Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] Новгородківського району Кіровоградської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 03.04.2007 року нотаріально посвідченого та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації за № 1810/11. З 06.04.2007 року відповідач був зареєстрований в її житловому будинку. 27 травня 2008 року з [PERSON] було розірвано шлюб. З 15.10.2014 року відповідач за вищевказаною адресою не проживає, а мешкає в с.Плав?є Свалявського району Закарпатської області. Виписатися з її житлового будинку в добровільного порядку відповідач не бажає. Відповідно до довідки Новгородківської селищної ради від 28.04.2016 року № 1652 та акту обстеження місця проживання від 29.04.2016 року [PERSON] з 06.04.2007 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] а з 15.10.2014 року фактично за вказаною адресою не проживає. Позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, свої заперечення мотивував що 17.08.2002 року він уклав шлюб з [PERSON] 03.04.2007 року він разом з позивачем придбали житловий будинок [ADDRESS], договір купівлі-продажу вирішили укладати від імені дружини. 27 травня 2008 року вони розірвали шлюб, але він залишився проживати у вищевказаному будинку, а колишня дружина проживала в одній із кімнат гуртожитку, що в смт.Новгородка, неподалік їхнього будинку. [INFO] року помер його батько [PERSON], а його мати [PERSON] після смерті останнього почала себе погано почувати та потребувала догляду, тому 15.10.2014 року він був вимушений на деякий час залишити своє помешкання, та поїхати до с.Плав»є Закарпатської області на допомогу матері. Влітку 2015 року (липень-серпень) він приїжджав в смт.Новгородка, де один тиждень проживав разом зі своєю колишньою дружиною в її кімнаті в гуртожитку, що по [ADDRESS] приходив та обкошував траву на подвір'ї. В той час [PERSON] запитувала в нього чи він не заперечує, щоб її сестра [PERSON] пожила в їхньому будинку по [ADDRESS] два-три місяці, на що він погодився. Вважає, що будинок він був вимушений залишити та був відсутній у ньому з поважних причин. В подальшому проживатиме у власному житлі, але не має можливості так як сестра позивача до цього часу в ньому мешкає. Представник третьої особи Новгородківської селищної ради Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, до суду звернувся з заявою в якій просив справу розглянути без їх представника, щодо задоволення позову не заперечував. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали покази, що є мешканцями смт.Новгородка та добре знають позивача і відповідача. Їм відомо що [PERSON] восени 2014 року поїхав до матері на Закарпаття, так як помер батько. Влітку минулого року відповідач приїжджав до смт.Новгородка. В будинку по [ADDRESS] де проживали [PERSON], на даний час мешкає сестра позивача. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши наявні докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав: Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно домової книги та довідки Новгородківського районного сектору Управління ДМС України в Кіровоградській області ДМС України [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] від 06.04.2007 року (а.с.7-9, 19). 27 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб (а.с.4). Відповідач [PERSON] залишився проживати в вищевказаному житловому будинку до 15 жовтня 2014 року після чого, після смерті батька [PERSON] вимушено поїхав до своєї матері в с.Плав?є Свалявського району Закарпатської області, даний факт не заперечується сторонами. Влітку 2015 року відповідач приїжджав до смт.Новгородка, що підтверджується сторонами та свідками по справі, де біля будинку, в якому він зареєстрований здійснював роботи по догляду за прибудинковою територією. Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло… Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст.8, дана Конвенція гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у право на житло. Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ч.6 ст.71 Житлового кодексу Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, членів його сім"ї. Судом критично оцінюються наявні в матеріалах справи акт обстеження місця проживання від 29.04.2016 року та довідка видана Новгородківською селищною радою від 28 квітня 2016 року № 1652 про не проживання відповідача у будинку, оскільки такий акт та довідка складено формально, у них не зазначено чи перебувають особисті речі відповідача у будинку, не вказано, з якого джерела інформації встановлено, що останній понад півроку там не проживає. Смерть батька та необхідність перебування біля матері пенсійного віку вимусила відповідача тимчасово змінити місце свого проживання та залишити житловий будинок, в якому він був зареєстрований та був його єдиним місцем проживання. Причини тимчасової відсутності відповідача [PERSON] суд визнає поважними та не достатніми для визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого доведення в судовому засіданні, та є такими що не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує з позивача на рахунок Новгородківського районного суду недоплачену суму судового збору за вимогу немайнового характеру у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved