Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

У травні 2021 року позивач, [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно записів трудової книжки з 29.08.2014 року він був прийнятий вогнетривником в цех ремонту металургійних печей ПАТ «Запоріжсталь». Під час праці на цьому підприємстві його було переведено готувачем составів до розливання плавок у цех підготовки составів, а 30.08.2017 року було звільнено за згодою сторін,загальний стаж його роботи на підприємствах в умовах впливу шкідливих та небезпечних виробничих факторів склав понад 13 років із них 3 роки із відповідачем. По факту встановленого профзахворювання складено акт від 21.02.2019 року, затверджений ГУ Держпраці у Запорізькій області від 26.02.2019 року. Моральною шкодою, завданою в результаті професійного захворювання, позивач вважає сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності; відсутність можливості розпоряджатися своїм часом через необхідність стаціонарно проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з неможливістю виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, в т.ч. приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, переживання, пов`язані з порушенням нормальних життєвих зв`язків з товаришами, друзями та колегами по роботі. Крім того, позивач вважає, що заявлена ним сума моральної шкоди у сумі 50000 грн. не підлягає подальшому оподаткуванню. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи із того, що при прийомі на роботу позивач був ознайомлений із тим, що умови праці є шкідливими, працюючи у відповідача, проходив періодичний медичний огляд, був визнаний придатним для роботи за професіями, за якими працював. Жодної інформації щодо виявлення професійних захворювань довідки не містять, про це позивач не повідомляв відповідача, відсутні рекомендації відносно позивача про необхідність проходження лікування. Відповідач вважає, що протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь-які докази наявності в нього професійних захворювань. Також представник відповідача зазначає, що підприємство виконували вимоги Закону України «Про охорону праці», зокрема забезпечувало засобами індивідуального захисту. На переконання представника відповідача згідно з медичними висновками, позивач хворів вже починаючи з 2012 року. Однак, під час періодичних медичних оглядів він не повідомляв лікарів про наявність ознак професійного захворювання, позивач працював на інших підприємствах зі шкідливими умовами, а тому немає доказів , що позивач отримав професійне захворювання на роботі у відповідача, а тому вважав необхідним враховувати наявність впливу шкідливих факторів на здоров`я позивача під час довготривалої роботи на інших підприємствах, крім того наявність моральних страждань не зазначено, які саме дії/бездіяльність відповідача призвели до моральних страждань позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.Так сторони не заперечували , що з 29.08.2014 року позивач був прийнятий вогнетривником в цех ремонту металургійних печей ПАТ «Запоріжсталь». Під час праці на цьому підприємстві його було переведено готувачем составів до розливання плавок у цех підготовки составів, а 30.08.2017 року звільнено за згодою сторін. Медичним висновком від 29.01.2019 , протокол №189 ЛЕК ДУ "Україніський НДІПМ у позивача виявлені хронічні захворювання професійного характеру . За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 21.02.2019 року, відповідно до якого, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на різних підприємствах міста: «Будівельнемонтажне управління Запоріжстальбуд-1» та ПАТ «Запоріжсталь», стаж в цеху ремонту металургійних печей ( 2 роки 04 місяці, загальний 22 роки 01 місяць, в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 06 місяців. Відповідно до п. 17 вказаного Акту причиною виникнення професійного захворювання є наявність на робочих місцях шкідливих виробничих факторів. Довідкою МСЕК АБ №0035418 з 01.04.2019 по 01.05.2021 зазначено про встановлення 3 групи інвалідності із-за професійного захворювання. За змістом рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008р. оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України громадянам надано право відшкодовувати моральну шкоду із-за професійного захворювання за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі належно дослідженого та оціненого доказу акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.02.2019 року, суд встановив, що професійне захворювання виникло із-за наявності шкідливих виробничих факторів, , що підтверджує, що власником належних умов праці позивачу створено не було й сам по собі факт відсутності скарг на стан здоров`я з боку позивача зазначене не спростовує, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Інші доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до тлумачення законодавства й іншої оцінки фактичних обставин справи і висновків суду не спростовують, зокрема тих доводів,що стосуються Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ, з огляду на те, що виключенням є суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням \~медичних документів про лікування позивача, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 25 000грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», який пропорційно до задоволених позовних вимог (50 %) складає 454 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial