Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в Верховинський районний суд із зазначеним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в с.Гринява Верховинського району. Крім нього та лружини [PERSON] у цьому господарстві зареєстровані дочка [PERSON], [INFO] та три малолітні внуки. Відповідач у справі [PERSON], який є чоловіком її дочки має у власності свій жиловий будинок, що знаходиться на присілку "Каптарга" с.Гринява Верховинського району, а також має інші житлові будинки за межами Верховинського району. Однак не зважаючи на це [PERSON] всупереч його волі як власника будинку самовільно зайняв літню кухню та не допускає його із дружиною користуватися цією будівлею і відмовляється її звільнити. Також відповідач постійно порушує правила співпроживання, побивши спочатку його, а згодом дружину, за що вироком Верховинського районного суду від 04.09.2014 року його було засуджено та покарано громадськими роботами тривалістю 120 годин. У відповідача відсутні будь-які законні права на проживання у належній йому літній кухні, однак звільнити її він відмовляється та висловлює наміри самовільно зайняти ще й належний йому житловий будинок. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами, шляхом звільнення приміщення належної йому літньої кухні у 10-ти денний термін з часу набрання рішенням суду законної сили та не чинити будь-яких перешкод у користуванні нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, надавши пояснення згідно заявлених вимог. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що він разом із сім'єю проживає в спірному будинковолодінні з 2006 року одразу після одруження з дозволу позивача і вважає, що він не має права виселяти його із приміщення літньої кухні. Іншого житла, придатного до проживання у нього не має. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з часу народження проживає у домогосподарстві, яке знаходиться в с.Гринява Верховинського району. В 2006 році році одружилася із [PERSON] В шлюбі у них народилость троє дітей. Одразу після одруження [PERSON] зі згоди батька, який є головою двору перейшов проживати в їхнє господарство. З того часу вони разом із дітьми проживають однією сім'єю в приміщенні літньої кухні, а батьки в житловому будинку. Вона бажає, щоб відповідач і надалі проживав спільно із нею та дітьми в приміщенні літньої кухні і вважає, що підстави для його виселення відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] протягом останнього часу вчиняє щодо неї та її чоловіка [PERSON] насильницькі дії, а тому вони вимагають щоб відповідач звільнив їхнє будинковолодіння. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є головою будинковолодіння, яке розташоване в с.Гринява Верховинського району. Зазначене будинковолодіння складається із житлового будинку, 1953 року побудування загальною площею 108 кв.м., літньої кухні 1985 року побудування загальною площею 40 кв.м. та господарських будівель. В даному будинковолодінні зареєстровані та проживають крім позивача його дружина [PERSON], їхня дочка [PERSON] та її троє малолітніх дітей. Крім цього в домогосподарстві, а саме в приміщенні літньої кухні разом однією сім'єю із [PERSON] та дітьми проживає з 2006 року року відповідач [PERSON], хоча зареєстрований він в іншому житловому будинку, який знаходиться в с.Гринява на присілку Каптарга і не є придатним до проживання, всі ці обставини підтверджуються довідками Гринявської сільської ради від 20.03.2013 року №267, від 01.12.2014 року №№ 929,930,931,932, від 26.02.2015 року №253, від 10.03.2015 року №315(а.с.7-11,52,54). Позивач [PERSON] в судовому засіданні обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що він є одноосібним власником будинковолодіння, а тому має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] звільнити жиьлове приміщення літньої кухні, однак дане твердження не відповідає дійсності. Так, встановлено, що станом на 15.04.1991 року спірне будинковолодіння відносилось до супільної групи "колгоспний двір" та його членами було шість осіб, а саме позивач [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON] та діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується випискою з погосподарської книги №4 Гринявської сільської ради, особовий рахунок №322 станом на 1991 рік за вих.№442 від 20.04.2015 року( а.с.66). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Так, як правовідносини щодо права власності на будинковолодіння в с.Гринява Верховинського району, особовий рахунок №322 виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, тому суд при розгляді та вирішенні даного спору керується положеннями Цивільного кодексу УРСР( 1963 року). Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З моменту набрання чинності Закону України "Про власність" ( 15.04.1991 року) визначається право власності осіб, які на той час були членами колгоспного двору. Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору в с.Гринява Верховинського району, присілок Підкаптарга, був позивач, його дружина та четверо їхніх дітей то їм фактично належить по 1/6 частині майна цього двору. Дочка позивача [PERSON] в 2006 році одружилася із відповідачем [PERSON] і з цього часу проживає у спірному будинковолодінні, зокрема в приміщенні літньої кухні разом із чоловіком та дітьми однією сім'єю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], будучи членом сім'ї співвласника будинковолодіння [PERSON] набув разом із дітьми право користування житловим приміщенням (літньою кухнею) як член її сім'ї, а тому за відсутності доказів на підтвердження, передбачених ст. 116 ЖК України підстав для виселення відповідача, відсутні також підстави для позбавлення його права користування цим приміщенням, оскільки при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Також, суд при цьому враховує положення п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", яким встановлено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підствавах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача(власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд, оцінивши досліджені по справі докази приходить до висновку, що заявлені позивачем, який фактично є співвласником спірного будинковолодіння вимоги про захист свого права про усунення перешкод в користуванні житловим будинком відповідно до ст.ст. 383,386,391 ЦК України задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed