Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки ,укладений 04.11.2008 р. між ПАТ „Фольксбанк" та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] . При цьому покликається на те, що 10.10.2008 р. між ПАТ „Фольксбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки від 04.11.2008 р. Предметом іпотеки виступає нерухоме майно - квартира [ADDRESS] пл.81,0 кв.м. та не житлові приміщення під літ „А-4" у цьому ж будинку пл.81,1 кв.м. Оскільки на момент укладення оспорюваного договору квартира і не житлові приміщення , як були зареєстровані лише за [PERSON], вони з останнім перебували у зареєстрованому шлюбі, таке майно було їх спільною власністю. Вона своєї згоди на укладення договору іпотеки не давала, а тому такий договір вважає недійсним та просить зобов'язати приватного нотаріуса зняти з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону на відчуження спірної квартири та виключити із Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою спірної квартири. У судовому засіданні позивачка ствердила свої вимоги та дала пояснення, аналогічні змісту позову. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що дійсно на час укладення ним кредитного договору із ПАТ «Фольксбанк» та договору іпотеки він перебував у зареєстрованому шлюб із позивачкою, однак про укладення таких договорів її до відома не ставив, і дозволу на їх укладення позивачка не давала. Представник відповідача ПАТ «Фольксбанк» позовні вимоги заперечив та пояснив у судовому засіданні, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону а тому вважає позовні вимоги безпідставними. З'ясувавши обставини справи,заслухавши доводи сторін, вивчивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. Як вбачається із оглянутої судом справи №2-204508 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу сторони перебували у шлюбі з 17.06.1989року. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06.08.2008 р. шлюб між сторонами розірваний. При цьому, у рішенні суду встановлено, що з березня 2008 року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, проживають окремо. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 26.12.2007р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у м. Львові та нежитлових приміщень за вказаною адресою , що позначені на плані 26-27 площею 81,1 кв.м Як вбачається із тексту угод продавцем зазначено [PERSON], а покупцем [PERSON] Через три дні , час, достатній для внесення даних в реєстр прав власності на нерухоме майно, 29.12.2007р. [PERSON] вказане нерухоме майно згідно договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON], дарує відповідачу по справі, на той час чоловікові позивачки - [PERSON] Після розірвання шлюбу з [PERSON], відповідач 30.10.2008 р. зареєстрував шлюб з [PERSON] Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.04.2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано в органах РАГС. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11.02.2013 р. по цивільній справі №21328265712, 1328765312 за позовом [PERSON] про визнання недійсним договорів та визнання права власності, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.09.2013 р. визнано частково недійсними , в частині покупця, договори купівлі-продажу, посвідчені 26.12.2007р. приватним нотаріусом [PERSON] за реєстрами №1496 і №1497 , укладені між [PERSON] та [PERSON] щодо придбання квартири [ADDRESS] у м. Львові та нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] у м. Львові, що позначені на плані 26-27 загальною площею 81,1 кв.м. Переведено право покупця по договорах купівлі-продажу, посвідчених 26.12.2007 р. приватним нотаріусом [PERSON] за реєстрами №1496 і №1497, укладених між [PERSON] та [PERSON] щодо придбання квартири [ADDRESS] у м. Львові та нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] у м. Львові, що позначені на плані 26-27 загальною площею 81,1кв.м на [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним. Визнано недійсними договори дарування, посвідчені 29.12.2007р. приватним нотаріусом [PERSON] за реєстрами №376 та № 381 , укладені між [PERSON] та [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] у м. Львові та нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] у м. Львові, що позначені на плані 26-27 загальною площею 81,1кв.м. Ст. 61 ЦПК України врегульовано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає підставними вимоги позивачки щодо визнання недійсним договору іпотеки, оскільки спірні об'єкти нерухомості належать на праві власності позивачці та [PERSON], а згоди позивачки на укладення договору не було, договір укладений поза її волевиявленням. Що стосується вимог про зобов'язання приватного нотаріуса ЛМНО до вчинення дій, такі до задоволення не підлягають, оскільки статус приватного нотаріуса - третя особа, до якої не можуть пред'являтись будь-які вимоги.

Outcome: partial