Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

05 червня 2014 року до Шосткинського міськрайонного суду звернувся позивач з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1000 гривень збитків та 4000 грн. моральної шкоди, а всього 5000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. Між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк»- відповідачем по справі, були укладені два договори банківського вкладу № 741664/2014 від 10 лютого 2014 р. та № 749621/2014 від 19 лютого 2014 року, що підтверджується копіями відповідних договорів. Згідно пунктів 1.1, 1.3, 1.6,1.7, Договорів позивач розмістив у Відповідача строкові вклади у розмірі 122 000 грн., та 80 000 грн., на строк 1 місяць, а відповідач зобов'язувався по закінченню 10 березня 2014 року та 19 березня 2014 року повернути позивачу зазначені грошові суми з виплатою процентів. Проте у вказані в п. 1.7 Договорів терміни Відповідач не повернув вклади, чим порушив ст. 526, ч.1 ст.530, 629, ч. 1 ст. 1058 та ч.2 ст. 1060, 610 ЦК України. На заяви позивача від 17.03.2014р. та від 24.03.2014р. про причини невиконання своїх зобов'язань за Договорами Відповідач не відреагував. Відповідач після настання дат вимоги депозитів 21.03.2014р. та 19.03.2014р. перевів вклади з вкладних рахунків на карткові, що підтверджується виписками по кожному картковому рахунку. Щоб отримати свої вклади готівкою, позивач змушений був через термінали ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» з 20.03.2014р. по 27.03.2014р. (по вкладу 80 000 грн.); з 22.03.2014р. по 31.03.2014р. (по вкладу 122 000 грн.) переводити частинами (оскільки Відповідачем встановлений добовий ліміт на такі операції) грошові кошти на свій картковий рахунок у Приватбанку. Цей факт підтверджується двома вищезгаданими виписками з карткових рахунків у Відповідача, а також дев'ятнадцятьма чеками Приватбанку. В цих чеках також зазначена комісія (0,5 % від суми переводу), яку утримував Приватбанк за кожну транзакцію. Загалом, щоб отримати свої кошти готівкою (120 000 грн. + 80 000 грн.) позивач сплатив Приватбанку 1 000 грн., що підтверджується вищезгаданими чеками. Якщо б Відповідач виконав свої зобов'язання за Договорами, то позивач не поніс цих грошових втрат (збитків). Тому позивач посилаючись на ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22. ч. 1 ст. 623, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст.23 ЦК України, зазначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і особа, якої право порушено має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За приписом п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписом ст.47 (п.1. ч.3) Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-III до банківських послуг належить зокрема залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб. Позивач також зазначає, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2. ст.22 Закону № 1023). Постійні думки й переживання, пов'язані з фактом відмови Відповідачем повернути 202000 грн., стали причиною негативного психологічного стану, що призвели до емоційної напруги, внаслідок чого у мене був підвищений тиск та безсоння. Ці гроші позивач з дружиною збирали та відкладали тривалий час для купівлі нової квартири. Фіксація на суб'єктивно важливих переживаннях, пригніченість настрою, продовжувались майже 20 днів, поки позивач переводив у Приватбанк всі свої кошти зі своїх карткових рахунків у Відповідача. Оскільки Відповідач фактично неплатоспроможний (банкрут), то такі грошові операції могли бути ним припинені в будь-який момент, що і сталось згодом. Визнання цього факту, а також постійні (декілька разів кожного дня) відвідування Шосткинського відділення № 118 Відповідача (з неприємними розмовами з його персоналом) та філій Приватбанку спричинили до зміни нормального, звичного для позивача душевного стану. Необхідно було численні рази доводити працівникам Відповідача правомірність своїх претензій, докладати значних вольових зусиль, емоційних ресурсів та власний час на розв'язання виниклих не з вини позивача проблем. Тому позивач вважає, що компенсація за моральну шкоду, завдану йому Відповідачем у розмірі 4000 грн., є співрозмірною у відношенні до розміру вкладів у сумі 202000 грн., які позивач з вини відповідача повертав частинами з постійною психологічною напругою, хвилюючись кожного разу щодо втрати коштів. В судовому засіданні представник позивача Самойленко С.В., позовні вимоги підтримала, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснила, що заперечення відповідача по суті позову є необґрунтовані та при цьому зазначила наступне. Позивачем не заперечувалась можливість Відповідача застосовувати обмеження за сумою операцій, позивач вказав на це в позові зазначивши, що Відповідачем був встановлений добовий ліміт (близько 15 000грн.) на операції по переводу через термінали коштів в інший банк. Претензії позивача до Відповідача полягають у тому, що він не зважаючи на умови договорів від 10.02.2014р. та від 19.02.2014р. та вказаних положень ЦК України протягом 20-ти днів не спромігся видати готівкою вклад або його частину через свої банкомати або касу свого Шосткинського відділення №118. Працівники цього відділення постійно повідомляли, що готівки у касі та банкоматах немає. Якби Відповідач повертав вклади частинами (хоча це не передбачено договорами) протягом 20-ти днів, то позивач не поніс би збитків у вигляді сплати комісійних у розмірі 1000 грн. іншому банку та не подавав би позов до суду. Отже, посилання представника Відповідача на п. 9.1.1 Правил є безпідставним та не обґрунтованим, оскільки цим пунктом не встановлюється право Відповідача відтерміновувати на невизначений строк видачу вкладу. Також, згідно п. 2.1 зазначених вище договорів, якщо умови Правил будуть суперечити умовам Договору застосовуються відповідні умови Договору. Окрім цього юридична сила договорів є вищою за Правила, оскільки їх умови захищені відповідними положеннями ЦК України. Крім цього, заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що оскільки позивач вклав свої кошти до банку та сподівався на виконання умов договору, який саме з вини банку не виконувався, ніяких угод щодо інфляційних та 3% річних позивач з банком не укладав, тому вважає, також ці доводи відповідача є необґрунтовані. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток про виклик до суду від 08.09.2014 року та від 29.09.2014 року. Надав суду заперечення проти позову та посилаючись на ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року N 2121, пояснив наступне. Відносини між банком та клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного банку України та договорами між клієнтом та банком. Банки докладають максимальних зусиль для уникнення конфліктів його інтересів та інтересів клієнта. Враховуючи економічну та політичну ситуацію в країні, ситуацію в банківській сфері, банки не мають на меті порушення прав чи інтересів інших осіб, і діють виключно в межах та порядку, встановлених чинним законодавством України, що регламентують банківську діяльність. Всі дії Національного банку України та банків України викликані необхідністю стабілізації економічної ситуації в країні, підтримання стабільності банківської системи в цілому, а отже й захисту інтересів клієнтів банків. Підписуючи Договір на відкриття карткового рахунку, позивач ( п.2.1. Договору) ознайомився та погодився що відкриття та обслуговування його поточного карткового рахунку буде здійснюватися в порядку та на умовах встановлених вказаним Договором та Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» та погодився з ними. За умовами п.2.1. Договору, користуватися Правилами позивач має можливість на інформаційних стендах, розміщених у відділеннях Банку, та на інтернет сайті Банку. Крім цього, позивач своїм підписом підтвердив, що сторони досягли згоди з усіма істотними умовами, які викладені в цьому Договорі та Правилах. Протягом дії Договору Правила можуть змінюватися в порядку, закріпленому Правилами. Пункт 9.1.1. Правил встановлює істотну умову: [PERSON], як клієнт, повідомлений про те, що стосовно деяких операцій можуть застосовуватися обмеження (наприклад, за сумою операцій), встановлені законодавчими та нормативними актами, внутрішніми правилами та процедурами Банку, інших банків та/чи платіжних систем, через які ці операції здійснюються. Банк обслуговує зазначений поточний рахунок [PERSON] відповідно до умов Договору та Правил. Позивачем у позовній заяві не доведено заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, відсутні будь-які обґрунтування своїх вимог як щодо наявності такої шкоди. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін та ухвалити рішення, представник позивача не заперечує. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, взаємні зобов'язання сторін були напряму вказані в договорах банківського вкладу № 741664/2014 від 10 лютого 2014 р. та № 749621/2014 від 19 лютого 2014 року, що підтверджується копіями відповідних договорів. Згідно пунктів 1.1, 1.3, 1.6,1.7, Договорів позивач розмістив у Відповідача строкові вклади у розмірі 122 000 грн., та 80 000 грн., на строк 1 місяць, а відповідач зобов'язувався по закінченню 10 березня 2014 року та 19 березня 2014 року повернути позивачу зазначені грошові суми з виплатою процентів. Проте у вказані в п. 1.7 Договорів терміни Відповідач не повернув вклади, чим порушив ст. 526, ч.1 ст.530, 629, ч. 1 ст. 1058 та ч.2 ст. 1060, 610 ЦК України. Відповідач після настання дат вимоги депозитів 21.03.2014р. та 19.03.2014р. перевів вклади з вкладних рахунків на карткові, що підтверджується виписками по кожному картковому рахунку. Щоб отримати свої вклади готівкою, позивач змушений був через термінали ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» з 20.03.2014р. по 27.03.2014р. (по вкладу 80 000 грн.); з 22.03.2014р. по 31.03.2014р. (по вкладу 122 000 грн.) переводити частинами (оскільки Відповідачем встановлений добовий ліміт на такі операції) грошові кошти на свій картковий рахунок у Приватбанку. Цей факт підтверджується двома вищезгаданими виписками з карткових рахунків у Відповідача, а також дев'ятнадцятьма чеками Приватбанку. В цих чеках також зазначена комісія (0,5 % від суми переводу), яку утримував Приватбанк за кожну транзакцію. Загалом, щоб отримати свої кошти готівкою (120 000 грн. + 80 000 грн.) позивач сплатив Приватбанку 1 000 грн., що підтверджується вищезгаданими чеками. Таким чином вбачається порушення прав клієнта банку-позивача по справі. Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За приписом п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписом ст.47 (п.1. ч.3) Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р. № 2121-III до банківських послуг належить зокрема залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2. ст..22 Закону № 1023). Суд приймає доводи позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн., та вважає ці доводи доведеними в повному обсязі виходячи з наступного. Суд приймає до уваги доводи позивача, що внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань, Позивач втратив звичайний спосіб життя, отримав моральні переживання щодо повернення досить значної для нього суми 202000 грн., та у зв'язку з цим доклав певних чималих зусиль. Суд також вважає, що моральні страждання позивача перебувають у прямому причинному зв'язку з протиправними діями відповідача. Щодо розміру моральної шкоди, то в цій частині суд також приймає до уваги доводи позивача та вважає їх співмірними у відношенні до неправомірних дій відповідача до розміщеної позивачем відповідачеві суми 202000 грн., яку відповідач перевів з вкладних рахунків на карткові. Щоб отримати свої вклади готівкою, позивач змушений був через термінали ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» з 20.03.2014р. по 27.03.2014р. (по вкладу 80 000 грн.); з 22.03.2014р. по 31.03.2014р. (по вкладу 122 000 грн.) переводити частинами (оскільки Відповідачем встановлений добовий ліміт на такі операції) грошові кошти на свій картковий рахунок у Приватбанку, що суперечить укладеному договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь державного бюджету м. Шостка підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved