Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - фізична особа-підприємець [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач вказує, що 11 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Кредитний договір № 56СМБ-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами до кредитного договору, які є невід'ємними частинами кредитного договору, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» надало [PERSON] кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 8000 (вісім тисяч) євро 00 євроцентів, з кінцевим строком погашення до 10 червня 2023 року включно, а позичальник [PERSON] зобов'язався належним чином використовувати та повернути Банку отриманий кредит, сплатити комісії, проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 26.06.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 56/Zпор-08-01, згідно якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором №56СМБ-АПЗ від 11 червня 2008 року на умовах, передбачених Кредитним договором. 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір про передачу активів та Кредитних зобов'язань, посвідчений 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №2258. Внаслідок укладення Договору про передачу активів та Кредитних зобов'язань та відповідно до ст. ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набув статус нового кредитора за кредитним договором № 56СМБ-АПЗ від 11.06.2008 року, укладеним із ФОП [PERSON] та договором поруки № 56/Zпор-08-01від 26.06.2008 року, укладеним із [PERSON]. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного Договору про передачу активів та Кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги як новий кредитор за кредитним та забезпечувальним договорами. Оскільки позичальник [PERSON] допустив порушення умов кредитного договору, не повернув кредитору кошти у терміни, визначені умовами кредитного договору, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із поручителя [PERSON] Позивач повідомив суду та надав відповідні докази про те, що господарським судом Рівненської області за позовом АТ «Дельта Банк» 28 травня 2014 року було винесено рішення по справі № 918/415/14 (суддя Павленко Є.І.) про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 56СМБ-АПЗ від 11.06.2008 року станом на 19.02.2014 року в сумі 68 902,57 грн. Проте зазначене рішення суду на даний час не виконане в зв'язку із відсутністю у [PERSON] грошових коштів та майна, на яке може бути звернене стягнення, тому позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості [PERSON] за даним кредитним договором до поручителя [PERSON], що відповідає вимогам ст. 554 Цивільного кодексу України, пункту 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, умовам кредитного договору та договору поруки. Так, Відповідно до п. 6.1.1. кредитного договору, позичальник зобов'язаний використати кредит за цільовим призначенням і своєчасно повернути фактичну заборгованість за Кредитом відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, передбаченому кредитним договором. Відповідно до вимог п. п. 6.1.3., 9.2. кредитного договору, позичальник зобов'язаний достроково повернути всю заборгованість за кредитним договором, а саме: повернути всю суму кредиту, сплатити нараховані проценти, штрафні санкції, а також всі інші платежі, передбачені кредитним договором у випадку невиконання, або неналежного виконання Позичальником умов кредитного договору. Відповідно до вимог пунктів 1, 2 договору поруки № 56/Zпор-08-01від 26.06.2008 року, укладеним позивачем із [PERSON], останній поручився перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 56СМБ-АПЗ від 11.06.2008 року і відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов'язань за кредитним договором. Своє зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів відповідач не виконує, внаслідок чого допустив прострочку у виконанні зобов'язання. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі, загальна сума якої станом на 17.08.2015 року становить 5000,55 (п'ять тисяч) євро 55 євроцентів, що згідно курсу НБУ складає 124 843,44 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот сорок три) гривень 44 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 4534,68 євро, що становить по курсу - 168784,43 грн.; в т.ч.: строковий кредит - 4222,60 євро, прострочений кредит - 312,08 євро; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1320,76 грн.; сума заборгованості за відсотками - 465,87, що становить по курсу - 11323,20 грн.; в т.ч.: строкові відсотки - 37,38 євро, прострочені відсотки - 428,49 євро; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 1981,87 грн. В судове засідання відповідач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, однак до суду не з"явилися повторно, причин неявки не повідомили та не подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Крім того, їх виклик в судове засідання на 11.05.2016 року здійснювався через розміщення оголошення в газеті «Вісті Рівненщини» № 16 від 22 квітня 2016 року. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України в судове засідання не з»явився, подав письмові пояснення в яких просить суд позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовільнити повністю з підстав викладених в позовній заяві та письмових поясненнях на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить суд їх задовольнити, крім того не заперечив щодо заочного розгляду справи. Крім того, просить також стягнути з відповідача 260,00 грн. судових витрат за подання оголошення про виклик відповідача в газеті. За таких обставин, в зв"язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд важає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Кредитний договір № 56СМБ-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами до кредитного договору, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» надало [PERSON] кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 8000 (вісім тисяч) євро 00 євроцентів, з кінцевим строком погашення до 10 червня 2023 року включно, а позичальник [PERSON] зобов'язався належним чином використовувати та повернути Банку отриманий кредит, сплатити комісії, проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 26.06.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та громадянином [PERSON] був укладений Договір поруки № 56/Zпор-08-01, згідно якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором №56СМБ-АПЗ від „11" червня 2008р. на умовах, передбачених Кредитним договором. 28 травня 2014 року господарським судом Рівненської області за позовом АТ «Дельта Банк» було винесено рішення по справі № 918/415/14 (суддя Павленко Є.І.) про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 56СМБ-АПЗ від 11.06.2008 року станом на 19.02.2014 року в сумі 68 902,57 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом, заборгованості за простроченими відсотками, а також штрафні санкції. На підставі даного судового рішення було видано наказ. На час розгляду справи в суді рішення господарського суду Рівненської області від 28 травня 2014 року по справі № 918/415/14 залишилось не виконаним. Враховуючи, що відносно позивача і позичальника за кредитним договором, який є предметом розгляду даної справи, вже були встановлені обставини невиконання позичальником кредитних зобов'язань, що встановлено вищезазначеним судовим рішенням у господарській справі, і яке набрало законної сили, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Позичальник, з якого стягнено заборгованість згідно рішення від 28.05.2014 року продовжує не виконувати взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого, прострочена заборгованість залишається несплаченою, є всі законні підстави для стягнення зазначеної кредитної заборгованості з поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 5 від 30.03.2012 року, пунктом 24 якої зазначив, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. Таку правову позицію зафіксував Верховний Суд України в своїй Постанові від 17.09.2014р. у справі № 6-53цс14, вказавши на те, що застосоване в другому реченні частини четвертої ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом визначеного терміну саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Отже, враховуючи, що боржником було допущено порушення кредитних зобов'язань, у банку були наявними правові підстави для відповідальності поручителя за порушення позичальником взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, пред'явивши до суду вимогу про стягнення боргу по кредиту до відповідача. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012р. № 5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Згідно умов кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобов'язань. Верховний Суд України в Постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-120цс15 визначив, що виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитора від отримання нарахованих платежів за кредитним договором. А згідно ст. 360-7 ЦПК України, Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Оскільки правовідносини між сторонами в силу укладених кредитного договору та договору поруки не припинені, позивач має достатньо правових підстав вимагати виконання зобов'язання від відповідача в обсязі, визначеному кредитним договором та договором поруки, укладеним між сторонами. Заборгованість позичальника за кредитним договором не припинилася нараховуватися та виникає з помісячного нарахування відсотків за користування кредитними коштами за фактичне користування кредитом. Отже, АТ «Дельта Банк» має достатньо правових підстав заявляти позовну вимогу до відповідача про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Оскільки, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги довів, а відповідачем такі вимоги не були спростовані, тому суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу та встановлених судом обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати в сумі 260,00грн. за розміщення в засобах масової інформації оголошення про виклик відповідача в судове засідання. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 527, 530, 599 ЦК України,

Outcome: approved