Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

11.04.2019 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким вселити її до належної їй частини квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначено, що їй належить на праві приватної власності 3/4 частини квартири [ADDRESS] , у якій проживає відповідач [PERSON] . Відповідачу на праві приватної власності належить 1/4 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, що видане органом приватизації Зміївського МДПТІ від 05.05.2000, реєстраційний номер 268. Так, Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.04.2018 (справа № 621/2153/16-ц) визначений порядок користування квартирою [ADDRESS] . Згідно із рішенням суду, у користування [PERSON] виділено на належні їй на праві власності 3/4 частини квартири: кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 під № 8, площею 19,5 м/км, з балконом площею 3,3 м/кв під № 2 та кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 під № 9 площею 9,8 м/кв. У користуванні відповідача [PERSON] на належну йому 1/4 частину квартири: житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 під № 7 площею 12,6 м/кв та лоджію площею 3,3 м/кв під № 1. Допоміжні приміщення: кухню площею 7,8 м/кв, ванну кімнату площею 2,2 м/кв, туалет площею 1,0 м/кв, коридор площею 10,5 м/кв, вбудовану шафу площею 1,0 м/кв залишено в загальному користуванні. Рішення суду набрало законної сили 03.05.2018. До теперішнього часу позивач позбавлена можливості користуватися та проживати у спірній квартирі, оскільки відповідач чинить усілякі перешкоди, у тому числі фізично: шляхом зміни замків і відмови надати позивачу ключі, а також - заподіянням тілесних ушкоджень під час спроб заселитися у квартиру. Так, 26 червня 2018 року, коли [PERSON] прийшла до квартири, [PERSON] ображав її, погрожував, наніс удари по обличчю та намагався душити. По факту скоєння відповідачем по відношенню до позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відкрито кримінальне провадження № 12018220300000515 від 21.06.2018, за яким триває досудове розслідування. Таким чином, оскільки [PERSON] чинить перешкоди позивачу у вільному доступі до належної їй квартири, що призводить до порушення її права на вільне користування належною їй частиною майна, вона змушена звернутися до суду із позовом про вселення. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Судом вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат Гетьман О.М. у судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Просила суд ухвали рішення, яким вселити [PERSON] до належної їй частини квартири [ADDRESS] . Судові витрати по справі в розмірі 768 грн 40 коп. стягнути з [PERSON] на користь позивача. Відповідач [PERSON] про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Згідно поштового повідомлення наявного в матеріалах цивільної справи, судову кореспонденцію разом із позовною заявою отримав 27.04.2019 (а. с. 39). Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128, частини 4 статті 129 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами про направлення йому судової кореспонденції ( а. с. 37, 40). Встановлено, що адресою зареєстрованого місця проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] (а. с. 23). Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням викладено, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду та вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у ній доказів. Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачу належить 3/4 частки квартири [ADDRESS] . 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000; 1/4 частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 23.09.2015 р., р-р № 2-323 та 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 20.02.2016 р., р-р № 2-22 (а. с. 6 - 10). 1/4 частки квартири [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Зміївського МДПТІ 05.05.2000. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.04.2018 (справа № 621/2153/16-ц), яке набрало законної сили ухвалено: Визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Виділити у користування [PERSON] на належну їй у праві власності 3/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під № 8 площею 19,5 м. кв. з балконом площею 3,3 м. кв. під № 2 та кімнату житлову, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під № 9 площею 9,8 м. кв. Виділити у користування [PERSON] на належну йому 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті від 15.07.2015 року під № 7 площею 12,6 м. кв. та лоджію площею 3,3 м. кв. під № 1. Допоміжні приміщення: кухню площею 7,8 м. кв., ванну кімнату площею 2,2 м. кв., туалет площею 1,0 м. кв., коридор площею 10,5 м. кв., вбудовану шафу площею 1,0 м. кв. - залишити в загальному порядку (а. с. 14 - 16). Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. До матеріалів справи долучено витягу з ЄРДР № 12018220300000515 та медичний висновок експерта № 83-Зм/18 з приводу спричинення тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] позивачу, а саме, 20.06.2018 за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11, 12 - 13). Судом беззаперечно встановлено, що позивач є власником 3/4 частки спірної квартири, відповідач перешкоджає у вселенні до квартири, у зв`язку з чим між сторонами виник спір, для вирішення якого позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із статтею 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Аналогічні положення містяться в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved