Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі Рахівського відділу ДМС в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Рахівської РДА про визнання права на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду дитини за кордон, надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без нотаріально посвідченої згоди батька. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вони проживали у зареєстрованому шлюбі , який на даний час між ними розірвано. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син, [PERSON], [INFO], який проживає із нею, перебуває на її повному утриманні та вихованні. На сьогоднішній день, вона має можливість відвезти сина на відпочинок за кордон, однак надати нотаріально посвідчену згоду на виготовлення проїзних документів дитини та згоду на виїзд дитини за кордон відповідач, як батько дитини, відмовляється, причини такої відмовити аргументує відсутністю вільного часу на оформлення відповідних документів. Її твердження про тимчасовий виїзд їхнього сина за кордон та необхідність виготовлення відповідної документації відповідач не приймає, у зв'язку із чим його дії вважаються такими, що порушують норми ст. 155 ч.2 СК України, за якими батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виїзд неповнолітньої дитини за кордон у тимчасову поїздку з метою відпочинку та оздоровлення не порушує права та інтереси відповідача, як батька дитини, та вчиняється в інтересах неповнолітнього [PERSON]. Вона звернулася до ГУ ДМС України в закарпатській області в особі Рахівського відділу ДМС в Закарпатській області для виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон, однак їй було відмовлено у виготовленні закордонного паспорта для дитини, через відсутність нотаріально посвідченої заяви батька дитини про згоду на виїзд дитини за кордон. Оскільки виїзд за кордон дитини відповідає її інтересам, а вирішити даний спір без винесення відповідного судового рішення не являється можливим, тому вона змушена звернутися до суду з проханням про надання дозволу на виїзд її неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] за межі державного кордону України без нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд його батька [PERSON] та дозволу на виготовлення проїзного документу та відповідних візових документів для виїзду дитини за кордон. Позивачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає. Представник Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, однак начальник Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області - Андрусяк Ф.Ф. надав суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Органу опіки та піклування Рахівської РДА - Балота І.І. також надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2002 року, який згідно рішення Рахівського районного суду від 12.10.2012 року по справі № 709/614/2012 - розірвано. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, серії [NUMBER] видане 23 вересня 2002 року Бюро РАЦСу м. Будапешт, Х. району. Неповнолітній, [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З позовної заяви, вбачається, що батько неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] - [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та належного розвитку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved