Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним пункту 6.1. рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року №256 «Про житлові питання». Позов обгрунтовує тим, що вона постійно проживає та є користувачем житлового приміщення [ADDRESS] . Вказане житлове приміщення вона займає правомірно, проживає на підставі Ордеру на житлову площу в гуртожитку, що був виданий її покійному чоловіку - [PERSON] , якому було надано право зайняти разом із сім`єю в складі чотирьох чоловік кімнату № 2 площею 16,0 кв. в будинку по [ADDRESS] . Склад сім`ї, що мав право зайняти дану кімнату: [PERSON] (її чоловік), [PERSON] (вона - дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). Починаючи з 11.12.1998 року її сім`я зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] згідно ордеру, виданого на підставі рішення профспілкового комітету ВАТ «Івано-Франківський пивзавод» за №11 від 20.06.1998 на площу 16 кв. м. Загальна площа кімнати та інших сім`ї приміщень [PERSON] - 30,17 кв. м., житлова площа - 17,07 кв. м. Даний ордер є чинним, ніким не скасований чи визнаний недійсним. Зазначає, що в даному житлі вона проживає правомірно та в ньому зареєстрована. Листом Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради від 06.09.2019 № К/2688 її повідомлено про те, що пунктом 6.1. рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 256 від 07.03.2019 року [PERSON] та її сину [PERSON] надано житлове приміщення № 1 житловою площею 20,2 кв. м. у гуртожитку на [ADDRESS] . Зі змісту Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 № 256 «Про житлові питання» вбачається, що виконавчим органом місцевого самоврядування було надано житлове приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м. у гуртожитку на [ADDRESS] , [PERSON] . Склад сім`ї - 2 особи вона, син - [PERSON] . Вважає, що даний пункт рішення виконавчого комітету є протиправним, необгрунтованим та таким, що порушує її житлові права як мешканця будинку та користувача житлових та інших приміщень в цьому ж будинку. Згідно пункту 6.1. оскаржуваного Рішення, Виконавчий комітет здійснив розподіл житлової площі в гуртожитку, що розташований по [ADDRESS] . За повідомленням Виконавчого комітету, Рішення № 256 від 07.03.2019 в частині, що стосується надання [PERSON] та її сину [PERSON] житлового приміщення № 1 у гуртожитку на [ADDRESS] , приймалось виконавчим комітетом на підставі звернення [PERSON] та [PERSON] в межах повноважень та компетенції, відповідно до статей 15 та 51 ЖК України, а також статей 30 та 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З огляду на інформацію, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, будинок [ADDRESS] не належить на праві власності територіальній громаді міста. Даний будинок не знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста і не перебуває в управлінні комунальних підприємств. У відповідь на адвокатський запит № 30-АЗ/2020 від 20.08.2020 року, Виконавчий комітет не надав жодної інформації, яка б підтверджувала факт того, що будинок [ADDRESS] перебуває в комунальній власності (власності територіальної громади міста Івано-Франківськ). Зазначене дає підстави стверджувати, що приймаючи пункт 6.1. Рішення, Виконавчий комітет надав у користування житло, яке не перебуває у власності територіальної громади міста та, по суті, розпорядився майном, яке йому не належить. Зі змісту пункту 6.1. Рішення вбачається, що Виконавчий комітет надав сім`ї [PERSON] житлове приміщення для проживання в якості гуртожитку. У відповідь на запитання № 4 адвокатського запиту № 30-АЗ/2020 від 20.08.2020 року, Виконавчий комітет не надав жодної інформації, яка б підтверджувала факт того, що житловий будинок [ADDRESS] обліковуєгься як гуртожиток. Тому, твердження Виконавчого комітету про те, що кімната №1 в будинку [ADDRESS] підлягає наданню в користування громадянам як «гуртожиток» є помилковим. Отже, прийняття Виконавчим комітетом оскаржуваного пункту Рішення суперечило вимогам чинного законодавства, оскільки останній розпорядився майном як гуртожитком за умови, що це майно не перебувало на обліку як гуртожиток. Зазначає, що прийняття пункту 6.1. Рішення відбулося всупереч прямої заборони на вчинення таких дій, встановленої рішенням суду. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 року у справі № 0907/2-4638/11 за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про виселення ухвалено виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] з житлових приміщень № 1-4, площею 19,7 кв.м. та [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.03.2016 року в цій же справі рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 у справі № 0907/2-4638/11 рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. Більше того, на підставі оскаржуваного пункту Рішення, відповідачем сім`ї [PERSON] не було видано ордеру на жилу площу в цьому будинку, а також - не укладено відповідного договору найму житлового приміщення. Отже, прийняття оскаржуваного пункту Рішення відбулося Виконавчим комітетом з порушенням вимог законодавства. Відповідач, оскаржуваним пунктом Рішення фактично скасував та зупинив виконання рішення суду, яке набрало законної сили та в якому вона брала безпосередньо участь, вважає, що цим пунктом Рішення порушені її житлові права та законні інтереси, як мешканця даного житлового будинку. Користування кімнатою, де проживає сім`я [PERSON] , передбачає використання ними спільних приміщень (кухні, коридору), які не мають характеру допоміжних. Відповідно, й фактичне використання площі, яка правомірно перебуває у її користуванні. Зазначене користування приміщенням призводить до додаткових витрат з її сторони на оплату житлового-комунальних послуг. Також, оскаржуваний пункт Рішення слугує приводом для [PERSON] займати іншу житлову площу, ніж та, яка зазначена в оскаржуваному пункті Рішення. Просить суд визнати незаконним пункт 6.1. рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року №256 «Про житлові питання» в частині надання [PERSON] та [PERSON] житлового приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м. в будинку на [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. 16.11.2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Івано-Франківська і в період з 01.07.1992 по 01.07.2001р.р. згідно договорів оренди, де орендодавцем виступав ЖЕО-2 був переданий у строкове платне користування ВАТ „Івано-Франківський пивзавод". Відповідно до договору від 01.07.1992 року укладеного між ЖЕО №2 та Івано-Франківським пивзаводом передано в користування нежитлові приміщення, площею 115,23 кв.м. Так, відповідно до п. 1. договору №20 укладеного між ЖЕО №2 та Івано-Франківським пивзаводом від 01.07.1997р. та 01.07.1998р. орендодавець ЖЕО №2 передає в орендне користування приміщення для проживання в гуртожитку по [ADDRESS] , площею 115 та 23 кв.м. Відповідно до п. 3 вказаних договорів нежитлові приміщення підлягали використанню за їх призначенням. Рішенням Івано-Франківського міського суду, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області та Постановою Верховного Суду від 21.02.2018 року встановлено, що будинок по [ADDRESS] не належить Івано-Франківському пивзаводу, а відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська. Спірні жилі приміщення є гуртожитком. До компетенції виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради входить вирішення питань про надання вивільненого житлового приміщення. Отже, будучи власником гуртожитку на [ADDRESS] -Франківську виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради правомірно розпорядився незайнятими приміщеннями приймаючи п. 6.1 рішення №256 від 07.03.2019р. «Про житлові питання» надаючи житлове приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м у гуртожитку на [ADDRESS] [PERSON] на склад сім`ї - 2 особи. Згідно інформації наданої департаментом житлової комунальної політики та Благоустрою Івано-Франківської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №256 від 07.03.2019р. [PERSON] 19.03.2019р. отримала ордер на кімнату № 1 на [ADDRESS] . Виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №0907/2-4638/2011 від 01.04.2016р. виданого на підставі рішення Івано-Франківського міського суд по справі №0907/2-4638/2011, яке набрало законної сили 16.03.2016р., завершено. Зазначає, що Позивачем не надано доказів про те, що виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення порушені його права. Окрім того, зазначають, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2016 року яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року та Постановою Верховоного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 0907/2-4638/11 в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання за ним та членами його сім`ї прав на житло в будинку по [ADDRESS] , що в сукупності складається з кімнати №1, площею 17,07 кв.м. та кімнати №2, що складається з двох суміжних кімнат площею 20,31 та 20,03 кв.м., відмовлено. Таким чином, виконавчим комітетом Івано-Франківською міської ради не порушено жодних прав чи інтересів позивача. Враховуючи викладене, просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відмовити. 27.11.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, який обгрунтовує тим, що в силу вимог законодавства, належним підтвердженням речового права (в тому числі й права власності) на будинок чи приміщення може бути відповідна інформація з Державного реєстру прав. Проте, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №220444511 вбачається, що будинок [ADDRESS] не належить на праві власності територіальній громаді міста (право власності не зареєстроване за жодним суб`єктом). Разом з тим, відповідач не надав у матеріали справи інформацію з Державного реєстру речових прав, яка б підтверджувала протилежне. Зазначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Проте, відповідачем не надано в матеріали справи жодного документу, який би стверджував факт державної реєстрації права комунальної власності на цей будинок до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також не навів обґрунтування, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Зазначає, що в рішенні Івано-Франківського міського суду від 11.02.2016 року відсутнє посилання на будь-який доказ, який би містив ознаки правовстановлюючого документу та безпосередньо підтверджував право комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківськ на зазначений будинок. Так само, в матеріалах судової справи № 0907/2-4638/11, яка зберігається в Івано-Франківському міському суді, відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право комунальної власності територіальної громади міста на даний будинок чи його частину. Єдиний письмовий доказ, який надає відповідач на підтвердження того, що будинок належить територіальній громаді міста є копії Примірного договору оренди нежилих приміщень № 20 віл 01.07.1992 року; від 01.07.1997 року; від 01.07.1998 року. В даних договорах оренди відсутнє застереження про те, що об`єкт оренди - будинок по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності міста. Також, відповідачем не надано документа, який б підтверджував те, що ЖЕО № 2 розпорядився саме об`єктом комунальної власності міста Івано-Франківськ. Зазначені договори підтверджують тільки факт наявності відносин оренди між ЖЕО № 2 та ВАТ «Івано-Франківський пивоварний завод» з приводу будинку [ADDRESS] в період з 01.07.1992 року по 01.07.2001 року. Однак, відповідач не надає будь-яких документів, які підтверджують наявність (відсутність) права власності чи іншого речового права на цей будинок, які були актуальні на момент прийняття оскаржуваного пункту рішення Виконавчого комітету. У своєму відзиві відповідач стверджує про те, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста. Проте, в листі Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради №415/24-13/14 від 30.07.2018 відповідач стверджує, що даний будинок не знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста і не перебуває в управлінні комунальних підприємств. Разом із відзивом, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували присвоєння цьому будинку статусу гуртожитку, а також те, що цей «гуртожиток» перебуває у віданні виконавчого комітету міста. Відповідач стверджує, що єдиною підставою для надання квартири № 1 третім особам була заява [PERSON] від 22.01.2019 року. Доказів того, що це житло надається третім особам для їхнього проживання як робітників, службовців, студентів чи учнів на період їхньої роботи чи навчання чи для іншої мети - не надано. Так само, не надано доказів того, що станом на момент прийняття Рішення, члени сім`ї [PERSON] перебували у трудових відносинах із органом місцевого самоврядування чи будь-яким іншим підприємством, установою чи організацією, які наділені правом розподілу житлової площі в цьому будинку як гуртожитку. Також зазначає, що твердження відповідача про виконання рішення суду в справі №0907/2-4638/11 не відповідають дійсності. Окрім того, зазначають, що необгрунтованим є твердження відповідача про те, що права чи інтереси позивачки оскаржуваним пунктом рішенням виконкому не порушуються. В позовній заяві було чітко наведено пояснення щодо порушень прав чи законних інтересів позивачки внаслідок прийняття оскаржуваного пункту Рішення. Так, зокрема зазначено, що користування кімнатою, де проживає сім`я [PERSON] , передбачає використання ними спільних приміщень (кухні, коридору), які не мають характеру допоміжних. Відповідно, й фактичне використання площі, яка правомірно перебуває у її користуванні. Зі змісту Технічного паспорта на квартиру № 1 в житловому будинку [ADDRESS] вбачається, що треті особи мають намір отримати у власність та користування житлову площу більшого розміру, ніж це передбачено оскаржуваним пунктом Рішення. В склад своєї квартири треті особи включили приміщення, які їм не належать, а саме: кімнату площею 20,3 кв.м. (вказавши як кухня) та приміщення площею 3,8 кв.м. (вказавши як коридор, хоча фактично - це кухня). З огляду на План (схему) житлового будинку по [ADDRESS] вбачається, що приміщення площею 3.8 кв.м. входить в приміщення спільного користування обох квартир (кімната площею 16,65 кв.м.). Однак, пунктом 6.1. оскаржуваного рішення, виконавчий комітет визнав за третіми особами право користування квартирою № 1 . Також, не зрозуміло, яке саме із двох приміщень було надано в користування третім особам - кімната чи кухня по техпаспорту. Така невизначеність дозволяє третім особам займати усі приміщення. Так само, при прийнятті оскаржуваного пункту рішення, відповідачем не було враховано що її сім`я перебуває на квартирному обліку при виконкомі з 20.08.2003 року за № 5749 в списках загальної черги, складом сім`ї 5 осіб та з 01.04.2016 року в списках першочергової черги за № 2994 (підтверджується довідкою від 07.04.2016 року № 37- 14/417). Зі змісту матеріалів справи вбачається, що вона тривалий час проживає саме в цьому будинку. Так, з 11.12.1998 року її сім`я зареєстрована в кімнаті № 2 цього будинку. У своїх непоодиноких зверненнях до відповідача вона просила його вирішити її житлове питання з приводу покращення житлових умов, зокрема, шляхом надання в користування кімнати № 1 в цьому будинку. Тому, відповідач міг надати їй в користування вказані приміщення після набрання чинності рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2016 року у справі №0907/2-4638/11. Однак всупереч цьому ж рішенню суду, відповідач надав ці приміщення особам, які підлягали виселенню із нього без надання іншого житлового приміщення. Просить суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 10.12.2020 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, який обґрунтовує тим, що посилання позивача на те що виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради не було надано правовстановлюючого документу, що підтверджує речове право на будинок по [ADDRESS] є юридично не доречними, оскільки немає і могло бути «документу», який в розумінні позивача міг би підтвердити речове право, зважаючи на специфіку передачі і формування комунальної власності в незалежній Україні. Зазначає, що все державне майно «комунальної власності», що було розподілене між адміністративно-територіальними одиницями в рамках Постанови Кабінету міністрів України № 311 від 05.11.1991 р., перейшло у комунальну власність і територіальні громади отримали повноцінне право володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном на свій розсуд і в своїх інтересах. Саме так визначено у статті 60 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Окрім того, зазначає, що в своїй позовній заяві позивач вказує, що ордер від 20.06.1998 року ніким не скасований чи визнаний недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.04.2010 року у справі за позовом виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним ордера на вселення у кімнату № 1-3 в гуртожитку на [ADDRESS] , залишено без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 3.12.2008р. в даній справі про задоволення позову. Тобто, вказаним рішенням, визнано недійсним ордер виданий 20.06.1998 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на поселення в кімнаті 1-3 гуртожитку по [ADDRESS] площею 86,7 м.кв. У справі 0907/2-4638/11 [PERSON] подав зустрічний позов до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому підтримав позов Виконавчого Комітету Івано-Франківської міської ради, просив відмовити в позові [PERSON] та просив суд про визнання за собою та членами його сім`ї права користування кімнатами № 1 , площею 17,07 кв.м. та кімнати № 2 , що складається з двох суміжних кімнат площею 20,31 та 20,03 кв.м. з тих підстав, що був працівником Івано-Франківського пивзаводу та отримав ордер на вселення в складі 4 осіб в гуртожиток по [ADDRESS] у кімнати №1-3, загальною площею 86.4 кв.м.; вселився в квартиру. 23.08.2008 р. ордер на вселення скасовано, але не вирішено питання щодо забезпечення житлом сім`ї [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2016 року по даній справі в зустрічному позові [PERSON] до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання за ним та членами його сім`ї прав на житло в будинку по [ADDRESS] , що в сукупності складається з кімнати №1, площею 17,07 кв.м. та кімнати №2, що складається з двох суміжних кімнат площею 20,31 та 20,03 кв.м., відмовлено. В частині не визнання Позивачем права комунальної власності на вказаний будинок, не логічним видається посилання Позивача на те (як зазначається у відповіді на відзив), що вона неодноразово зверталась до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проханням вирішити її житлове питання з приводу покращення житлових умов, зокрема, шляхом надання в користування кімнати № 1 будинку по [ADDRESS] . Такі дії (звернення) Позивача свідчать про визнання Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради власником будинку по [ADDRESS] . Таким чином зазначені вище рішення Івано-Франківського міського суду, які стосуються, тим чи іншим чином правовідносин, які склалися щодо будинку по [ADDRESS] ще раз підтверджують, що виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення не порушуються права позивача. Позивачем жодних інших доказів які спростовують це не надано. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити в позові. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] видано ордер на право зайняття з сім`єю жилої площі 16.0 кв.м. кімнати № 2 в гуртожитку по [ADDRESS] . Як вбачається із примірного договору №20 від 01.07.1998 року будинок [ADDRESS] в період з 01.07.1992 по 01.07.2001р.р. згідно договорів оренди, де орендодавцем виступав ЖЕО-2 був переданий у строкове платне користування ВАТ „Івано-Франківський пивзавод". Відповідно до примірного договору від 01.07.1992 року укладеного між ЖЕО №2 та Івано-Франківським пивзаводом передано в користування нежитлові приміщення, площею 115,23 кв.м. Так, відповідно до п. 1. договору №20 укладеного між ЖЕО №2 та Івано-Франківським пивзаводом від 01.07.1997р. та 01.07.1998р.орендодавець ЖЕО №2 передає в орендне користування приміщення для проживання в гуртожитку по [ADDRESS] , площею 115 та 23 кв.м. Відповідно до п. 3 вказаних договорів нежитлові приміщення підлягали використанню за їх призначенням. Відповідно до повідомлення [PERSON] від 29.08.2003 року вбачається, що згідно рішення міськвиконкому за №340 від 20.08.2003 року [PERSON] поставлено на квартирний облік при Івано-Франківському міськвиконкомі. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.12.2008 року, яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.04.2010 року залишено без змін, визнано недійсним ордер виданий 20.06.1998 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] на поселення в кімнаті 1-3 гуртожитку по [ADDRESS] площею 86,7 м.кв. Як вбачається з довідки виданої начальником житлово-експлуатаційної організації №2 [PERSON] від 14.04.2010 року сім`я [PERSON] в складі 4-х чоловік зареєстрована в будинку [ADDRESS] в кімнаті №2 колишнього гуртожитку, що орендувався ВАТ «Івано-Франківський пивзавод» 11.12.1998 року згідно ордеру, виданого на підставі рішення профспілкового комітету пивзаводу за №11 від 20.06.1998 року на площу 16 м.кв. З довідки ЖЕО №2 від квітня 2011 року №669 встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою проживають і прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з довідки з Єдиного розрахункового центру від 29.10.2013 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою зареєстровано 7 осіб включаючи [PERSON] . Згідно акту 03-13/02-45 огляду жилого будинку від 26.02.2014 року за адресою [ADDRESS] вбачається, що будинок одноповерховий, кімната 17м.кв., прописано 7 чоловік, з них 2 неповнолітніх дітей. Видано ордер на проживання 20.06.1998 року Івано-Франківським пивзаводом. Відповідно до відповіді на запит №01-02/332 від 27.02.2014 в.о.директора КП «Єдиний розрахунковий центр» Шкутяк П. 1 та 2 квартири в будинку по [ADDRESS] не приватизовані, в 1 квартирі зареєстрованих немає, згідно акту огляду жилого будинку в даній квартирі проживають [PERSON] з сином [PERSON] . Документи на право проживання в квартирі відсутні. В квартирі 2 зареєстровано 7 осіб. В даній квартирі проживає сім`я [PERSON] . Ордер на проживання, виданий 20.061998 року. Квартира 3 - приватизована (Ордер №191 згідно рішення МВК №451 від 17.11.2006 Розпорядження міського голови №242 від 04.05.2007 року). Згідно акту 03-13/02-55 огляду жилого будинку від 09.04.2014 року за адресою [ADDRESS] вбачається, що сім`я [PERSON] займає житлові приміщення №1-4 площю 19,70 м.кв., №1-3 площею 20,07 м.кв. згідно до поверхового плану інвентарної справи, а також користується половиною кухні обладнаної за рахунок перегородок. На час проведення огляду вказаного приміщення проживає [PERSON] та син - [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.02.2016 року, яке Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.03.2016 року та постановою Верховного Суду України від 21.02.2018 року залишено без змін позов Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволено та вирішено виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] з житлових приміщень №1-4, площею 19,7 кв.м. та № 1-3 , площею 20,07 кв.м. згідно до поверхового плану інвентарної справи в будинку [ADDRESS] , в зустрічному позові [PERSON] до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання за [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням №1-4, площею 19,7 кв.м. та №1-3, площею 20,07 кв.м. та половиною кухні згідно поверхового плану інвентарної справи в будинку [ADDRESS] , відмовлено. В зустрічному позові [PERSON] до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання за ним та членами його сім`ї прав на житло в будинку по [ADDRESS] , що в сукупності складається з кімнати №1, площею 17,07 кв.м. та кімнати №2, що складається з двох суміжних кімнат площею 20,31 та 20,03 кв.м., відмовлено. Відповідно до довідки з Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради від 07.04.2016 року яка видана [PERSON] вбачається, що він на квартирному обліку при міськвиконкомі перебуває з 20.08.2003 року (рішення МВК №340 від 20.08.2003 року) за №5749 в списках загальної черги, складом сім`ї 5 осіб ( [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук) та з 01.04.2016 року в списках першочергової черги за №2994 як інвалід ІІ групи загального захворювання. 01.07.2017 року між власниками будинку [ADDRESS] , в особі уповноваженого представника на підписання договору - першого заступника міського голови Вітенка М.І. та ТзОВ «Балтія-Сервіс» в особі директора Скиби О.А. було укладено Договір №2/83 про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд. Як вбачається з додатку №1 до Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд між співвласниками будинку [ADDRESS] , в особі уповноваженого представника на підписання договору - першого заступника міського голови Вітенка М.І. та ТзОВ «Балтія-Сервіс» в особі директора Скиби О.А. підписано акт приймання-передачі об`єкта в управління, з якого встановлено, що відповідно до умов укладеного Договору Замовник передав, а Управитель прийняв в управління даний багатоквартирний житловий будинок у м.Івано-Франківську. 18.09.2017 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . З довідки №02-02/965 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видана ТзОВ «Балтія-Сервіс» від 06.10.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстровані/входять - [PERSON] - наймач, [PERSON] - онук, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - дружина. Згідно інформаційної довідки виданої Заступником директора Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою від 30.07.2018 року, вбачається, що будинок [ADDRESS] не знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста і не перебуває в управлінні комунальних підприємств, перебував в управлінні «Муніципальна інформаційна управляюча компанія», станом на 27.07.2018 року даний будинок перебуває в управлінні ТзОВ «Балтія сервіс» вул.Достоєвського, 8. Згідно листа заступника директора Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради від 30.07.2018 року вбачається, що будинок [ADDRESS] не знаходиться в комунальній власності громади міста і не перебуває в управлінні комунальних підприємств, перебував в управлінні КП «Мунаципальна інформаційна управляюча компанія». Станом на 27.07.2018 року даний будинок перебуває в управлінні ТзОВ «Балтія Сервіс». В січні 2019 року [PERSON] звернулась із заявою до міського голови Марцінківа Р.Р. в якій просила розглянути можливість надання жилого приміщення №1 в гуртожитку по [ADDRESS] в якому вона проживає з 1978 року зі складом сімї 2 особи - [PERSON] та [PERSON] (син). 11.01.2019 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . В лютому 2019 року директором ТзОВ «Балтія-Сервіс» надано відповідь на запит №03-02/26 директора Департаменту ЖКПтаБ з якого вбачається, що управляючою компанією житловий будинок по [ADDRESS] знято з обслуговування. Відповідно до заяви [PERSON] від 21.02.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевською М.М. вбачається, що [PERSON] на час написання заяви не перебувала в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах. Як вбачається із копії витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року № 256 пунктом 6.1 вирішено про надання житлового приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м. у гуртожитку на [ADDRESS] [PERSON] . Склад сім`ї - 2 особи / вона, син - [PERSON] . Із листа Департаменту правової політики Івано-Франківської міської ради від 04.09.2019 року №К/2688 вбачається, що [PERSON] зверталась до Департаменту правової політики із зверненням щодо спільного проживання в гуртожитку із сусідкою [PERSON] та порушення правил співжиття, з якого вбачається, що [PERSON] повідомлено про те, що пунктом 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №256 від 07.03.2019 року [PERSON] надано житлове приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м. у гуртожитку на [ADDRESS] . Згідно листа заступника директора Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради Федоренко О. від 06.09.2019 року №К/2688 вбачається, що згідно інформації Департаменту правової політики Івано-Франківської міської ради пунктом 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №256 від 07.03.2019 року [PERSON] надано житлове приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м у гуртожитку на [ADDRESS] . 27.03.2019 року Старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Обертинським В.В. винесено постанову у ВП №51112927 про повернення виконавчого документа стягувачу, з якої вбачається, що згідно заяви від 26.03.2019 року про повернення виконавчого листа стягувачу, а саме: оригінал виконавчих листів від 01.04.2016 року по справі №0907/2-4638/2011 повернуто стягувачу - Виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державного реєстру іпотек. 31.08.2020 року першим заступником міського голови Вітенко М. надано відповідь на адвокатський запит, з якого вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , 30.06.2016 року знятий з балансу КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». Зазначений будинок перейшов в управління ТОВ «Балтія Сервіс». Наказом ТОВ «Балтія Сервіс» №11а від 14.02.2019 року будинок [ADDRESS] було знято з управління. Рішення №256 від 07.03.2019 року в частині, що стосується надання [PERSON] та її сину [PERSON] житлового приміщення №1 у гуртожитку на [ADDRESS] приймалось виконавчим комітетом на підставі звернення [PERSON] та [PERSON] в межах повноважень та компетенції, відповідно до ст.15 та 51 ЖК України, а також ст. 30 та 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Згідно відповіді Директора Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради Смушака М. від 04.11.2020 року на запит заступника директора департаменту правової політики Буджака В. встановлено, що [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету від 07.03.2019 року за №256 отримала ордер 19.03.2020 року на кімнату № 1 на [ADDRESS] . З листа першого заступника директора Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради від 26.02.2021 року №11.1-07/93 вбачається, що за наявною в Департаменті інформацією [PERSON] перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі у складі сім`ї свого чоловіка [PERSON] на загальній черзі під № 5749 з 20.08.2003 року, та в списках першочерговиків під № 5749 з 20.08.2003 року, та зазначено, що дана інформація на час складення даного листа не є актуальною, оскільки після 01.04.2016 року документи облікової справи не поновлювалися, що не дає можливості перевірити наявність правових підстав для перебування сім`ї на квартирному обліку станом на час складення даного листа. Відповідно до ст.4 ЖК УРСР, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать, будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності, (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибці (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно- колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. Відповідно до ч. 1,2 ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Як встановлено рішеннями Івано-Франківського міського суду від 23.12.2008 року та від 11.02.2016 року будинок по [ADDRESS] , відноситься до комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська. Спірні жилі приміщення є гуртожитком. Згідно зі ст. 18 Житлового кодексу УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. За приписами ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду Місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Положеннями ч. 2 ст. 128 ЖК України визначено, що жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Приписами ст. 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч.1 ст.42 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Позивач звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним пункту 6.1. рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року №256 «Про житлові питання» яким надано житлове приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м. у гуртожитку на [ADDRESS] [PERSON] складом сім`ї - 2 особи/вона, сину - [PERSON] . У поданому позові позивачем визначено [PERSON] та [PERSON] , як третіх осіб, в той же час вони повинні були бути визначені одними із відповідачів у даній справі, оскільки за їх зверненням до міського голови Марцінківа Р.Р. винесено рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року №256 «Про житлові питання». Пунктом 6.1. зазначеного рішення визначено про надання житлового приміщення №1 житловою площею 20,2 кв.м. у гуртожитку на [ADDRESS] [PERSON] складом сім`ї - 2 особи/вона, сину - [PERSON] та згідно рішення виконавчого комітету від 07.03.2019 року за №256 [PERSON] 19.03.2020 року отримала ордер на кімнату № 1 на [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Права та обов"язки учасників справи визначені ст.ст. 43,49 ЦПК України. Відповідно до ст.50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом про визнання незаконним пункту 6.1. рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.03.2019 року №256 «Про житлові питання» неправильно визначила суб`єктний склад сторін спору, не залучила до участі у справі [PERSON] та [PERSON] , які згідно рішення виконавчого комітету від 07.03.2019 року за №256 отримали ордер 19.03.2020 року на кімнату № 1 на [ADDRESS] та право на користування даним житловим приміщенням. Ст.51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права залучити до участі у справі співвідповідачів з власної ініціативи. При розгляді справи позивач з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст.51 ЦПК України не зверталася, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суд позбавлений права без залучення співвідповідачів вирішити питання про права та обов`язки осіб, які не є учасниками справи, та питань, які стосуються предмету спору, що є неприпустимим, оскільки це суперечить основоположним принципам цивільного судочинства. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 327 ЦК України, ст.ст. 2, 13,43,49,51, 141, 263-265 ЦПК України -

Outcome: dismissed