Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Костенко О.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої позивачу, як спадкоємцю першої черги відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4580 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області, згідно Державного акту серії Р1 № 243169. Земельна ділянка була успадкована [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] . [PERSON] спадщину у вигляді спірної земельної ділянки прийняла, проте свідоцтва про право на спадщину не отримала. Інші спадкоємці відсутні. Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у зв"язку із ненаданням доказів належності померлому спадкодавцю земельної ділянки. Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в досудовому порядку. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на спірну земельну ділянку. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача [PERSON] - адвокат Костенко О.М. позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідач Красненська сільська рада позовні вимоги визнала повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без участі учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що [PERSON] , як особі, яка мала право на земельну частку (пай), на підставі рішення Красненської сільської ради від 20.02.2001 року № 50 передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4580 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області. На підставі зазначеного вище Рішення на ім`я [PERSON] видано Державний акт серії Р1 № 243169 на право приватної власності на землю, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 207 від 11 квітня 2001 року, що встановлено з копії Державного акту (а.с.15). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни. Відповідно до положення ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , як спадкоємцю за заповітом, відкрилась спадщина на весь її склад, зокрема житловий будинок по [ADDRESS] і на спірну земельну ділянку. [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку не отримувала (копія свідоцтва про смерть - а.с.5, копія заповіту - а.с.8-9, копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом - а.с.14, копія свідоцтва про право власності на житловий будинок - а.с.10-11, копія витягу про реєстрацію права власності на житловий будинок - а.с.12, копія витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо права власності на житловий будинок - а.с.13, копія заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку - а.с.7, копія спадкової справи № 357/2003 до майна померлої [INFO] [PERSON] - а.с.37-51). На час відкриття спадщини чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її сину - позивачу [PERSON] , як спадкоємцю за законом, відкрилась спадщина на весь її склад, зокрема і на спірну земельну ділянку. Позивач спадщину у встановленому законом порядку прийняв та його спадкові права ніким не оспорюються, інші спадкоємці відсутні (копія свідоцтва про смерть - а.с.28, копія свідоцтва про народження -а.с.31). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Положеннями ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема успадкування. Позивач звернувся до Згурівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (знаходження спадкової земельної ділянки). Позивачу було відмовлено державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, у зв"язку із ненаданням доказів належності спадкової земельної ділянки померлій [PERSON] (нотаріальна відмова - а.с.27). Згідно ч.1, ч. 3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, застосування інших, передбачених законом, способів. В ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту серії Р1 № 243169 від 11.04.2011 року на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4580 га, яка розташована на території Красненської сільської ради. Після смерті [PERSON] , зазначену земельну ділянку успадкувала [PERSON] , проте свої спадкові права на земельну ділянку не оформила. Спадщина у вигляді земельної ділянки є належною [PERSON] з часу відкриття спадщини. Спірна земельна ділянка входить до складу спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину. Встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився, спадкові права позивача ніким не оспорюються. Через відсутність доказів належності спірної земельної ділянки [PERSON] , позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права, а тому його порушені права підлягають судовому захисту. Суд вважає за необхідне, визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4580 га, яка розташована на території Красненської сільської ради. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є іноземцем, а саме громадянином Республіки Білорусь, успадкована ним земельна ділянка має бути відчужена протягом року. За нормами земельного законодавства невідчуження земельної ділянки іноземними особами у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» ст. 140 ЗК України). Невідчуження земельної ділянки іноземними особами у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку (пункт «д» ст. 143 ЗК України). Відповідно до ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за ЗК України не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Виходячи з вищевикладеного, нормами Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо успадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року. При цьому пункт 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативними. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та на підставі п. 9. ч 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: approved