Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

У березні 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] , який перебуває на обліку в ГУ ПФУ України в місті Києві та отримує пенсію, призначену з 26.06.2017 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час звернення з заявою про призначення пенсії [PERSON] письмово 27.06.2017 року повідомив орган Пенсійного фонду про те, що він за місцем проживання в м. Феодосія з жовтня 2014 року пенсію не отримував та на обліку не перебував. Однак відповідно до відомостей Міністерства оборони Російської федерації [PERSON] отримує пенсію за вислугу років з 01 січня 2015 року від Міністерства оборони Російської Федерації. За період з 26.06.2017 року по 31.10.2017 року внаслідок повідомлення відповідачем недостовірних відомостей ним неправомірно отримано пенсійні виплати у сумі 13 940 грн. 00 коп. Позивач направив відповідачу листа з пропозицією добровільно сплатити борг, проте даний лист відповідачем не було виконано, а тому зайво сплачені відповідачу кошти підлягають стягненню на користь позивача як надміру сплачена. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 21.07.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, посилаючись на те, що лист Міністерства оборони Російської Федерації від 20.09.2017 № 182/4/6141 не є належним, достовірним та достатнім доказом, що встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020. [PERSON] ніколи не брав громадянство Російської Федерації, не служив в Міністерстві оборони РФ, не сплачував пенсійні чи страхові внески до державних органів чи фондів РФ, не мав постійного місця проживання на території РФ та не відкривав там банківських рахунків. Вважає відсутніми підстави для стягнення надміру виплаченої пенсії, оскільки таких виплат не було, а відповідачеві сплачувалася його законна пенсія. Заявлено клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу. 14.08.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якому вказав про те, що відповідач при зверненні за призначенням пенсії у поясненні від 27.06.2017 вказав недостовірні дані, а отже ним неправомірно була отримана пенсія за період з 26.06.2017 по 31.10.2017 у розмірі 13 940,00 грн. Позов вважає обгрунтованим. У стягненні на користь відповідача судових витрат на професійну правову допомогу просить відмовити. 25.08.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києвавід 10.09.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд про задоволення позову у повномуобсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що належних та допустимих доказів отримання пенсії [PERSON] в Російській Федерації органом Пенсійного фонду України не надано, фактично [PERSON] на будь-яких пенсійних обліках в Російській Федерації не перебував, а, отже, відсутні правові підстави стягнення надміру виплачених коштів та задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років з 01.08.2008 оп 30.10.2014. Виплата пенсії припинена у зв"язку зі зміною місця проживання за адресою [ADDRESS] з 01.11.2014. 26.06.2017 [PERSON] звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Відповідно до пояснення [PERSON] від 27.06.2017, наданого органу ПФ України зазначено, що в жовтні 2014 року йому було припинено виплату пенсії за вислугу років в ЗС України після подання ним заяви щодо переїзду в місто Феодосія, де пенсію він не отримував і на обліку не перебував. На даний час [PERSON] перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію по інвалідності. Згідно паспортних даних [PERSON] з 17 березня 2015 року відповідач має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] . Позивачем ГУ ПФ в місті Києві надано суду довідку Міністерства оборони Російської Федерації від 20.09.2017 року № 182/4/6141, згідно якої [PERSON] , [INFO] з 1 січня 2015 року є отримувачем пенсії за вислугу років від Міністерства оборони Російської Федерації. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, визнано протиправним та скасувано розпорядження Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати пенсії [PERSON] з 02 листопада 2017 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії по інвалідності [PERSON] у визначеному законодавством розмірі, з 13 грудня 2018 року. Вказаною постановою встановлено, що відповідно до розпорядження від 02 листопада 2017 року виплату пенсії по інвалідності [PERSON] припинено, оскільки з 01 січня 2015 року він отримує пенсію за вислугою років від Міністерства оборони Російської Федерації. Зазначений висновок зроблено Лівобережним ОУПФУ в м. Києві на підставі листа Міністерства оборони РФ від 20 вересня 2017 року №182/4/6141, отриманого Лівобережним ОУПФУ в м. Києві 04 жовтня 2017 року, згідно якого повідомляється, що згідно централізованої бази даних [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 2015 року отримує пенсію за вислугу років від Міністерства оборони РФ. Колегія суддів критично оцінила доводи відповідача, оскільки вказуючи на відсутність підстав для виплати пенсії, відповідач обмежився лише посиланням на ч. 1 ст. 49 Закону без конкретизації таких недостовірних відомостей, які начебто були вказані позивачем, що не відповідає принципам обгрунтованості рішення суб`єктв владних повноважень та правової визначеності. Крім того, судова колегія зауважила, що приписами чинного законодавства, у тому числі і положеннями ч. 1 ст. 49 Закону не передбачено такої підстави для припинення виплати пенсії як «встановлення факту подвійної виплати», що вказує про неправомірність дій відповідача в межах спірних відносин. При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано жодних доказів на спростування отримання ним пенсії за вислугу років від Міністерства оборони РФ з 01 січня 2015 року, що підтверджено копією листа від 20 вересня 2017 року №182/4/6141 Міністерства оборони РФ. Колегія суддів зазначила, що судом першої інстанції не було враховано, що в матеріалах справи міститься лише копія вказаного листа, а інформація, викладена в ньому не є достатньою для однозначного висновку, що він стосується саме позивача, оскільки в листі лише вказано, що [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 2015 року отримує пенсію за вислугу років від Міністерства оборони РФ. Жодних інших відомостей (персональних даних), які б давали можливість належно ідентифікувати та встановити, що цей лист стосується самеособи позивача в ньому не зазначено, а тому колегія суддів, що такий доказ не є належним, достатнім та достовірним. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином судовим рішенням встановлено неправомірність припинення виплати пенсії по інвалідності [PERSON] . Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Пунктом 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 № 6-4 передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання чи подання недостовірних даних. Обставин зловживання чи подання недостовірних даних [PERSON] в ході судового розгляду судом не встановлено. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення надміру виплачених коштів зі [PERSON] . Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та Адвокатським бюро «Яремчук і партнери» 01.01.2020 укладено договір про надання правової допомоги№ 49. Згідно п. 4 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги Адвокатське бюро «Яремчук і партнери» уповноважує, зокрема, адвоката Седун Дарину Володимирівну на надання правової допомоги [PERSON] за даним договором без обмежень. Представник відповідача подала клопотання про компенсацію витрат на професійну правову (правничу) допомогу, долучила копію договору про надання правової допомоги від 01.01.2020 року, додаткову угоду до договору від 15 липня 2020 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 12 серпня 2020 року, детальний опис-звіт наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правової допомоги № 49 від 01.01.2020 року Відповідно до розрахунку погодинної оплати, зазначеної в акті прийому-передачі виконаних робіт вартість послуг АБ «Яремчук і партнери» на стадії провадження в першій інстанції по даній справі становить 33 120 грн. 00 коп., які відповідно до змісту додаткової угоди між клієнтом і Адвокатським бюро «Яремчук і партнери» Швейгер Я.Л. понесе після настання фактичного успіху для нього по даній справі. Тобто сторонами визначено так званий «гонорар успіху», відповідно до якого клієнт несе витрати у визначеній сумі лише у випадку досягнення реального результату на користь клієнта, що в даній справі характеризується процесуальним результатом нестягнення з відповідача заявлених коштів (відмова в задоволенні позову, залишення позову без розгляду, закриття провадження тощо). Дослідивши матеріали справи, враховуючи її складність, ціну позову, значення для сторін, позицію позивача щодо обґрунтування розумності таких витрат, клопотання представника про компенсацію витрат суд задовольняє частково в розмірі 10 000 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved