Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 18765 грн. 60 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір на закупівлю пиломатеріалів та деревини, необхідних для ремонту даху будинку, на підтвердження укладання якого каналами електронного зв'язку позивач отримала від відповідача рахунок-фактуру № 1 від 24.07.2018 року на суму 18765,60 грн. 25.07.2018 року вказана сума була сплачена відповідачу, що підтверджується квитанцією про сплату № 20737076 від 25.07.2018 року сформованою системою Інтернет - банкінг системи ,,Raiffeisen Online", завіреною АТ ,,Райффайзен Банк Аваль". За домовленістю термін поставки товару становить не пізніше 27.07.2018 року, що відповідачем виконано не було. Після звернення позивача до національної поліції України 06.08.2018 року відповідач в присутності наряду поліції повідомив про відсутність у нього коштів та товару належної якості і надав письмове зобов'язання повернути позивачу грошові кошти в термін до 19.08.2018 року. Однак, відповідач умови договору не виконує. Станом на 12.11.2018 року товар поставлено не було, грошові кошти не повернуто. У зв'язку із зазначеними порушеннями відповідач ФОП [PERSON] має заборгованість у сумі 18765 грн. 60 коп. Позивач зазначає, що вона через незаконні дії відповідача також зазнала моральних страждань. Моральні переживання заподіяні у зв'язку з порушенням її права, як споживача, оскільки товару досі не отримала, внаслідок чого погіршилися стосунки з членами родини, які почали докоряти, що нею було обрано непорядного постачальника, що призвело до душевних хвилювань і як наслідок погіршення стану здоров'я. Моральна шкода визначена у сумі 5000 грн. Ухвалою суду від 05.12.2018 року відкрите провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. У відповідності до частин 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд, серед іншого, враховує: ціну позову; значення справи для сторін (ч. 3 ст. 274 ЦК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). До суду учасники справи будь які клопотання не подавали, відзив на позов від відповідача не надходив. Таким чином, суд приходить до висновку про розгляд справи у спрощеному провадженні за наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). На підтвердження заявлених вимог позивачем надана копія рахунку-фактури № 1 від 24.07.2018 року виданого ФОП [PERSON] на ім»я [PERSON] на закупівлю пиломатеріалів та деревини, а саме: дошки обрізної, брусу та монтажної рейки на загальну суму 18765,60 грн. 25.07.2018 року вказана сума була сплачена позивачем на рахунок відповідача ФОП [PERSON], що підтверджується квитанцією про сплату № 20737076 від 25.07.2018 року, сформованою системою Інтернет - банкінг, завіреною АТ ,,Райффайзен Банк Аваль". Відповідно положень ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. З матеріалів справи убачається, що відповідач не виконав умови договору купівлі-продажу, оскільки товару позивачу не надав. Вказані обставини підтверджуються наданою [PERSON] позивачу розпискою від 06.08.2018 року, у якій зазначено про те, що відповідач отримав від [PERSON] 25.07.2018 року кошти у розмірі 18765,60 грн., які зобов'язався повернути в термін до 19.08.2018 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Нормою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України. Отже, оскільки відповідач не виконав умови укладеного договору, а також не повернув позивачу сплачені за товар кошти в розмірі 18765,60 грн., суд вважає що позовні вимоги у частині стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] коштів у сумі 18765,60 грн. підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилаються на те, що вона зазнала душевних хвилювань через погіршення стосунків з членами родини, як наслідок чого погіршилося її здоров'я, вказує, що близькі та оточуючі докоряли їй в обранні непорядного постачальника деревини, витрачанню коштів з сімейного бюджету, також вона витрачала час і кошти в намаганнях встановити з відповідачем контакт, понесла збитки внаслідок зриву термінів будівництва, змушена була звертатися до юристів за правовою допомогою та до суду, що негативно позначилось на її моральному стані. Спричинену їй відповідачем моральну шкоду оцінює у розмірі 5000 грн. Суду не надано доказів того, що між сторонами при купівлі-продажу будівельних матеріалів укладався договір щодо відшкодування моральної шкоди у разі невиконання умов такого правочину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України. На cпірні правовідносини поширюється дія положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якими визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати, виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію (ст. 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»). У зв'язку з цим закон визначає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках коли така заподіяна небезпечною для життя та здоров'я людей продукцією. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» потерпілий повинен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Згідно ст. 711 ЦК України, шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недолік, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг) передбачені § 3 гл. 82 ЦК України. Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, заявлені вимоги у частині стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю, тому позов слід задовольнити частково. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial