Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.3366 га., кадастровий номер 2124482800:01:002:0017, розташованої на території Калинівської сільської ради в урочищі "Бам", для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. На вказаній земельній ділянці нею було збудовано обєкт нерухомого майна адміністративну будівлю та складські приміщення. Відповідно до технічного паспорту виготовленого Тячівським РПТІ від 22.05.2016 р. до складу будівель і споруд входить адміністративна будівля за літерою "А" площею 17.2 м.кв., складське приміщення за літерою "Б" 346.2 м.кв., складське приміщення за літерою "В" 519.4 м.кв. та навіс за літерою "Г" 882.8 м.кв. Вказаний обєкт нерухомого майна підлягає надійній та безпечній експлуатації, а також не виявлено порушень державних будівельних норм щодо розміщення обєкту на земельній ділянці по вул. Леніна в с. Калини, що стверджується звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 23.11.2015 р. й інформаційним листом відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської РДА № 01-13/106 від 26.11.2015 р. Вартість спірного нерухомого майна складає 433455 грв. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено нею без отримання в установленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт. Оскільки земельна ділянка площею 0.3366 га., передана їй у встановленому законодавством порядку у власність під уже збудоване нерухоме майно, вважає, що право власності на побудований на ній обєкт нерухомого майна адміністративну будівлю та складське приміщення, може бути визнано за нею в судовому порядку на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України. Просить визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Закарпатській області у судовому засіданні вирішення спору залишили на розсуд суду. Представник Калинівської сільської ради у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що у період з 2010 по 2015 роки позивачка без відповідного дозволу, самочинно збудувала адміністративну будівлю, дві складські приміщення та навіс по вул. Леніна 76 «б», у с. Калини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0.3366 га., за кадастровим номером 2124482800:01:002:0017, яка розташована за межами населеного пункту, на території Калинівської сільської ради, в урочищі "Бам", з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Тячівським РПТІ на імя позивачки виготовлено технічний паспорт на адміністративну будівлю складські приміщення та навіс в с. Калини, вул. Леніна 76 "б", до складу яких входить адміністративна будівля за літерою "А" площею 17.2 м.кв., складське приміщення за літерою "Б" 346.2 м.кв., складське приміщення за літерою "В" 519.4 м.кв. та навіс за літерою "Г" 882.8 м.кв. Відповідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта, адміністративна будівля та складські приміщення по вул. Леніна 76 "б" у с. Калини, під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації були оглянуті та встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. З листа відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської РДА № 01-13/106 від 26.11.2015 р. убачається, що даним відділом не виявлено порушень державних будівельних норм щодо розміщення обєкту в с. Калини, вул. Леніна 76 "б", Тячівського району Закарпатської області, забудовником [PERSON] Згідно висновку про вартість обєкта оцінки станом на 15.01.2016 р. вартість адміністративної будівлі та складських приміщень, загальною площею 882.8 м.кв., розташованих в с. Калини, вул. Леніна 76 "б", становить 433455 грв. Листом управління ДАБІ в Закарпатській області № 10007-3.7/1685 від 22.12.2015 р. позивачці повернуто декларацію про готовність обєкта до експлуатації, через невідповідність поданих документів вимогам законодавства, так як обєкти промисловості не підпадають під дію Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і їй необхідно визнати право власності на адміністративну будівлі й споруду у судовому порядку. Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведення перевірок Управління ДАБІ України [PERSON] від 16.04.2016 р. убачається, що було здійснено самочинне будівництво адміністративної будівлі та складських приміщень по вул. Леніна в с. Калини, в 2010 році без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт. На час здійснення перевірки обєкт завершений будівництвом, експлуатація обєкта будівництва не здійснюється, порушень державних будівельних норм, щодо розміщення обєкта, не виявлено. З інформаційного листа Калинівської сільської ради убачається, що самочинно споруджені позивачем обєкти нерухомого майна не порушують нічиїх прав. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки будівлі були споруджені нею на земельній ділянці, яка в той час не була їй відведена, але на даний час передана у її приватну власність, із цільовим призначенням, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Питання оформлення права власності на спірні будівлі було предметом розгляду компетентного державного органу. ДАБІ відмовила позивачу в погодженні декларації через те, що будівництво проводилося на невиділеній ділянці однак цей недолік позивачкою було усунуто. Спір про право власності на зазначене майно підлягає розгляду в судовому порядку, іншим шляхом вирішити його не можливо, а визнання за позивачкою права власності на вказану нерухомість не порушує права та законні інтереси інших осіб. За таких обставин,

Outcome: approved