Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що 19 жовтня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача. В результаті ДТП її неповнолітній син [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні, де перебував на тривалому лікуванні. На лікування вона витратила 7 227,66 грн., які зобов'язаний відшкодувати відповідач. [PERSON] своїми неправомірними діями заподіяв їй також моральну шкоду. Вказала, що її дитині були заподіяні травми, що стало великим стресом для неї. Внаслідок чого в неї погіршився стан здоров'я, почала хворіти та дитина проходить курси лікування та реабілітації в лікарнях. Її син докладає додаткових зусиль для організації свого життя як вдома, так і лікарні, він до сих пір не може оговтатись від того жаху, не зміг забути ті хвилини, які йому довелось пережити внаслідок травмування, біль, страх за своє життя, за своє майбутнє. Всі спогади приводять сина до депресії. Вона як наслідок також не може повноцінно жити та нормально працювати, порушені нормальні життєві зв'язки. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував ні моральної, яку вона оцінює в розмірі 30 000 грн., ні матеріальної шкоди, які складаються з витрат на лікування. Просила суд стягнути з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 7 227,66 грн. та на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.; судові витрати покласти також на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов. У судове засідання [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року близько 16 години 00 хвилин водій [PERSON] по вул.Соборна, 62 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, керуючи автомобілем «Мітцубіші Ландер» д.н.з. [NUMBER], не надав дорогу пішоходу [PERSON], 2000 р.н., який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого скоїв на нього наїзд. В результаті вказаної пригоди тілесні ушкодження отримав пішохід [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також, 19 жовтня 2016 року водій [PERSON] близько 16 години 00 хвилин по вул.Соборна, 62 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, керуючи автомобілем «Мітцубіші Ландер» д.н.з. [NUMBER], був учасником дорожньо-транспортної пригоди та з місця пригоди поїхав. Своїми діями [PERSON] порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП України в Київській області від 22 березня 2017 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. З даної постанови вбачається, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до ЦРЛ Києво-Святошинського району. Згідно висновку судово-медичної експертизи №35/д від 10 березня 2017 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачений ст.ст.124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оцінюючи всі докази в їх сукупності суд вважає доведеною ту, обставину, що ДТП сталася внаслідок винних дій відповідача [PERSON], який керуючи автомобілем, порушив Правила дорожнього руху. Порушення ним ПДР знаходиться в причинному зв'язку із заподіянням шкоди. Батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, на підтвердження витрат на лікування дитини, позивачем надано копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, товарні чеки та копії видаткових накладних на загальну суму 7 227,66 грн.. Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок ДТП позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на лікування дитини, що призвели до змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, стан здоров'я позивача, тяжкість завданої травми та наслідки. Тому до стягненню з відповідача [PERSON] підлягає моральна шкода в розмірі 10 000 грн. При цьому суд не бере до уваги пояснення позивача щодо необхідності по даному позову відшкодувати і моральну шкоду, завдану її дитині, оскільки даний позов пред'явлений [PERSON] у власних інтересах, а саме на відшкодування заподіяної саме їй матеріальної та моральної шкоди, що чітко вбачається з поданого позову, де позивачем вказана лише [PERSON] без застереження на представлення інтересів неповнолітньої особи, як того вимагає чинний цивільно-процесуальний кодекс. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. А саме з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід в держави в розмірі 640 грн.

Outcome: partial