Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

07.06.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] які, на твердження позивача, проживають зі своєю матір`ю - відповідачем [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно наданих суду матеріалів, 20.07.2013р. між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 20.07.2013р., а/з №63), дружині було присвоєне прізвище " [PERSON] " (а.с.9). Від цього шлюбу в сторін народилися діти: [PERSON] (свідоцтво про його народження [NUMBER] , видане 08.08.2014р. відділом державної РАЦС Болградського РУЮ в Одеській області, а/з№413 (а.с.10) та [PERSON] (свідоцтво про його народження [NUMBER] , вид. 27.05.2020р. Болградським районним відділом державної РАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в (м.Одеса), а/з№108 (а.с.11) - які на твердження сторін, проживають з матір`ю - з відповідачем [PERSON] за адресою її проживання. Сторони надали суду заяви, якими просять не надавати строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу, з наданих суду доказів не вбачається підстав, що перешкоджають задоволенню позовних вимог. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, сторони домовилися про місце проживання дітей після розірвання шлюбу, які проживають з їхньою матір`ю - [PERSON] , відповідно, відмова у задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу в разі, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам хоча б одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не буде суперечити вимогам законодавства України, та, беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, - позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: ч.2ст.114 СК України регламентовано, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; а ч.3ст.115 СК України - що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, оскільки ст.113 СК України регламентовано, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд дійшов висновку, що підлягає задоволенню вимога позову про відновлення позивачу дошлюбного прізвища.

Outcome: approved