Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

12 липня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15 січня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 3100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Проте, відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року перед банком утворилась заборгованість в загальній сумі 19273,86 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2030,78 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 12949,09 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2900,00 грн.; штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та штрафу - 893,99 грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати у виді судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином, була повідомлена про час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії кредитного договору № б/н від 15 січня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору. Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідач погодилась з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг. Згідно п.3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг позивач дала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, а також надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі порушення боржником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у [PERSON] станом на 31.03.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 19273,86 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2030,78 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 12949,09 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2900,00 грн.; штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та штрафу - 893,99 грн. (процентна складова). Статтями 11, 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування поданих позивачем розрахунків заборгованості, тому суд не має підстав піддавати їх сумніву. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 19273,86 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2030,78 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 12949,09 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2900,00 грн.; штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та штрафу - 893,99 грн. (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved