Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на її користь на утримання спільних дітей, посилаючись на те, що вже досить тривалий час вона з відповідачем не проживають однією сім"єю та не ведуть спільне господарства. Відсутність спільних поглядів на життя, різних інтересів та життєвих цінностей призвели до постійних конфліктів. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливими. Крім того, зазначила, що відповідач працює неофіційно, отримує нерегулярний мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, а вона не має можливості утримувати дітей за рахунок виключно власних коштів. А тому просить про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач в судове засідання не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, надав письмові заперечення, позов визнав частково, не погодився з розміром аліментів, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2004року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. Сімейне життя між сторонами не склалось через постійні сварки, сторони втратили почуття любові та поваги. Примирення між сторонами не можливе. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Діти проживають з позивачкою та спору щодо її місця проживання між сторонами не виникає. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та вихованню дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач офіційно працює, наявність стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідача судом не встановлено. Таким чином, доводи позивача з приводу мінливого доходу відповідача не знайшли свого підтвердження, а отже аліменти підлягають стягненню від частки заробітку (доходу) відповідача, за відсутності підстав передбачених ст. 184 СК України. Приймаючи до уваги наведені обставини, встановлені судом, які сторонами не заперечуються, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову про стягнення аліментів частково, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 04.07.2016 року і до повноліття дітей, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону - на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася з позовом до суду 12.10.2016р., отже, аліменти слід стягувати з цієї дати. Враховуючи наведені обставини,

Outcome: partial