Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

09 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить домоволодіння № 52 по вул. Баштанна в м. Дніпрі. Відповідач [PERSON] в січня 2015 року звернувся до позивачки з проханням зареєструвати його в належному їй домоволодінні, оскільки бажав в подальшому працювати та проживати в м. Дніпропетровську, але для працевлаштування йому необхідно було мати відмітку про місце реєстрації. Позивач погодилась на реєстрацію відповідача, який 05.02.2015 року зареєструвався в її домоволодінні № 52 по вул. Баштанна в м. Дніпропетровську (м. Дніпро). Після реєстрації за вищезазначеною адресою, починаючи з лютого 2015 року до моменту звернення до суду відповідач зник у невідомому напрямку та за адресою реєстрації фактично ніколи не проживав. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона з врахуванням уточнень, просить суду ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Баштанна, буд. 52. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялися через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя» від 19 жовтня 2017 року № 81 (1880). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача та його представника, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння № 52 по вулиці Баштанній в м. Дніпрі, що підтверджується договором дарування житлового будинку та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» від 03.04.2007 року (а.с. 11-12). З наданої позивачем копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку вбачається, що відповідач [PERSON] з 05 лютого 2015 року був зареєстрований за адресою [INFO] (а.с. 13-15). Згідно довідки голови квартального комітету № 12 [PERSON] від 08 серпня 2017 року № 105, відповідач за адресою вул. Баштанна, буд. №52 в м. Дніпрі дійсно зареєстрований, але не проживає (а.с. 16). Вказані обставини також підтверджуються актом обстеження умов проживання позивача від 08 серпня 2017 року, з якого вбачається, що відповідач за вказаною адресою не проживає з дати реєстрації, тобто 05 лютого 2015 року. Акт підписано сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджено головою квартального комітету № 12 [PERSON] (а.с. 17). Позивач зазначає, що реєстрація відповідача за вказаною адресою в її будинку, який не є її членом сімї та в якому він ніколи не проживав, перешкоджає їй отримати субсидію та змушує її нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, а також перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартир визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут (у тому числі на право проживання) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають значення. З огляду на те, що з моменту реєстрації відповідача в належному позивачеві будинку № 52 по вулиці Баштанній в м. Дніпрі, останній в ньому не проживав, не був пов'язаний з позивачкою спільним побутом та не являється членом її сімї, право відповідача на користування належним позивачу житловим будинком - підлягає припиненню відповідно до положень ст. 391 та ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України. Приходячи до такого висновку, суд враховує аналогічну правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі 6-2931 цс 16.

Outcome: approved