Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

09.12.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», у якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.08.2018 р. по 30.08.2019 р. включно у розмірі 227494,51 грн. В обґрунтування\~\~позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 22.03.2004 по 30.08.2019 він знаходився у трудових відносинах з ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», під час яких з боку відповідача була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 227 494 грн 51 коп. з урахуванням утриманих податків. 30.08.2019 позивач був звільнений, однак, до цього часу заробітна плата йому виплачена не була. 25.10.2019 Київський районний суд м. Харкова видав судовий наказ про стягнення з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» на користь позивача суми заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 227494 грн. 51 коп., однак ухвалою суду від 20.11.2019 вказаний судовий наказ було скасовано за заявою боржника. Позивач неодноразово звертався до боржника з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але вона виплачена не була, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, 10.02.2020 до канцелярії суду подав заяву про проведення розгляду справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засіданнь повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 10.02.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. На підставі Наказу №157/к від 22.03.2004 [PERSON] було прийнято на роботу до УкрДНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» (в подальшому перейменовано на ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» у відділ маркетингу на посаду начальника відділу, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.11). З 2006 по 2011 роки [PERSON] неодноразово був переведений на різні посади та 30.08.2019 на підставі Наказу №308к від 23.08.2019 останній звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗоП України (а.с.11). Згідно Довідки К-65-10/1-02/1 від 10.10.2019 про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати заступнику директора по НТР [PERSON] за період з 01.08.2018 по 30.08.2019, підприємство має заборгованість з невиплаченої заробітної плати перед [PERSON] у сумі 227\~494,51 грн. (а.с.12, 15). Вказана сума заборгованості відповідачем спростована не була, доказів, щодо недостовірності наданої суду інформації стосовно розміру заборгованості по заробітній платі суду також не надано. Таким чином, суд вважає встановленим, що ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» має заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.11.2019 задоволено заяву представника ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ» Гарбуз Н.П. та скасовано судовий наказ від 25.10.2019 по справі №953/20846/19, н/п 2-н/953/1396/19, виданий за заявою [PERSON] про видачу судового наказу з вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з ДП «УкрНТЦ «ЕНЕРГОСТАЛЬ». Стаття 43 Конституції України\~гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). \~ Відповідно до\~ст. 115 КЗпП\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості із заробітної плати, які зазначені позивачем у позовній заяві є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною шостою\~статті 24 Закону України\~"Про\~оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Статтею 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з\~відповідача заборгованості\~по заробітній\~платі у\~сумі 227494,51\~грн.\~ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~та позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2274,95 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за вимогами майнового характеру за позовом фізичної особи). На підставі викладеного,

Outcome: approved