Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

12.04.2021 р. [PERSON] звернулась до Оболонського районного суду м.Києва з позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 28838, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованості в сумі 17400,00 грн, та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на підставі виконавчого напису № 28838 від 25 лютого 2021р., виданого приватним нотаріусом ЖМНО Горай О.С, було відкрито виконавче провадження № 64918390. Позивач вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, чим порушив норму ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не повідомляв боржника про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконного нарахування сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки не була перевірена безспірність вимог кредитора. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день редакція переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, натомість позивачем жодного кредитного договору не підписувалося та нотаріально такий договір не посвідчувався Ухвалою судді Оболонського районного суду м.Києва від 14.04.2021 р. справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 р. вищезазначена справа передана до провадження судді Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, роз`яснено порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання та витребувано від приватного нотаріуса Горай О.С. належним чином завірені копії документів, що підтверджують безспірність вимог стягувача та на підставі яких вчинено виконавчий напис №28838 від 25 лютого 2021р. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 12 травня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення по виконавчому провадженні № 64918390 за виконавчим написом від 25 лютого 2021 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горай О. С., що зареєстрований у реєстрі за № 28838. 14.06.2021 року через засоби поштового зв`язку відповідачем подано відзив на позовну заяву.У даному відзиві відповідач просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що відповідно до укладеного договору №001/20/087720 від 06 серпня 2020р. між ТОВ «Глобал кредит» та позивачем, позивач отримав кредит у розмірі 5000 грн. строком на 14 днів шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 22 лютого 2021р. між ТОВ «Глобал кредит» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» був укладений договір про відступлення права вимоги № С-ГК-220221-1, за яким право вимоги до боржника - позивача у справі перейшло до відповідача. Також відповідач зазначає, що укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування з огляду на ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що дія даного закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до 1 місяця. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті https://globalcredit.ua в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитні кошти були відправлені позивачу на його платіжну картку емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Таким чином, відповідач вважає що між позивачем та кредитором було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме 06 серпня 2020р. надав позивачу кредит у розмірі 5000 грн., але позивач не повернув своєчасно грошові кошти, в зв`язку з чим були нараховані відсотки за користування кредитом. У відповідача були всі обґрунтовані та законної підстави для звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі та під час вчинення такого виконавчого напису нотаріуса не було допущено будь-яких порушень чинного законодавства. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,в поданому відзиві просить слухати справу у його відсутність причини неявки суду не повідомили. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. ухвалу суду від 12.05.2021 року та позовну заяву з додатками отримав 10.06.2021 року, що підтверджується відомостями зазначеними в зворотньому повідомленні . В судове засідання не з`явився, про дату,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ,причини неявки суду не відомі,надав на вимогу суду копії документів,на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис,пояснення на позов не надав. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. ухвалу суду від 12.05.2021 року та позовну заяву з додатками отримав 08.06.2021 року, що підтверджується відомостями зазначеними в зворотньому повідомленні.В судове засідання не з`явився, про дату,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ,причини неявки суду не відомі, пояснення на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 25 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 28838, за яким з позивача [PERSON] звернено стягнення за Договором фінансового кредиту № 001/20/087720 від 06.08.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № С-ГК-220221-1 від 22.02.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ», ідентифікаційний код юридичної особи 43518172, за період з 22.02.2021 року по 25.02.2021 року у розмірі 17400,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 грн. та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 11400 грн.; також стягнуто витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису. Всього з позивача на користь ТОВ «ФК «Сонаті» стягнуто 17400 грн. (а.с.83) За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлено Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 25 лютого 2021 року убачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 31.03.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. у редакції від 29.11.2001 року передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. При цьому визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як убачається із копії договору фінансового кредиту № 001/20/087720 від 06.08.2020 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Глобал Кредит», на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис, договір не був посвідчений нотаріально, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі № 757/24703/18-ц, відповідно якої для вчинення виконавчого напису нотаріусу слід надавати серед інших документів оригінал нотаріально посвідченого договору, згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищенаведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, тому, враховуючи предмет спору, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім за подачу позову судовий збір в дохід держави у розмірі 908 грн. та судовий збір сплачений за подачу до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved