Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], стягнення з відповідачки аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, а також призначити [PERSON] опікуном над неповнолітньою онукою. Позов мотивований тим, що мати малолітньої дитини ухиляється від виконання батьківських обов"яків: разом з нею не проживає, зловживає спиртними напоями, не займається утриманням, навчанням та вихованням дочки. Дитина проживає у [PERSON], остання бажає бути офіційним опікуном над своєю онукою і нею створені всі умови для проживання та виховання дівчинки. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові проти чого не заперечував і представник третьої особа. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки та призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] не заперечує та просить стягнути з неї половину заявлених аліментів через фінансовф труднощі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у своїй сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області від 18 квітня 2009 (а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.17) Згідно довідки Комітету самоорганізації населення №4 мікрорайону М'ятно-дослідної станції від 26.06.2017 та довідки-характеристики від 30.05.2018 за №1334, виданої на [PERSON], [INFO] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою та матір'ю. За час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, через зловживання алкоголем. Має неповнолітню дочку, однак в даний час дитина з матір'ю не проживає. Уваги вихованню доньки не приділяє (а.с.6-7). Згідно акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 05.02.2018 за адресою: [ADDRESS] вбачається, що на момент обстеження вдома була бабуся. Дитина проживає в бабусі по батьковій лінії [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Зі слів бабусі у мами з дитиною відсутнє взаємопорозуміння (а.с.8). Згідно довідки про склад сім'ї від 21.03.2018 за №024/5-09-607 та акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 15.02.2018 за адресою: [ADDRESS], вбачається що родина проживає в приватному будинку. Бабуся останніх вісім місяців утримує [PERSON], забезпечує всім необхідним для повноцінного проживанням та духовного розвитку, для дитини створені всі необхідні умови (а.с.9,12). Згідно довідки-характеристики на [PERSON], виданої директором НВК №15 від 25.05.2018 за №01-44/73 вбачається, що дівчинка зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня..У вихованні і навчанні дитини бере участь бабуся [PERSON], цікавиться тим, як дитина поводить себе в школі, реагує на зауваження та пропозиції класного керівника, приводить до школи дівчинку та забирає її. Вона доглядає за дитиною, забезпечує всім необхідним (а.с.14). Відповідно до довідки Прилуцького наркологічного диспансеру від 05.02.2018, [PERSON], [INFO], проживаюча за адресою: [ADDRESS], знаходиться на «Д» обліку, психічні та поведінкові розлади в наслідок вживання алкоголю, синдром залежності (а.с.15). Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.02.2018 [PERSON] визнано винуватою за ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання у виді штрафу (а.с.35). Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз»яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, окрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно висновків служби у справах дітей Прилуцької міської ради від 04.06.2018 та 05.06.2018 за №317 та №322 вбачається, що [PERSON] у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] може бути опікуном [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки - [PERSON], оскільки це буде відповідати інтересам дитини та призначити опікуном над останньою - [PERSON], що вбачається згідно висновку орану опіки та піклування Прилуцької міської ради від 10.07.2018 за №02-16/2808 (а.с. 28). З метою максимального забезпечення інтересу дитини, позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають за їхньою заявою баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно вимог ст.243 СК України опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років позбавленими батьківського піклування, у тому числі судом, за поданням органу опіки та піклування. (ч.3 ст.60 ЦК України) За таких обставин, суд вважає достатньо правових підстав для призначення опікуном малолітньої [PERSON] її бабу [PERSON] з якою вони разом і проживають. При вирішенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини, суд враховує, що відповідно до ч.ч.2,3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі підлягає частковому задоволенню, а саме з урахуванням ст.182 СК України та прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на дату подачі позову - в розмірі 900 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено частково, судові витрати по справі необхідно покласти на відповідачку, стягнувши на користь позивачки 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial