overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначила, що відповідач є батьком малолітнього сина: [PERSON], [INFO] від участі у вихованні та утриманні дитини самоухиляється, не турбується про здоров'я і розвиток дитини, має сумнівний дохід, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання в твердій грошовій суми в розмірі 1500 грн. Позивачка в ході судового розгляду подала заяву в якій зазначила, що на позові наполягає, просить справу розглянути на підставі поданих документів, без її участі. Відповідач копію позову та матеріали до нього отримав, надав суду заяву з якої видно, що просить розглянути позовні вимоги з урахуванням його матеріального та сімейного положення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]), який мешкає за адресою: [ADDRESS], працює водієм ПАТ "Одесавтотранс" (код 22479370), отримує заробітну плату (дохід) за сім місяців яка складає 21 532.45 грн., є батьком сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою [PERSON] Відповідач від участі у вихованні та утриманні дитини ухиляється, з урахуванням розміру заробітної плати яку отримує позивач на підприємстві, суд приходить до висновку, що дохід позивача носить сумнівний характер. Відповідно до ст.ст. 182,184,192 СК України та враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище позивача та відповідача, та в зв'язку з тим, що позивач має сумнівний характер доходу (заробітної плати) та з урахуванням середньостатистичної заробітної плати по регіону, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн., але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з дня подання позову. Відповідно до ст.430 ч.1п.1 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути судові витрати з відповідача на корись держави. 25 травня 2010 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято рішення згідно, якого з відповідача на користь позивачки на утримання дитини [PERSON], [INFO] підлягають стягненню аліменти в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку помісячно, починаючи з 07 травня 2010 і до повноліття дитини. Рішення суду є чинним та виконується відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». В зв'язку з тим, що подвійне стягнення з боржника не допустимо, відповідно до ст. 39 ч.1 п.10 ЗУ «Про виконавче провадження», суд вважає необхідним відкликати виконавчий лист виданий на підставі вищевказаного рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

11 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), починаючи з дня подання звернення до суду і до дня закінчення навчання. [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьком записаний відповідач [PERSON] , матірю [PERSON] (а.с.7). Згідно з довідкою директора ДНЗ "Ізюмський регіональний центр професійної освіти" від 11 .09.2019 року [PERSON] з 01.09.2019 року по 20.02.2021 року навчається за денною формою навчання і знаходиться на неповному державному забезпеченні. (а.с.8). Відповідно до частин першої та третьої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, визначивши стягнення щомісячно аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів на період її навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. У разі припинення навчання право на утримання повнолітньої дитини припиняється. Згідно з ч. 1 ст. 191, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги задоволені, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

11 жовтня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області ндійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 3). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, суду надала заяву, в якій просить справу розлянути без її участі в підготовчому засіданні, на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити (а.с. 17). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу та просить справу розлянути без його участі в підготовчому судовому засіданні (а.с. 18). На підставі ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України в зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 листопада 2011 року Виконавчим комітетом Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, відповідний актовий запис № 10 (а.с. 7). Від сумісного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9), які мешкають разом з позивачем. Сторони припинили шлюбні відносини в лютому місяці 2019 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння один одного, відсутності між ними почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Сторони не підтримують шлюбні відносини, однією сім"єю не мешкають, спільного господарства не ведуть. Майнового спору та спору відносно виховання та місця мешкання дітей сторони не мають. Відповідно до ст. 104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає збереження сім`ї сторін неможливим, позов законним, обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, на примирення не згодні, позивач наполягає на розлученні, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

11 жовтня 2021 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем [PERSON] 22 лютого 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 273, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття взаємоповаги, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі та зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 22 лютого 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 273 (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

11 квівтня 2014 року представник позивача Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором №б/н від 22.10.2008 року у сумі 20362,82 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно та не повідомила суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою 22.10.20008 року укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 27.03.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 20362,82 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 2689,00 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 9612,97 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 6615,00 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 945,85 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

11 квітня 2014 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім її батька [PERSON], в якій зазначила, що зареєстрована та мешкає у квартирі [ADDRESS], разом з нею у зазначеній квартирі зареєстрований її батько [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками заявниці зареєстровано не було. [INFO] народилась заявниця, в свідоцтві про народження зазначено батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] З 1990 року сімейні відносини було припинено і заявниця [PERSON] продовжувала мешкати разом з батьком [PERSON] за зазначеною адресою до 1996 року. Восени 1996 року [PERSON], зібравши свої документи, пішов з дому і на теперішній час його місце перебування не відоме, в розшуку за даними правоохоронних органів не значиться. В зв'язку з чим заявниця просить визнати батька [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви і визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Вислухавши заявницю, її представника, з'ясувавши позицію заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що батьки заявниці [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, від спільного мешкання [INFO] народилась заявниця [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.6). У 1990 році сімейні відносини між батьками заявниці не склалися, у зв'язку з чим заявниця [PERSON] разом з батьком [PERSON] продовжували мешкати разом за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Восени 1996 року, що підтверджується довідкою КП "СЄЗ" № 77 від 10 квітня 2014 року (а.с.5). Восени 1996 року [PERSON] з документами пішов з дому та по теперішній час місце перебування його не відоме, як вбачається з довідки Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, вих. № 2/7329 від 08 квітня 2014 року, на час видачі довідки [PERSON], [INFO], у розшуку не значиться, місце його знаходження невідоме (а.с.6). 07 жовтня 2011 року Заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши своє дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Приймаючи до уваги, що за місцем постійного мешкання [PERSON] немає відомостей про місце його перебування з 1996 року, тобто більше одного року, суд вважає, що його слід оголосити безвісно відсутнім.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, зазначивши, що 14 грудня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 403. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні посилалася на ті ж самі обставини, що зазначені у позові, просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 грудня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 403, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 4). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач у справі. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини ( а.с. 3). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів родини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, та отримує доходи, непрацездатних членів родини та інших утриманців не має. На підставі викладеного з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

11 квітня 2014 року представник позивача Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором №б/н від 04.09.2008 року у сумі 19620,16 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 04.09.2008 року укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконував в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 27.03.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 19620,16 грн., з яких: 1. заборгованість за кредитом - 2421,16 грн.; 2. заборгованість по процентам за користування кредитом - 8963,52 грн.; 3. заборгованість по комісії за користування кредитом - 6825,00 грн.; 4. штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; 5. штраф (процентна складова) - 910,48 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved