Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, зазначаючи, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області 14 травня 2018 року. Від спільного подружнього життя у сторін по справі є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Просить їх задовольнити в повному обсязі. Усі обов'язки, щодо утримання та виховання дітей вона несе самостійно, хоча проживають усі спільно, в одному будинку. Відповідач на даний час офіційно не працює, однак виїжджає на роботи до [PERSON], має дохід, який повністю витрачає на свої потреби, платоспроможний.. Відповідач на протязі тривалого часу відсутній дома, перебуває за межами України на роботі, коштів на потреби дітей не надає, діти потребують нормального харчування, коштів на лікування. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що дітям повинен бути забезпечений рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1ст. 141 СК України), вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні просили суд у задоволені позовних вимог відмовити. Відповідач подав письмовий відзив, в якому просить суд у задоволені позовних вимог відмовити, оскільки після розірвання шлюбу, діти та його екс -дружина проживають разом з ним, в його приватному будинку. В будинку є всі умови для проживання, комунальні послуги, навчання сина [PERSON], яке він проходить в м.Рівне, повністю оплачу він. Регуляроно їздить на заробітки, купує продукти харчування, муку крупи, оплачує комунальні послуги. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області 14 травня 2018 року, справа за № 555/553/18. Від спільного подружнього життя у сторін по справі є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З оглянутих свідоцтв про народження дітей серія 1-ГЮ № 174706 від 20 лютого 2004 року, серія 1-ГЮ № 061240 від 20 листопада 2007 року вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Судом встановлено, що [PERSON] надає допомогу дітям періодично, яка є недостатньою для утримання дітей, а позивач достатніх коштів для належного утримання дітей не має, відповідач значний час перебуває за межами України, коштів на утримання дітей у свою відсутність не надає, а тому позивач змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з батька аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань, щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Суд при прийняті рішення, враховує вимоги ч.3 ст. 181 СК України, а саме за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що позивач та відповідач будучи розлученими, проживають спільно із дітьми, в одному будинку за адресою м.Березне вул. Грушевського 4. Відповідач працює за межами України, а саме виїжджає на роботи до [PERSON], що підтверджується закордонним паспортом останнього. Тривалий час відсутній за місцем проживання, чого останній в судовому засіданні не заперечував. Діти перебувають га утримані матері та батька, однак на час відсутності відповідача, позивач не взмозі в повному обсязі запбезпечити утримання дітей, їх харчування, лікування та інші витрати для нормального задоволення матеріальних і духовних потреб дітей. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обовязку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб, з метою забезпечення нормального догляду за дітьми, враховуючи матеріальне становище позивача, відповідача, характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвиток дітей, те, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, не є особою похилого віку, здатний своєю працею заробляти на життя, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, та слід стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одна тисяча) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття51 Конституції України, стаття180 Сімейного кодексу України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 180,182,184,191, СК України,

Outcome: partial