Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на нерухоме майно після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], а саме: - на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] - в порядку спадкування за заповітом; - земельну частку (пай) розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах Котляревської сільської ради цього ж району. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавиця це майно не зареєструвала належним чином: житловий будинок вона побудувала за свого життя, однак не отримала свідоцтво про право власності на нього; земельну частку (пай) мати отримала в прядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON], але також за свого життя не переєструвала її на своє ім'я. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, оскільки проживав з померлою спадкодавицею на час її смерті, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими копіями технічного паспорту будівлі, погосоподарської книги та довідок селищної ради підтверджується належність померлій будинку, а рішенням суду підтверджується отримання у власність земельної частки (паю), тому вважав, що це майно належало матері на час її смерті і в порядку спадкування має перейти до нього. В зв'язку з цим просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від представників відповідачів до суду надійшли аналогічні заяви, в яких також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Українка Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], - земельну частку (пай), розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах території Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син - [PERSON], тобто позивач в справі, який проживав разом з нею на час її смерті та в передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Він, як син померлої спадкодавиці, відноситься до спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 31 липня 2014 року секретарем виконкому Українківської сільської ради Жовтневого району, згідно з яким заповіла на випадок своєї смерті ряд нерухомого майна, в тому числі житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У заповіті заповідач має право визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися, а також охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. При спадкування за законом спадкоємці одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Право на земельний пай розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів до складу спадщини за заповітом не увійшло, тому згідно з положеннями ст. 1217 ЦК України воно спадкується за законом. В той же час, під час оформлення зазначеної спадщини після смерті матері він отримав роз'яснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представив належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи у позасудовому порядку. Так, спадкодавець [PERSON] за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєструвала його у відповідному державному органі. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок, розташований по [ADDRESS], був побудований в 1982 році. Згідно з цим же технічним паспортом, житловий будинок має житлову площу 36,9 кв.м., загальну площу - 60,5 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні, але право власності на будинок не зареєстровано. Однак, відповідно до записів у погосподарській книзі Українківської сільської ради ради житловий будинок по [ADDRESS] існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не реалізувала. Однак це не скасовує належність їй будинку на праві власності. Крім того, право на земельну частку (пай) вона отримала у власність в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], про що Жовтневим районним судом Миколаївської області було постановлено судове рішення від 11 листопада 2014 року, про визнання за нею права власності на земельну частку (пай) розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів. Померлій [PERSON] право на земельний пай належало та було підтверджено відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 1 серпня 1997 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області, зареєстрованого 20 квітня 2000 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 11537. В той же час, після набрання законної сили рішенням суду вона своє право власності на земельну частку не зареєструвала в належному органі. В той же час, це не скасовує належність померлій на праві власності зазначеної ділянки та будинку, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна частка (пай) належали [PERSON], в тому числі і на час її смерті, а тому вони входять до складу спадщини після її смерті і в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як єдиному спадкоємцю, який прийняв спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved