Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

06.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на те, що він є власником будинку [ADDRESS], у якому зареєстровані відповідачі, але не проживають. Факт реєстрації відповідачів призводить до порушення прав позивача як власника майна, у зв'язку із чим позивач змушений звернутись до суду. 16.05.2018 року до суду надано заяву позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду 03.01.2018 року відзив на позов, та повідомила, що в провадженні суду перебуває інша справа за позовом [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS]. В подальшому представник просила зупинити провадження по справі до вирішення спору щодо визнання за відповідачем права власності на 1/2 частку домоволодіння. В судових засіданнях представник не заперечувала щодо можливості вирішення спору мирним шляхом. В судовому засіданні 12.04.2018 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі було відмовлено та призначено розгляд справи по суті. До судового засідання представник не з'явилась, будь-яких заяв не направила. Відповідач [PERSON] є дочкою сторін, з 15.09.2015 року проживає на території США, вказані обставини сторонами по справі не оспорювались. Суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін та їх представників на підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2007 року по справі № 2-4849/2007 та Витягом 16326140 від 18.10.2007 року про реєстрацію права власності позивача в КП "ОМБТІ та РОН" /а.с.9,10/. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.1988 року, та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2009 року шлюб розірвано. Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки /виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію/ № 577 від 30.08.2017 року у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. З нотаріально посвідченної заяви позивача [PERSON] від 01.07.20016 року слідує, що він не заперечував щодо переїзду на постійне місце проживання до США його сина [PERSON], [INFO] разом з колишнюю дружиною [PERSON] /а.с. 19/. Також судом досліджено інформацію Головного центру обробки даних Державної Прикордонної служби України від 28.03.2017 року щодо перетинання державного кордону 13.08.2016 року [PERSON] з Київа до Нью Йорка. З відповіді від 08.11.2017 року слідує, що 15.09.2015 року [PERSON] перетинала кордон з Київа до Нью Йорка /а.с.12,13, 51/. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Матеріали справи не містять доказів, наданих сторонами, які були б відхилені судом. В відзиві на позов представник відповідача [PERSON] - [PERSON] стверджує, що позивач придбав в період шлюбу 13/20 частин спірного будинку, який за час шлюбу був реконструйований, та в силу ст. 62 СК України відповідач вважає, що має право на частину реконструйованого будинку, тому не може бути визнана такою, що втратила право на користування житлом. При цьому вказала, що співвідповідач [PERSON] має право на проживання разом з батьком чи матір'ю, тому також не може бути визнана такою, що втратила право на житло. В ході судового розгляду справи сторона відповідача не спростувала доводів сторони позивача, що відповідачі проживають в США, оскільки письмова інформація Прикордонної служби належними доказами щодо повернення відповідачів на територію України не підтверджена. Оскільки, факт реєстрації відповідачів призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході розгляду справи суду не надано доказів щодо того, що відповідачі утримували житло, сплачували комунальні послуги, та що вони з поважних причин не проживають в будинку. Також судом встановлено, що відповідачі вибули з житла добровільно та протягом тривалого часу, а саме відповідач [PERSON] з 15.09.2015 року, та відповідач [PERSON] з 13.08.2016 року, житлом не цікавились, та доказів щодо того, що позивач чинив та чинить їм перешкоди суду не надані. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі тривалий час не проживають у спірному будинку [ADDRESS], то позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved