Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

10 жовтня 2017 року [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути їй та її малолітній доньці [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою №128 А по вулиці Дорофеєва, буд. 40 у м. Херсоні шляхом їх вселення. Вказала, що перебуває зареєстрованому 14 грудня 2007 року з відповідачем шлюбі, від якого 26 квітня 2010 року у них народилась донька [PERSON]. Вона разом з донькою зареєстрована у однокімнатній квартирі №128 А будинку №40 по вул.Дорофеєва у м. Херсоні, яка належить на праві власності відповідачеві. Після фактичного припинення шлюбних відносин, стосунки з відповідачем остаточно погіршились, крім того, він ухиляється від здійснення витрат на утримання доньки, хоча має достатній рівень доходів, чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, змінив замки вхідних дверях. Вона сумлінно щомісячно сплачувала комунальні послуги з моменту вселення до липня 2017 р., доглядала за добробутом та удосконаленням житла для належного та комфортного проживання разом з малолітньою дитиною. Незважаючи на її звернення до поліції, відповідач ігнорує будь-яку діяльність працівників правоохоронних органів та продовжує чинити перешкоди у користуванні квартирою. У зв'язку з цим, вона, не маючи іншого житла, вимушена проживати разом з донькою у своїх батьків. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. від 07.11.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 20.02.2018 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] в якому він просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 128 а по вул. Дорофеєва, 40 у м. Херсоні. Вказав, що перебуває у зареєстрованому з [PERSON] шлюбі, звернувся до суду з позовом про його розірвання, судовий розгляд ще триває. Фактично шлюбні відносини між ними припинені у червні-липні 2017 року. Зазначив, що є власником спірної квартири, в якій зареєстрований він, [PERSON], та їх малолітня донька [PERSON], [INFO] В 2015 році [PERSON] звернулась до нього з проханням зареєструвати її у його квартирі, оскільки необхідно було зареєструвати доньку, начебто для отримання паспорту для виїзду за кордон доньки. На протязі останніх декількох років він часто перебував у довгострокових відрядженнях та коли він там перебував, [PERSON] разом з донькою проживала у своїх батьків. 20.06.2017 р. він повернувся з відрядження та приїхавши до своєї квартири побачив, що вона перебуває у занедбаному стані: безлад, антисанітарний стан, на стінах і підлозі грибок, сантехніка у аварійному стані, тобто відповідач за квартирою не доглядала. Вказав, що відповідач добровільно виселилась із квартири зібравши всі свої та дитячі речі, тобто добровільно змінила місце проживання. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2018 року у зв'язку з тим, що суддя Гаврилов Д.В. не може продовжувати розгляд справи через закінчення строку повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/17511/17. За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2018 р. головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 28.09.2018 р. справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2018 р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, встановлено порядок дослідження доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та пояснила, що позивач з дитиною та відповідачем проживала у спірному житловому приміщені за виключенням часу, коли вони жили у Новоросійську та відпочивали на морі. Коли в останній раз вона повернулася з дитиною додому в квартирі були змінені замки, вона була вимушена поїхати до своїх батьків, її речі залишилися в квартирі, з цього приводу вона зверталася до правоохоронних органів. Представник позивач зазначила, що не може вказати які саме речі, оскільки вже пройшло багато часу з моменту звернення до суду, точно лише памятає про прибор для нарощування нігтів. Після того, як її не пустили до квартири, вона не зверталася до відповідача, оскільки у них дуже складні відносини, і саме тому звернулася до суду з цим позовом. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні; вимоги зустрічного позову підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач самостійно виселилася з квартири, забрала усі речі, замки дійсно змінила мати відповідача, оскільки квартира була в антисанітарному стані. Позивач не зверталася з будь-якими претензіями щодо речей. Одне звернення до поліції не свідчить про наявність перешкод. Зазначила, що позивача за основним позовом взагалі у спірному житлі без відповідача не жила, відповідач був моряком та вони з позивачем проживали у спірній квартирі тільки між його рейсами. Суд, заслухав пояснення представників сторін, допитав свідка, дослідив письмові докази, приходить до наступного. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому 14.12.2007 року шлюбі, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02.03.2018 р. розірвано. Рішення набрало законної сили 15.05.2018 р. (арк. справи 51). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], яка народилась 26 квітня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-КГ №104323 від 14.05.2010 р. (арк. справи 6). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №97151826 від 13.09.2017 р. відповідач [PERSON] є власником квартири №128 А в будинку № 40 по вулиці Дорофеєва у м. Херсоні за договором дарування від 18.08.2015 р. (арк. справи 7, 27-28). За даними паспорта позивача, вона зареєстрована у спірному житлі з 20.08.2015 р. (арк справи 4 зворотній бік). Довідка №48 від 11.07.2017 р. підтверджує реєстрацію позивача [PERSON] та її доньки [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] А (арк. справи 9). За довідкою №05 від 14.02.2018 р., за адресою: [ADDRESS] А зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 26). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона мати відповідача [PERSON], та їй відомо, що її син та невістка вирішили проживати у м.Новоросійську та виїхали усі разом з речами у вересні 2016 року, дитина там відвідувала школу. У травні 2017 року повернулись. Син перебував у рейсі, а коли в червні-липні 2017 р. повернувся, то вирішив розлучитись, невістка поїхала до Новоросійська за речами, там вони і посварились. Коли невістка приїхала з Новоросійська, то мала намір проживати у спірному житлі, але її син сказав, щоб вона перевірила квартиру. Квартира була в поганому стані у ванній кімнаті усе покрито пліснявою, ще пропав телевізор він був прямо відрізаний, тоді син дав вказівку змінити замки та невістку не пускати, що вона і зробила. Невістка до неї не зверталася про речі в квартирі не було її речей. З 07.07.2017 р. позивач разом з дитиною проживає без реєстрації за адресою: м. Херсон, вул. Махарадзе, буд. 43, з 07.07.2017 р. (арк. справи 10),що підтверджено №27 від 05.10.2017 р. виданої ОСББ Корабельного району. З висновку за результатами розгляду матеріалів ЄО від 07.07.2017 р. №13256 за заявою [PERSON], складеного Корабельним ВП ХВП встановлено, що 07.07.2017 р. до Корабельного ВП ХВП надійшла заява [PERSON] в якій просить вжити заходи до чоловіка [PERSON], який змінив замки на вхідних дверях квартири за адресою: [ADDRESS] А. В ході проведення перевірки фактів викладених у заяві при неодноразовому виході за адресою мешкання [PERSON] двері ніхто не відчинив. В зв'язку з чим опитати [PERSON] та провести з ним бесіду профілактичного характеру не надалось можливим. Щодо вирішення даного питання рекомендовано звернутись [PERSON] до суду (арк. справи 63). 12.02.2018 року відповідачем [PERSON] складено акт про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] А не проживає з листопада 2016 року, який підписали сусіді з квартири 126 [PERSON], квартири 133 [PERSON], квартири 127 [PERSON] Голова ОСББ "Скиф 1" [PERSON] на акті зазначила «Підтверджую зі слів сусідів» (арк. справи 25). Причини непроживання не зазначені, про наявність або відсутність речей позивача та її дитини акт не містить. Згідно долучених квитанцій (арк. справи 30-36, 52-57), вбачається, що комунальні послуги та послуги на утримання будинку та прибудинкової території сплачувалися від імені [PERSON] Крім того, суду надані квитанції про оплату будівельних матеріалів. З досліджених доказів, судом встановлено, що вселення позивача та її дитини відповідало закону, вони зареєстровані у спірному житлі з серпня 2015 року. Відповідач у зустрічному позові та його представник в судовому засіданні вказують на те, що позивач в добровільному порядку виселилася зі спірного житла, а тому з цього часу, не проживаючи у спірному житловому приміщенні втратила право на проживання. Суд, оцінюючи докази у їх сукупності, що були досліджені безпосередньо в судовому засіданні, встановив, що за вказівкою власника житлового приміщення відповідача [PERSON], його мати свідок [PERSON] змінила вхідні замки, внаслідок чого позивач [PERSON] не мала можливості потрапити до місця своєї реєстрації та проживання та звернулася з цього питання у липні 2017 р. до правоохоронних органів, які не вирішили ситуацію, що сталася у звязку з відсутністю власника квартири та рекомендували заявнику звернутись до суду. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з 07.07.2017 р. позивач, разом з дитиною не мала можливості проживати за місцем своєї реєстрації, внаслідок перешкод, створених відповідачем. При цьому той факт, що позивач не зверталася особисто до відповідача або його матері щодо отримання своїх речей та про надання їй ключів від квартири, не свідчить про те, що перешкоди їй не створювалися, суд повязує це зі складними стосунками, що склалися між сторонам. На думку суду, про це свідчить і звернення до суду 10.10.2017 р. позивача з цим позовом. Також метою позивача є не отримання речей, а захист права на користування житлом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог статті 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, член сім'ї власника житла визнається таким, що втратив право на користування цим житлом за частиною другою статті 405 ЦК України, лише за рішення суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Виселення за частиною другою статті 405 ЦК України не є предметом заявленого позову, а тому доводи що стану квартири не мають відношення до визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Предметом захисту за позовом [PERSON] Ю,Є. є відновлення порушеного права на користування квартирою. Суд приходить до висновку, що позивач та її малолітня дитина потребують додаткового захисту (за рішенням суду) свого права на користування спірною квартирою як члени сім'ї власника квартири, яке існує на момент звернення із позовом та, як колишні члени його сімї на момент розгляду справи. Тобто, розгляд позову про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення не передбачає дослідження обставин щодо періоду відсутності у квартирі у контексті частини другої статті 405 ЦК України. Вказані обставини підлягають дослідженню при розгляді зустрічного позову про визнання позивача [PERSON]Є такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодна зі сторін не наводить доказів будь-якої домовленості між ними. Відповідачем поданий зустрічний позов через 3,5 місяця після відкриття провадження у справі про вселення, та через 7,5 місяців після того, як позивач не змогла потрапити у місце її реєстрації через зміну замків. Суд не може прийняти до уваги як доказ акт, оскільки він складений самим відповідачем, крім того, сторонами визнано, що у вересні 2016 року позивач, відповідач та їх дитина виїхали жити у м.Новоросійськ, після цього позивач повернулася у спірне житло, що підтвердила свідок. Сам відповідач у зустрічному позові зазначає, що станом на день його приїзду з відрядження 20.06. 2017 року проживала у спірному житлі, потім вони разом з 21.06.2017р. по 26.06.2017 р. відпочивали, 27.06.2017 р. вона проживала у спірному житлі до 30.06.2017р., з 30.06.2017р. позивач виїхала з дитиною у АР Крим, та саме у цій час приблизно 04.07.2017 р. чи 05.07.2017 р. він дав вказівку матері змінити замок в квартирі. Тобто відповідачем [PERSON] у позовній заяві фактично визнано, що при повернені з АР Крим позивач з дитиною не мали можливості потрапити у спірне житло через заміну замків. Застосовування до спірних правовідносин положень ст. 71, 72 ЖК України неможливо, оскільки зазначені норми регулюють правовідносини, що склалися при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї у жилому приміщенні в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як у даному випадку правовідносини виникли між власником квартири та дружиною (на час звернення з зустрічним позовом, на час розгляду справи - його колишньою дружиною). Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право проживання у спірному житловому приміщенні, в тому числі з огляду на поважність причин її непроживання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 20 листопада 2018 року.

Outcome: approved