Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

10.08.2014 року ТОВ «Мігфінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та згідно заяви про збільшення позовних вимог від 24.12.2014р. просить стягнути з відповідача на свою користь за договором позики грошову суму в розмірі 24040 гривень та судові витрати. (а.с. 2, 30) При цьому посилається на те, що ТОВ «Мігфінанс», яке має право провадити фінансову діяльність та надавати фінансові послуги, укладено з відповідачем в письмовій формі договір позики від 15.12.2013р. №2013-04-00037, згідно якого відповідачу було надано позику у розмірі 1500 гривень, з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 вказаного договору 21.12.2013р. позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею. Однак, незважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення позики, відповідачем не повернуто отриману позику та відсотки за користування нею. В зв'язку з чим вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять стягнути з відповідача грошову суму за договором позики в розмірі 24040 гривень у тому числі: 1500 гривень - основний борг; 11250 гривень - проценти за користування позикою; 11040 гривень - пеня за весь час прострочення; 250 гривень - штраф. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2013р. між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 2013-04-00037. Згідно з п.1 вказаного договору ТОВ «Мігфінанс» надає [PERSON] позику у розмірі 1500 гривень, з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 договору позичальник зобов'язався 21.12.2013 р. повернути позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в розмірі 1710 гривень. Згідно п. 7.1 при прострочені сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 250 гривень та відповідно до п. 7.2 у разі невиконання позичальником зобов'язань по погашенню позики у терміни встановлені п. 3.1 договору позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. (а.с. 7) Згідно з видатковим касовим ордером від 15.12.2013р. відповідачу було видано позичкові кошти в розмірі 1500 гривень, відповідно до договору позики від 15.12.2013р. (а.с. 8) Як вбачається з позовної заяви та досліджених судом доказів відповідач суму позики та відсотки за користування нею не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобов'язальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно розрахунку заборгованість відповідача за договором позики від 15.12.2013 р. станом на 24 грудня 2014 року становить 24040 гривень, яка складається з основного боргу в розмірі 1500 гривень, процентів за користування позикою в розмірі 11250 гривень, пені за весь час прострочення в розмірі 11040 гривень та штрафу в розмірі 250 гривень. Отже відповідно до ст. 612 ЦК України з відповідача, що прострочив свої зобов'язання слід стягнути на користь позивача грошову суму за договором позики № 2013-04-00037 від 15.12.2013р. в розмірі 24040 гривень. 20.09.2014 року позивач ТОВ «Мігфінанс» уклало з адвокатом [PERSON] договір №09-05/2014 про надання правової допомоги, відповідно до п.1.2 якого адвокатом [PERSON] прийнято доручення позивача на представництво його прав та інтересів в Приморському районному суді м.Одеси у зв'язку з судовим розглядом даної цивільної справи. Відповідно до п.3.5 вказаного договору всього гонорар адвоката складає 2 000 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 28 від 18.02.2015 р. позивачем сплачено адвокату [PERSON] за правову допомогу 1979,78 гривень. (а.с. 34-35, 37) При вирішенні питання про присудження з відповідача на користь ТОВ «Мігфінанс» понесених останнім і документально підтверджених витрат на правову допомогу судом береться до уваги та обставина, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений статтею 1 Закону України від 20.12.2011р. №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З урахуванням положень п.3 Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №465, розмір винагороди за годину роботи адвоката становить 2,5% місячного розміру мінімальної заробітної плати, визначеного законом на час видачі адвокатові доручення. Обсяг наданої адвокатом правової допомоги відображено в складеному адвокатом акті №1 приймання-здачі послуг з надання правової допомоги від 18.02.2015р., до якого додано розрахунок розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги на стадії провадження в суді першої інстанції. Факт сплати позивачем ТОВ «Мігфінанс» витрат на правову допомогу підтверджено відповідною квитанцією від 18.02.2015р. №28. (а.с. 37, 38-39) Таким чином, згідно ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 1978,78 гривень та судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved