Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що є бабусею дітей. Її дочка [PERSON], самоусунулася від виховання та утримання дітей, не піклується про них, матеріально не підтримує, проживає вже довгий час окремо. Діти народженні від різних батьків, яких позивач не знає. Дані обставини підтвердила свідоцтвами про народження дітей, довідкою про склад сім»ї, актом обстеження житлово-побутових умов, характеристикою дітей з місця навчання, своєю характеристикою, висновком органу опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечує проти його задоволення. Зазначила, що таке визнання позову є добровільним, без примушування з будь-якої сторони. Вона не піклується про дітей. Представник третьої особи, Органу опіки і піклування Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, вважає, що позов підлягає до задоволення. Визнання відповідачем позову в даному випадку не порушує прав, свобод чи інтересів неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ст. 164 СК України однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до правових позицій, що викладені у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В силу ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнала, що підтверджується її письмовою заявою, поданою до суду, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі п. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 164 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved