Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Позивач ТОВ «РАДА» є житлово-експлуатаційною організацією, яка надає житлово-комунальні послуги мешканцям даного будинку. Відповідач, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 24.10.2016 року, отримуючи житлово-комунальні послуги, не сплачує позивачу їх вартості, заборгувавши з січня 2014 року по липень 2016 року 2225,38 грн., які просить стягнути у судовому порядку разом з 3743,44 грн. інфляційної складової боргу за вказаний період, 397,25 грн. 3% річних та 6732,07 грн. пені. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, подав до суду письмові заперечення проти позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. За змістом ч.4-5, ст.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об'єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], вказаний факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Оскільки майно відповідача знаходиться у багатоповерховому будинку, порядку його утримання регламентується, зокрема, Законом України " Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року № 1875-IV. Згідно з приписами ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права, обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. За п.1 ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Як вказує п.2 «Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521, загальні збори об'єднання співвласників багатоквартирного будинку вирішують питання про: прийняття житлового комплексу на баланс об'єднання. Судом встановлено, що протоколом №2/2014 загальних зборів ОСББ «13-й квартал» від 16.10.2014 року було ухвалено: всі договори, угоди, договірні зобов'язання власників квартир в будинку №13 та ТОВ «Рада» вважати такими, що втратили чинність, кожен власник розриває договірні відносини з ТОВ «Рада», прийняти будинок №13 на баланс ОСББ «13-й квартал». ОСББ «13-й квартал» 27.09.2014 року прийняло на свій баланс і своє обслуговування багатоквартирний будинок № 13 по вулиці Анни Ахматової в місті Києві, здійснює управління цим будинком та здійснює весь комплекс послуг по експлуатації та обслуговуванню цього будинку і прибудинкової території. З огляду на викладене, вбачається, що з 01.11.2014 року співробітники ТОВ «РАДА» та співробітники її підрядних організацій не мали права виконувати будь-яких робіт з обслуговування будинку та прибудинковоїтериторії багатоквартирного будинку [ADDRESS], оскільки з цього часу він перебуває на балансі та обслуговується ОСББ "13-й квартал". Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу з листопада 2014 року по липень 2015 року не підлягають задоволенню, оскільки за цей період відповідач отримував послуги по утриманню будинку від ОСББ "13-й квартал". Крім того, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги за січень 2014 року у сумі 797,86 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки за вказаний період з відповідача вже стягнуто кошти, згідно заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09.10.2014 року та вказана сума була сплачена відповідачем ще до винесення вказаного рішення. Також, відповідачем сплачено експлуатаційні витрати та опалення за період з березня 2014 року по жовтень 2014 року (включно) на користь позивача у сумі 3706,00 грн., згідно меморіального ордеру №МАВ74797 від 10.10.2016 року. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що базою для нарахування пені є заборгованість відповідача щодо оплати витрат на обслуговування будинку та опалення за період з 01.02.2014 року по 31.10.2014 року, остаточно строк позовної давності щодо стягнення пені закінчився ще 01.11.2015 року. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, розрахунок індексу інфляції та 3% річних, який позивач подав до суду, не може бути прийнятий судом, через те, що позивач збільшив період нарахування вказаних платежів, а саме: індекс інфляції та 3% річних були нараховані на заборгованість відповідача щодо оплати експлуатаційних витрат та опалення за січень 2014 року в загальному розмірі 797,86 грн., щодо якої вже винесено заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2014 року, і яка була сплачена відповідачем ще 27.06.2014 року та заборгованість відповідача щодо оплати експлуатаційних витрат та опалення за період з листопада 2014 року по липень 2015 року, в той час коли з листопада 2014 року ТОВ «РАДА» не надавала і не мала права надавати вищевказані послуги відповідачу. Тому, вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. ТОВ "РАДА" зверталось до Дарницького суду м.Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за аналогічний період, однак ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 21.07.2016 року відмовлено у прийнятті заяви, оскільки судом не можливо було встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування ) боржника . У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження обгрунтування позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому і не підлягає стягненню 1378,00 грн. судового збору.

Outcome: dismissed