Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що 19 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 199. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO] року. Однак спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки відповідач нехтував сімейними цінностями, не піклувався про створення та підтримку нормальних сімейних стосунків, не дбав про взаємоповагу один до одного, що в результаті призвело до розпаду шлюбних відносин. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 28.07.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] стала проживати разом з матір'ю - [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. З часу розірвання шлюбу [PERSON] жодного разу не бачив доньки, не навідував, не цікавився нею, матеріальної допомоги не надавав та не надає, тобто повністю самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків. На даний час [PERSON] навчається в Ірпінській спеціалізованій ЗОШ 1-3 ступенів №12 з вивченням іноземних мов (школа лінгвістики) Ірпінської міської ради Київської області. За цей час батько дитини [PERSON] не приділяв уваги вихованню доньки. Жодного разу не відвідував збори, не забирає та не приводить дитину до навчального закладу. Не брав активної участі у громадському житті дитини у класі. Матеріальної допомоги не надавав. Відповідач ніколи не виховував і не утримував дитину, не забезпечував їй необхідних умов для життя, здоров'я і виховання, достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання та розвитку та захисту її законних прав та інтересів, не створює умов для отримання нею освіти, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». На даний час зв'язок з батьком взагалі втрачений, позивачу невідомо де він знаходиться, чим займається, де перебуває та ін. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, своєю поведінкою та діями довів, що насправді не зацікавлений долею доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Позивач просить позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] з [PERSON], 29.05.1982року народження аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття; Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився,про день розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий Кур»єр»,у зв»язку з чим суд відповідно до ст.. 224 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради у судове засідання не з»явився,до суду надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності,позов просять задовольнити. Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь усправі.Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях». У судовому засіданні встановлено,що 19 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 199. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO] року.(а.с.9) Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 28.07.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу донька сторін по справі [PERSON] проживаєразом з матір'ю - [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні(а.с.11). Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу не навідується до дитини, не цікавився нею, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тобто самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків.Наведені обставини справи стверджуються у судовому засіданні довідкою (а.с.10),актами (а.с.12-13),а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні які показали,що вони тривалий час знають позивача по справі,однак відповідача жодного разу не бачили,не бачили щоб він приходив до дитини,спілкувався із нею. [PERSON] навчається в Ірпінській спеціалізованій ЗОШ 1-3 ступенів №12 з вивченням іноземних мов (школа лінгвістики) Ірпінської міської ради Київської області.Як вбачається із характеристики на дитину,вихованням дитини займається сама позивач,а відповідно до довідки №477 від 16.05.2015р за підписом директора ЗОШ №12 батько дитини [PERSON] не приділяв уваги вихованню доньки. Жодного разу не відвідував збори, не забирає та не приводить дитину до навчального закладу. Не брав активної участі у громадському житті дитини у класі. Матеріальної допомоги не надавав (а.с.10). На даний час місце перебування відповідача невідомо,позивач зверталась до Ірпінського МВ із заявою про встановлення місця перебування відповідача,однак встановити його місце перебування проведеними заходами не представилось можливим,що стверджується висновком (а.с.76). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст.5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, відповідно до положень абз.7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення і поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 164 СК України " Мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав,якщо він,вона ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини ". Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Відповідно до вимог ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ірпінської міської ради,затвердженого рішенням виконкому № 38/1 від 09.02.2016р орган опіки та піклування виконкому Ірпінської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO] Враховуючи,що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню своєї дитини,враховуючи інтереси дитини,суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO] та стягнути аліменти із відповідача на користь позивача у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно,починаючи з 28.01.2016р та до повноліття дитини. На підставі ст.164-167,180-186 СК України,

Outcome: approved