Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

12 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що 23 листопада 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області зроблено відповідний актовий запис за № 13. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В силу напружених стосунків, що виникали внаслідок сварок, морального та психологічного тиску у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім»ї, залишив без належної батьківської уваги дітей, поклав обов»язок на їх утримання лише на позивача. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки відносини між ними тривалий час мають негативний характер, кожен із подружжя живе виключно своїми інтересами. Примирення між нею та відповідачем й подальше спільне подружнє життя, як і збереження сім»ї є неможливим, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні 1 грудня 2914 року [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини із батьком. В заяві зазначає, що самостійно згоди щодо місця проживання дітей із [PERSON] дійти не можуть, тому з метою захисту своїх та дітей особистих немайнових прав змушений був звернутися до суду. Вказує, що діти більш прихильні до нього, він має стабільний заробіток, не зловживає спиртними напоями та не демонструє аморальної поведінки, посилаючись на ст.ст.160,161 СК України, ст.9 Конституції України, просив постановити рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити. 18 грудня 2014 року позивач збільшила позовні вимоги просила також постановити рішення про визначення місця проживання дітей із матір"ю. В заяві зазначає, що відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина не повинна розлучатися їз батьками всупереч їхньому бажанню. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким дитина не може бути розлучена із матір"ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити перевагу матері перед батьком при визначення місця проживання дитини, при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, тому приймаються до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Відповідно до ст.160 СК України при вирішення спору судам необхідно враховувати думку самої дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просили постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей із матір»ю. Також суду пояснили, що примирення є неможливим, оскільки позивач має намір вступити в шлюб із іншим чоловіком. Щодо визначення місця проживання дітей, позивач просила врахувати судом всі обставини по даній справи та думку самої дитини, яка на сьогоднішній день може висловити свою думку з ким саме бажає проживати та в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог та заяви про збільшення вимог заперечили, відповідач бажає зберегти сім»ю і в даний час погоджується на примирення. Щодо визначання місця проживання дітей, то відповідач та його представник надали суду пояснення аналогічно викладеним у зустрічній позовній заяві, та просили постановити рішення про задоволення цих вимог, а в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Представник органу опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації позовні вимоги в частині вимог позивача щодо визначення місця проживання дітей підтримала та суду пояснила, що органом опіки і піклування надано суду з цього приводу відповідний висновок про доцільність визначення місця проживання дітей із матір»ю, з врахуванням всіх обставин, які в ньому зазначені.. Також суду пояснила, що при огляді місця проживання малолітніх дітей, старший син дійсно висловлював свою думку про те, що він бажає проживати із позивачем. Проти зустрічних вимог про визначення місця проживання із батьком заперечує. В судовому засідання малолітній [PERSON] суду пояснив, що він народився у м.Львові, проживає в м.Радехів із матір»ю, молодшим братом та дядьком -[PERSON]. Він має свою кімнату, в якій є стіл для написання уроків та ліжко на якому він відпочиває. У нього є все необхідне для нормальної життєдіяльності, мама повністю усім його та брата забезпечує. В даний час навчається у спеціалізованій школі №3 у м.Радехів, йому найбільше подобається урок фізкультури. Батько його возив до школи, він любить батька, буде ходити до нього у гості разом із молодшим братом, але не бажає проживати із батьком. Брат молодший йому теж говорив, що хоче проживати з мамою. Дядька [PERSON], який проживає із ними сприймає дуже добре. Із батьком проживати не бажає, так як він ображав маму, закривав їх, погано із ними поводився. Вислухавши пояснення позивача, її представника на підтримання позовних вимог, заперечення відповідача, представника органу опіку і піклування, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи думку самої малолітньої дитини, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, з таких підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] Оглядівською сільською радою Радехівського району 23 листопада 2000 року зареєстровано шлюб за актовим записом № 13 (а.с.5). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження, серії [NUMBER] від 25 січня 2002 року та серії [NUMBER] від 10.04.2008 року (а.с.6-7). Також суд встановив, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Положеннями ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частин 3, 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має праве припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Добровільність шлюбу одна з основних засад, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України), який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. У відповідності до частин 3, 4 статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, ще одружуються. Держави, які беруть участь у цьому Пакті, повинні вжити належних заходів для забезпечення рівності прав і обов'язків обох з подружжя щодо одруження., під час перебування в шлюбі і при його розірванні. В разі розі рвання шлюбу має передбачатися необхідний захист усіх дітей. Приймаючи до уваги заяву позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, суд робить висновки про те, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків де виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини де кожного з них, вік дитини, стан її здоров 'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Принцип 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, затвердженої Резолюцією № 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей. В силу вимог абзацу 1 пункту 14, пункту 18 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, ще місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тобто, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У правовідносинах, які склалися між сторонами виключних (виняткових) обставин, які б давали підстави малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] розлучити із матір'ю немає і таких судом не встановлено. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Висновок органу опіки та піклування Радехівської районної державної адміністрації за №02-16/2415-11 від 17.12.2014 року, який був наданий суду, має для суду лише рекомендаційний характер та оцінюватиметься поряд з іншими доказами у справі, оскільки повноваження органу опіки та піклування щодо збирання інформації є обмеженими порівняно із повноваженнями суду щодо витребування та дослідження доказів. Суд, дослідивши усі докази по справі, погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.33-34). Узагальнюючи наведене, враховуючи відсутність виключних (виняткових) обставин, які б давали підстави малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] розлучити із матір'ю, думку дитини [PERSON], який здатний самостійно сформувати свою думку та виявив бажання проживати із матір»ю, а також намір позивачки виховувати своїх дітей, суд робить висновки про те, що місце проживання дітей необхідно визначити разом із матрі»ю [PERSON].

Outcome: approved