Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2013 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач-1) було укладено кредитний договір №КЗИПФ/1012460.1, згідно з яким Банк надав позичальнику довгостроковий кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 1 000 000 грн. на споживчі потреби, строком до 03 липня 2018 року зі сплатою 18,20% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 03 липня 2013 рокуміж ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач - 2) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №КЗИПФ/1012460.1. Проте відповідачами зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконуються, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року за утворилася заборгованість у сумі 1 099 264 грн. 13 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів звертаючись до суду з вищевказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні частково заперечувала проти позову, визнаючи існуючу суму заборгованості. Пояснила, що прострочення виконання зобов'язання за Кредитним договором сталося внаслідок скрутного матеріального становища відповідачів та просила суд відкласти розгляд справи, у зв'язку з неявкою її представника, який надає правову допомогу. При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу, й зокрема представнику відповідачів, реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 157 ЦПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі „Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи зібрані по справі докази,

Outcome: approved