Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

13 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог посилаються на те, що після смерті його батька [PERSON] вікрилася спадщина, зокрема на ? частину житлового будинку № 20 по вул. Лісовій, в с. Осове Миргородського району Полтавської області. Спадкодавець за життя склав заповіт, відповідно до змісту якого належну йому ? частку вищевказаного будинковолодіння заповів своєму синові [PERSON]. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після свого батька, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно йому було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу на право власності на частину житлового будинку. [PERSON] просить суд визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Лісовій, 20 в с. Осове Миргородського району Полтавської області, що належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату серії ПЛ № 0036618. В судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON], який здійснює свої повноваження на підставі ордеру на правову допомогу не зявилися (а.с.30), адвокат надав до суду заяву, в якій виклав прохання розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не висловила. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер 07 листопада 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на ? частку житлового будинку № 20 по вул. Лісовій, в с. Осове Миргородського району Полтавської області. Померлий [PERSON] за життя склав заповіт, відповідно до змісту якого належну йому ? частину вищевказаного будинковолодіння, що належала йому на підставі сертифікату серії ПЛ № 00356618, виданого Миргородською райдержадміністрацією 25.12.1996, заповів своєму синові [PERSON] (а.с.9). [PERSON] у визначений законом строк звернувся до приватного нотаріуса миргородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану ? частину будинковолодіння, проте, нотаріусом в цьому було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу (а.с.17). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 19.01.2018 за відповідачкою [PERSON] визнано право власності ? частину вищевказаного будинковолодіння, як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] (а.с.20-22). Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Відповідно до ч. 2 статті 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02 червня 1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. Відповідно до даних погосподарських книг № 6 (1967-1970) та № 6 (2011-2015) житловий будинок з господарськими будівлями № 20 та спорудами, що розташований по вулиці Лісовій у селі Осове Миргородського району Полтавської області значиться за померлим [PERSON] (а.с.16, 19). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили), не зробив цього і спадкодавець. Відповідно до п.4 ч.8 п.п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу У PCP, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (яка припинила свою дію 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, у період забудови домоволодіння № 20 по вулиці Лісовій, у селі Осове Миргородського району Полтавської області, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно зі ст. ст. 1216 1221 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, відповідачі не заперечують проти задоволення позовних вимог, визнання цього позову ними не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON]. На підставі ст. ст. 328 , 392, 1218,1220, 1261, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved