overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

11.01.2014 року представник ПАТ "Ідея Банк" Семенюк С.Я. звернулася до суду із цим позовом, посилаючись на те, що 02.04.2008 року [PERSON] отримала у банку 11200 гривень зі сплатою 20.50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 18 місяців. У відповідності з договором відповідач зобов'язалася погашати заборгованість, проте належним чином погашення у встановлені дого-вором строки не здійснювала, в зв'язку з чим утворився борг у сумі 50481.69 гривні, яку просила стягнути з відповідачки та судовий збір. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник ПАТ «Ідея Банк» Семенюк С.Я. надіслала суду клопотання про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підримала, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, але оскільки вона була належно повідомлена про дату, час і місце слухання справи, суд за згодою представника позивача розглядає спір в порядку заочного провадження. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: Згідно зі ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також розмір процентів, встановлений договором. Згідно кредитного договору № Г37.100.71506 від 02.04.2008 року (а.с.6-7) [PERSON] отримала у ПАТ «Плюс Банк», яке у відповідності зі статутом (а.с.4) змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», кредит у сумі 11200 гривень, строком на 18 місяців під 20.50 % річних із зобов'язанням щомісячно погашати борг за тілом кредиту та відсотки у відповідності з графіком (а.с.6). У відповідності з розрахунком заборгованості за кредитним до-говором № Г37.100.71506 від 02.04.2008 року (а.с.3) [PERSON] порушила умови договору та станом на 10.12.2013 року допустила борг за кредитом 10117.21 гривень, прострочені проценти - 22407.69 гривень, строкові проценти - 99.12 гривень, прострочена плата за обслуговування кредиту - 5958.40 гривень, пеня за несвоєчасне погашення платежів - 11679.27 гривень, віндикаційні витрати - 220 гривень, таким чином загальна сума боргу [PERSON] перед банком становить 50 481.69 гривню. За таких обставин із відповідача в користь позивача слід стяг-нути всю суму боргу та документально підтверджені судові витрати 504.82 гривні (а.с.1) А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

11.01.2014 року представник позивача Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" Семенюк С.Я. звернулася до суду із цим позо-вом посилаючись на те, що 26.12.2009 року [PERSON] за кредитним договором отримала у банку 2875 гривень зі сплатою 12%, строком на 14 місяців. У відповідності з договором відповідач зобов'язалася спла-чувати кредит, проте належним чином погашення у встановлені дого-вором строки не здійснювала, в зв'язку з чим утворився борг у сумі 12965.43 гривень, який просила стягнути із [PERSON] та судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник ПАТ «Ідея Банк» Кметь О.М. надіслав суду клопо-тання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтри-мав, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, але оскільки вона була належно повідомлена про дату, час і місце слухання справи, суд за згодою представника позивача розглядає спір в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі дока-зів. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: Згідно зі ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним догово-ром банк зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальнико-ві у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також розмір процентів, встановлений договором. Згідно кредитного договору № Ю64.106.71252 від 26.12.2009 року (а.с.10 зворот) [PERSON] отримала у ПАТ «Плюс Банк», яке у відповідності зі статутом (а.с.7) змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», кредит у сумі 2875 гривень, строком на 14 місяців під 12 % річних із зобов'язанням щомісячно погашати борг за тілом кредиту та відсотки у відповідності з графіком (а.с.10). У відповідності з розрахунком заборгованості за кредитним до-говором № Ю64.106.71252 від 26.12.2009 року (а.с.3) [PERSON] порушила умови договору та станом на 10.12.2013 року допустила борг за кредитом 2627.43 гривень, прострочені проценти - 3530.07 гривень, строкові проценти - 7.77 гривень, пеня за несвоєчасне погашення платежів - 6370.16 гривень, віндикаційні витрати - 430 гривень, таким чином загальна сума боргу [PERSON] перед банком становить 12965.43 гривень. За таких обставин із відповідача в користь позивача слід стяг-нути всю суму боргу та документально підтверджені судові витрати 229.40 гривень (а.с.1) та 14.20 гривень (а.с.17), всього 243.60 гривень. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

11.01.2016 року заявник - комунальна установа «Вознесенська центральна районна лікарня» звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], хвору на заразну форму туберкульозу. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що [PERSON] з 2015 року хворіє на заразну хворобу туберкульозу, будучи попередженою про необхідність лікування, відмовилася від нього, з 12.10.2015 року двічі самовільно покидала стаціонарне відділення Миколаївського обласного тубдиспансера, куди була направлена. Посилаючись на те, що поведінка [PERSON] становить загрозу розповсюдження зазначеної хвороби серед населення, вона є джерелом інфекції для осіб, що з нею контактують, а тому є підстава для примусової госпіталізації особи до протитуберкульозного закладу, представник заявника просить заяву задовольнити. В судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала і пояснила, що за висновком лікувально-консультативної комісії термін знаходження [PERSON] в лікарні повинен становити три місяці. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, оскільки відповідно до положень ст. 285 ЦПК України до судового засідання не викликалася, так як становить загрозу розповсюдження хвороби. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 11 Закону України від 05.07.2001 року "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз" хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що становить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів. В судовому засіданні встановлено, що наказом керівника органу державної влади в області охорони здоров'я визначено, що заявник, як лікувальний заклад, який має тубкабінет є протитуберкульозним закладом, а обов'язкова госпіталізація хворих на заразну форму туберкульозу здійснюється до обласного тубдиспансеру. Із виписки медичної карти хворого на туберкульоз [PERSON] вбачається, що вона є хворою на заразну форму туберкульозу, обізнана з діагнозом свого захворювання та попереджена про необхідність лікування. Письмовими доказами доповідною-пояснювальною сімейного лікаря, актом депутатів сільської ради, випискою з медичної картки стаціонарного хворого ТБ 09, - підтверджено, що [PERSON] ухиляється від лікування: шляхом самовільного дострокового залишення стаціонарного відділення Миколаївського обласного протитуберкульозного закладу, неявки на виклики лікарів. Враховуючи характер захворювання, [PERSON] є джерелом інфекції для інших осіб, що з нею контактують. За висновком ЛКК Вознесенської ЦРЛ [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації в умовах стаціонарного лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному тубдиспансері строком на три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

11.01.2016 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №ZRSWF961540183 від 20.02.2013 року у розмірі 12266,75 грн. та судові витрати у розмірі 1218 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 7606,63 грн. та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 12266,75 грн. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 20.02.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір та підписано заяву про згоду, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком договір. Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій він висловив бажання оформити кредит на своє ім'я, а також він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанка. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 16.12.2015 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 12266,75 грн.(а.с.3,4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Відповідач таких доказів суду не надав, вимоги позивача не спростував. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь позивача у сумі 1218 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

11.01.2016 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 11258,50 грн. за кредитним договором №б/н від 30.12.2010 року та судові витрати у розмірі 1218 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 11258,50 грн. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 30.12.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.10.2015 року загальна заборгованість за кредитом складає 11258,50 грн.(а.с.3). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Відповідач таких доказів суду не надав, вимоги позивача не спростував. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь позивача у сумі 1218 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

11.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 серпня 2009 року Капитолівською сільською радою Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 05. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Вказує, що шлюбні відносини вони припинили з листопада 2016 року, через зловживання відповідачем спиртними напоями, незабезпечення сім»ї, сварки , були випадки фізичного насильства. В судове засідання позивач- [PERSON] не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 14 серпня 2009 року Капитолівською сільською радою Ізюмського району Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 05. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через надмірне вживання відповідачем спиртними напоями, сварки, фізичне насильство. Шлюбні стосунки припинені з листопада 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

11.01.2019 року заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, вказавши, що [INFO] року померла його матір [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Нотаріусом відкрито спадкову справу № 131/2016 після смерті матері. Однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з тим , що прізвище спадкодавця у свідоцтві про смерть вказане [PERSON], а прізвище спадкоємця в паспорті зазначено [PERSON]. Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт родинних відносин між ним та його померлою матір'ю [PERSON]. Заявник в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність , вказавши , що заяву підтримує. Представник Троїцької сільської ради в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що Троїцька сільська рада Любашівського району Одеської області заперечень по справі не має. Дослідивши матеріали справи , суд дійшов висновку , що заява підлягає задоволенню , виходячи зі слідуючого. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як видно із свідоцтва про смерть, [PERSON], померла [INFO] року (а.с.- 7). У свідоцтві про народження заявника його прізвище зазначено на російській мові «[PERSON]», а його матір'ю записана "[PERSON]" ( а.с.- 6). Відповідно до довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області, покійна [PERSON] проживала в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] ( а.с. 8). Згідно довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області №177 від 22.02.2019 року покійна [PERSON] була матір'ю [PERSON] ( а.с. - 8). З листа Приватного нотаріуса Бобошко Н.Є. № 574/02-14 від 13.07.2016 року видно, що заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавиці та спадкоємцям і рекомендовано звернутися до суду з даною заявою (а.с. - 9). Досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву у тому, що померла [PERSON]була матір'ю [PERSON], а розбіжність у написанні прізвища спадкодавиці виникла через граматичну помилку при перекладі прізвищ з російської на українську мови. В судовому засіданні знайшло підтвердження те, що встановлення факту родинних відносин тягне для заявниці юридичні наслідки - оформлення спадщини. Тому належить винести рішення про встановлення факту родинних відносин між заявником та його померлою матір'ю [PERSON]. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

11.01.2020 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 червня 2011 року у Виконавчому комітеті Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області, актовий запис № 5. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу, про що подав письмову заяву до початку підготовчого засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з вимогами ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом роз`яснено наслідки визнання позову відповідачем. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. Тому суд знаходить за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та позов задовольнити. Сторони є особами з інвалідністю І групи з дитинства (а.с.7), та відповідно до п. 9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що вона дійсно перебувала на утриманні її сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 2003 року та по день його смерті - [INFO] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування заяви вказала, що вона є пенсіонером за віком, та у зв`язку з тим, що потапила в ДТП, починаючи з 2003 року, за станом здоров`я перебувала на утриманні свого сина [PERSON] . Таким чином протягом 14 років вона щомісячно отримувала від свого сина матеріальну допомогу. [INFO] син заявниці помер, у зв`язку із чим [PERSON] втратила годувальника. Проте, через реєстрацію проживання померлого сина та заявниці за різними адресами законодавчо вирішення питання щодо отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника в позасудовому порядку не можливо. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вищевикладені обставини, заявниця просить встановити факт перебування на утриманні сина. Встановлення факту перебування заявниці на утриманні сина має для неї юридичне значення і потрібне для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. \~ \~ \~ \~Представник заявниці в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заяву просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи також в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, в яких заперечень щодо заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не має. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, в тому числі перебування фізичної особи на утриманні. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 1, 2 ст. 36 Закону України\~ від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. \~ \~ \~ \~Встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні свого сина має для заявника юридичне значення і потрібне для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. \~ \~ \~ \~Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, вивчивши покази свідків, які підтвердили факт постійного надання [PERSON] своій матері матеріальної допомоги, суд вважає, що достовірно встановлено, що заявниця перебувала на утриманні [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 2003 року по день смерті. При таких обставинах заява підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved