Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

11.03.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки 1000,00 грн. у зв'язку з втратою працездатності щомісячно на протязі строку інвалідності і хвороби. 01.04.2014 року відповідач до початку слухання по справі надав до суду зустрічну позовну заяву, якою просив: розірвати брак між ним та відповідачкою, зареєстрований 05.09.1998 року; встановити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO] з ним; всі витрати, зв'язані з розірванням шлюбу, покласти на нього. Позивачка у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила що є інвалідом третьої групи та є нужденною особою, у зв'язку з чим просила стягнути аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на протязі строку інвалідності та хвороби. Зустрічний позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу та встановлення місця проживання сумісної доньки разом з батьком. Представник відповідача у судовому засіданні первісні позовні вимоги визнала у повному обсязі, на задоволення зустрічних позовних вимог наполягала у повному обсязі, просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, встановити місце проживання [PERSON] разом з її підзахисним. Представник третьої особи за зустрічним позовом Органу опіки та піклування Калінінської районної в м. Донецьку ради у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причину не явки, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з цим на підставі ст. 169 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за його відсутності. Вислухав думку сторін, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 вересня 1998 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Калінінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька було зареєстровано шлюб, актовий запис №335, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 05.09.1998 р. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26.06.2000 р., яка відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 26.02.2013 року проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ №434860, [PERSON] було визнано інвалідом третьої групи строком до 1 листопада 2014 року. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Калінінської районної в м. Донецьку ради від 17.04.2014 року №01/17-1066, визнано доцільним місце проживання [PERSON], [INFO], визнати з її батьком [PERSON]. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини у зв'язку з втратою працездатності щомісячно на протязі строку інвалідності і хвороби, судом встановлено наступне. Згідно ст. 75 ч. 1 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно ст. 75 ч. 2 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 75 ч. 3 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Статтею 75 ч. 4 СК України встановлено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.Статтею 80 ч. 1 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 76 ч. 1, 2 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 77 ч. 1, 2 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Статтею 80 ч. 1 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 80 ч. 2 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз в сукупності наведених обставин справи та зазначених вимог закону, з урахуванням розміру доходу відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружини у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи виплату з 11.03.2014 року по 30.10.2014 року включно. Таким чином, в цій частині позовні вимоги первісного позову задовольняються судом повністю. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню мінімальна ставка судового збору за подання позову майнового характеру, що передбачено ст. 4 ч. 2 п.1 п.п.2 ЗУ «Про судовий збір» у розмірі 243,60 грн. А в цілому первісний позов задовольняється судом повністю. Розглядаючи позовні вимоги зустрічного позову в частині розірвання шлюбу, судом встановлено, що родина подружжя [PERSON] остаточно розпалася, позивач не бажає жити однією родиною з відповідачкою, не проживають фактично разом з вересня 2013 року, сторони втратили почуття любові, поваги один до одного та взаєморозуміння. При таких відносинах підстав для збереження шлюбу не має. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідачка за зустрічним позовом просила суд залишити їй прізвище "[PERSON]" при реєстрації розірвання шлюбу. Аналіз наведених обставин, приводить суд до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову в частині розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог зустрічного позову в частині визнання місця проживання неповнолітньої доньки сторін разом з батьком, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 157, 160 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч.4 ч.5 ст.19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вибачається з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Калінінської районної в м. Донецьку ради від 17.04.2014 року №01/17-1066, визнано доцільним місце проживання [PERSON], [INFO], визнати з її батьком [PERSON]. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. З урахуванням конкретних обставин та зазначених вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність визначити місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], разом із батьком за місцем його проживання. Задовольняючи в цій частині позовні вимоги зустрічного позову у повному обсязі. А в цілому позовні вимоги зустрічного позову задовольняються судом повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved