Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за затримку виплати, інфляційних та моральної шкоди посилаючись на наступне. 13 березня 2013 року згідно наказу № 744-к від 13.03.2013 року він був прийнятий на роботу в Михайлівський район електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго», який був змінений на ПАТ «Запоріжжяобленерго» згідно наказу № 420 від 27.07.2016 року (зареєстровано в ЄДР за № 22582175) на посаду електромонтера. У зв'язку з систематичним порушенням роботодавцем умов праці та невиконання власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі наказу № 798-к від 27.02.2018 року він був звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України з 28.02.2018 року. Трудову книжку йому видали своєчасно, а заборгованість по заробітній платі та розрахунок при звільненні на загальну суму 42089 грн.78 коп. не провели. Копії наказів про прийом на роботу) та звільнення йому надали лише 08.05.2018 року. Довідку про середній заробіток за останні два місяці перед звільненням та про середньоденний заробіток надати відмовились. Виникнення трудових відносин зумовило виникнення взаємних прав і обов'язків у відповідності до норм КЗпП України та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо виплати заробітної плати та проведення розрахунків у разі звільнення. Згідно уточненого позову зазначив, що у період його роботи з вересня 2017 року в порушення вимог наведених статей заробітна плата сплачувалась частково, не у повному розмірі. Всього борг по заробітній платі на день звернення до суду складає 42 089 грн. 78 коп. Виплата належних йому сум 28.02.2018 року (в день звільнення він працював та був на своєму робочому місці) власником здійснена не була. Фактично борг відповідач погасив лише 21.08.2018 року. Неодноразово він звертався до керівництва підприємства з вимогою провести розрахунок, але отримував відмову з посиланням на скрутне фінансове становище ПАТ «Запоріжжяобленерго».Таким чином, роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних йому сум) за період з 28.02.2018 року по 21.08.2018 року, що загалом становить 42089 грн. 78 коп. та підтверджено повідомленням відповідача про нараховану суму, належну працівникові при звільненні від 28.02.2018 року за № 208. Довідку щодо його середньоденного заробітку за останні два місяці відповідач надав йому тільки після звернення до суду. На думку відповідача, його середньоденний заробіток складає 295 грн. 21 коп, з чим він не згодний, так як відповідач безпідставно не врахував вихідну допомогу в розмірі 18598 грн. 23 коп. за 3 місяці. Фактично його середньоденний заробіток складає ( 18598 грн. 23 коп.: 3 міс.: 44 р.д. =140 грн. 90 коп. + 295 грн. 21 коп. = 436 грн. 11 коп. позивач вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП роботодавець зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати, що на момент розгляду справи станом на 22.08.2018 року становить 51460,98 грн. (а.с.66) Інфляція за жовтень 2017 року склала 101,2%, за листопад 2017 року -100,9 %, за грудень 2017 року-101,0%, за січень 2018 року-101,5%, за лютий 2018 року- 100,9%, за березень 2018 - 101,1%, за квітень 2018 - 100,8%, або 107,6%, за травень 2018 - 100,0 %, за червень 2018 року - 100,0 %, липень 2018 - 99, 3% або 103,6 % загальна. Враховуючи,що відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить 103,6%від 42089,78+3939,60грн. Крім того, діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що дії відповідача щодо невиплати йому заробітної плати у період його роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування його та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Він фактично єдиний годувальник в родині. Вказане примушувало його після повного робочого дня шукати інші додаткові джерела доходу для забезпечення свого та його сім'ї існування. Моральну шкоду він оцінює в 5 000 грн. Внаслідок зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28.02.2018 року по 21.08.2018 року в розмірі 51460 грн. 98 коп., інфляційні - компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3939 грн. 60 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача у визначений судом строк подано відзив на позовну заяву, в якому викладені аргументи щодо наведених відповідачем наступних заперечень проти позову. Несвоєчасна виплата позивачу заробітної плати та розрахунку при звільнені знаходиться в прямій залежності від стану виконання зобов'язань споживачів перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» та політики НКРЕКП щодо встановлення відсотків відрахувань на його поточні рахунки. Враховуючи неперерахування коштів на поточні рахунки підприємства, заборгованість перед працівниками виникла не з його вини. Вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати з урахуванням індекс споживчих цін не ґрунтуються на законі, також зазначив, що позивачу вже здійснено нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушення строків виплати в розмірі 706,25 грн. та у вересні 2018 року вже частково погашена. Також, відповідач вважає недоведеними вимоги про стягнення моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву у відповідності до якої на задоволенні позовних вимог наполягав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, причину неявки суду не повідомив. З огляду на категорію справи та строків розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Між сторонами виник трудовий спір. Даний спір підсудний цьому суду. Згідно записів в трудовій книжці від 30 червня 2006 року [PERSON] 13 березня 2013 року, згідно наказу № 744-к від 13.03.2013 року, був прийнятий на роботу в Михайлівський район електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго», який був змінений на ПАТ «Запоріжжяобленерго» згідно наказу № 420 від 27.07.2016 року (зареєстровано в ЄДР за № 22582175) на посаду електромонтера (а.с.11-13) У зв'язку з систематичним порушенням роботодавцем умов праці та невиконання власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі наказу № 798-к від 27.02.2018 року він був звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України з 28.02.2018 року.(а.с.7) Згідно повідомлення ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 28.02.2018 року за № 208 на виконання вимог ст. 116 КЗпП, [PERSON] повідомлено про нараховану суму належну працівнику при звільненні, а саме: заробітна плата за фактично відпрацьований час у місяці звільнення становить 5715 грн. 49 коп., грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки становить -2376 грн. 92 коп., утримання (ПДФО, ЄСВ, профвнески, аванс, тощо) становлять 5312, 60 грн. до виплати:- з-та за 02.2018 - 21378 грн. 04 коп. - з-та за 01.2018 - 6576 грн. 69 коп. - з-та за 12.2017 - 6134 грн. 36 коп. - з-та за 11.2017 - 4147 грн. 22 коп. з-та за 10.2017 - 686 грн. 84 коп. - з-та за 09.2017 - 3166 грн. 63 коп. (а.с. 8).таким чином, заборгованість на день звільнення склала до виплати 42089,78 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що у період роботи позивача з вересня 2017 року, в порушення вимог наведених статей заробітна плата сплачувалась частково, не у повному розмірі. Всього борг по заробітній платі на день звернення до суду складала 42 089 грн. 78 коп. Виплата належних йому сум 28.02.2018 року (в день звільнення він працював та був на своєму робочому місці) власником здійснена не була. Фактично борг відповідач погасив лише 21.08.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства,установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок , суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 . З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множенням середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Враховуючи, що вихідна допомога при звільненні є одноразовою допомогою, суд вважає невірним включення позивачем відповідної одноразової виплати в розрахунок середньоденної заробітної плати для нарахування відповідних виплат. Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача складає 295 грн. 21 коп. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 року по 21.08.2018 року складає 118 днів*295,21 грн=34834,78 грн. Згідно доповнень до відзиву, наданого відповідачем, зазначено, що розмір стягуваної суми середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних до виплат при звільненні має бути зменшений на суму обов'язкових платежів (ПДФО,ВЗ). У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що стягненню підлягає сума, нарахована за затримку виплати заробітної плати при звільненні з утриманням обов'язкових податків та зборів. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в сумі 34834,78 грн. враховуючи, що дана сума нараховується з нарахованого середньоденного заробітку, з неї при виплаті повинно бути утримано відповідні обов'язкові податки та збори. Доводи представника відповідача про відсутність коштів на поточних рахунках підприємства, що призвело до затримки розрахунку при виплаті заробітної плати не можуть бути обґрунтуванням відсутності вини відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати суд вважає вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідно до п. 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" зазначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до положень ч.1 ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до розрахунку суми, належної до стягнення компенсації, проведеного позивачем, а саме: Інфляція з жовтня 2017 по квітень 2018 року склала 103,6% та враховуючи, що відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить 3939,60 (103,6 % від суми заборгованості 42089,78 грн. ) Згідно відзиву та відповідно копії табуляграми нарахувань, [PERSON] проведено нарахування компенсації заробітної плати за час затримки виплати в сумі 706 гривень 25 копійок за вересень-лютий з відповідними обов'язковими відрахуваннями. Посилання відповідача на факт проведення нарахування компенсації, у зв'язку із чим дана вимога не підлягає задоволенню не є спроможним, оскільки відповідачу необхідно розмежовувати поняття індексації заробітної плати відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» та поняття компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 . Відповідно довідки про нараховану суму, належну працівнику при звільненні компенсаційні витрати не нараховані, у зв'язку з чим позивач має право ставити питання щодо нарахування йому такої виплати на день проведення виплат заборгованості із заробітної плати. Згідно із п. п. 2, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року, а у відповідності до п. 5 цієї Постанови сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи вищевикладене та у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації повинна бути нарахована та виплачена відповідачем в день проведення виплат заборгованості, а у разі не нарахування компенсації працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до рішення рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 без обмеження будь-яким строком. Згідно довідки про невиплачену заробітну плату за лютого 2017 р.-серпень 2018 р. на день звільнення, компенсаційні витрати підприємством не нараховані. Отже позивач має право ставити питання щодо нарахування такої виплати на час звільнення, оскільки його право в частині нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати, а тому підлягає задоволенню сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить 3939,60 грн. грн.. Крім того, судом, в судовому засіданні встановлено, що дії відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо невиплати заробітної плати [PERSON] у період його роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її та членів її сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом не приймається до уваги заперечення відповідача в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю, адже сам факт порушення трудового права позивача у зв'язку з затримкою належних йому виплат при звільненні та невиплаті заробітної плати в період роботи призвів до вимушених змін у його життєвих стосунках і такі дії є втручанням у право на майно, гарантоване Конституцією України, а тому є підставою для відшкодування шкоди. За вказаних обставин суд вважає, що з відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн. яка, як вважає суд, буде достатньою для компенсації його моральних страждань які виникли у зв'язку з невиплатою відповідачем заробітної плати та не проведенні з ним розрахунків при звільненні. Відповідно до положень ст.. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1762 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial