Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

05.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що дитина [PERSON] являється йому рідною сестрою по батькові [PERSON], який з 2011 року проживав однією сім'єю з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу. [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті позивачеві стало відомо про загрозу життю дитини [PERSON], оскільки в будинку, де вона мешкає разом із матір'ю [PERSON], відсутнє опалення при мінусовій температурі на дворі, дитина не отримувала необхідного харчування, відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх материнських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дочки та веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, в зв'язку з чим з метою порятунку малолітньої [PERSON] позивач вимушений був забрати дитину в свою родину, з того часу і дотепер дитина проживає в сім'ї позивача, знаходиться на його утриманні. Відповідач за цей час не проявила жодного разу інтересу до життя дитини, не цікавилася станом її здоров'я, не відвідувала дочку та не надавала будь-якої моральної чи матеріальної допомоги. Її безвідповідальне ставлення до своїх обов'язків як матері засвідчується характеристикою депутата міської ради, висновком органу опіки та піклування Коростишівської РДА Житомирської області та іншими наданими документами. У зв'язку з викладеними обставинами, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої дочки та стягнути аліменти на користь останньої та призначити його опікуном малолітньої [PERSON]. В судове засідання 06.09.2017 року позивач не з'явився, в своїй заяві суду підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. В своїх поясненнях в судовому засіданні 10.08.2017 року повідомив суду, що відповідач [PERSON] та його батько [PERSON], який помер [INFO] року, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають спільну дочку [PERSON]. Після смерті батька [PERSON] в лютому 2017 року позивачеві зателефонували сусіди [PERSON] та повідомили, що дитина проживає в умовах, які небезпечні для життя: житло не отоплюється, дитина мерзне, голодна, не доглянута, а її мати [PERSON] веде аморальний спосіб життя та не піклується про дитину. Після цього повідомлення позивач невідкладно зв'язався із органом опіки та піклування, який після перевірки прийняв рішення про необхідність вилучення цієї дитини у відповідача, з того часу дитина перебуває в сім'ї позивача [PERSON], відповідач [PERSON] за весь цей час жодного разу не з'явилася і не виявляла бажання побачитися з дитиною. Враховуючи всі ці обставини, він зі своєю родиною прийняли рішення забрати дівчинку [PERSON], піклуватися про неї та виховувати як власну дитину. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, також надала заяву про проведення судового засідання 06.09.2017 року без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В своїх поясненнях 10.08.2017 року в судовому засіданні зазначила, що вона не заперечує проти того, щоб позивач забрав її дочку [PERSON] на виховання та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи в адресованій суду заяві просить суд розглянути справу без представника служби у справах дітей Коростишівської РДА Житомирської області, позовні вимоги підтримує на підставі наданих висновку та подання органу опіки та піклування. Фіксування судового засідання 06.09.2017 року технічними засобами не здійснювалось на підставі ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть батько дитини [PERSON] помер у віці 57 років [INFO] року (а.с.7). Як вбачається із змісту характеристики на матір дитини [PERSON], остання проживає в [ADDRESS] з 2011 року, має малолітню дочку [PERSON], 2014 року народження, не має місця роботи, за місцем проживання характеризується виключно негативно: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі. Зловживає алкоголем та веде аморальний спосіб життя, не виконує материнських обов'язків, у зв'язку зі смертю батька дитини виникла необхідність тимчасового влаштування дитини у сім'ю його родичів (а.с.9). 09.02.2017 року було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини [PERSON] та складено акт про те, що на момент обстеження в будинку № 7 по вул. Крилова в м. Коростишів Житомирської області холодно, брудно, не прибрано, санітарний стан жилого приміщення - не задовільний, дитина брудна, не чесана. З матір'ю проведено профілактичну роботу щодо ведення здорового способу життя, належного виконання батьківських обов'язків та попереджено про відповідальність, наголошено на необхідності привести будинок в належний санітарно-гігієнічний стан (а.с.8). Згідно акту від 27.03.2017 року № 503 обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] [ADDRESS], при обстеженні було виявлено, що [PERSON] ніде не працює, зловживає алкоголем та веде аморальний спосіб життя. В будинку обігрів не функціонує, обігрівається лише одна кімната за рахунок електрообігрівача, кімнати в антисанітарному стані, житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання становлять загрозу життю дитини. Зазначені в акті обставини також підтверджуються повідомленням Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 30.03.2017 року № К-92 (а.с.10,11). Згідно повідомлення від 06.06.2017 року Коростишівської ЦРЛ, [PERSON] перебувала з 22.05.2017 року по 01.06.2017 року на лікуванні з приводу алкогольної залежності, алкогольна епілепсія. З 02.06.2017 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу «Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю» (а.с.14). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області від 21.04.2017 року, [PERSON] характеризується з негативної сторони, її малолітня дитина [PERSON], не мала належної материнської турботи та догляду, приміщення, в якому проживала дитина мало незадовільний санітарний стан. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.12). Вказані факти свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також не цікавиться долею дитини та не проявляє інтересу до її життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини «Справа «Савіни проти України»» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов'язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Вирішуючи спір, суд враховує, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати вважатиметься такою, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої материнської турботи, хоча має таку можливість. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. 31.08.2017 року через канцелярію суду надійшло подання органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області про призначення [PERSON], 1982 року народження, опікуном над [PERSON], 2014 року народження, в якому зазначено, що [PERSON] створив всі належні умови для проживання та виховання [PERSON], яка являється його рідною сестрою, та має намір і в подальшому виховувати [PERSON], дбати про її виховання та розвиток, забезпечити її доглядом. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування просить суд призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с.64). В судовому засіданні 10.08.2017 року було встановлено, що на даний час дитина [PERSON] проживає в родині позивача [PERSON] в [ADDRESS] між дитиною та позивачем, його двома дітьми та дружиною склалися теплі довірливі, родинні відносини. Як вбачається із довідок з місця роботи від 25.04.2017 року та від 02.08.2017 року [PERSON] працює в апараті Міністерства оборони України, з 16.07.2016 року на посаді заступника директора Юридичного департаменту Міністерства оборони України, має шостий ранг державного службовця, за період з лютого по липень 2017 року нарахована заробітна плата складає 197548,64 грн. (а.с.49,50). Згідно довідки МВС України [PERSON] станом на 29.06.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, згідно свідоцтва про шлюб він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та від шлюбу мають двох дочок [PERSON] - 2007 року народження та [PERSON] - 2013 року народження, зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.52,53,54,55). Згідно акту № 102 обстеження житлових умов від 03.05.2017 року квартири [ADDRESS] квартира складається з 2 кімнат, квартира благоустроєна, проживає чотири особи: власник [PERSON], її дві дочки та чоловік. В квартирі є всі необхідні речі для побуту, квартира в задовільному санітарному стані (а.с.51). Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ч. 1). Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2). Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 3). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст. 344 СК України, опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа (ч. 1). При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини (ч. 2). Таким чином, зазначені норми чинного законодавства та викладені обставини, дають підстави для висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON], не піклується про її фізичний та духовний розвиток, жодним чином участі у її вихованні та утриманні не приймає, ніякого інтересу до дитини не проявляє, тому, з врахуванням інтересів дитини, відповідача слід позбавити батьківських прав та призначити офіційним опікуном брата [PERSON]. Також суд стягує із відповідачів аліменти на утримання дітей, так як згідно положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а згідно ч. 2 ст. 182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved