Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування до [PERSON] мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок № 16/2 з відповідними господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. 31.12.1987 року вона звернулась в Першу кіровоградську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька і на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 550. 27.09.1994 року цією ж нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 435 після смерті [PERSON], померлого [INFO] та видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за реєстром № 5-3768 на 1/2 часку вказаного будинку на ім»я [PERSON]. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус не врахувала, що відповідно до вимог статей 529, 549 ЦК УРСР вона, як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, мала право на 1/4 частку спадкового будинку після смерті батька, а тому вказане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою 27.09.1994 року по реєстру № 5-3770 на ім»я [PERSON] являється частково недійсним на 1/4 частку. Крім того, 03.07.2006 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-1293 посвідчено договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON]. [INFO] померла її мати - [PERSON] і 08.04.2014 року вона звернулась до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де і дізналась про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.1994 року та вказаного договору довічного утримання. В зв»язку з тим, що вона має право на обов»язкову частку як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька, то договір довічного утримання від 03.07.2006 року являється частково недійсним. Постановою державного нотаріуса від 08.04.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], тому вона вимушена звернутись в суд за захистом свого права та посилаючись на вимоги законодавства і зазначені обставини просила задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, що в ньому викладені, уточнивши позовні вимоги просили визнати повністю недійсним договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та відповідачкою [PERSON]. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заперечення та посилаючись на обставини, що в них зазначені, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не володіють фактами щодо факту прийняття спадщини після смерті [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які проживали в [ADDRESS]. Відповідно до архівної довідки ОКП "Кіровоградське обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації" від 11.03.2014 року право власності на будинок [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання, повідченого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою від 03.07.2006 року № 1-1293, зареєстроване за [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 09.06.2012 року, актовий запис № 1397. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок № 16/2 з відповідними господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Відповідно до вимог статей 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на момент виникнення спірних відносин, позивач [PERSON] являлась спадкоємцем померлого першої черги за законом та є такою, що прийняла спадщину, так як 31.12.1987 року вона звернулась в Першу кіровоградську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька і на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 550, що підтверджується в судовому засіданні оглянутими журналом реєстрації заяв про прийняття спадщини за 1987-1988 роки. Судом встановлено, що 27.09.1994 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 435 після смерті [PERSON], померлого [INFO] та видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за реєстром № 5-3768 на 1/2 частку вказаного будинку на ім»я [PERSON]. При видачі даного свідоцтва нотаріусом не було враховане право позивачки [PERSON], як спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину на 1/4 частину спадкового будинку після смерті батька - [PERSON], а тому позовні вимоги в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 27.09.1994 року за реєстровим № 5-3770 на ім»я [PERSON] являється частково недійсним на 1/4 частину. 03.07.2006 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-1293 посвідчено договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 07.03.2014 року, актовий запис № 2394. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і 08.04.2014 року позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де і дізналась про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.1994 року після смерті батька та договору довічного утримання. Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинен мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до спірного договору довічного утримання від 03.07.2006 року, посвідченого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-1293 між [PERSON] та [PERSON], у останньої виникло право власності на цілий будинок, в той час, як [PERSON] мала право лише на 3/4 частини вказаного будинку, так як без включення недійсної частки вищезазначений договір взагалі не можна було укладати, а тому позовні вимоги в частині визнання договору довічного утримання недійсним підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позову в частині визнання за позивачкою права власності на 1/4 частину житлового будинку № 16/2 з відповідними господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивачки та держави підлягають судові витрати по справі. На підставі викладеного і ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 15, 203, 215, 1301 ЦК України,

Outcome: approved