overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що до 25 грудня 2013 року працював в ПАТ „Південьзахідшляхбуд", відповідач розрахунку при звільненні не провів. Просить стягнути з відповідача на його користь борг із заробітної плати в сумі 7382,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду в сумі 3500 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. В суд позивач подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просить позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без розгляду, в іншій частині позов підтримує. Представник відповідача до суду не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений 08 квітня 2014 року, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та заперечень проти позову до суду не направив. Суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] до 25 грудня 2013 року працював в ПАТ „Південьзахідшляхбуд". Заробітну плату при звільненні відповідач не виплатив. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 7382,42 грн. Дані обставини встановлені з письмових доказів. Зокрема, вказані факти підтверджуються наданою суду довідкою відповідача про суму боргу. Достовірність та належність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці - без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди провадиться працівникові, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача невиплачену йому у встановлені строки заробітну плату в сумі 7382, 42 грн. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості і визначає моральну шкоду в сумі 3500 грн., оскільки відповідач не надав заперечень проти вказаної позовної вимоги Судові витрати за два види позовних вимог - майнового характеру та моральної шкоди - підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що працює в ПАТ „Південьзахідшляхбуд", але заробітну плату за періоди жовтня по грудень 2013 року і січень-лютий 2014 року відповідач не виплатив. Просить стягнути з відповідача на її користь борг із заробітної плати в сумі 5092,67 грн. з урахуванням індексації та компенсації за затримку термінів її виплати, моральну шкоду в сумі 2000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. В суд позивачка подала письмову заяву про те, щоб позов в частині стягнення індексації та компенсації за затримку термінів виплати зарплати залишити без розгляду, в іншому підтримує позовні вимоги повністю, справу просить розглядати без її участі. Представник відповідача до суду не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений 08 квітня 2014 року, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та заперечень проти позову до суду не направив. Суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] працює в ПАТ „Південьзахідшляхбуд". Заробітну плату за жовтень-грудень 2013 року і січень-лютий 2014 року відповідач їй не виплатив. Дані обставини встановлені з письмових доказів - копією трудової книжки позивача та довідками про суму боргу. Достовірність та належність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці - без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди провадиться працівникові, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача невиплачену їй у встановлені строки заробітну плату. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості і визначає моральну шкоду в сумі 2000 грн., оскільки відповідач не надав заперечень проти вказаної позовної вимоги позивача. Судові витрати за два види позовних вимог - майнового характеру та моральної шкоди - підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

01 квітня 2014 року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS], за яку сплатила 45000 грн. [PERSON] про отримання грошей надав розписку, а остання отримала правовстановлюючі документи на квартиру та ключі від неї. Посвідчити правочин - договір купівлі-продажу квартири сторони в нотаріальній конторі не можуть з причини ухилення від цього відповідача. Оскільки фактично умови договору сторонами були виконані, то позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який відбувся 01.04.2014 року між нею та [PERSON], визнати за нею право власності на цю квартиру. У судовому засiданні позивач пiдтримала свої позовнi вимоги та просила задовольнити позов у повному обсязi. Вiдповiдач - [PERSON] у судовому засiданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослiдивши матерiали справи, вважає, що позов пiдлягає задоволенню з наступних підстав: Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2010 року (а.с. 8), право власності на який належним чином зареєстровано в КП "Алчевське БТІ" 24.02.2010 р. за реєстраційним номером 6807067 (а.с. 9). 01.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов*язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON], як продавець передав у власність [PERSON], як покупцеві, правовстановлюючі документи на квартиру та ключі від неї, а остання у свою чергу сплатила вартість квартири у розмірі 45000,00 грн., про що відповідач надав розписку (а.с. 14). У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся, та визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

01 квітня 2014 року до суду надійшла позовна заява від Публічного акціонерного товариства "Донецькобленерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS], є споживачем електричної енергії, особовий рахунок [NUMBER]. Відповідачем неодноразово проводились перерахунки грошових коштів за використану електричну енергію, і таким чином, між енергопостачальником та споживачем є зобов'язання. 24 грудня 2013 року при перевірці представниками позивача виконання вимог Закону України «Про електроенергетику» за місцем проживання відповідача було виявлено порушення ним Правил користування електроенергією, що виразилася у самовільному підключенні електроустановок поза межами приладу обліку. На підставі п. 53 ПКЕЕ виявлене порушення було зафіксоване в Акті про порушення ПКЕЕН № 192895 від 24 грудня 2013 року, внаслідок чого споживачу було визначено обсяг та вартість спожитої, але не врахованої електричної енергії на загальну суму 2279,13 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості по сплаті за спожиту, але не враховану приладом обліку електричну енергію у визначеній сумі, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача Рожкова Л.О., діюча на підставі доручення, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, до судового засідання не зявився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 21 червня 2008 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин близько півтора місяців тому. В сім'ї [PERSON] у 2009 році народилася донька, проживає при матері. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згоден. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відсутній. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що подружжя останній час проживає окремо за різними поштовими адресами, він має цивільні відносини з іншою жінкою і на примирення не згоден. Місце проживання неповнолітньої дитини визначено добровільно, на доньку надає матеріальну допомогу і цікавиться її життям. Відповідач у судове засідання не прибула, відповідно поданої заяви не заперечує проти розірвання шлюбу і просила справу розглянути за її відсутності /ас. 18/. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис за № 32; в сім'ї [INFO] народилася донька [PERSON], проживає при матері /копії ас.8-9, ас. 10/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21,24, 56, 110 - 112, 115 Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до положень ст.113 СК України відповідач як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу не звернулася до суду щодо повернення до дошлюбного прізвища " [PERSON]". У порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Межівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [PERSON], знаходячись у шлюбі з [PERSON], проживала з 22 січня 1991 року за адресою: [ADDRESS]. Вище вказаний шлюб розірвано 22 листопада 2008 року. З жовтня 2011 року [PERSON] за вище вказаною адресою не проживає. Позивачка просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, яке їй належить, за адресою: [ADDRESS]; зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка проти позову не заперечує. Представник Межівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14284925 від 10.12.2013 року [PERSON] є власником об'єкту житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). У відповідності до ст. 43 Закону України "Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідачка перешкоджає власнику користуватися домоволодінням на свій розсуд. На підставі п.2 ст. 48 цього ж Закону слід усунути перешкоду користування домоволодінням позивачці. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], просить постановити рішення про розірвання шлюбу, який зареєстрований між ними 08.07.2013 року; дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO] залишити для відповідачки до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] зазначив в позовній заяві, що з відповідачкою припинив сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо. Вони втратили одне до одного почуття любові, в зв'язку з чим виникали сварки, відповідачка створила іншу сім'ю В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві і пояснив, що з 2009 року він і відповідачка проживали однією сім'єю, повінчалися в церкві і під час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Під час перебування ним у 2014 році в зоні АТО відповідачка створила нову сім'ю. З липня місяця 2014 року він із сім'єю не проживає. Вважає, що примирення не відбудеться, розірвання шлюбу буде відповідати їхнім інтересам. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала і пояснила, що після реєстрації шлюбу, починаючи з 2014 року з відповідачем сімейне життя не склалося. Вона співмешкає з іншим чоловіком. Просить шлюб з [PERSON] розірвати, дітей залишити з нею і не змінювати її прізвище на дошлюбне. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалася. Примирення між сторонами з часу припинення ними сімейних стосунків не відбулося. Розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін. Згідно свідоцтва про шлюб, 08 липня 2013 року виконавчим комітетом Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис за № 8. зареєстрований шлюб між громадянами України [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу, прізвище [PERSON] змінено на прізвище "[PERSON]". Згідно свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їхніми батьками є сторони по даній справі. Діти проживають з матір'ю. Спору між сторонами про місце проживання дітей немає, тому суд залишає дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON] на утриманні матері до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

01 квітня 2015 року Комунальна лікувально-профілактична установа „Міська психіатрична лікарня м.Костянтинівка" звернулася до суду із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], посилалася на те, що останння страждає психічним захворюванням, з 25 грудня 2014 р. та по теперешній час перебуває під диспансерним наглядом у психіатричній лікарні м.Костянтинівки, не може доглядати за собою та віддавати звіт своїм діям і керувати ними. Визнання її недієздатним необхідно для подальшого оформлення опіки. У судовому засіданні представник заявника та зацікавлена особа [PERSON], підтримали заявлені вимоги, просять суд визнати недієздатною [PERSON], [INFO]. Вислухавши представника заявника, зацікавлену особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 73 від 24 квітня 2015 року страждає психічним захворюванням "органічною деменцією. Ступень вираженого слабоумія позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними», тому у відповідності зі ст.39 ЦК України її варто визнати недієздатною На підставі ст.ст. 39, 58, 60 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

01 липня 1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Вознесенській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 14, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.07.1995 року. Пісдя одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Спільні діти подружжя на даний час повнолітні за твердженням позивача. Позивач стверджує, що спору про поділ спільного майна на час звернення з позовом до суду між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведуть. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила суд повністю їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без нього, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить підготовче засідання за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у підготовчому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved