Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та заявою про збільшення позовних вимог, в яких просить стягнути з відповідача на її користь 11514 доларів США в еквіваленті до гривні, відповідно до офіційного курсу Національного банку України, станом на день розгляду справи. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2006р., від якого у них є двоє спільних неповнолітніх дітей, та який розірвано рішенням суду від 10.07.2017р. Рішенням суду від 30.11.2017р. присуджено стягувати з відповідача на її корись аліменти на неповнолітніх дітей. Як позивачка, так і відповідач під час перебування у шлюбі отримували доходи. За час шлюбу у них набуто спільне майно подружжя, до якого належать грошові кошти в сумі 23028 доларів США, які зберігалися на банківському рахунку, відкритому на ім`я відповідача. Вона зверталася до відповідача з вимогою повернути їй половину вказаних грошових коштів, однак останній їй відмовив. Відповідач зняв вказані грошові кошти з банківського рахунку та придбав за них квартиру на ім`я своєї теперішньої співмешканки, тобто використав проти її волі та не в інтересах сім`ї. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач та його представник позову не визнали, подали відзив, у якому вказали, що позивачка також зберігала на банківських рахунках грошові кошти, набуті ними за час шлюбу. Після розірвання шлюбу вони домовилися добровільно розподілити майно, зокрема, що грошові кошти в сумі 20000 доларів США він передасть їй, а транспортні засоби залишаться у його володінні. Вони мали намір оформити передачу вказаної суми грошових коштів, однак нотаріус повідомила, що не оформляє таких розписок. Тому, 05.09.2017р. він передав позивачці гроші в сумі 20000 доларів США, а остання запевнила, що не буде мати до нього жодних претензій. Отримання вказаних грошових коштів позивачка підтвердила в судовому засіданні 30.11.2017р. в Червоноградському міському суді. Скориставшись відсутністю письмової розписки, позивачка звернулася до суду з даним позовом про стягнення з нього 11514 доларів США. Однак таких грошей у нього немає, оскільки він передав їх останній. Позивачка подала відповідь на відзив, в якому покликається на те, що жодної домовленості про добровільний поділ спільного майна подружжя між сторонами не було, заперечила отримання від відповідача грошових коштів, які є їх спільною власністю як подружжя. Зазначила, що відповідач передав їй грошові кошти в сумі 20000 доларів США для подальшої передачі її батькам, оскільки він позичав у них ці кошти для своєї діяльності по збору металобрухту. Останній погодився повернути ці кошти в обмін на те, що вона перереєструє на його ім`я автомобіль марки «Мерседес-Бенц Е250Д», р.н.з. [NUMBER] , що вони і зробили. На її думку, відповідач використав вказані кошти для придбання квартири. Відповідач подав заперечення на відповідь позиваки, в яких вказав, що згідно домовленості, на нього було перереєстровано автомобіль, а він передав позиваці 20000 доларів США, чим врегульовано питання поділу майна подружжя. Дані кошти не були призначені для батьків позивачки, інших грошових коштів, набутих в період перебування з останньою в шлюбі, у нього немає. Позивач подала пояснення на заперечення відповідача, в яких вказала, що сторони не ділили майна добровільно, грошові кошти відповідач передав для її батьків. В банківській установі в неї був лише один рахунок, який призначений для отримання заробітної палати. Інших рахунків у банківських установах в неї не було, на підтвердження чого надала виписку по картковому рахунку. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2006р. та в них є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою, що стверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження, довідкою від 20.10.2017р. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.07.2017р. шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2018р. закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10.07.2017р. про розірвання шлюбу, у зв`язку з відмовою позивачки від апеляційної скарги. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2017р. присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на двох неповнолітніх дітей розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2017р. і до досягнення дітьми повноліття. З витягу від 20.03.2018р. вбачається, що [PERSON] 30.08.2017р. придбала квартиру в м.Червоноград Львівської області. [PERSON] зверталася до [PERSON] з вимогою повернення їй 50% грошових коштів у сумі 21000 доларів США, як половину спільного майна подружжя, у відповідь на що останній заперечив проти такої вимоги та зазначив, що передав їй 20000 доларів США, згідно їх домовленості. Згідно договору від 29.03.2016р. та виписки по картковому рахунку, в АТ «Ощадбанк» на [PERSON] було відкрито картковий рахунок, з якого останній 25.07.2017р. зняв 9400 доларів США та 26.07.2017р. - 4233 доларів США. Згідно витягу з журналу судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2017р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про аліментів та коштів на додаткові витрат на дітей, позивачка підтвердила, що отримала від відповідача 20000 доларів США. З її слів зазначену суму грошових коштів останній надав їй для її батьків. З відповіді від 24.10.2018р. та копії договору купівлі-продажу встановлено, що 06.10.2017р. [PERSON] продала автомобіль марки «Mercedes-Benz Е250D» р.н.з. [NUMBER] . З відповідей від 22.11.2020р. та від 07.12.2018р., договору купівлі-продажу встановлено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz 208», р.н.з. [NUMBER] . Також, за останньою був зареєстрований автомобіль марки «Mercedes-Benz 310» р.н.з. [NUMBER] , який вона 16.11.2018р. продала [PERSON] . З довідки від 19.12.2018р. встановлено, що між ПАТ «Креді Агріколь» та [PERSON] 31.10.2017р. укладено договір про відкриття поточного (карткового) рахунку, видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування, згідно якого встановлено кредитну лінію в розмірі 20000гнрн. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. Таким чином, зазначене вище нерухоме майно, з врахуванням презумпції рівності часток, належить сторонам порівну, оскільки набуте під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що [PERSON] передав, а [PERSON] отримала від нього 20000 доларів США, що не заперечується сторонами. Дана сума суттєво перевищує суму грошових коштів, які просить стягнути позивачка з відповідача, як половину грошових коштів, набутих ними за час перебування у шлюбі. В той же час, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що передані їй відповідачем в добровільному порядку грошові кошти були призначені для її батьків, так як і не доведено наявності заборгованості у відповідача перед батьками останньої. За таких підстав, позивачко не доведено, що відповідач передав їй не ті грошові кошти, які знаходилися на банківському рахунку останнього і є їх спільним майном як подружжя, а також, що ці грошові кошти були передані не для добровільного врегулювання правовідносин щодо поділу майна подружжя.

Outcome: dismissed