Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „УКРСПЕЦМАШ" на свою користь середній заробіток за 61 день затримки розрахунку при звільненні в сумі 6551,40 грн., допустивши негайне виконання рішення в межах стягнення заборгованості за один місяць в сумі 2201,76 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 700,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що наказом №300-к від 06.09.2010 року він був прийнятий на посаду інженера-технолога ТОВ «Укрспецмаш». Згідно наказу №416-к від 12.08.2014 року його було звільнено з роботи за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (угода сторін). На день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, заборгованість підприємства на час звільнення за період з березня 2014 року по 12.08.2014 року склала 9341,26 грн. З часу звільнення по день фактичного розрахунку, 13.10.2014 року, затримка розрахунку склала 61 день: 19 днів у серпні, 30 днів у вересні та 12 днів у жовтні. Згідно довідки відповідача, його середньоденний заробіток складає 107,40 грн. Таким чином, за час затримки розрахунку відповідач повинен виплатити йому середній заробіток в сумі 6551,40 грн. Після звільнення він не працює, доходів не має. Відповідач після направлення запиту адвокатом виплатив йому заборгованість по заробітній платі, але сплатити суму за затримку розрахунку при звільненні відмовив. У судовому засіданні позивач підтримав позов із зазначених у ньому підстав та просив задовольнити повністю, проте не зміг пояснити суду, чому сума середнього заробітку розрахована шляхом множення середньоденної заробітної плати на число календарних днів, а не на робочих, вказавши, що так підрахував адвокат. Представник відповідача до суду не з'явився, в матеріалах справи є заява від директора ТОВ «Укрспецмаш» від 11.11.2014 року про розгляд справи без участі відповідача. Також відповідачем до суду направлені письмові заперечення на позовну заяву, в яких відповідач погодився з тим, що була затримка виплати остаточного розрахунку на 61 день, проте затримка виникла через вкрай скрутне фінансове становище відповідача, який є виробничим підприємством Донецької області, і через воєнні дії на території області втратив ринки збуту своєї продукції як у Донецькій області, так і в країнах СНД, в результаті чого припинилися надходження від виробничої діяльності, відповідно, утворилися борги. Вважає, що суд не повинен допускати негайне виконання рішення в межах стягнення заборгованості за один місяць в сумі 2201,76 грн., оскільки процесуальний закон не передбачає допуску до негайного виконання рішення у справах про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який не є заробітною платою, бо це є виплатою в порядку відповідальності роботодавця перед працівником за порушення законодавства про оплату праці. Також заперечував проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 700,00 грн., які, на його думку, входять до предмету доказування по справі. Однак додана фотокопія корінця квитанції №4 від 02.ю10.2014 року не підтверджує понесених витрат на послуги адвоката, оскільки відсутня копія свідоцтва про праві на заняття адвокатською діяльністю [PERSON], не долучено звіт по конкретній справі, адресований клієнту, не надано розрахунку, який включав би види робіт адвоката для позивача, кількість витрачених нормо-годин, їх вартість. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді інженера-технолога в період з 06.09.2010 року по 12.08.2014 року, звільнившись за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), що підтверджується копією трудової книжки, копіями відповідних наказів №300Ф-к від 06.09.2010 року, №416к від 12.08.2014 року. Згідно із довідкою ТОВ «УКРСПЕЦМАШ» №ОБ-10 від 10.11.2014 року остаточний розрахунок по заробітній платі з [PERSON] проведений в повному обсязі 13 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи із середнього заробітку позивача за день, який становив, згідно довідки відповідача №ОБ-182 від 09.10.2014 року, - 107,40 грн., стягненню підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 12 серпня 2014 року по 12 жовтня 2014 року за 43 робочих дні в розмірі 4618 грн.20 коп. (107 грн. 40 коп. х 43 робочих днів.). Тому позов підлягає частковому задоволенню, оскільки нарахування позивачем середнього заробітку за календарні дні затримки розрахунку при звільненні є помилковим та не ґрунтуються на законі. За змістом ст.ст.79,84 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Позивач у підтвердження витрат на правову допомогу надав корінець квитанції №4 від 02.10.2014 року про прийняття адвокатом [PERSON] від [PERSON] гонорару в розмірі 700 грн. за правову допомогу Однак в матеріалах справи відсутній будь-який договір про надання правової допомоги, укладений між клієнтом (позивачем) та адвокатом, який би давав змогу суду визначити склад платних послуг адвоката. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи, яка надавала правову допомогу і саме при вчиненні процесуальних дій у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Матеріалами справи ніяким чином не підтверджена участь цього адвоката в наданні правової допомоги позивачу, їх склад і розмір за відсутності укладеної між ними угоди, акту приймання-передачі виконаних робіт. Адвокат до того ж не приймав участь по цій справі, щоб можна було розрахувати суму відшкодування на правову допомогу в залежності від тривалості судових засідань, тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки позивач звільнений від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial