Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

12 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства "ВІРА", Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про реєстрацію права оренди земельної ділянки. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що 07 лютого 2009 року між Фермерським господарством «ВІРА» (надалі ФГ «ВІРА») та Шепетівською РДА був укладений договір оренди земельної ділянки площею 40,6376 га, кадастровий номер 6825580500:04:040:0001 строком на 10 років, який було зареєстровано у Шепетвському районному відділі ХРФ ДП Ц`ДЗК 18 березня 2009 року. 29 січня 2019 року ФГ «ВІРА» звернулося до Ленковецької сільської ради Шепетівського району з заявою про продовження дії даного договору оренди на той же строк і на тих же умовах. 14 березня 2019 року листом Ленковецька сільська рада Шепетівського району повідомила ФГ «ВІРА» про те, що заява керівника ФГ 15 лютого 2019 року була винесена на розгляд сесії Ленковецької сільської ради і за результатами голосування проект рішення відхилено у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів депутатів присутніх на засіданні. 15 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до Ленковецької сільської ради із заявою про надання йому в оренду вищезазначеної земельної ділянки, проте листом від 24.10.2019 року було повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6825580500:04:040:0001 не є вільною, та перебуває в оренді. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2019 року [PERSON] стало відомо про реєстрацію за ФГ «ВІРА» права оренди на вищезазначену земельну ділянку 31.10.2019 року на підставі додаткової угоди від 25.09.2019 року до Договору оренди землі №1 від 07.02.2009 року. Позивач вважає, що Додаткова угода до Договору оренди землі, яка укладена 25.09.2019 року між відповідачами, підлягає визнанню недійсною, оскільки укладена між сторонами в порушення вимог ст.ст.206, 215 ЦК України, ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки переважне право орендаря, ФГ «ВІРА», на укладення такого договору було припинено, так як наявні заперечення Ленковецької сільської ради Шепетівського району щодо поновлення такого договору від 15.02.2019 року. Тому просив визнати недійсною Додаткову угоду, укладену 25 вересня 2019 року, до Договору оренди землі № 1 від 07 лютого 2009 року, та скасувати запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 40,6376 га, кадастровий номер 6825580500:04:040:0001, та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 16.12.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 годину 09 січня 2020 року. 09 січня 2020 року відповідачем - Ленковецькою сільською радою Шепетівського району подано відзив на позов. 15 січня 2020 року представник позивача Єрмола А.П. подала до суду відповідь на відзив. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі, та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 10 лютого 2020 року. За заявою представника позивача, адвоката Єрмоли А.П., відкладено на 09 годину 03 березня 2020 року. В судовому засіданні представник позивача Єрмола А.П. позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити та зазначила, що наявність заперечень зі сторони орендодавця, а саме рішення Ленковецької сільської ради від 15 лютого 2019 року, щодо поновлення договору оренди з ФГ «ВІРА», дають підстави дійти висновку, що переважне право орендаря на укладення додаткової угоди до договору оренди припинено. В судовому засіданні представник відповідача - ФГ «ВІРА» Янцеловський М.Ф. позов не визнав, суду пояснив, що відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним, та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Вважає, що оспорюваним правочином на час його укладення, жодних прав чи законних інтересів позивача порушено не було, і тому не має підстав для задоволення позову, просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь ФГ «ВІРА» судові витрати в сумі 13000 грн. В судовому засіданні представник відповідача - Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Коноплянко О.А. позов не визнав, та суду пояснив, що при укладенні додаткової угоди від 25.09.2019 року до Договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825580500:04:040:0001 Ленковецька сільська рада, як розпорядник даної земельної ділянки, діяла у відповідності до вимог ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі». З урахуванням того, що орендар продовжував користуватися даною земельною ділянкою, продовжував сплачувати орендну плату, запропонував вигідні умови оренди, було збільшено до 10% плату за оренду землі, яка йшла на користь громади і сільська рада не приймала рішень щодо відмови чи припинення договору оренди, 25 вересня 2019 року було укладено додаткову угоду до Договору оренди даної земельної ділянки. Позивач звернувся з листом про надання даної земельної ділянки йому в оренду до сільської ради 15 жовтня 2019 року, уже після укладення додаткової угоди з ФГ «ВІРА» 25 вересня 2019 року, і тому йому було відмовлено в укладені договору оренди та повідомлено, що дана земельна ділянка не є вільною та перебуває в оренді. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач Ленковецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області (ОТГ) на даний час є власником земельної ділянки площею 40,6376 га, кадастровий номер 6825580500:04:040:0001, що розташована на території Ленковецької сільської ради (ОТГ) Шепетівського району Хмельницької області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07 лютого 2009 року між Шепетівською районною державною адміністрацією та ФГ «ВІРА» було укладено договір орендм землі, відповідно до якого було передано останньому в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на території Великорішнівської сільської ради Шепетівського району, площею 40,6376 га на строком на 10 років. Договір зареєстровано у Шепетівському районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК 18 березня 2009 року. 29 січня 2019 року директор ФГ «ВІРА» [PERSON] звернувся до голови Ленковецької сільської ради (ОТГ) Шепетівськогго району із заявою про продовження дії договору оренди земельної ділянки площею 40,6376 га, кадастровий номер 6825580500:04:040:0001. Відповідно до протоколу 28 сесії сьомого скликання Ленковецької сільської ради Шепетівського району від 15.02.2019 року проект рішення про продовження дії договору оренди земельної ділянки ФГ «ВІРА» вважати відхиленим, рішення не прийнято. 14 березня 2019 року за вих.№02-18/340 директору ФГ «ВІРА» Ленковецькою сільською радою Шепетівського району Хмельницької області було направлено повідомлення про те, що проект рішення про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки відхилено у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів депутатів. 25 вересня 2019 року директор ФГ «ВІРА» звернулася до голови Ленковецькгої сільської ради з листом, у якому повідомила, що господарство продовжує користуватися вищезазначеною земельною ділянкою, договір оренди якої закінчився 18.03.2019 року, сплачує орендну плату, та просила укласти додаткову угоду до Договору оренди землі, проект якої долучила. 25 вересня 2019 року між Ленковецькою сільською радою в особі голови [PERSON] та ФГ «ВІРА» в особі його директора [PERSON], було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі №1 від 07 лютого 2009 року, відповідно до якої строк дії договору оренди землі, площею 40,6376 га кадастровий номер 6825580500:04:040:0001 поновлено на 10 років до 06 лютого 2029 року та 31.10.2019 року зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису 34004771. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилом ч.1 ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державній та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, відповідно до положень ст.ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсною Додаткової угоди до Договору оренди землі, позивач в позовній заяві зазначив, що наявність рішення Ленковецької сільської ради від 15.02.2019 року про відхилення проекту рішення про продовження ФГ «ВІРА» договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів депутатів, присутніх на пленарному засіданні, дають підстави для висновку, що переважне право орендаря (ФГ «ВІРА») на укладення договору оренди землі припинено. Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо вирішення питання визнання недійсною Додаткової угоди до Договору оренди землі від 25.09.2019 року суд виходить з наступного. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивачем не доведено, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам встановленим ст. 203 ЦК України, іншим вимогам закону або порушує його законні права та інтереси. Зі змісту позовної заяви не вбачається порушення права позивача на користування належною Ленковецькій сільській раді Шепетівського району Хмельницької області земельною ділянкою, Додаткова угода до Договору оренди, якої була укладена між відповідачами 25.09.2019 року. Крім того, представник позивача у суді не надав належних та допустимих доказів які саме майнові права та інтереси позивача були порушені при укладенні Додаткової угоди до Договору оренди від 25.09.2019 року між відповідачами. Так, Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-658цс15 висловив правову позицію: «З урахуванням частини першої статті 3 Цивільногопроцесуального кодексу України, частини першої статті 15 Ци-вільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свсвободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні». Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах [PERSON] , так як останній не довів свого цивільного права та інтересу на укладення договору оренди земельної ділянки. Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, понесені витрати відповідачем ФГ «ВІРА» на правничу допомогу в сумі 13 000 грн., на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покласти на позивача [PERSON] . На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд знаходить за необхідне витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору, та за надання адвокатом правничої допомоги, покласти на самого позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved