Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачкою проживали в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між ними не склалося, фактично сімейні відносини сторони припинили з квітня 2014 року, а рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2014 року шлюб розірвано. Іх малолітня донька проживає разом з відповідачкою, з якою позивач намагався дійти згоди про можливість виховання та спілкування з дитиною, однак, остання, чинить позивачу перешкоди у побаченні з дитиною, повністю ізолювавши дитину від батька. Позивач звертався до органу опіки та піклування і йому було встановлено час і місце спілкування з донькою, однак, відповідачка не виконує вказаного розпорядження, у зв»язку з чим він звернувся до суду та просить зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначити спосіб участі у вихованні доньки шляхом встановлення часу та днів зустрічей з донькою: вихідні дні, а саме з 08.00 год. суботи до 20.00 год. неділі. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно зазначив, що він має рівні права, як і відповідачка, зокрема, у спілкуванні зі своєю донькою. Відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Вважає, що одного дня для його спілкування з донькою замало, а тому просить задовольнити позов та встановити два дні для зустрічі з дитиною. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що вона дійсно не дає можливості спілкуватись позивачу з донькою, оскільки, позивач, приходячи до них додому, влаштовує сварки та її ображає. З питань неналежної поведінки відповідача вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак, жодних санкцій до нього застосовано не було. Вважала, що батько має бачитись з дитиною, однак, просила встановити дні та час для його зустрічей з донькою в субботу в період з 14-00 год до 18-00 год. в її присутності та присутності працівника органу опіки і піклування. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Одночасно зазначивши, що служба підтримує рішення органу опіки та піклування від 28.05.2014 року, яким встановлене час та місце спілкування позивача з малолітньою [PERSON] Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2012 року. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.8). На даний час донька [PERSON] проживає разом з відповідачкою за адресою: [ADDRESS]. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У ч. 2 ст. 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалось відповідачем те, що, остання, здійснює перешкоди позивачу у його спілкуванні зі своєю донькою. Перешкоди, які чинить відповідач позивачеві у спілкуванні з дитиною не забезпечують інтересів дитини та порушують права позивача, які підлягають судовому захисту. Крім того, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами наявність загострених конфліктних відносин між колишнім подружжям, в тому числі і на ґрунті неможливості досягнути домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька з донькою [PERSON]. Питаннями щодо врегулювання відносин між батьками та узгодження порядку спілкування батька з донькою займався орган опіки та піклування. Так, розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації від 30 травня 2014 року визначено участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON] шляхом встановлення часу та місця спілкування батька з дитиною, а саме: за домовленістю батьків в один з вихідних днів, в період з 14.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання матері (а.с.19). Однак, всупереч розпорядженню, відповідачка відмовляється в наданні можливостей позивачу у спілкуванні з дитиною і перешкоджає їх спілкуванню, що підтверджується відповідними актами (а.с.12-13). При визначенні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд врахує вік дитини, прихильність дитини до батька, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з малолітньою донькою, бажання та можливість піклування про здоров'я дитини обох батьків і такий порядок не порушує ніяким чином права дитини. Відповідач не довела наявність перешкод для таких побачень і спільного відпочинку батька з донькою, а наявність в матеріалах справи звернень відповідачки до правоохорнних органів лише свідчить про неприязні стосунки між пожружжям та в родині, однак, не можуть бути підставою для усунення батька від спілкування зі своєю донькою. Разом з тим, згідно науково-методичних рекомендацій із загальної та педагогічної психології та наукових праць Інституту імені Г.С. Костюка АПН України, зазначено про недоцільність та шкідливість спілкування дитини з батьком та іншими особами, які проживають окремо, які постійно з дитиною не проживають та не спілкуються, за відсутності матері протягом всього дня, що є психотравматичним для дворічної дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні та у вихованні дитини, в зв"язку з чим позовна вимога в частині усунення перешкод в спілкуванні з дитиною є обгрунтованою, в зв"язку з чим підлягає задоволенню Водночас, з урахуванням віку дитини, яка досягла лише дворічного віку, поведінки сторін у справі, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, з метою уникнення в подальшому стресових ситуацій для неї, що може негативно відобразитись на загальному розвитку дитини, її психологічному стані, суд вважає, що позовна вимога в частині визначення днів та часу спілкування з дитиною з 08-00 год. суботи та до 20-00 год. неділі, - підлягає частковому задоволенню, а саме достатнім, обгрунтованим та доцільним буде встановлення часу і місця спілкування позивача з донькою, щотижня в субботу, в період з 14-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання матері. Судові витрати розподілити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial