Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

10 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до\~Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат » про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював на підприємстві відповідача у шкідливих та небезпечних умовах праці, посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача ш. «Октябрьська» п/о «Кривбасруда» (правонаступником якого є ПАТ « Кривбасзалізрудком») на різних посадах, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК, первинно 24.03.2004 року йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності, безстроково, при переогляді за висновком МСЕК від 19.03.2009 року йому було встановлено 40 % працездатності, третя група інвалідності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні болі в шийному та поперековому відділах хребта, оніміння та тягнучий біль в лівій нозі, головний біль, запаморочення, фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв'язків, загальна слабкість, втома, болі. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 160 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач, скориставшись своїм правом, 14 вересня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву , в якому просив відмовити в задоволені позову , зазначивши, що заявлені позовні вимоги [PERSON] незаконні та необґрунтовані. Позивач посилаючись на той факт, що ПАТ « Кривбасзалізрудком» нібито є правонаступником вищевказаних Рудоуправлінь, повинен був довести відповідний факт, а не просто зазначити про це без жодних доводів, обґрунтувань та підтвердження їх відповідними доказами. Також зазначили,що момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди виникає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати працездатності, тому відшкодування моральної шкоди виникло з 24.03.2004 року тобто від дня, коли вперше йому було встановлено 50 % втрати працездатності внаслідок професійного захворювання. Отже, вважають, що в даному випадку саме Фонд соціального страхування повинен відшкодовувати моральну шкоду, а не роботодавець. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 10 грудня 2018 року розгляд справи відкладено, у звязку із знаходженням судді в іншому процесі. 18 січня 2019 року у звязку із знаходженням судді у відрядженні , розгляд справи відкладено. 26.02.2019 року у звязку із знаходженням судді в нарадчій кімнаті, розгляд справи відкладено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з 14.10.1975 року по 10 серпня 2003 р оку перебував у трудових відносинах з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", звільнений за станом здоровя на підставі ст.40 КзПП України,що підтверджується копією трудової книжки. Висновком МСЕК від 24.03.2004 року [PERSON], первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності , третя група інвалідності, з переоглядом. При переогляді 19.03.2009 року висновком МСЕК [PERSON], було встановлено 40% втрати професійної працездатності , третя група інвалідності, безстроково. В Акті розслідування професійного захворювання позивача встановлено, що причиною професійного захворювання являється, тривала робота в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів та в умовах тяжкої фізичної праці у вимушеній робочій позі. Так, згідно із ч. 8\~ст. 36 цього Закону\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~Цивільного кодексу України\~та\~Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 2 п. 11.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~(зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV),\~Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці»\~(у редакції\~Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV,\~КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої\~статті 21 Закону№1105-XIV\~у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, уразі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та статтею\~2371КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення №20-рп/2008від 8 жовтня 2008 року). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя\~статті 5 ЦК України). Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008від 8 жовтня 2008\~року Закон № 717-V\~не встановлював ретроспективно обовязок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи. Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини першої\~статті 268 ЦК України). Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності\~Законом України № 717-V від 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій\~статті 23 ЦК України\~критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved