Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 05 грудня 1978 року Червонозаводською міською радою [PERSON] належить 57/100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Інша частина даного житлового будинку (але 1/2 його частина), з відповідною частиною допоміжних господарських будівель та споруд, належить [PERSON] на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого 16.02.2001 року приватним нотаріусом Домбровською Т.В. На підставі рішення виконкому Заводської міської ради від 25.01.2017 року змінено номер поштової адреси з №16 на №16 а 1/2 частині домоволодіння, яке належить [PERSON] Крім цього, [PERSON] приватизувала присадибну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,2408 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства і належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER]. Таким чином, на даний час вказані частки даного житлового будинку є окремими домоволодіннями із незалежними комунікаціями, газо-та-електропостачанням та окремими адресами. Як пояснює в позові позивачка, на даний час у неї виникла необхідність продажу належної їй частки домоволодіння і по даному питанню [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, де отримала список необхідних для оформлення договору купівлі-продажу документів, серед яких необхідно було надати витяг про державну реєстрацію права власності. Але, державний реєстратор не має можливості надати відповідну інформацію, оскільки право власності на частки спірного домоволодіння не внесено до єдиного Державного реєстру права власності на нерухоме майно і на даний час внести дані про реєстрацію права власності не є можливим, оскільки маються розбіжності в частках належних сторонам домоволодіння, які не створюють одну цілу: [PERSON] належить 57/100 частини домоволодіння, а [PERSON], відповідно правовстановлюючого документа - 1/2 частини. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просить суд винести рішення, яким виділити їй належну частку домоволодіння із відповідною частиною господарських будівель та споруд (А-1 - житловий будинок, В-сарай, Г-погріб, Д-вбиральня, №3-огорожа, №4- колодязь 1/2 частина), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] із спільної часткової власності, та визнати за нею право власності на вказане домоволодіння; виділити [PERSON] належну їй частку домоволодіння із відповідною частиною господарських будівель та споруд (А-1 - житловий будинок, Б-сарай, Е-літня кухня, Ж-вбиральня, 3-гараж, б-погріб, І-зливна яма, №1 -огорожа, №2-огорожа, №5-колодязь), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] із спільної часткової власності, та визнати за останньою право власності на вказане домоволодіння. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, надавши письмову заяву якою вона позовні вимоги підтримує, просить справу слухати без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надавши письмову заяву якою вона позовні вимоги визнає, просить справу слухати без її участі. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 05 грудня 1978 року Червонозаводською міською радою, [PERSON] належить 57/100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Інша частина даного житлового будинку (але 1/2 його частина), з відповідною частиною допоміжних господарських будівель та споруд належить [PERSON] на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого 16.02.2001 року приватним нотаріусом Домбровською Т.В. На підставі рішення виконкому Заводської міської ради від 25.01.2017 року змінено номер поштової адреси з №16 на №16 а 1/2 частині домоволодіння, яке належить [PERSON] Крім цього, [PERSON] приватизувала присадибну земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,2408 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства і належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER]. Таким чином, на даний час вказані частки даного житлового будинку є окремими домоволодіннями із незалежними комунікаціями, газо-та-електропостачанням та окремими адресами. З позову вбачається, що на даний час у позивачки виникла необхідність продажу належної їй частки домоволодіння і по даному питанню [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, де отримала список необхідних для оформлення договору купівлі-продажу документів, серед яких необхідно надати витяг про державну реєстрацію права власності. Але, державний реєстратор не має можливості надати відповідну інформацію, оскільки право власності на частки спірного домоволодіння не внесено до єдиного Державного реєстру права власності на нерухоме майно і на даний час внести дані про реєстрацію права власності не є можливим, оскільки маються розбіжності в частках належних сторонам домоволодіння, які не створюють одну цілу: [PERSON] належить 57/100 частини домоволодіння, а [PERSON], відповідно правовстановлюючого документа - 1/2 частини. Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України «Право спільної власності». Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб'єктами спільної часткової власності. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Встановлено, що належна [PERSON] 57/100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] - є окремим домоволодінням із незалежними комунікаціями, газо-та-електропостачанням та окремою адресою. 1/2 частина домоволодіння належна [PERSON] за адресою [ADDRESS], також є окремим домоволодінням із незалежними комунікаціями, газо-та-електропостачанням та окремою адресою. Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 05.12.1978 року помилково посвідчено, що [PERSON] належить 57/100 частини житлового будинку в [ADDRESS]. Договором дарування частини жилого будинку від 16.02.2001 року [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS]. На протязі всього часу сторони визнавали, що мають рівні частки, тобто по 1/2 частині домоволодіння. Рішенням Заводської міської ради від 25.01.2017 року змінено номер поштової адреси з "№ 16" на " № 16 а " 1/2 частини домоволодіння в [ADDRESS]. На вчказані частки житлвоого будинку на даний час виготовлено технічну документацію. Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N55 (1.2.) поділ та виділ частки внатурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу внатурі частки з об'єкта нерухомого майна. Поділ та виділ частки внатурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу внатурі частки з об'єкта нерухомого майна. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved