Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи тим, що 29.07.2000 року у Добротівській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося, через різні погляди на життя та різні інтереси, внаслідок чого подружжя втратило розімунні один одного. Позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Крім цього, позивачка зазначила, що обоє батьків зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Тому просила шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, просила позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] сторони 29.07.2000 року зареєстрували шлюб у Добротівській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 14 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу. Сторони в добровільному порядку вирішили питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони в добровільному порядку визначили місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 29.07.2000 року у Добротівській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 14 слід розірвати, прізвище позивачки [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем в судовому засіданні було долучено до матеріалів справи довідку про доходи видану [PERSON], з якої вбачається, що він працює в відділі освіти Надвірнянської РДА на посаді вчителя фізкультури Краснянської ЗОШ І-ІІІ ст., якому за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року нараховано заробітну плату в розмірі 25 478 грн. 57 коп.(а.с.26). Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Беручи до уваги доходи відповідача, стан його здоров"я, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що частку заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей слід визначити в розмірі 1/3 від усіх його заробітків (доходів) щомісячно. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слід задоволити, стягувати з відповідача в користь позивачки на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, починаючи з 13.03.2015 року. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 3, ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181 ч. 3, 182 ч. 2, 183, 191 СК України, ст.ст. 11, 88 ЦПК України,

Outcome: approved