Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

12 січня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ВАП ТРАНС», в якому просив стягнути з: ПрАТ «СГ «ТАС» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 17 828 грн. 34 коп., пеню на суму заборгованості 17 828 грн. 34 коп. за період з 09 січня 2019 року по 02 грудня 2020 року в розмірі 8567 грн. 86 коп., 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 17 828 грн. 34 коп. за період з 09 січня 2019 року по 02 грудня 2020 року в розмірі 1015 грн. 00 коп., індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 17 828 грн. 34 коп. за період з 09 січня 2019 року по 02 грудня 2020 року в розмірі 1038 грн. 72 коп., витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 2100 грн, 00 коп., а всього 30 549 грн. 92 коп.; стягнути з ТОВ «ВАП ТРАНС» франшизу в розмірі 950 грн. 00 коп., а також стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4400 грн. 00 коп., з ТОВ «ВАП ТРАНС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. 00 коп., судовий збір з ПрАТ «СГ «ТАС» в розмірі 800 грн. 00 коп., з ТОВ «ВАП ТРАНС» 40 грн. 80 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, 27 вересня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: «Volvo FH-12», д.р.н. [NUMBER] з причепом «SCHMITZ», д.р.н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Lexus LS 460», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власник автомобіля [PERSON] . В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 р. (справа № 201/11005/18), водія [PERSON] було визнано винним вчинені даної ДТП та притягнуто до відповідальності, в порядку ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала чинності 05 листопада 2018 року, та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. [PERSON] на момент ДТП працював водієм у ТОВ «ВАП ТРАНС», яке є власником транспортного засобу «Volvo FH-12», д.р.н. [NUMBER] . На момент ДТП автомобіль «Volvo FH-1», д.р.н. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7172899, що виданий ПрАТ «СГ «ТАС». Згідно Висновку експерта № 1511/18/18 від 14 листопада 2018 року, вартість вартість матеріального збитку (тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля) завданого власнику автомобіля «Lexus LS 460», д.р.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження складає 47934 грн. 51 коп. 19 грудня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 29156 грн. 17 коп. на рахунок ФОП [PERSON] . Проте позивач не погодився із даною сумою, та 02 жовтня 2019 року звертався до Нацкомфінпослуг зі скаргою щодо визначення розміру страхового відшкодування, а також попрохав надіслати звіт на підставі якого було визначено розмір матеріального збитку заподіяного Позивачу. ПрАТ «СГ «ТАС» доплати страхового відшкодування не здійснила, тому [PERSON] , з метою захисту своїх порушених прав змушений був звернутись до суду із відповідними вимогами до страхової компанії. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати дану справу за його відсутності, та повністю підтримав пред`явлений позов. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 вересня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: «Volvo FH-12», д.р.н. [NUMBER] з причепом «SCHMITZ», д.р.н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Lexus LS 460», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власник автомобіля [PERSON] . В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року (справа № 201/11005/18), водія [PERSON] було визнано винним вчинені даної ДТП та притягнуто до відповідальності, в порядку ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала чинності 05 листопада 2018 року, та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на момент ДТП працював водієм у ТОВ «ВАП ТРАНС», а власником транспортного засобу «Volvo FH-12», д.р.н. [NUMBER] є ТОВ «ВАП ТРАНС». На день ДТП автомобіль «Volvo FH-1», д.р.н. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7172899, що виданий ПрАТ «СГ «ТАС». Як вбачається із копії даного полісу, який було надано Позивачем, страхувальником є ТОВ «ВАП ТРАНС», страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100 000,00 грн., розмір франшизи складає 950 грн. 00 коп. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», позивач надав 02 жовтня 2018 року заяву на виплату страхового відшкодування, також надав для огляду свій пошкоджений автомобіль. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю. В. Згідно висновку експерта № 1511/18/18 від 14 листопада 2018 р. складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість матеріального збитку (тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля) завданого власнику автомобіля «Lexus LS 460», д.р.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження складає 47934 грн. 51 коп. Судом встановлено, що даний висновок експерта було складено у цілковитій відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку. Також, даний висновок цілковито відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Позивач в заяві на виплату страхового відшкодування вказав рахунок СТО ФОП [PERSON] . Оскільки, ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС» за полісом № АМ/7172899 становить 100 000,00 грн., отже виплата страхового відшкодування не може перевищувати цієї суми. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик повинен був здійснити позивачу виплату страхового відшкодування, яка розраховується як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством за вирахуванням франшизи в розмірі 950 грн. 00 на протязі 90 днів, з дня подання заяви на виплату страхового відшкодування. 19 грудня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 29156 грн. 17 коп. Несплачена частка страхового відшкодування склала 17828 грн. 34 коп. З матеріалів даної справи вбачається, що сплачена сума страхового відшкодування була розрахована страховою компанією без погодження з позивачем, всупереч ст. 36 Закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Оскільки зобов`язання ПрАТ «СГ «ТАС» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання». Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року у справі № 149/344/15-ц. У ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Згідно ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Системний аналіз положень Цивільного кодексу України які регламентуюсь порядок виконання зобов`язання та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає змогу дійти однозначного висновку, що саме на ПрАТ «СГ «ТАС» покладається відповідальність за своєчасність та повноту виплати страхового відшкодування. Відповідно до вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач ПрАТ «СГ «ТАС», прострочивши виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити позивачу, з урахуванням суми заборгованості 17828 грн. 34 коп. за період з 09 січня 2019 року по 02 грудня 2020 року включно: пеню в розмірі 8567 грн. 86 коп.; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1015 грн. 00 коп.; індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України, в розмірі 1038 грн.72 коп., а всього: 10 621 грн. 58 коп. ( 8567,86 + 1015,00 + 1038,72 = 10 621 грн. 58 коп.). Наданий позивачем розрахунок штрафних санкції відповідачем-1 не спростовується та не оскаржується. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» понесені витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 2100 грн. 00 коп. За приписами п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108 цс 13 та в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц. Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). З огляду на викладене, та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, позовні в частині відшкодування франшизи яка підлягає стягненню з ТОВ «ВАП ТРАНС», вважає за необхідне задовольнити та стягнути на користь [PERSON] франшизу в розмірі 950,00 грн., оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП була завдана з вини водія ТОВ «ВАП ТРАНС», який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить ТОВ «ВАП ТРАНС», та під час виконання трудових обов`язків. Адже франшиза відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства та висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у відповідних постановах Верховного суду, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ВАП ТРАНС». Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. 02 грудня 2020 року між [PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності ННР 638406 від 02 жовтня 2018 року та адвокатом Демарчук М.В. укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Копія договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2020 року, додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2020 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 02 грудня 2020 року, квитанції про оплату послуг адвоката містяться в матеріалах справи. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то суд вважає за можливе стягнути з відповідачів судові витрати по справі, а саме: стягнути з АТ ПрАТ «СГ «ТАС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4400 грн. 00 грн. та судовий збір в розмірі 800 грн. 00 коп., стягнути з ТОВ «ВАП ТРАНС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. 00 грн. та судовий збір в розмірі 40 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved