Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. 14 березня 2018 року дитину було поміщено до будинку дитини у зв*язку зі складними життєвими обставинами. З народження дитини вони не виконують жодного з покладених на них обов*язків, взагалі не цікавляться долею дитини. Жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймають. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судовому засідання заперечували проти задоволення позову зазначивши, що створили належні умови для проживання та виховання дитини, мають на це кошти, в будинку дитини відвідували сина три рази. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Н.Сироватської сільської ради № 30 від 12.03.2018 року [PERSON] поміщено до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини у зв*язку з тим, що батьки малолітнього не створили належних умов для проживання дитини( дитячий одяг, ванночка, косметичні засоби для немовляти відсутні). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 09.11.2017, 05.03.2018, 12.03.2018 року складених комісією опікунської ради Н.Сироватської сільської ради в будинку за адресою в [ADDRESS] проживають відповідачі та їх четверо дітей. На момент кожного обстеження в будинку не прибрано, прохолодно, газопостачання відсутнє у зв*язку з несплатою послуг за користування. В наявності є продукти харчування.(а.с.3-5). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 02 січня 2019 року в житлово-побутових умовах сім*ї відповідачів нічого не змінилось. З батьками проживає старший син [PERSON], 2002 року народження, неповнолітні діти [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 2009 року народження, [PERSON], 2013 року народження з 12 вересня 2018 року знаходяться в Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, в зв*язку з невиконанням батьками своїх батьківських обов*язків.. Відповідно до довідки «Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини» комунального лікувально-профілактичного закладу Сумської обласної ради № 64/1 від 21.01.2019 року в закладі з 14.03.2018 року перебуває [PERSON], [INFO], мати дитину відвідували один раз - 14.06.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст.11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пунктах 15, 16, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином в зв»язку з тим, що відповідачі на протязі значного часу ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню неповнолітньої дитини, їх необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дитини. Також необхідно стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини, а дитину залишити на вихованні у державному дитячому закладі.

Outcome: approved