Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

08.08.2017 позивач звернувся до суду з позовом та просив суд: - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартиру [ADDRESS]; - скасувати реєстрацію [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], яка була придбана останнім на електронних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна, проведених Солом'янським районним відділом державної виконавчої служи м. Києва. Крім того, вказує, що відповідачі 22.06.2017 незаконно зареєстрували в спірній квартирі неповнолітню [PERSON], [INFO] з метою утруднення реалізації прав позивача. Зазначає, що відповідачі добровільно не звільняють квартиру в зв'язку позивач не може користуватися та розпоряджатися своїм майном. Жодних угод з відповідачами на право користування нерухомим майном позивачем не укладено. Також, 02.08.2017 позивачем було укладено договір з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 107 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивачу нараховуються послуги по оплаті житлово - комунальних послуг, якими користуються відповідачі. Позивач вважає, що відповідачі порушують його право власності на належне йому майно. Враховуючи вищенаведене, просив задовольнити позовні вимоги. 08.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 09.08.2017 позовну заяву було залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків. 17.11.2017 на адресу суду представником позивача було подано заяву на виконання вимог вищезазначеної ухвали. Ухвалою суду від 20.11.2017 позовну заяву було повернуто позивачу у зв'язку з частковим виконанням ухвали суду від 09.08.2017. 14.12.2017, не погоджуючись з ухвалою суду від 20.11.2017, позивачем було подано апеляційну скаргу. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 31.01.2018 апеляційну скаргу задоволено, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 15.02.2018 згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 15.02.2018 позовну заяву було залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків. 15.03.2018 представником позивача було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 15.02.2018. 16.03.2018 судом направлено запити до обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 16.03.2018 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 25.04.2018. 10.04.2018 на адресу суду надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідачів. 12.04.2018 позивачем було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 25.04.2018 позов в частині вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, залишено без розгляду. В судовому засіданні 25.04.2018, не виходячи до нарадчої кімнати, було відмовлено у клопотанні представника позивача про заміну відповідача та залучено до участі у справі [PERSON] як законного представника [PERSON] Ухвалою суду від 25.04.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з наведених вище підстав. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судова повістка, що направлялась на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, не була отримана останніми та повернулася на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача та його представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, останньою було подано клопотання в якому заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просять ухвалити рішення, врахувавши інтереси малолітньої [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в суді, квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори належала на праві власності відповідачу [PERSON] Згідно свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. 27.07.2017 та зареєстрованого в реєстрі № 1120 встановлено, що вказана вище квартира придбана позивачем на електронних торгах по реалізації арештованого майна, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2017 (а.с.4,5). Доказів того, що вказане вище свідоцтво чи електронні торги у встановленому законом порядку скасоване чи визнано недійсним, відповідачами суду не надано. 02.08.2017 між позивачем та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» було укладено договір № 107 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на надання даних послуг в квартирі [ADDRESS] (а.с.6-8). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено вище, позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєтровані та проживають: відповідач [PERSON], як колишнній власник реалізованого на електронних торгах нерухомого майна та члени його сім"ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та в добровільному порядку відмовляються звільнити займане спірне житло, що підтверджується висновком Солом'янського управління поліції ГУ НП України(а.с.20,103). Вбачається, що відповідачі проживають у спірній квартирі без законних на те підстав. Відповідного договору чи житлового сервітуту ні в силу закону , ні в силу договору відповідачі не мають. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов"язаннями власника. Таким чином, з огляду на припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру, суд вважає, що одночасно з цим припинилось право на користування цією квартирою, оскільки право користування є похідним від права власності. Встановлено, що відповідачі відмовляються в добровільному порядку виселитися зі спірної квартири, тим самим порушуючи право позивача у здійсненні ним права власності. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачі проживають у спірній квартирі без законних на те підстав, а тому підлягають виселенню в судовому порядку. За таких обставин, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 80,00 грн. з кожного. Також, з [PERSON] та [PERSON], як законних представників [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 40,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved