(а.с. 31-34). Виходячи з вищевикладеного, суд враховуючи, що відповідач безпідставно споживав теплову енергію та в добровільному порядку не відшкодував позивачеві його вартість задовольняє позов КП «Харківські теплові мережі» частково та стягує з [PERSON] вартість спожитої без достатніх підстав теплової енергії у сумі 186\~449 грн. 70 коп. за період з 21.10.2009р. по 05.04.2016р. На підставі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати (3 311, 64 грн.) пропорційно до задоволених позовних вимог, які складають 90,88 % від заявлених вимог, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 3 009, 62 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial