Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «[PERSON] ТА КРЕДИТ» про захист прав споживачів та стягнення коштів по строковому вкладу. Позивач 02.10.2015 року збільшила позовні вимоги, обґрунтувавши їх тим, що 30 травня 2014 року між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством «Банк «[PERSON] та Кредит», в особі відділення № 8 Кри\-ворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» був укладений Договір-заява №305835/169115/370-14 про банківський Строковий Вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті. Договір був укладений на строк 30 травня 2014 року по 04 червня 2015 року. Відповідно до п.1 Договору позивач вносить, а відповідач приймає на вкладний рахунок №2635.9.022920.001 грошові кошти у сумі 500,00 грн. у порядку та на умовах, визначених в Договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит». Відповідно п.9 Договору Основні умови разом з Договором-заявою складають договір банківсь\-кого вкладу та є його невід'ємними частинами. 04.06.2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода № (без номеру), якою були внесені зміни до Первинного Договору, а саме: поповнення вкладу у сумі 79500,00 грн. та збільшення суми вкладу на депозитному рахунку до 80000,00 гр. Відповідно до п.4 Договору позивач поповнювала вклад грошовими коштами за\-гальною сумою в 1000,00 грн. Таким чином повний обсяг грошових коштів на вкладному рахунку №2635.9.022920.001 становить 81000,00 грн., вказане також підтверджується випискою по Вкладному рахунку №2635.9.022920.001 від 18.06.2015 року. 19.06.2014 року між позивачем і відповідачем була укладена Додаткова угода №(без номеру) до Договору про банківський Строковий вклад (депозит) Ф&К Стандарт №305835/16115/370-14 від 30 травня 2014 року за якою відповідно до п.1 Позивач уповноважив Відповідача протягом строку, визначеного п.1.1 Договору, щомісячно, не пізніше «Дати виплати», передбаченої договором, здійснювати виплату нарахованих за Вкладом процентів шляхом перерахування суми процентів на картковий поточний рахунок позивача №26251570588980001. Відповідно до п.2 Додаткової угоди позивач 24.06.2015 року повідомила відповідача про припинення за ініціативою позивача подальшої виплати нарахованих за вкладом процентів шляхом перерахування сум процентів на картковий поточний рахунок позивача №26251570588980001 та вимогою закриття відкритих поточних рахунків №26251570588980001 у гривні та №26251105185840001 у доларах США і вимогою заблокувати емітовану позивачеві платіжну картку №4476070501845226 шляхом подання відповідної письмової заяви особисто на ім'я керуючого Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON] за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Костенка буд. 6 відділення №1 АТ «Банк «[PERSON] та Кредит», де заява була зареєстрована та підписана 24.06.2015 року вхідний №3312. Відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України, п.6 Договору та п.5.2 Основних умов відповідач був зобов'язаний на вимогу позивача повернути суму вкладу і суму нарахованих процентів за період користування ним позивачу, в день, наступний за останнім днем строку вкладу. Таким чином, 05.06.2015 року відповідач на вимогу позивача мав би повернути відповідну суму вкладу позивачу. До спливу строку договору позивач звернувся до відповідача з заявою про вимогу повернути строковий вклад після закінчення строку розміщення строкового вкладу шляхом видачі готівкою через касу відділення згідно п.6 Договору та п.5.2 Основних умов. Заява подана особисто на ім'я керуючого Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON] за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Костенка буд. 6 відділення №1 АТ «Банк «[PERSON] та Кредит», де заява була зареєстрована та підписана 27.02.2015 року вхідний №1133. Також по\-зивачем 12.03.2015 року була відправлена, рекомендованим листом з повідомленням про вру\-чення та описом вкладення на відділення №8 Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» на ім'я [PERSON], копія зареєстрованої заяви та заява з вимогою прийняття до виконання. Після спливу строку договору позивач неодноразово зверталась до відповідача з усною вимогою повернути суму вкладу, пред'являв завізовану зая\-ву але їй було відмовлено у поверненні суми вкладу. Отже, відповідачем не було здійснено повернення строкового вкладу позивачеві. Таким чином, відповідач продовжував, і на день подачі цієї позовної заяви продовжує користуватися грошовими коштами в розмірі 81000,00 грн., що були внесені позивачем як строковий вклад. Наведене завдає істотної моральної й матеріальної шкоди позивачу оскільки позбавляє її та її родину засобів для існування, примушує позичати гроші, відмовляти собі у необхідних ре\-чах, порушує звичайний склад життя. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 81000,00 грн.; суму процентів річних за безпідставне зберігання та користування коштами вкладу понад строк дії договору в розмірі 6850,60 грн.; втрати від знецінення грошей в сумі 3 % річних 699,04 грн.; пеню в сумі 3 % за кожен день прострочення виконання в розмірі 255150,00 грн.; завдану моральну шкоду в розмірі 4100,00 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 17.11.2015 року позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання 17.11.2015 року не зявилася, надала довіреність на представництво своїх інтересів в суді [PERSON] Позивач та його представник у судове засідання 20.11.2015 року не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточненні позовні вимоги, які зазначені в заяві про збільшення позовних вимог від 02.10.2015 року підтримують у повному обсязі, просять задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями /а.с.57-60/, але в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, 02.10.2015 року надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позов не підлягає задоволенню з огляду на мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора». Правові засади та порядок здійснення тимчасової адміністрації банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку встановлені статтею 36 вказаного закону. Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: - задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; - примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); - нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь період прострочення виконання грошових зобов'язань банку; - нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами; - зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Таким чином, позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник відповідача вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту У зв'язку із застосуванням спеціальних механізмів врегулювання правовідносин та прав позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону. Крім того, не залежно від того звертався позивач щодо отримання сум вкладу до чи після запровадження тимчасової адміністрації банку, повернення вкладу здійснюється за зазначеною вище процедурою. Отже, оскільки з 18 вересня 2015 року в Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, позивач має право отримати належну йому суму банківського вкладу виключно у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. За інформацією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розміщеною на офіційному сайті ФГВО, 04.11.2015 р. розпочалися виплати вкладникам АТ "Банк "[PERSON] та Кредит". За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 224-228 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 30 травня 2014 року між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством «Банк «[PERSON] та Кредит», в особі відділення № 8 Кри\-ворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» був укладений Договір-заява № 305835/16115/370-14 про банківський Строковий Вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті /а.с.6/. Договір був укладений на строк 30 травня 2014 року по 04 червня 2015 року. Відповідно до п.1 Договору позивач вносить, а відповідач приймає на вкладний рахунок №2635.9.022920.001 грошові кошти у сумі 500,00 гривень у порядку та на умовах, визначених в Договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит». 04.06.2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода № (без номеру), якою були внесені зміни до Первинного Договору, а саме: поповнення вкладу у сумі 79500,00 грн. та збільшення суми вкладу на депозитному рахунку до 80000,00 гр. Відповідно до п.4 Договору позивач поповнювала вклад грошовими коштами за\-гальною сумою в 1000,00 грн. Таким чином повний обсяг грошових коштів на вкладному рахунку №2635.9.022920.001 становить 81000,00 грн., вказане також підтверджується випискою по Вкладному рахунку №2635.9.022920.001 від 18.06.2015 року. /а.с.10/. 19.06.2014 року між позивачем і відповідачем була укладена Додаткова угода №(без номеру) до Договору про банківський Строковий вклад (депозит) Ф&К Стандарт №305835/16115/370-14 від 30 травня 2014 року за якою відповідно до п.1 Позивач уповноважив Відповідача протягом строку, визначеного п.1.1 Договору, щомісячно, не пізніше «Дати виплати», передбаченої договором, здійснювати виплату нарахованих за Вкладом процентів шляхом перерахування суми процентів на картковий поточний рахунок позивача №26251570588980001. Відповідно до п.2 Додаткової угоди позивач 24.06.2015 року повідомила відповідача про припинення за ініціативою позивача подальшої виплати нарахованих за вкладом процентів шляхом перерахування сум процентів на картковий поточний рахунок позивача №26251570588980001 та вимогою закриття відкритих поточних рахунків №26251570588980001 у гривні та №26251105185840001 у доларах США і вимогою заблокувати емітовану позивачеві платіжну картку №4476070501845226 шляхом подання відповідної письмової заяви особисто на ім'я керуючого Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON] за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Костенка буд. 6 відділення №1 АТ «Банк «[PERSON] та Кредит», де заява була зареєстрована та підписана 24.06.2015 року вхідний №3312/а.с.8,12/. Відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України, п.6 Договору та п.5.2 Основних умов відповідач був зобов'язаний на вимогу позивача повернути суму вкладу і суму нарахованих процентів за період користування ним позивачу, в день, наступний за останнім днем строку вкладу. Таким чином, 03.06.2015 року відповідач на вимогу позивача мав би повернути відповідну суму вкладу позивачу. До спливу строку договору позивач звернувся до відповідача з заявою про вимогу повернути строковий вклад після закінчення строку розміщення строкового вкладу шляхом видачі готівкою через касу відділення згідно п.6 Договору та п.5.2 Основних умов. Заява подана особисто на ім'я керуючого Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» [PERSON] за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Костенка буд. 6 відділення №1 АТ «Банк «[PERSON] та Кредит», де заява була зареєстрована та підписана 27.02.2015 року вхідний №1133 /а.с. 7/. Також до строку спливання розміщення строкового вкладу по\-зивачем 12.03.2015 року була відправлена, рекомендованим листом з повідомленням про вру\-чення та описом вкладення на відділення №8 Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» на ім'я [PERSON], копія зареєстрованої заяви та заява з вимогою прийняття до виконання /а.с. 8/. Після спливу строку договору позивач неодноразово звертався до відповідача з усною вимогою повернути суму вкладу та нараховані за користування ним проценти, пред'являв завізовану зая\-ву але йому було відмовлено у поверненні суми вкладу та процентів. Отже, відповідачем не було здійснено повернення строкового вкладу в розмірі 81000,00 грн. Таким чином, відповідач продовжував, і на день подачі цієї позовної заяви продовжує користуватися грошовими коштами в розмірі 81000,00 грн., що підтверджується випискою по Вкладному рахунку /а.с. 10/. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит)це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Положення ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу згідно договору-заяви №305835/16115/370-14 про банківський Строковий Вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів від 30 травня 2014 року після звернення із вказаною вище заявою та в подальшому. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором вкладу № 305835/16115/370-14 від 30 травня 2014 року, не повернув вклад, тому своїми діями відповідач порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема, норми Цивільного кодексу України, п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 року N 516, діяв всупереч умов договору, укладеного між сторонами у справі. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення договору, відповідач повинен був повернути грошові кошти позивачу 05.06.2015р. шляхом перерахування суми депозиту з усіма нарахованими відсотками на розрахунковий рахунок позивача, вказаний в договорі, однак своїх зобов'язань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача, який по теперішній час не має можливості отримати ці кошти. Суд критично відноситься до письмових заперечень відповідача, в частині того, що виплата депозитних вкладів не проводиться в звязку з визнанням їх установи неплатоспроможною та впровадженням тимчасової адміністрації, оскільки строк повернення вкладу 05.06.2015 року, а запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ«Банк «[PERSON] та Кредит» 17.09.2015 року, до того ж, відповідно до п.1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Таким чином вимога про стягнення з відповідача невиплаченого залишку за договором банківського вкладу у розмірі 81000,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. Аналогічна правова позиція 6-247цс14 викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином за час прострочення виплати депозиту за період з 05.06.2015 року по 17.09.2015 року включно, що складає 105 днів, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 25,10% річних (процентна ставка за договором банківського вкладу) від суми боргу по депозиту, що складає: 81000,00 грн. * 0,251 / 365 * 105 = 5848,64 грн.. Таким чином вимога позивача про застосування 30% та 27% річних не підлягає задоволенню, оскільки слід застосовувати 25,10 % згідно договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року, у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням положень наведеної норми та встановлених судом обставин, вимога позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 05.06.2015 року по 17.09.2015 року включно, що складає 105 днів, та відповідно: 81000,00 (сума невиплаченого депозиту) * 0,03 / 365 * 105 = 699,04 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), і вказана норма не регулює спірні правовідносини, оскільки між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), а не договір про виконання робіт (надання послуг). Повернення коштів за договором строкового банківського вкладу не є роботою чи послугою в розумінні ст. 1, 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, підстави для стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови Пленуму № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким чином, якщо сторони при укладенні договору банківського вкладу передбачили відповідальність за порушення зобов'язання у вигляді моральної шкоди, відповідна вимога вкладника підлягає задоволенню з урахуванням положень ст.23 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та відповідачем, не передбачено відшкодування Банком моральної шкоди у разі порушення ним зобов'язань. У зв'язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial