Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона перебувала з 11.11.209 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO]. У вересні 2012 року відповідач покинув сім»ю, перестав спілкуватись з нею та сином. Кошти на утримання її та сина не надавав, сином не цікавився, його вихованням не займався. У травні 2013 року їй стало відомо що відповідач виїхав за межі України. У телефонному режимі з часом відповідач повідомив позивачці що надавати матеріальну допомогу та приймати участь у вихованні сина він бажання не має. Рішенням суду від 17.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позов підтримав, наполягаючи на його задоволенні. Прокурор позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомляв. Представник Органу опіки та піклування - [PERSON] позов підтримав. Суд, вислухавши думку представника позивача, прокурора, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] 11 листопада 2009 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1647. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 17.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Як було встановлено в судовому засіданні, що відповідач не мешкає разом з відповідачкою та сином, протягом останніх двох років відповідач не приділяє увагу своїй неповнолітній дитині, не вживає заходів щодо його утримання та виховання, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов'язків . Згідно письмових пояснень вихователів ДНЗ№83 [PERSON] та [PERSON], батька неповнолітнього [PERSON]. більше року вони не бачили. В дитячий садок він не з»являється, зв»язок з працівниками групи не підтримує, дитиною не цікавиться. Згідно характеристики за місцем проживання, [PERSON] характеризується позитивно, приймає активну участь у житті будинку, самостійно виховує сина. Батька дитини не бачили. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов спеціалістами служби у справах неповнолітніх від 22.08.2014 року, встановлено, що позивачкою створені комфортні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Згідно висновку органу опіки і піклування затвердженого рішенням виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради №265 від 28.10.2014 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO]. Відповідно до ст.. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Обов'язки батьків щодо дитини закріпленні в ст. ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, зокрема: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язанні поважати дитину;батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Принципом № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ст.8,11,12 Закону України Про охорону дитинства зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Конвенцією про права дитини, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.91 , дата підписання Україною: 21 лютого 1990 р.,набуття чинності для України: 27 вересня 1991 р.,статтею 9 передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 даної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав і їх задоволення . При цьому суд приймає до уваги, що відповідач не з'явився в судове засіданні і не надав будь-яких доказів для спростування встановлених обставин. Згідно ст.. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальний стан відповідача по справі. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. до досягнення ним повноліття. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved