Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 18.06.2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26.07.2013 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у Городищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №67. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON],[INFO]. Сімейні стосунки між сторонами не склалися, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що стало підґрунтям для сварок. Подружні відносини припинені подружжям з серпня 2018 року. Спільне господарство вони не ведуть. Наразі донька проживає з позивачем в будинку по [ADDRESS]. Відповідач з [PERSON] та [PERSON] не проживає, не приймає участі у вихованні дитини. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання доньки з нею та стягнути судові витрати з відповідача на її користь. В судовому засіданні яке проводилось за участю позивача дистанційно, остання підтримала позовні вимоги і просила суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся. Неявка відповідача не перешкоджає здійсненню підготовчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 02.07.2018 року позивачем надіслано уточнюючу позовну заяву в якій вона зазначає що, відповідач не бере участі у вихованні дитини протягом останніх двох років, веде аморальний спосіб життя, зокрема зловживає спиртними напоями та відносно нього порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Крім того останній має заборгованість з аліментів. Натомість позивач має всі необхідні умови для проживання: свій власний будинок, стабільний дохід. До адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась. Досудове врегулювання спору з відповідачем щодо визначення місця проживання дитини не проводилось, оскільки він не іде на контакт і не відповідає на телефонні дзвінки. До органу опіки та піклування позивач також не зверталась з приводу визначення місця проживання дитини. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03.07.2018 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження. 05.07.2018 року Черкаським районним судом Черкаської області постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відео конференції за участю позивача. 13.07.2018 року від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Встановлені судом обставини: 26.07.2013 року Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на - [PERSON] що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 04.05.2017 року, виданого повторно, Серія [NUMBER] [INFO] року народилася [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження, від 22.10.2013 року, Серія [NUMBER]. В графі батько зазначений - [PERSON], в графі мати - [PERSON] (а.с.9). З довідок про склад сімї, виданих виконкомом Валявської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 02.03.2016 року № 139/02-44 та від 25.06.2018 року №563/02-44 вбачається, що до складу сімї [PERSON], що проживає [ADDRESS] входять доньки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8,28). Згідно характеристики [PERSON] з місця роботи, остання призначена на посаду секретаря судових засідань Городищенського районного суду Черкаської області від 27.09.2010 року. За період перебування на посаді зарекомендувала себе позитивно (а.с.21). Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.01.2017 року, яка набрала законної сили 06.02.2017 року, адміністративний матеріал відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України закрито на підставі ст.. 38 КпАП України (а.с.22). 03.06.2018 року на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 185 КпАП України (а.с.23). Результати розгляду даного протоколу в матеріалах справи відсутні. З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що за заявою [PERSON] до ЄРДР 10.06.2018 року було внесено повідомлення про крадіжку, вчинену її чоловіком (а.с.25). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] по [ADDRESS] від 25.06.2018 року №442/02-42, заявниця проживає у власному будинку разом зі своїми доньками. Двох неповнолітніх доньок заявниця виховує сама, з батьком старшої доньки заявниця розлучена. Із доходів у родині: заробітна плата заявниці та аліменти на старшу доньку заявниці (а.с.26). [PERSON] відвідує Городищенський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 2 «Зірочка» з 23 листопада 2015 року і по теперішній час. За час перебування дитини в закладі, [PERSON] щоденно приводить та забирає дитину, підтримує доброзичливі стосунки з усіма учасниками освітнього процесу. Батько дитини [PERSON] дуже рідко брав участь у відвідуванні закладу, на спільні родинні заходи не з'являвся, участі у батьківських зборах не брав, що підтверджується довідкою з Городищенського дошкільного навчального закладу №2 «Зірочка» Городищенської районної ради від 25.06.2018 року №39 (а.с.29). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.06.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння в [ADDRESS] З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 03.03.2018 року № 24509 вбачається, що [PERSON] в період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року отримувала доходи: за 1-2017 у розмірі 3037,50 грн. з Корсунь Шевченківської міжрайонної ДПІ; за 2-2017 у розмірі 3037,50 грн. з Корсунь Шевченківської міжрайонної ДПІ; за 2-2017 у розмірі 6556,45 грн. з ТУ ДСА України у Черкаській області; за 3-2017 у розмірі 3037,50 грн. з Корсунь Шевченківської міжрайонної ДПІ; за 3-2017 у розмірі 30573,89 грн. з ТУ ДСА України у Черкаській області; за 4-2017 у розмірі 1012,50 грн. з Корсунь Шевченківської міжрайонної ДПІ; за 4-2017 у розмірі 41509,91 грн. з Корсунь Шевченківської міжрайонної ДПІ (а.с.33). Згідно довідки про доходи №71 з ТУДСА України у Черкаській області від 05.07.2018 року , загальна сума доходу [PERSON] за період з червня 2017 року по травень 2018 року за винятком аліментів становить 124112,45 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 04.07.2018 року №14327/1 з Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області, станом на 01.07.2018 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 8748,89 грн. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст.. 113 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. ч.4 ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. ч.8 ст.7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. (ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України). Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно правового висновку Верховного Суду України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що мати дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Обставини справи викладені позивачем у позовній заяві сторонами не оспорюються. Проте матеріалами справи не підтверджуються твердження позивача щодо того, що відповідач зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя та не має у власності житла. Позивачем не надано будь-яких даних щодо зловживання алкогольними напоями [PERSON] та відсутності у нього на праві власності житла. У протоколі про адміністративне правопорушення від 03.06.2018 року, що складений на [PERSON] за ст.. 185 КпАП України, на який посилається позивач відсутні відомості щодо вчинення ним адміністративного правопорушення у стані алкогольного сп'яніння або щодо зловживання ним алкогольними напоями, крім того в матеріалах справи відсутні відомості щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, а тому даний доказ не є належним та достовірним. Крім того, [PERSON] не надано підтвердження щодо оголошення [PERSON] підозри у вчиненні злочину, за ч. 1 ст. 185 КК України. Суд, враховуючи підтримання позовних вимог позивачем та визнання позову відповідачем, встановлені обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Оскільки подружні відносини сторони не підтримують і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, шлюб необхідно розірвати. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов'язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Враховуючи вік малолітньої [PERSON], [INFO], яка на день ухвалення судового рішення не може дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дочки з матірю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, і це позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] має власне житло, стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи і у дошкільному закладі, який відвідує її малолітня донька, що свідчить про те, що для дитини створені умови для нормального проживання з матірю. В судовому засіданні на даний час не встановлено, що проживання дитини з батьком позитивно сприятиме розвитку дитини, зокрема останній не утримує доньку, має заборгованість з аліментів, та саме головне - не виявляє бажання, щоб донька проживала разом з ним. Судові витрати: Суд вирішує судовові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 704, 80 грн. гривень. З відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved