Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач, ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 18 лютого 1997 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого продаж квартири здійснено за 31 720 гривень, що на момент здійснення операції складало 16 750 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Відповідно до пункту 5 Договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 17 лютого 2012 року. Кінцевий строк виконання зобов'язань з оплати вартості квартири минув. Однак, відповідачі не виконали зобов'язань з оплати вартості квартири, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду й, уточнивши та збільшивши позовні вимоги просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором куплі-продажу квартири у розмірі 254 488 грн. 92 коп. та три відсотки річних за користування грошовими коштами у розмірі 22 883 грн. 17 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив стягнути з відповідачів суму заборгованості та кошти в розмірі 420 грн. 00 коп., пов'язані з поданням оголошення в ЗМІ. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явиласяся, про день час та місце слухання справи повідомлялася поштою, поштові конверти повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в друкованому засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур'єр», причини неявки суду невідомі. За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 лютого 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір) [ADDRESS] в рівних долях кожному (а.с.7-8). Відповідно до п. 4 Договору продаж квартири здійснено за 31 720 гривень, що на момент здійснення операції складало 16 750 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Зазначений пункт договору був предметом судового розгляду. Так рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2010 року зокрема визнано недійсним вказаний пункт договору купівлі-продажу. Ухвалою Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року відмовлено. У жовтні 2010 року ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернулось до Верховного Суду України із скаргою про перегляд ухвали судді Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року у зв'язку з винятковими обставинами. Ухвалою Верховного Суду України від 30 травня 2012 року скаргу задоволено частково ухвалу судді Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року в частині вирішення зустрічної позовної вимоги про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними в частині визнання недійсною частину пункту 4 у договорах купівлі-продажу квартир скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд в суд касаційної інстанції (а.с.4-17). Приймаючи вказане рішення Верховний Суд України встановив, що закон передбачає обов'язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині визнання недійсною частину пункту 4 у договорах купівлі-продажу квартир дійшов хибних висновків про те, що грошовий еквівалент зобов'язання не може бути визначено в іноземній валюті (а.с.18-22). Іншим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року встановлено, що належним виконанням зобов'язань за оспорюваними договорами купівлі-продажу квартир у будинку [ADDRESS] є внесення грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. Тобто, належним виконанням зобов'язань за договорами слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. Частиною третьою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини щодо тлумачення пункту 4 договору купівлі-продажу квартир, зокрема відповідачами [PERSON], [PERSON] та терміну «Умовні одиниці» є встановленими судовим рішенням, яке набрало законної сили, за результатами розгляду справи у якій брало участь ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця». Тому суд вважає дану обставину встановленою. Крім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі за позовом [PERSON] та інших до ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», третя особа - Сьома Київська державна нотаріальна контора в особі Київського міського управління юстиції м. Києва про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії встановлено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про виконання позивачами умов договорів щодо виплати повної вартості квартир та вказав, що відповідно до умов договору від 6 лютого 1997 року укладеного, між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та [PERSON], діючої від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] продаж квартири [ADDRESS] здійснено за 31 721 гривню, що на момент здійснення операції складало 16 750 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Як вбачається з наданих суду документів, за період з вересня 1995 року по вересень 2011 року за цим договором проведено виплати на загальну суму 6 977 доларів США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів. Отже заборгованість з оплати квартири становить 9 773 долара США (а.с.37). Враховуючи положення частини третьої статті 61 ЦПК України обставина щодо заборгованості [PERSON], [PERSON] по оплаті вартості квартири у розмірі 9 773 долара США є встановленою. Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий строк виконання зобов'язань з оплати вартості квартири минув, проте відповідачі не виконали зобов'язань з оплати вартості квартири [ADDRESS], тому їх заборгованість складає 9 773 долари США, що згідно з офіційного курсу НБУ станом на 16.02.2015 року становить 254 488 гривень 92 коп. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої відповідачами грошової суми за період з 18.02.2012 року по 16.02.2015 року складають 878 доларів США 77 центів, що станом на 16.02.2015 року становить 22 883 грн. 17 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ПАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідачів на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в сумі 2 773, 72 грн. та витрати на оголошення у пресі в сумі 420,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі статей 525, 526, 625, 629 ЦК України та

Outcome: approved