Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

14.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 07 липня 2015 року зареєструвала з ним шлюб. Від спільного проживання народилася дочка [PERSON], 06.02.2016р.н. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне життя з відповідачем не склалося через його неготовність до складних сімейних відносин, неповагу до неї, приниження, образи та конфлікти. На даний час фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, тому за наведених обставин шлюб з відповідачем носить формальний характер. Подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам сімї, робить неможливим примирення з відповідачем в звязку чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Крім того, вказала, що в період спільного проживання з відповідачем разом із дітьми від попереднього шлюбу були зареєстровані в житловому будинку гр.[PERSON], що розташований по вул.Весняна,9 в с.Гулівці Білогірського району Хмельницької області. Після розпаду сімї вона з дітьми була знята з реєстрації за вказаним місце проживанням та проживає із своїми батьками, крім дочки [PERSON], оскільки проти її зняття заперечує відповідач. В звязку із вказаним просила визначити місце проживання малолітньої Оксани із нею. Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини залишені без розгляду. В судове засідання не зявився. В поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити і розірвати шлюб. Відповідача в судове засідання не зявилася. В поданій до суду заяві позов визнала, просила розгляд справи проводити у його відсутності. Ознайомившись із письмовими доводами позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, сімя розпалася, шлюб носить формальний характер. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved