Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Ленінського ВДВС ХМУЮ 07.10.2014 №41902622, шляхом припинення запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обгрунтування позову зазначив, що 29.11.2006 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гефест», укладено кредитний договір №6/4/2006/840-К/1550, з метою забезпечення якого між тими ж сторонами укладено Договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1552 від 29.11.2006, відповідно якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Щодо відповідача здійснювалось виконавче провадження №41902622 Ленінським ВДВС ХМУЮ (правонаступником якого є Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова), в якому стягувачем є ПАТ «КБ «Надра» на підставі виконавчого листа №639/201/13-ц, виданого Жовтневим районним судом м.Харкова на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/2006/840-К/1550 від 29.11.2006. В процесі виконавчого провадження третьою особою винесено постанову від 07.02.2014 про арешт майна боржника, зокрема, квартири [ADDRESS] . Постановою державного виконавця від 04.08.2015 виконавчий документ у виконавчому провадженні №41902622 повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови), питання зняття накладеного арешту не вирішено. В результаті відступлення ПАТ КБ «Надра» права вимоги ТОВ ФК «Гефест» відступлено і право вимоги за кредитним договором №6/4/2006/840-К/1550 від 29.11.2006. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, новий стягувач - іпотекодержатель ТОВ «ФК «Гефест» звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». 29.07.2020 позивач набув право власності на предмет іпотеки, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, арешт накладений в інтересах ТОВ «ФК «Гефест», який є власником квартири, а тому для реалізації своїх прав як власник, він звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 22.12.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримує, проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, причин неявки суду невідомі, клопотань та заяв не надала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин на підставі ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились та зі згоди позивача провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 29.11.2006 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №6/4/2006/840-К/1550, з метою забезпечення якого між тими ж сторонами укладено Договір іпотеки №6/4/2006/980-І/1552 від 29.11.2006, відповідно якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . (а.с. 5-6) Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.11.2019, заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2013 у справі №639/201/13-ц позов ПАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя заборгованість за кредитним договором №6/4/2006/840-К/1550 від 29.11.2006 в сумі 1 377 249,59 грн. 07.02.2014 головним державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ (правонаступником якого є Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському р-нах м.Харкова) відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №639/201/13-ц, виданого Жовтневим р/с м.Харкова 18.06.2013, та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] , та оголошено заборону на відчуження (а.с. 11, 12) 04.08.2015 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови). Також зазначено, що виконавчий лист до виконання може бути повторно пред`явлений до 04.08.2016. (а.с.13) Згідно копії ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.11.2019 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у справі №639/201/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/2006/840-К/1550 від 29.11.2006 з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Гефест» на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N24068. (а.с. 14). У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «Гефест» звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та 29.07.2020 набув право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 7-10) Таким чином, згідно вказаних витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири є ТОВ «Фінансова компанія «Гефест». Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту. Тобто статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу. У інших випадках арешт знімається за рішенням суду. Крім того, виконавче провадження № 41902622 було завершене 04.08.2015 на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній станом на день її постановлення) шляхом повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, стягувач мав право у визначені законодавством строки повторно пред`явити виконавчий лист до виконання. Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що завершення виконавчого провадження з цих підстав не передбачає можливості зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення суду не виконано. Однак, виконавчий лист можливо було пред`явити повторно до виконання до 04.08.2016, проте станом на день розгляду вказаної справи стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, дані про наявність відкритого виконавчого провадження відсутні, стягувач до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не звертався. Враховуючи вищенаведене та норми законодавства, суд приходить до висновку, що державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки вказаний механізм стосується лише тих випадків, коли відбувається повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Як встановлено вище, власником квартири [ADDRESS] є ТОВ "ФК "Гефест". Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для існування накладення арешту на вищевказане нерухоме майно. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. Крім того, арешт на майно [PERSON] накладався для забезпечення виконання рішення суду у справі №639/201/13-ц, однак, наразі виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні у ВДВС, позивач є новим стягувачем при примусовому виконанні вказаного рішення суду та власником спірного майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому підстав для подальшого існування арешту немає, арешт слід скасувати. Однак, що стосується позовної вимоги про припинення запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі, зокрема, рішення суду. Крім того, відповідно до положень пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, за рішенням суду. Згідно пункту 6.1 глави 15 розділу ІІ зазначеного Порядку, про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, рішення суду про скасування арешту з дня набрання ним законної сили є підставою для реєстрації припинення обтяження, однак суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження вказаних вище суб`єктів. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2102,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: partial