Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] , який був зареєстрований 19 червня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , який народився в результаті екстракорпорального запліднення сурогатної матері, коли ще була жива перша дружина позивача - [PERSON] (померла [INFO] ). З квітня 2019 року, тобто ще до народження дитини, з позивачем почала спілкуватися [PERSON] , до якої він звертався з приводу свого нерухомого майна за специфікою її роботи, і вона з корисних мотивів почала проявляти до нього інтерес після смерті його дружини, запропонувала свою допомогу у вихованні дитини та за умови реєстрації шлюбу з нею. Однак після реєстрації шлюбу 19 червня 2019 року сторони разом мешкали два тижні за адресою відповідача, потім позивач виїхав у смт. Високий, а відповідачка відмовилася, шлюбно-сімейних відносин між ними не існувало ніколи, дитиною вона не займалася. У зв`язку з чим позивач вважає продовження реєстрації шлюбу недоцільним, таким, що суперечить його інтересам. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року відкрито провадження в порядку загального судового провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року справу за позовною заявою призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання з`явились, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання з`явились, скористались правом надання відзиву на позовну заяву, відповідачка просила надати строк для примирення, її явка була визнана судом обов`язковою. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. У зв`язку з викладеним, враховуючи перебування даної справи в провадженні суду тривалий час, обізнаність відповідачки про її право на подання відзиву на позовні вимоги та можливість приймання участі у справі через свого представника, який ознайомлювався з матеріалами справи у березні 2020 року, суд враховує конкретні обставини справи, зважаючи на ініційований однією із сторін спору захід до примирення, шляхом заявлення клопотання про надання для цього строку. Тривалість такого строку процесуальним законом не встановлена, однак строк розгляду справи майже перевищує 6 місяців, з моменту подачи позову, що відповідало б наданному максимальному строку на примирення. При цьому, відповідачка має довести, що шлюб можливо зберегти; та подальше спільне життя не суперечитиме інтересам подружжя, та буде в інтересах дитини (дітей). Пояснення кожної з сторін у судовому засіданні не можуть гарантувати відновлення сім`ї, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, забезпечив участь у судовому засіданні, обох сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, обставини життя подружжя, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони зареєстрували шлюб 19.06.2019 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2035, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 19.06.2019. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.06.2019. Мати дитини - [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 17.09.2018. Судом встановлено, що сторони не створили міцної сім`ї, шлюбні відносини між ними не починалися і дотепер відсутні, які мешкають окремо. Дитина [PERSON] мешкає з позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує лише формально, шлюбні відносини між ними відсутні, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б однієї сторони.

Outcome: approved