Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

04.06.2021 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, надійшла цивільна справа за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО» до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] , на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 53 919,06 грн., пеню у розмірі 23 796,32 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 10.01.2018 р. Позивачем було перераховано на картковий рахунок, який належить Відповідачу 155 919, 06 грн. Як виявилось пізніше, в рамках кримінальної справи, в якій позивача визнано потерпілою особою, злочинці через кримінальну схему, використовуючи банківські картки знайомих осіб, заволоділи грошовими коштами підприємств, в тому числі й коштами позивача. Злочинці через банкомат зняли з каркового рахунку Відповідача 102 000,00 грн., які були перераховані Позивачем, а залишок грошових коштів у сумі 53 919,06 грн. перебуває на рахунку Відповідача, який останній утримує без жодних підстав. З вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2020 року по справі № 203/1357/19: «Діючи згідно своєї ролі [PERSON] , в один із днів напочатку січня 2018 року підшукала [PERSON] , який не будучи обізнаним про злочині наміри співучасників злочину, за грошову винагороду, надав останній свою банківську платіжну карту № [NUMBER] ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та код доступу до керування зазначеним рахунком. Діючи згідно своєї ролі, особа, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження (особа №1) та особа, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження (особа №2) у мережі Інтернет підшукали оголошення ТОВ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО» щодо продажу будівельних матеріалів, після чого 10 січня 2018 року в ході телефонного спілкування з представниками вказаного підприємства зробили замовлення на придбання товару та отримали рахунок на оплату № 9 від 10.01.18 на адресу [PERSON] з реквізитами та номером рахунку ТОВ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО», а також особисті дані, контактний телефон бухгалтера підприємства [PERSON] , не маючи намір на придбання вищезазначеної продукції. В подальшому, особа, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження (особа №1), реалізуючи злочинний намір на заволодіння чужим майном, 10 січня 2018 року зателефонувала [PERSON] та представившись працівником АТ КБ «ПРИВАТБАНК», діючи шляхом обману, під приводом здійснення корегуючих операцій, вмовила останню здійснити переказ грошових коштів із розрахункового рахунку ТОВ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО» № [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картковий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] у ПАТ «АЛЬФА-БАНК». Бухгалтер ТОВ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО» [PERSON] , будучи введеною в оману особою, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження (особа №1), цього ж дня через електрону платіжну систему «Клієнт-банк» на підставі електронних платіжних доручень №№ 2685, 2691, 2716 від 10.01.18 здійснила переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] на загальну суму 155 919 грн. 06 коп., що у 177 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є значною шкодою, якими [PERSON] разом з співучасниками злочину заволоділи та розпорядились за власним розсудом. Так, у період з 10 по 11 січня 2018 [PERSON] разом з особою, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження (особа №1) та особою, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження (особа №2) за допомогою банківської картки, оформленої на ім`я [PERSON] отримали готівкою грошові кошти, перераховані ТОВ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО», а саме: - у період з 16 годин 40 хвилин до 16 годин 41 хвилини 10.01.18 у банкоматі CADN № 6668 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,30, - 20 000 грн.; - у період з 17 годин 00 хвилин до 17 годин 57 хвилин 10.01.18 у банкоматі CADN № 9625 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого,5, - 70 600 грн.; - у період з 18 годин 33 хвилин до 18 годин 38 хвилини 10.01.18 у банкоматі BRANCH № А0300090, розташованому у м. Дніпро, більш точну адресу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, - 6 000 грн.; - у період з 18 годин 33 хвилини до 19 годин 26 хвилин 10.01.18 у банкоматі АТМВ № 6011 АТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха,5, - 5 400 грн.» Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2020 року по справі № 203/1357/19 набрав законної сили 16.11.2020 року. Відповідно до Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16.11.2020 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2020 року, яким [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України скасовано в частині вирішення цивільних позовів ТОВ «УКСПАВ», ТОВ «Полімерс», ТОВ «Будкомфорт-Дніпро», ТОВ ТБК «Профмет» та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 року справу залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 05.07.2021 року недоліки усунено та 09 липня 2021 року, провадження у цивільній справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, на картковий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , призначення платежу «хоз потреби», проведено банком 10.01.2018 о 16.00 год. суму 52 959,54; 10.01.2018 о 16.23 год - 50 000 грн.; 10.01.2018 о 18.02 год - 52 959,52 год.. (а. с. 25 - 27). Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Отже, договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Судом встановлено, що 10 січня 2018 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 52 959,54грн., 50 00 грн. та 52 959,52 грн. відповідно, вказане підтверджується платіжними дорученнями АТ КБ "ПриватБанк" №№ 2685, 2691, 2716 від 10.01.2018 року на картку № [NUMBER] на ім?я [PERSON] . При цьому, суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів. Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання та не повернення безпідставно набутих грошових коштів, кредитор (або позикодавець), вправі вимагати від боржника (позичальника) повернення грошових коштів зі сплатою нарахованих процентів за користування ними за весь час прострочення, згідно статті 536 ЦК України. Крім того, кредитор (позикодавець) має право отримати проценти від суми безпідставно набутих грошових коштів, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів боржником (позичальником) по день повернення безпідставно набутих коштів, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки між сторонами не був встановлений розмір процентів за користування грошима, то розмір процентів нараховується на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України. Відшкодування починається від дня коли відповідач повинен був повернути безпідставно отримані грошові кошти. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 23 796,32 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДКОМФОРТ-ДНІПРО» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270, 00 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи наведене та

Outcome: approved