Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], [INFO] року, а тому в зв'язку з тим що, первинна реєстрація житлового будинку не проводилася, порушують питання про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину, а за [PERSON] на 2/3 частини нерухомого майна в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивачі просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Третя особа [PERSON] позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] (батька позивачів), [INFO] року відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS], який збудовано в 1971 році. Належність цього майна померлому стверджується даними технічного паспорту, будинкової книги та випискою з погосподарської книги наданою Котюжанською сільською радою Вишгородського району Київської області № 294 від 06 березня 2014 року, згідно з якими померлий зареєстрований і постійно проживав у згаданому будинку та був його єдиним володільцем, який йому належав з 1971 року. Позивачі діти померлого і спадкоємці за законом, які у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 19/2013 від 18 червня 2013 року після померлого [INFO] року [PERSON], а саме, заявою - [PERSON] від 08 червня 2013 року (дочки спадкодавця), яка відмовилися від спадщини на користь позивача [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно листа приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] від 20 грудня 2013 року № 203/01-16 оформити свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно є неможливим у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. На час побудови у 1971 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних будинкової книги успадкований позивачами будинок збудовано в 1971 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину позивачам, належав йому на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємці мають право на визнання за ними права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї батька. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачами житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов'язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки третя особа - [PERSON], відмовилася від спадщини на користь [PERSON], за останнім слід визнати право власності на 2/3 частини спадкового майна, а за [PERSON] на 1/3 його частину. Таким чином, заявлене позивачами право підлягає визнанню, а пред'явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved