Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

14.04.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на 2\\5 частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] (колишня назва - [ADDRESS]), який в цілому складається з житлового будинку, житловою площею 48,6 кв.м., загальною площею 58,7 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 540 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся [PERSON], померлого [INFO] року (із зазначенням, що рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] (колишня назва - [ADDRESS]) згідно вимог ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті свого діда [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач стверджує, що вона подала заяву про прийняття спадщини, а саме 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] за заповітом до Третьої одеської державної нотаріальної контори, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом через відсутність реєстраційного посвідчення на вказану частину домоволодіння. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач у судове засідання з`явилась, позов підтримала в повному обсязі, та просила задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив провести слухання справи у його відсутність. Також надав письмові заперечення, в яких визнав та не оспорював право позивача на спадкове майно, однак, вважав, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого права. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції в м. Одеси в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3539, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] За життя, а саме 17 лютого 2007 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1085. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна [PERSON]. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У встановлений законом строк, а саме 29 травня 2008 року, [PERSON] звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON]. Однак, постановою від 28 березня 2014 року державного нотаріуса Третьої одеської нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що у спадкоємиці немає реєстраційних посвідчень, виданих Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, які підтверджують реєстрацію права власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]), які належали померлому [INFO] року [PERSON]. Крім того, для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємицею надана копія рішення народного суду Київського району м. Одеси від 17.09.1976 року. Рішення народного суду Київського району м. Одеси від 15.08.1973 року та ухвала народного суду Київського району м. Одеси від 24.09.1973 року спадкоємицею не надавалися. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. З матеріалів справи вбачаться, що рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 15.08.1973 року було визнано укладеним договір на продаж домобудівництва під [ADDRESS] лінія між [PERSON] та [PERSON] та ухвалою народного суду Київського району м. Одеси від 24 вересня 1973 року було визнано за [PERSON] право власності на домобудівництво [ADDRESS] Згодом, рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 17 вересня 1976 року шлюб, зареєстрований 20 лютого 1965 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] поновлено прізвище «[PERSON]». Крім того, вказаним рішенням визнано за [PERSON] право на 3/5 частин та за [PERSON] на 2/5 частин домобудівництва [ADDRESS] 29 травня 2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. З даного свідоцтва вбачається, що спадкове майно, складається з 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], (колишня адреса: [ADDRESS]) та складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», житловою площею 48, 6 кв.м., загальною площею 58, 7 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 540 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. На самовільно збудовані будівлі: прибудова літ. «а2», гараж літ. «Ж» це свідоцтво не видавалось і їх вартість в оцінку спадкового майна не включена. Ці 3/5 частини житлового будинку належали померлій на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.06.1976 року (справа № 2-2524), зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 180-37; номер запису 17272. Отже, з урахуванням викладеного можливо зробити висновок, що [PERSON], який помер [INFO] року на підставі рішення народного суду Київського району м. Одеси від 17 вересня 1976 року належало 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] (колишня назва - [ADDRESS]). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вирішуючи дане питання по суті, суд бере до уваги відомості КП «БТІ» ОМР від 12.11.2014 року, згідно яких за померлим [PERSON] було зареєстровано 2/5 частини спірного домоволодіння на підставі рішення Київського районного суду від 15.08.1973р. та ухвали від 24.09.1973р., і датою реєстрації зазначено 20.08.1976року (а.с.108), однак, реєстраційного посвідчення у позивача немає. Також суд звертає увагу на те, що самовільно збудовані прибудови літ. «а2» та гараж під літ. «Ж» до складу спадщини не увійшли. Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у неї немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного і

Outcome: approved