Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ПАТ "Машинобудівний завод "Тиса"\~ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки\~ розрахунку, компенсації втрати частини зарплати та виплати компенсації відповідно до умов контракту. Свій позов позивач мотивував тим, що з 11.10.2013 р. він працював на Публічному акціонерному товаристві «Машинобудівний завод «ТИСА», обіймав посаду заступник директора по виробництву, між ними було укладено контракт №107-к від 11.10.2013 р. Наказом про припинення трудового договору № 12-к від 30.05.2014 р. позивач звільнений з даної посади за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Відповідно до довідки ПАТ «Машинобудівний завод ТИСА» №2/03-18 від 22.03.2018 р. [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата включно з індексацією у сумі 45 055,12 грн. Також позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що оскільки з дня звільнення відповідач йому не сплатив заробітну плату, а тому враховуючи вимоги ст.117 КЗпП України, працівникові повинен бути виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 30.05.2014 р. по день звернення до суду [PERSON] з позовною заявою 04.04.2018 р., що складає 46 місяці, сума, яку ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» повинен сплатити позивачу складає: 185\~610,00\~грн.\~ Крім того відповідач зобовязаний виплатити позивачу 200 000,00 грн. компенсаційних виплат, оскільки п.4.4. контракту №107-к від 11.10.2013 р. передбачено виплату звільненому компенсації у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч гривень) у разі дострокового припинення контракту. Всього на користь позивача підлягає стягненню 430 665,12 (чотириста тридцять тисяч шістсот шістдесят пять) грн. 12 коп. Позивач у судове засідання не зявився, при цьому в позовній заяві просить у випадку його неявки у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак до суду подав заяву про визнання позову, відповідно до якої повідомляє суд, що проти стягнення всієї суми позову на користь позивача та судових витрат не заперечує, у разі не прибуття в судове засідання представника товариства справу просив розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~статті16 Цивільного кодексу України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~частини 1\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено\~статтею 12 цього Кодексу. Згідно\~частини 1статті 13 Цивільного процесуального кодексу України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що з 11.10.2013 р. [PERSON] працював на Публічному акціонерному товаристві «Машинобудівний завод «ТИСА», обіймав посаду заступник директора по виробництву, між ними було укладено контракт №107-к від 11.10.2013 р. Наказом про припинення трудового договору № 12-к від 30.05.2014р. [PERSON] звільнений з даної посади за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Нормою\~частин 1 та 3\~статті 38 цього Кодексу\~встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до положення частини першої\~статті 47 Кодексу законів про працю України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України не проведення розрахунку із працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП\~(п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р.). Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обов'язком роботодавця та не може залежати від певної дії звільненої особи (особистого звернення, пред'явлення вимоги). Згідно\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, відповідно до довідки ПАТ «Машинобудівний завод ТИСА» №2/03-18 від 22.03.2018 р. [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата включно з індексацією: 2014 р. у сумі 8063, 69 грн., 2015 р. - 9411, 80 грн., 2016 р. - 12 538, 68 грн., 2017 р. - 12 538, 68 грн., 2018 р. - 2 502,07 грн., всього 45 055, 12 грн. У відповідності до частини 1\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з положенням пункту 21 вищевказаної\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999 року\~при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я та призначення пенсії. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки з дня звільнення позивача, відповідач не сплатив йому заробітну плату то відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні платити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 30.05.2014р. по день звернення до суду з позовною заявою 04.04.2018 р., що складає 46 місяці, сума, яку ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» повинен сплатити на користь [PERSON] складає: 185\~610,00\~грн.\~ У відповідності до\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року,\~якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Згідно ст.\~629\~ЦКУ - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, а також п.4.4. контракту №107-к від 11.10.2013 р., яким передбачено виплату звільненому компенсації у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч гривень) у разі дострокового припинення контракту, ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» також зобовязаний виплатити позивачу [PERSON] 200 000,00 грн. компенсаційних виплат. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:\~1)\~письмовими, речовими і електронними доказами;\~2)висновками експертів;\~3)\~показаннями свідків. Згідно\~статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~статті 78 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно\~статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи та аналізуючи вищевикладене суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середньомісячного заробітку та компенсації підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог майнового характеру у розмірі 4306,65 грн.

Outcome: approved