Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 047,62 доларів США та 1 329 474,10 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року [PERSON] та [PERSON] отримали кредит у розмірі 14 400,00 доларів США, в порядку та умовах, визначених кредитним договором, на придбання житла, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5% річних, строком погашення до 24.10.2019 року. Банк виконав свої зобов'язання щодо видачі кредиту позичальнику в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору, відповідачі зобовязалися повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідачі зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконали. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 15.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 26 047,62 доларів США та 1 329 474,10 грн., яка складається з наступного: 13 193,45 доларів США заборгованість за сумою кредиту; 12 854,17 доларів США заборгованість по процентам; 1 329 474,10 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову на тих підставах, що відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року з них вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року, у зв'язку з чим, підстави, для стягнення з них заборгованості за зазначеним кредитним договором відсутні. Також просили суд застосувати по справі наслідки перебігу строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення відповідачів, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року, відповідно до змісту якого відповідачі уклали договір з позивачем та погодилися на його умови, розрахунок заборгованості, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом по справі встановлено, що 25.10.2004 року за кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 [PERSON] та [PERSON] отримали кредит у розмірі 14 400,00 доларів США з виплатою процентної ставки у розмірі 14,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 24.10.2019 року. Відповідно до умов договору, відповідачі зобовязалися повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не менше, ніж зазначена в п. 3.3.2 договору, а саме 198,01 доларів США. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у разі порушення позичальниками умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2. цього договору, позичальники зобов'язані сплати банку штраф у розмірі 25% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у разі прострочення позичальниками строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язань позичальників щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3. цього договору, позичальники сплачують банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3. кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у разі порушення позичальниками вимог п.п. 4.3.2., 4.3.4., 4.3.10., 4.3.12., 4.3.13. цього договору, позичальники зобов'язані сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Відповідачі були ознайомлені з умовами кредитного договору та не висували будь-яких претензій, щодо його змісту, отже вони були згодні з усіма його умовами, відповідачі зобовязалися повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не менше, ніж зазначена в п. 3.3.2. договору, а саме 198,01 доларів США. Однак, відповідачі зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконали. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 15.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 26 047,62 доларів США та 1 329 474,10 грн., яка складається з наступного: 13 193,45 доларів США заборгованість за сумою кредиту; 12 854,17 доларів США заборгованість по процентам; 1 329 474,10 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Суд не приймає до уваги тверджень відповідачів стосовно наявності рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року, у зв'язку з тим, на даний час вищевказане рішення суду не виконане, що в судовому засіданні підтвердили відповідачі, на даний час кредитні зобов'язання існують та заборгованість за кредитним договором зростає, тому позивач має право у будь-який час звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Щодо заяви відповідачів про застосування по справі наслідків перебігу строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 3.3.4 кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року кінцевий термін повернення кредиту - 24.10.2019 року, тобто кредитний договір діє та підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved