Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом . У позові вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.02.2008 року. Разом із нею в будинку зареєстрований [PERSON], [INFO] , який є колишнім чоловіком її дочки. З 01 червня 2014 року відповідач в будинку не мешкає, особистих його речей в будинку немає, за комунальні послуги він не сплачує, знятися з реєстрації самостійно відповідач не бажає. Позивачка оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в будинку, тобто і за відповідача. Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися ним на свій розсуд, отримати субсидію. Просить захистити її право на повноцінне користування житлом та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом , а саме будинком [ADDRESS] В судове засідання, позивачка не з'явилася, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, вважається сповіщеним належним чином про час та місце розгляду справи, відзив із запереченнями не надав, причини неявки суду не повідомив, заява із клопотанням про відкладення розгляду до суду не надходила. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивачки на заочний розгляд справи. З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно дост. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд встановив, що позивачка являється власницею будинку [ADDRESS], що підтверджується договром купівлі-продажу будинку від 29 лютого 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 869, посвідченим приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Радіоновим Ю.В., право власності на будинок за позивачкою зареєстровано 29 лютого 2008 року комунальним підприємством Дружківське міське бюро технічної інфентаризації за № 6099 в книзі 22 (а.с.8,9). У вищевказаному будинку, крім позивачки зареєстрований [PERSON], [INFO] /а.с. 10, 14-18,19 /. [PERSON] є колишнім чоловіком її дочки (а.с.2,13). З 01 червня 2014 року відповідач [PERSON] не проживає в належному позивачці будинку, не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачу у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідача підтверджується актом від 09 серпня 2018 року, складеним головою територіального комітету мікрорайону "Яківлівка" в присутності сусідів / а. с.19/. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. За матеріалами справи підтверджено, що відповідач не є власником спірного нерухомого майна, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, що порушує права власниці житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. Таким чином, суд вважає, що позов про захист права власності позивачки на будинок та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачкою підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved