Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

08 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 15 вересня 2008 року працював у ПАТ «Сумське НВО» та 25 січня 2017 року звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору щодо своєчасної виплати заробітної плати. На день звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 17 548 грн. 00 коп. Вважає, що в порушенні вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України відповідач повинен виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, внаслідок затримки відповідача у здійсненні розрахунку при звільненні, позивач зазнав моральних страждань, які полягали в непевності у завтрашньому дні, відсутності засобів для існування, душевних переживаннях з цього приводу та підвищенні емоційної напруги. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь 17 548 грн. заборгованості по заробітній платі, середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 січня 2017 року по день ухвалення судом рішення та 5 000 грн. моральної шкоди. 18 січня 2018 року [PERSON] подав до суду письмову заяву у порядку ст. 49 ЦПК України про відмову від частини позовних вимог, а саме відмовився від стягнення із відповідача суми заборгованості 17 548, 49 грн. ( оскільки 22 листопада 2017 року вказана сума боргу виплачена відповідачем в повному обсязі) та відмовився від стягнення із відповідача моральної шкоди у сумі 5 000 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 16 129 грн. 20 коп. [PERSON] підтримує та просить задовольнити. На підставі заяви позивача судом винесено ухвалу про відмову позивача від частини позовних вимог та закриття провадження в цій частині ( а.с. 37 ). Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО» Гоч В.М. у судове засідання не з'явився повторно, надіслав письмову про розгляд справи без участі представника. У порядку ст. 43 ЦПК України надіслав до суду відзив, у якому зазначив, що сума основної заборгованості [PERSON] виплачена повністю 22.11.2017 року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача. Зазначив, що середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача складала 134 грн. 41 коп. Таким чином, враховуючи кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом Відповідача від 21.03.2014 року № 75 (понеділок, вівторок, середа), і станом на 18 січня 2018 року складає 120 робочих днів. Тобто, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку із 25.01.2017 року по 18.01.2018 року становить 16 129 грн. 41 коп. ( 120 робочих днів х 134 грн.41 коп.), із якої підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. У стягненні моральної шкоди просять відмовити (а. с. 17, 21, 25, 30-35 ). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із вимогами ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов'язок виплачувати працівнику заробітну плату. З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії [NUMBER] позивача вбачається, що наказом № 6191/ОК від 15 вересня 2008 року [PERSON], [INFO], прийнято в котельно-зварювальний цех стропальником другого розряду ВАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М. В.Фрунзе», яке в подальшому на підставі наказу від 04 травня 2011 року перейменоване у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М. В. Фрунзе» та наказом №244 від 01 вересня 2015 року - у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». На підставі наказу № 86/УОП від 30 листопада 2009 року позивачу присвоєно третій розряд стропальника. Наказом № 84/УНП від 05 вересня 2012 року позивачу присвоєно суміжну професію водія електро та автовізка другого розряду. Згідно наказу № 787/ВК від 24 січня 2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а. с. 7-9). Крім того, судом встановлено, що при звільненні [PERSON], ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» не виплатило всіх належних йому сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Так, щодо вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 січня 2017 року по день ухвалення судом рішення, з урахуванням індексу інфляції, суд обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, виходить з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Так абз. 2,3 п. 8 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів, які б він міг відпрацювати, якщо не був би звільнений. Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. З врахуванням положення Постанови КМ України № 100 від 08 лютого 1995 року та наказів ПАТ «СМНВО» кількість робочих днів за час затримки за період з 25 січня 2017 року по 18 січня 2018 року (тобто по день ухвалення судового рішення) становить 120 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 16 129 грн. 20 коп. ( а. с. 30-32 ). При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд встановив, що право позивача порушене та підлягає захисту та приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 129 грн. 20 коп. підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 6 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved