Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» 20 червня 2018 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2018 року у розмірі 4782 гривні 99 копійок, яка складається з: заборгованості по УБПТ 3900 гривень 59 копійок; заборгованості з обслуговування ліфту 213 гривень 40 копійок; заборгованості за надані послуги з вивезення сміття ТОВ «СОЮЗ» - 669 гривень 00 копійок, та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідачем не здійснюється оплата із утримання та обслуговування квартири. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06 серпня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк, терміном в п'ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження по справі, для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи в загальному позовному провадженні. Представники позивача КП ЖКС Вузівський у судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги, у разі неявки відповідача постановити по справі заочне рішення суду та розглянути справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовими конвертами разом з рекомендованими повідомленнями повернутими до суду без вручення за закінченням терміну зберігання наявними в матеріалах справи, про причини поважності неявки суд не сповістила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області (а.с.113), [PERSON], [INFO], зареєстрована з 02.09.2011 року за адресою: [ADDRESS], та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на імя відповідача. У звязку з чим, судом встановлено, що [PERSON] повторно не зявилась в судове засідання, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась належним чином, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши до суду відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.2 ст.281 ЦПК України - розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з п. п. 1.3, 1.4 Статуту Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський», затвердженого Рішенням Одеської міської ради № 1449-V від 4 липня 2007 року, засновником КП «ЖКС «Вузівський» є Одеська міська рада. Рішенням Одеської міської ради зі № 1165-V від 05.04.2007 року «Про реорганізацію комунальних підприємств та затвердження їх статутів у новій редакції», КП «Дирекція єдиного замовника «Вузівське» шляхом злиття з КП «Дирекція єдиного замовника «Чубаївське» було реорганізоване у комунальне підприємство «Житлово - комунальний сервіс «Вузівський», який слід вважати правонаступником реорганізованих підприємств. Відповідно до розпорядження міського голови за № 97-01р. від 28 січня 2003 року «Про передачу майна в повне господарське ведення комунальним підприємством «Дирекція єдиного замовника», будинок [ADDRESS] переданий на баланс комунальному підприємству «Дирекція єдиного замовника «Вузівське». Цей житловий будинок входить до складу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Одеси. КП «ЖКС «Вузівський» здійснює функції виконавця/замовника робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкової території (згідно з додатком № 1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 жовтня 2008 року за № 1212 прибирання прибудинкових територій, сходових кліток, підвалів, технічних поверхів та покрівель, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації, підтримання у робочому стані систем у ліфті біля входу до ліфта та біля телефону диспетчера та інше), приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання, укладає договір з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-, водопостачальними й іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинків і прилеглої території. Судом також встановлено, що 30 червня 2016 року проведено державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «Атон-14», в управління якого було передано будинок [ADDRESS] 01 липня 2017 року на підставі рішення Загальних зборів ОСББ «Атон-14» уклало договір з КП «ЖКС «Вузівський» про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель - КП «ЖКС «Вузівський» зобовязується протягом визначеного цим договором строку надавати послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS], для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а замовник надає право управителю нараховувати належну йому плату за послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна/тарифи послуги становить 4,24 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, яке перебуває у власності або користуванні кожного із мешканців будинку. Пунктами 5.1, 5.3 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання та укладається строком на один рік. Якщо за два місяці до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, він вважається продовженим на наступний річний строк. Відповідно до умов Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року за № 1875 ІV, в редакції чинній на момент виниклих спірних правовідносин, КП «ЖКС» Вузівський» здійснює функції виконавця робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкової території, приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання, укладає договір з ремонтно - експлуатаційними підприємствами, енерго-, водопостачальними й іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинків і прилеглої території. Оплату наданих житлово-комунальних послуг споживач повинен вносити на рахунок КП «ЖКС «Вузівський». Також судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації, виданої КП «ЖКС «Вузівський» від 17 травня 2018 року за №467, в квартирі №[ADDRESS] зареєстрована одна особа [PERSON], на яку відкритий особовий рахунок. Як вже зазначалось, зазначений будинок обслуговується позивачем, яким надаються комунальні послуги в зазначеному будинку на підставі Статуту та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 липня 2017 року. Судом встановлено, що КП «ЖКС «Вузівський» зверталося із вимогами про стягнення заборгованості з [PERSON] у наказному порядку, однак ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20 квітня 2018 року по справі №520/3813/18 КП «ЖКС «Вузівський» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 3226 гривень 94 копійки та розяснено, звернення з тими самими вимогами в порядку позовного провадження, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження факту надання житлово-комунальних послуг судом досліджені надані стороною позивача акти огляду та виконаних робіт за адресою: [ADDRESS], (а.с.28-107). У звязку з чим, судом встановлено, що КП «ЖКС «Вузівський» належним чином виконані зобовязання з надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS]. Позивач на підтвердження наявності заборгованості у відповідача по сплаті за надані житлово-комунальні послуги, надав до суду розрахунок, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] перед позивачем за спожиті житлово-комунальні послуги за період 01 лютого 2012 року по 31 травня 2018 року складає у розмірі 4782 гривні 99 копійок, яка складається з: заборгованості по УБПТ 3900 гривень 59 копійок; заборгованості з обслуговування ліфту 213 гривень 40 копійок; заборгованості за надані послуги з вивезення сміття ТОВ «СОЮЗ» - 669 гривень 00 копійок. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 20Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Згідно з положеннями ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Крім того, вказаний вище обов'язок також передбачено ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», де зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд також погоджується із доводами представника позивача, що відсутність укладеного договору не є підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та, водночас, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 12/20-8-1276 від 31.08.2009 року зазначено, що відносно права підприємств житлово-комунального господарства подавати судові позови при відсутності договору слід зазначити, що чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобовязаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки, відповідно до ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки». Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачем не здійснювалася сплата за спожиті житлово-комунальні послуги у належному розмірі, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2018 року у розмірі 4782 гривні 99 копійок, яка складається з: заборгованості по УБПТ 3900 гривень 59 копійок; заборгованості з обслуговування ліфту 213 гривень 40 копійок; заборгованості за надані послуги з вивезення сміття ТОВ «СОЮЗ» - 669 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в мінімальному розмірі в сумі 1762 грн. 00 коп. На підставі вищевикладена

Outcome: approved