Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 05.04.2016 року із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31.10.2016 року шлюб з відповідачем розірваний за рішенням суду. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до позовних вимог просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі по 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту подання позову до суду. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про причину не явки не повідомив, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином. Відповідно ст.224 ЦПК України судом справа розглянута в заочному порядку Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, та який проживають з матір'ю (а.с. 6). Таким чином, на утриманні позивачки знаходиться син, а батько повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, яка такої допомоги потребує. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч.3 ст.181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, з усіх видів доходів батька дітей відповідно п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. 08 липня 2017 року набув чинності Закон України " "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким були внесені зміни до Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 182 Сімейного кодексу України (в новій редакції) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи аліментний обов'язок батька дитини, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, що дитина проживає з позивачкою, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь матері дитини на її утримання щомісячно аліменти у розмірі по 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дитини. Відповідно ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved