Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що [INFO] року померла її матір [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №10 відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] За життя спадкодавець заповіту не склала, тому право на спадкування за законом у першу чергу отримала дочка [PERSON]. 20 січня 2017 року позивач звернулася до Веселинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що відповідно до п. Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Причиною відмови зазначено відсутність правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві, а саме: свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане Катеринівською сільською радою Веселинівського району 23.05.1998 року не містить печатку та підпису голови виконкому [PERSON] Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернулася з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] не з'явилася до зали судового засідання, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала, просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] загальною площею 50,9 кв. м., житловою площею 31,9 кв. м., сарай - літ В, літня кухня - літ Б, гараж - літ Д, сарай - літ Ж, літній душ - літ З, споруди №1-3 в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO] року. Представник відповідача Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Гасюк П.П. в судове засідання не з'явився, до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та з урахуванням наданих доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року в с. Новокатеринівка Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 05 грудня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с. - 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] була матір'ю позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 18 лютого 1966 року серія [NUMBER] Так як спадщина відкрилася до 01.07.2003 року (за шість місяців до ступу в дію ЦК України), то застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. Відповідно до спадкової справи №388/00 після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, що була витребувана судом з Державного нотаріального архіву Миколаївської області, [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини та 01.11.2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Миколаївське» Веселинівського району Миколаївської області розміром 4,12 в умовних кадастрових гектарах, належного померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори. Таким чином [PERSON] в розумінні ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину. Згідно заповіту від 24.06.1999 року [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] лише земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, право власності на яке було посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай), інше майно [PERSON] залишилось незаповіданим. Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкування в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Постановою від 20.01.2017 року державний нотаріус Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, видане Катеринівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 23.05.1998 року на ім'я [PERSON] без печатки та підпису голови виконкому [PERSON] (а.с. 9). Таким чином, в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Судом було витребувано з Веселинівської філії ММБТІ інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою [ADDRESS] та встановлено, що первинна інвентаризація житлового будинку проведена за замовою [PERSON] в 1998 р та виданий технічний паспорт на житловий будинок 20.05.1998 р. На підставі рішення №5 від 23.05.1998 р. виконкомом Катеринівської сільської ради Веселинівського району про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок власником [PERSON] в [ADDRESS] було отримано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 23.05.1998 р. та зареєстровано Веселинівською філією ММБТІ за реєстровим №202. Поточна інвентаризація проведена за замовою №334 від 27.11. 2015 р. [PERSON] для оформлення спадщини. Відповідно до довідки начальника Веселинівської філії Миколаївського МБТІ [PERSON] №38 від 24.03.2016 року в якій зазначено, що власником станом на 28.12.2012 року є [PERSON] - 1/1 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.05.1993 року та зареєстровано в Веселинівській філії ММБТІ 23.05.1998 року реєстровий №202. (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 23 травня 1998 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] (а.с.11) Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], який був складений начальником Веселинівської філії Миколаївського МБТІ 14.03.2016 року, в графі"власник" зазначено [PERSON] (а.с.12-15). Виходячи з наведеного, померлій [PERSON] належало на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Веселинівський район Миколаївської області, а держава Україна визнала це право власності за [PERSON], зареєструвавши це право через створений відповідний орган - Веселинівську філію Миколаївського МБТІ. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР). Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову. На підставі викладено,

Outcome: approved