Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до Боярської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла мати [PERSON] і [PERSON] і дружина [PERSON] [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, серед іншого, із земельної ділянки площею 0,0699 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 295 кв. м., під забудовою404 кв.м., наданої для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області 20 червня 2009 року за реєстровим № 2-924. Після отримання вказаного свідоцтва [PERSON] розпочала оформлення відповідних документів після реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та отримання державного акту про право приватної власності на землю, проте право власності оформити так і не встигла. При цьому право власності на житловий будинок [ADDRESS], що знаходиться на спірній земельній ділянці, було оформлено у встановленому законом порядку, а відповідно і успадковане і документально оформлене ними. Після смерті [PERSON] вони у визначений законом строк звернулися до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за законом та за заповітом у [PERSON] не було. Проте, 26 березня 2013 року державним нотаріусом П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. листом № 894/02.14 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв»язку із відсутністю належних документів, що підтверджують право власності [PERSON] на земельну ділянку. Таким чином, вони змушені звернутись до Києво-Святошинського районного суду Київської області із даним позовом про визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки інший порядок для набуття ними права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений. Враховуючи викладене, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 355, 356, 1217, 1269, 1218, 1225, 1267, 1268 ЦК України, ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України просили визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки за кожним площею 0,0699 га, в тому числі сільськогосподарських угідь-295 кв.м., під забудовою 404 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] поданий позов підтримала і просила його задовольнити. У судове засідання позивачі [PERSON] і [PERSON] не з»явились, до суду позивачі надали клопотання, в яких просили розглянути справу у їхній відсутності, позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. У судове засідання представник відповідача Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Також в матеріалах справи наявне свідоцтво про смерть, що видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 16 липня 2012 року серії [NUMBER], згідно якого [INFO] померла [PERSON]. У виданих 12 травня 2014 року Щербенко О.В., державним нотаріусом П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом вказано, що спадкоємцями зазначених у цих свідоцтвах майна [PERSON], 1964 року народження, яка померла [INFO], є: її чоловік [PERSON],-на 1/3 частку майна, її дочка [PERSON],-на 1/3 частку майна, її син [PERSON], -на 1/3 частку майна, і спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку [ADDRESS], який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області 20 червня 2009 року за реєстровим № 2-921 і зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», згідно Витягу про державну реєстрацію прав № 23302676, номер запису № 3317 в книзі № 20, реєстраційний номер 27092120. Також з наявних матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2009 року спадкоємицею майна [PERSON], яка померла [INFO], є її дочка [PERSON], і спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,0699 га (699 кв.м.), в тому числі сільськогосподарських угідь-295 кв.м., з них: багаторічних насаджень-295 кв.м.: під забудовою-404 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належної померлій [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на землю серії IV-Кв № 103161, виданого Боярською міською радою народних депутатів від 08 вересня 1997 року № 339 та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2648. Як зазначали позивачі у поданій позовній заяві, після смерті [PERSON] вони у визначений законом строк звернулися до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, інших спадкоємців за законом та за заповітом у [PERSON] не було. Проте, 26 березня 2013 року державним нотаріусом П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. листом № 894/02.14 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв»язку із відсутністю належних документів, що підтверджують право власності [PERSON] на земельну ділянку. А тому вони змушені звернутись до суду з даним позовом про визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки інший порядок для набуття ними права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений, і у зв»язку з цим просили визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки за кожним площею 0,0699 га, в тому числі сільськогосподарських угідь-295 кв.м., під забудовою 404 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачі надали суду відповідь державного нотаріуса П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. від 26 березня 2013 року № 894/02-14, в якій [PERSON], [PERSON], [PERSON] було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO], є неможливим, оскільки до спадкової справи не надано належних документів, що підтверджують право власності померлої на земельну ділянку, що було передбачено ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини. В зв»язку з цим слід зазначити, що при розгляді справ про спадкування суд має встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину та інше. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину. Суду також слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимогами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що роз'яснені судом права їй зрозумілі, однак не використала передбачене ЦПК України право на подання суду відповідного клопотання про витребування необхідних доказів у даній цивільній справі, а тому суд неодноразово роз»яснював позивачу [PERSON] про необхідність витребування і подання доказів, які мають значення для вирішення справи, а саме витребування з нотаріальної контори копій матеріалів спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON], однак позивач [PERSON] категорично відмовилась заявляти відповідне клопотання для надання суду копії спадкової справи та наполягала справу розглянути без витребування спадкової справи, оскільки вважала, що в справі є всі необхідні докази для розгляду спору по суті. Також судом було зазначено позивачу про необхідність надання постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку позивачам, однак позивач [PERSON] вказала, що в справі є необхідний доказ, а саме надано лист державного нотаріуса П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. від 26 березня 2013 року № 894/02-14 про відмову позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку по [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22. 02. 2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; та в інших випадках, передбачених Законом. Згідно вимог ч. 2 глави 13 вказаного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов»язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз»яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім»я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Відповідно до вимог глави 14 даного Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Так, згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вивчивши подану позовну заяву та додані на її обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надали суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed