Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

10 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з грудня 2016 року він як суддя у відставці отримував у Старокостянтинівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зазначений орган Пенсійного фонду України як податковий агент щомісячно утримував з його щомісячного довічного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб. За період з 13 грудня 2016 року по лютий 2018 року включно розмір утриманого податку склав 35 589 грн. 34 коп., що підтверджується даними довідки головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 11137/04 від 24.04.2018 року: утримано 32851 грн. 70 коп. податку на доходи фізичної особи та 2737 грн. 64 коп. військового збору. На письмові звернення позивача про повернення зазначених коштів головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Старокостянтинівське управління Державної казначейської служби Хмельницької області відповіли відмовами. Позивач стверджує, що вказані кошти є матеріальною шкодою, право на відшкодування якої передбачене ст.ст. 56, 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з вищенаведених підстав. Представник відповідача - Старокостянтинівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області у судовому засіданні позов не визнала. У відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачем не обґрунтовано, у чому полягає протиправність дій чи бездіяльності відповідача та яку саме шкоду ним завдано; вважає, що тільки відповідний орган Пенсійного фонду України наділений повноваженнями щодо визначення помилковості чи надмірної сплати податку та збору, зазначеного позивачем, а Державна казначейська служба України та її територіальні органи згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженим постановою КМ України від 03.08.2011 року № 845, лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України і не відповідає за зобов'язаннями держави або державних органів. Відповідач - Державна казначейська служба України, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, свого представника до суду не направив, причин його неявки суду не повідомив і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов не подав. Представник третьої особи - головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у судовому засіданні просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У наданих письмових поясненнях третя особа зазначає, що у разі визнання нормативно-правових актів неконституційними положення статті 1175 ЦК України не підлягають застосуванню; механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними, чинним законодавством не врегульований; оскільки положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання втратили чинність з 27.02.2018 року, то утримання за період з 13.12.2016 року по 28.02.2018 року з позивача здійснювалося правомірно на підставі діючого закону. Представник третьої особи - головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області у судовому засіданні просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з грудня 2016 року [PERSON] як суддя у відставці отримував у Старокостянтинівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, правонаступником якого є головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, щомісячне довічне грошове утримання. Зазначений орган Пенсійного фонду України утримував з його щомісячного довічного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб, який за період з 13 грудня 2016 року по лютий 2018 року включно склав 35 589 грн. 34 коп.: 32 851 грн. 70 коп. податку на доходи фізичної особи та 2 737 грн. 64 коп. військового збору. Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Старокостянтинівське управління Державної казначейської служби Хмельницької області в поверненні утриманих з позивача податків відмовили. Зазначені обставини підтверджуються листом від 25.04.2018 року №976/10-8 та доданою до нього довідкою головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.04.2018 року № 11137/04, листом Старокостянтинівського управління Державної казначейської служби Хмельницької області від 22.06.2018 року №01-24/782. Встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказані зміни до Податкового кодексу\~України були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VІІ. У зв'язку\~з внесенням\~вказаних змін\~до Податкового\~кодексу України\~при виплаті\~щомісячного довічного\~грошового утримання\~з позивача\~було утримано\~32\~851\~грн 70\~коп.\~податку на\~доходи фізичних\~осіб та\~2737\~грн 64\~коп.\~військового збору за період з 13 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Незважаючи на ту обставину, що зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача у зв'язку з дією вищевказаних норм мало місце з грудня 2016 року по лютий 2018 року. Таким чином, [PERSON] недоотримав належні йому виплати в розмірі 35\~589,34 грн саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена в порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України. Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України, є підставою для застосування до держави, Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними, стосується також і випадків визнання неконституційними законів. Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства, тому посилання Старокостянтинівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області на те, що воно не є належним відповідачем в справі, є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, позов необхідно задовольнити і стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 35\~589,34 грн шкоди, завданої\~законом, що визнаний неконституційним.

Outcome: approved