Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на частку нерухомого майна , а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у розмірі 40/200 за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог зазначили,що вони з народження проживають за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок, побудований в 1961 році [PERSON] , дідом позивачів, та рішенням виконкому Комінтернівської районної ради депутатів трудящих №123-24 від. 25.04.1961 року затверджений акт приймання індивідуального житлового будинку, а 02.08.1983 року даний житловий будинок був узаконений рішенням виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів №306-1 від 02.08.1983 року. Протягом усього часу самовільно будувались прибудови літ «А-1», «И-1» та робилось переобладнання приміщень будинку, які також узаконені рішеннями виконкому Комінтернівської районної ради депутатів №306-1 від 02.08.1983 року, №5-5, від 12.01.1965 року, №445-2 від 04.05.1982 року. Наявність родинних відносин підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] виданого 10.05.1950 року серії ЯЩ №283193 та [PERSON] виданого 24.05.2018 року серії [NUMBER] . Відповідно до довідки КП "Харківське міське БТІ" Харківської міської ради від 3.06.2018 р., №1037250, отриманої на запит [PERSON] , щодо характеристик будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановлені такі характеристики: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 109,4 кв. м., житловою площею 43,6кв. м., та житловий будинок з прибудовами літ. «И-1», загальною площею 48,0 кв. м., житловою площею 26,4 кв. м. Крім того самовільно побудовано - житлову прибудову літ. "И2-21 загальною площею 51,7 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, мансарда літ."Им" загальною площею 37.3 кв.м, гараж літ."0", балкон літ."И2". Відповідно до технічного паспорта виготовленого за станом на 22.05.2018р. КП Харківське міське БТІ" Харківської міської ради, встановлені такі характеристики інших прибудов: льох літ."Н", ворота №4, №5. №8 паркан №6, №7. У квітні 1965 року [PERSON] подарував дружині [PERSON] 300 частини домоволодіння, що підтверджується договором дарування №1-2784, -нотаріально посвідченим від 07.05.1965 року. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до спадкової справи №230/95 та виданого нотаріусом 7-ї Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І. В. свідоцтва про право на спадщину померлого [PERSON] №1-3045 від 25.05.1995 року, його частка права власності на майно, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 41/100 перейшла за законом до його дружини [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , батько Позивачів. Відповідно до закону право власності на частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейшла до його дружини [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районної ради народних депутатів м. Харкова від 3.10.1995 № 197-1 були перерозподілені ідеальні частки в спільній власності між співвласниками по [ADDRESS] відповідно до наступного: [PERSON] - 32/100, [PERSON] - 6/100 , [PERSON] - 29/100, [PERSON] - 13/100, [PERSON] - 20/100З 1997 року до 2015 рік, право власності на частку спільної часткової власності було передано за договором купівлі продажу від 31.03.1997 року серії ААІ №303580, відповідно до якого, частка у розмірі 32/100 перейшла до права власності [PERSON] та [PERSON] . 11.12.2015 року Договором дарування серії НВС №090022 передано право власності на частку спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , у розмірі 32/100. [INFO] померла [PERSON] , мати Позивачів. На даний час право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , затверджено у таких частках: [PERSON] - 25/200; [PERSON] - 71/200; [PERSON] - 64/200. На даний час, на праві власності у сім`ї [PERSON] перебуває 160/200 частки нерухомого майна, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Останньою власницею залишкової частки у розмірі 40/200 є [PERSON] , 1907 року народження, друга дружина [PERSON] . За свідченнями осіб, які з нею проживали, а саме позивачів: [PERSON] та [PERSON] , жінка померла ще у 1977 році. На сьогодні відсутні заповіт, свідоцтво про смерть даної особи, та будь-які інші відомості про відкриття спадкової справи. Тобто право власності на частку майна, що належала померлій наразі нікому не було передано. Відповідно до ЦК України Позивачі, як внуки [PERSON] могли б набути статусу спадкоємців за законом, адже відповідно до ст. 1258 спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 11.09.2020 року та паспортних даних [PERSON] , та [PERSON] , вони відкрито, безперервно, володіють зазначеним нерухомим майном з дня реєстрації по сьогоднішній день. Відповідно днем реєстрації місця проживання [PERSON] є 22.07.1974 року, а [PERSON] - 05.09.1975 року. Позивачі вказують, що обслуговують домоволодіння, добросовісно володіють нерухомим майном більше ніж 10 років, по мірі своїх сил та коштів здійснюють поточний ремонт, так як будинок дуже старий, і йому потрібен постійний догляд, підтримують подвір`я у належному стані. Користуються домоволодінням відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, безперервно, так як володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності, а тому позивачі просять визнати за ними право власності за набувальною давністю. 17 вересня 2020 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та справу призначено у підготовче засідання. 