Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, посилаючись на наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м.Нікополь, вул.Фабрична, б.16. В цьому будинку вона мешкає разом з чоловіком [PERSON]. Так склалося, що вона дозволила зареєструватися в будинку онукові [PERSON] з його дружиною [PERSON], хоча будинок має лише 38.9 кв.м. житлової площі. З травня 2016 року відповідачка у будинку не живе. Де вона знаходиться, їй невідомо, але вона зробила висновок, що житло в неї є, бо після того відповідачка не з являлась, речі з будинку забрала. Тобто вона добровільно виїхала з будинку в невідомому для неї напрямку. Онук знаходиться у місцях позбавлення волі, у липні 2017 року через це відповідачка шлюб з онуком розірвала. У добровільному порядку зняти відповідачів з реєстрації вона не може. Зв'язок вони не підтримують. Як власниця будинку вона вимушена терпіти ці незручності, розпорядитися будинком на свій розсуд не може. Така невизначеність порушує її право власника, бо вона не може оформити субсидію на послуги газо -, електро- та водопостачання. Вони з чоловіком пенсіонери, їм тяжко сплачувати за надані послуги. У відповідності зі ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Їх будинок не може вважатися постійним місцем проживання або місцем знаходження відповідачів в понятті ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Дана реєстрація не відповідає дійсності, є фіктивною і повинна підлягати скасуванню. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Ст.3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. У розумінні зазначеної статті та ст.64 ЖК України, онук та його жінка не вели з нею спільного господарства, у них не було спільного побуту, тому вони і у розумінні цієї статті не є членами сім"ї. Вони не вели з ними спільного господарства, тому гарантованого права на користування житлом вони не мають. Причина тому - віковий бар"єр ( майже 43 роки), різні цінності та погляди на життя. Вони жили і живуть на даний час окремо. До того ж вони складали окрему сім"ю. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, чого вона робити не може на даний момент. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому вимушені звернутись до суду. В судовому засіданні, яке відбулось 01.02.2018 року позивачка свої позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що онук знаходиться в місцях позбавлення волі, відповідачка виїхала з її будинку з 4-річною дитиною в невідомому напрямку. Вона просила відповідачку знятись з реєстрації, а [PERSON] відповіла, щоб вона зняла її з реєстрації по суду. Вважає відмову відповідачки знятись з реєстрації способом помотати їй нерви. Відповідачка їй чужа людина. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки також підтримав і просив позов задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 29.03.2018 року, сторони не прибули, позивачка надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачка про день розгляду справи по суті була повідомлена належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались без вручення за закінченням терміну зберігання. Та оголошенням на сайті «Судової влади». Про причини н6яевки до суду не повідомила, будь-яких заяв до суду не надала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці по справі належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м.Нікополь, вул.Фабрична, б.16 (а.с.5). В цьому будинку позивачка мешкає разом з чоловіком [PERSON] (а.с.6). Раніше вона дозволила зареєструватися в будинку онукові [PERSON] та його дружині [PERSON] (а.с.6). З квітня 2017 року відповідачка у будинку позивача не живе (а.с.7). Добровільно виїхала з будинку в невідомому для неї напрямку. Онук відповідач по справі - знаходиться у місцях позбавлення волі, у липні 2017 року через це відповідачка шлюб з онуком позивачки розірвала. У добровільному порядку відповідачка знятись з реєстрації не бажає. Зв'язок сторони по справі не підтримують. Як власниця будинку позивачка терпить незручності, розпорядитися будинком на свій розсуд не може. Не може й оформити субсидію на послуги газо -, електро- та водопостачання. Реєстрація відповідачів не відповідає дійсності, є фіктивною і повинна підлягати скасуванню. Вона не вела з відповідачами спільного господарства, тому гарантованого права на користування житлом вони не мають. Участі в утриманні житла відповідачі також не приймають. Вирішити спір мирним шляхом не представляється можливим. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідачі не проживають з будинку позивачки 1,5 2 роки. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved