Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У листопаді 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 24.04.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, в порушення взятих зобовязань, позичальник [PERSON] не виконує умов договору, у звязку з чим станом на 12.10.2010 року заборгованість становить 45171, 02 грн., яка складається з: 30046,65 грн. - заборгованість за кредитом; 12497,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи 500 грн. штраф (фіксована частина); 2127,19 грн. штраф (процентна складова). Крім того, зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечені договором поруки №154 від 12.02.2009 р., укладеним з філією ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська, з лімітом відповідальності 200 грн.. З урахуванням вищевикладеного, позивач просив стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 44971,02 грн.; солідарно із філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» та [PERSON] 200 грн.; з [PERSON] 1950 грн. витрати на надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права (а.с.2-3). Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.04.2008 року у розмірі 44971,02 грн., витрати на надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права 500грн, а всього 45\~471,02грн.; стягнуто з філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» та [PERSON] солідарно 200 грн.; вирішено питання щодо судових витрат (а.с.34). Ухвалою цього ж суду від 9 квітня 2015 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.50). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.56-60). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Установлено, що відповідно до укладеного договору № SAMDN03000021258580 від 24.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (04/09).. За договором поруки №154 від 12.02.2009 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і філією ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № б/н від 24.04.2008 року розмір відповідальності поручителя становить 200грн. (а.с.6). Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, станом на 12.10.2010 року виникла заборгованість: 30 046,65 грн. - заборгованість за кредитом; 12497,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; штраф 500 грн. (фіксована частина); штраф 2127,19 грн. (процентна складова), а всього 45171,02 грн., з яких 200грн. підлягає стягненню солідарно із позичальника та поручителя. Крім того, підлягає стягненню 500грн. у рахунок повернення витрат на надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Однак, із вказаними висновками у повній мірі погодитись неможливо з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст. 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.4 ст. 60 ЦПК України, - що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження наявності заборгованості був наданий «Розрахунок» (а.с.5) на 1 аркуші, в якому відсутній помісячний розрахунок, не вказано, яка сума кредиту була отримана, у якій сумі та за який період нараховані відсотки, не зазначено, чи сплачувались позичальником кошти на погашення кредиту чи процентів, чи була нарахована пеня і за який період, і т.д. Більше того, зазначено, що заборгованість за тілом кредиту складає 30 046,65 грн., у той час, як згідно кредитного договору і позовної заяви банку позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. За таких обставин наданий позивачем «Розрахунок» не є належним і допустимим доказом суми заборгованості за кредитним договором, з чим погодився і представник банку у судовому засіданні апеляційного суду. Крім того, на підтвердження позовних вимог у частині стягнення витрат на надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права у сумі 1950 грн. позивачем не надано жодного доказу як понесених по даній справі витрат, так і їх суми. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, оскільки порушення судом норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, з ухваленням нового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлений договором строк (ч.1 ст. 530). Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-яким видам платежів, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплати банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% от суми боргу (а.с.15-16). У судове засідання апеляційного суду банком надано виписку про рух коштів (а.с.90-96) та розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 24 квітня 2008 року по 12 жовтня 2010 року (а.с.97-99), із яких вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитом складає 30\~999грн. 92коп., зокрема, заборгованість за тілом кредиту 15\~753грн. 20коп., несплачені проценти на поточну заборгованість 933грн. 05коп., несплачені проценти на прострочену заборгованість 12\~361грн. 29коп., штраф: 500грн. (фіксована частина), 1452грн.38коп. (процентна складова). Відповідач визнав факт отримання ним кредиту наявність заборгованості та її розмір фактично не оспорював, а посилання його та представника на те, що банком неправомірно нарахована заборгованість станом на жовтень 2010 року, а не на момент закінчення дії картки (квітень 2009 року), - не заслуговує не увагу, оскільки і після закінчення строку дії картки відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості, зокрема, останній платіж здійснено 30 серпня 2010 року (а.с.96), і цього факту відповідач не заперечував. За таких обставин з відповідача на користь банку слід стягнути заборгованість у сумі 30\~999грн. 92коп., а позовні вимоги про стягнення солідарно з позичальника та поручителя 200грн. задоволенню не підлягають, оскільки договір поруки № 154 від 12 лютого 2009 року підписаний банком з філією товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "Верус" у Дніпропетровському районі м. Дніпропетровська, яка не юридичною особою, Дніпропетровського району у м. Дніпропетровську не існує, тому підстави для покладення на поручителя відповідальності за невиконання зобовязань відсутні. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження як понесених по даній справі витрат, так і їх суми. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 310грн. 92коп.

Outcome: partial