Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

12 серпня 2020 року позивач Житлово-комунальне підприємство № 3 звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Позов обґрунтовано тим, що ЖКП №3 утримувало та проводило обслуговування житлового будинку [ADDRESS] до 01 лютого 2020 року. В зв`язку з призначенням в цьому житловому будинку управителя, послуга утримання будинку та прибудинкової територій з 01 лютого 2020 року ЖКП №3 більше не надається. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] і був споживачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, які надавало ЖКП №3. Однак, в порушення вимог ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 322 ЦК України та п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, відповідач належним чином не виконував свого обов`язку по оплаті вказаних послуг, в результаті чого, у нього станом на 01 лютого 2020 року виникла перед ЖКП №3 заборгованість в розмірі 15 873,79 гривень. Також позивач вказує, що відповідач, як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційних втрат в сумі 1619,05 грн. та трьох процентів річних в сумі 476,21 гривень. Акти-претензії про неналежне надання послуг по цьому будинку від споживача на адресу підприємства не надходило, що, на думку позивача, свідчить про вчасне на належної якості надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. З врахуванням зазначеного, просить стягнути з [PERSON] на користь ЖКП № 3 заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 15 873,79 гривень, 3 % річних в сумі 476,21 гривень та 1619,05 гривень інфляційних збитків, а також судовий збір у розмірі 2102 грн. Ухвалою від 04 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Станом на 18 листопада 2020 року відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з довідки місцевого обчислювального центру № 260/2-2 від 22 червня 2020 року, відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8). За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON] з 28 червня 1995 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Житлово-комунальне підприємство № 3 є комунальним підприємством та надає послуги з утримання та обслуговування житлових будівель та споруд, прибудинкових територій. У своїй діяльності Житлово-комунальне підприємство № 3 керується Конституцією та законами України, нормативно-правовими актами Президента України і Кабінету Міністрів України, рішеннями Луцької міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями Луцького міського голови, іншими нормативно-правовими актами та Статутом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , затверджені рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 31 травня 2010 року №346-1, від 05 червня 2013 року №319-1 «Про тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», №792-12 від 21 грудня 2016 року «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами», №20-1 від 24 січня 2018 року «Про скориговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються житлово-експлуатаційними підприємствами» (а.с. 10-12). Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Разом з тим, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року (справа № 6-59цс13). Судом встановлено, що позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] до 01 лютого 2020 року. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 ( із змінами внесеними постановою від 24 січня 2006 р. N 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг відповідачем не надано та така обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Водночас, відповідач зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку і прибудинкової території не виконував належним чином. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед ЖКП №3 за послуги з утримання будинку та прибудинкової території станом на 01 лютого 2020 року становить 15 873,79 гривень (а.с. 7). За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми заборгованості, 3 % річних в та інфляційних збитків. Суд погоджується з розрахунками позивача, оскільки інших розрахунків на їх спростування відповідачем не надано. Таким чином, позов ЖКП №3 до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 гривень, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то вищевказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 257, 267, 322, 509, 509, 526, 625, 901,903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19,20, 21,31, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 151, 162 Житлового Кодексу Української РСР,

Outcome: approved