08 жовтня 2020 року до суд надійшов відзив представника відповідача Харківської міської ради , в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстав для визнання за Позивачами права власності на 40/200 частин спірного нерухомого майна, а саме домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , в порядку набувальної давності не має, оскільки у даному будинку є невизначені співвласники та останнім було відомо, що вони неправомірно заволодіють чужою часткою майна, а тому не можна вважати такими, що добросовісно заволоділи чужим майном. Довідкою виданою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 18.05.2018 № 1037250 встановлено, що побудовано (переплановано/реконструйовано) самочинно: житлова прибудова літ. «И2-2» загальною площею 51,7 кв.м., житловою 28,1 кв.м., мансарда літ. «Им» загальною площею 37,3 кв.м., гараж літ. «О», балкон літ. «И2». Дозвільні документи не надано. Також, в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленого «Харківським міським бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 22.05.2018 інв.сп. № 31400, р/№ 29577, в якому також є штамп встановленого зразку про самочинне будівництво приміщення № VII, VIII, 5-9, 5-10, 5-11, 5-12, 5-13, 5-14, 5-15, 5-17, 5-18. 07 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивачів в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримав , просив його задвольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з,явилася. Третя особа в судове засідання не з,явився. Суд , вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено,що батьками [PERSON] є : батько - [PERSON] , мати [PERSON] , свідоцтво про народження виданого 10.05.1950 року серії [NUMBER] Батьками [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.05.2018 року є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконкому Комінтернівської районної ради депутатів трудящих №123-24 від. 25.04.1961 року затверджений акт приймання індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Рішенням виконкому Комінтернівської райради депутатів трудящих від 12.01.1965 року за № 5-5 узаконена самовільно переобладнана кімната під кухню розміром 3,8х3,7, кімнату розміром 2.50х3,10 та прибудову житлове приміщення розміром 4.20х3,80 , коридор розміром 3,20х1,60 до будинку [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до договору дарування від квітня 1965 року посвідченого нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Сідоровою К.І. [PERSON] подарував [PERSON] ( його дружині свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ) 77/300 частини домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Рішенням виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів від 04.05.1982 року за №445-2 узаконені самовільно прибудовані приміщення У1 (кухня) ІУ (сені) та переобладнану кухню (прим . 3-1) під житлову кімнату в будинку [ADDRESS] ,[PERSON] та [PERSON] Рішенням виконкому Комінтернівської районної ради народних депутатів від 02.08.1983 року за №206-1 узаконений житловий будинок літ. «И-1» та затверджено акт його прийому з надвірними спорудами на ім,я [PERSON] по [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.05.1995 року , відповідно до якого після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна , а саме: 41/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] стала його дружина [PERSON] . Згідно рішення Комінтернівської районної ради народних депутатів м. Харкова від 3.10.1995 № 197-1 перерозподілені ідеальні частки в спільній власності між співвласниками по [ADDRESS] відповідно до наступного: [PERSON] - 32/100, [PERSON] - 6/100, [PERSON] - 29/100, [PERSON] - 13/100, [PERSON] - 20/100. Відповідно до договору купівлі- продажу від 31.03.1997 року [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному 32/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . 11.12.2015 року Договором дарування посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за р. №8600 передано право власності на 32/100 частину спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , у розмірі 32/100. Відповідно до довідки КП "Харківське міське БТІ" Харківської міської ради від 13.06.2018 р., №1037250, щодо характеристик будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановлені такі характеристики: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 109,4 кв. м., житловою площею 43,6кв. м., та житловий будинок з прибудовами літ. «И-1», загальною площею 137,9 кв. м., житловою площею 54,4 кв. м. Крім того самовільно побудовано - житлову прибудову літ. "И2-2» загальною площею 51,7 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, мансарда літ."Им" загальною площею 37.3 кв.м, гараж літ."0", балкон літ."И2". Відповідно до Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 11.09.2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій паспортів позивачів [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 22.07. 1974 року , [PERSON] з 05.09.1975 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про те, що позивачі проживають у спірній частині домоволодіння , як члени сім`ї власника , внаслідок чого отримали право постійного користування вказаним житлом, а не факт добросовісного володіння цією часткою домоволодіння. Однією з ознак володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю є те, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). За таких обставин, суд вважає, що передбачені законом підстави для визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] права власності на спірну частину домоволодіння за набувальною давністю відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed