Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

01.05.2021 позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що станом на 28.04.2021 відповідач має перед ним заборгованість за договором позики від 16.03.2018 у загальній сумі 25568,71 грн, із яких, 20000,00 грн (основний борг), 1796,71 грн. (3% річних), 3772,00 грн (інфляційні витрати), які відповідач [PERSON] зобов`язався повернути до 01.06.2018. Кошти не повернуто. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 25568,71 грн, а також сплачений ним судовий збір у сумі 908,00 грн. Ухвалою від 18.05.2021 позовну заяву залишено без руху через несплату позивачем судового збору. Ухвалою від 14.06.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, у 15-денний строк подати відзив на позов. Відповідач у відзиві проти позову заперечував повністю. Вказав, що надані до позовної заяви копії документів засвідчені не у встановленому законом порядку; розписка не є доказом існування боргу, оскільки кошти насправді передавалися як аванс в рахунок відвантажених потім позивачеві 5000 цеглин; позовна заява датована 30.05.2021, зареєстрована у суді 17.05.2021, а тому у позові слід відмовити через сплив 3-річного строку позовної давності. Відзив вказує на попереднє понесення відповідачем 10000,00 грн витрат на правничу допомогу. Відповідач і його представник у судове засідання не з`явилися, їх неявка і наявність відзиву не перешкоджає розгляду справи по суті. Позивач у удовому засіданні позов підтримав повністю. Наголосив, що розписка про отримання у позику 20000,00 грн власноручно писав відповідач у с. Степанівка. Позивач має відповідний відеозапис. Це були гроші позичені для розвитку бізнесу відповідача з виробництва цегли. Відповідач не повернув кошти до 1 травня 2018 року, як це було узгоджено сторонами. Позовна заява була підписана 30.04.2021 і здана на пошту 01.05.2021. Дату відправлення позову доводить відбиток поштового штемпеля на конверті. Тому строк позовної давності не пропущено. Відповідач тривалий час уникає свого обов`язку повернути кошти, не реагує на неодноразові прохання позивача повернути борг. Позивач у судовому засіданні надав оригінал розписки до матеріалів справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд встановив, що 16.03.2018 відповідач [PERSON] відповідно до розписки отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 20000,00 грн, строк повернення до 01.05.2021. Текст розписки вказує, що вона підтверджує отримання грошових коштів відповідачем від позивача. Оригінал розписки перебуває у матеріалах справи. У зазначений строк відповідач кошти не повернув, на неодноразові звернення позивача повернути кошти відповідач належно не реагує, кошти не повертає. Станом на 01.05.2021 (дата звернення до суду) і 14.07.2021 (дата ухвалення рішення) кошти не повернуто відповідачем ні повністю, ні частково. Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У ч.2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У справі відсутні докази повного або часткового повернення відповідачем позики позивачеві. Відповідачем судові не надано доказів на спростування необґрунтованості та/або помилковості позову. Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК). Відтак доводи позову щодо стягнення на користь позивача з відповідача неповернутої позики у сумі 20000,00 грн є законними і обґрунтованими. Суд задовольняє цю частину позову відхиляючи заперечення проти позову щодо не існування відповідного боргового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України постановою від 02.09.2015, справа № 6-369цс15, сформулював правову позицію такого змісту. "Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом". У справі відсутні докази повного або часткового повернення відповідачем позики позивачеві. З урахуванням зазначених положень ст. 625 ЦК України суд також стягує з відповідача на користь позивача: - 3 % річних, що обчислюються за наступною формулою від 01.05.2018 по 28.04.2021 минуло 1094 днів (20000,00 х 3% : 100 : 365 х 1094) всього у сумі 1796,71 (?1798,35) грн; - розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період, (Збитки від інфляції) = (Сума боргу)x(Індекс інфляції) : 100% - (Сума боргу). Інфляційні збитки з 01.05.2018 по 28.04.2021 складають 3772,00 грн (20000,00 x 118,86 :100 - 20000,00). Згаданий розрахунок не оспорено відповідачем, судові не надано доказів на спростування його необґрунтованості та/або помилковості. Відтак суд також задовольняє позов у частині стягнення 3 % річних від простроченої суми 20000,00 грн, яка складає 1796,71 грн і 3772,00 грн інфляційних втрат. Позов подано до суду у останній день 3-річного строку позовної давності, відтак підстав для відмови у позові через сплив позовної давності у справі не встановлено. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача 908,00 грн судового збору. Судові витрати із оплати відповідачем можливої правової допомоги покладаються на нього відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved