Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У лютому 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Надра" про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у Відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві на виконанні перебувало виконавче провадження № 32222444, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3762/11, виданого 21.03.2012 р. Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у сумі 54 232,52 грн. 13.04.2012 Відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою було накладено арешт на все майно боржника. 13.05.2013 р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, арешт накладений на все майно боржника знято не було. Посилаючись на вказані обставини та той факт, що позивач добровільно виконав зобов'язання, покладені на нього рішенням суду, без залучення органів державної виконавчої служби, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву в якій просив суд про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи була повідомлені в установленому закономпорядку, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, у Відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві на виконанні перебувало виконавче провадження № 32222444, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3762/11, виданого 21.03.2012 р. Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у сумі 54 232,52 грн. 13.04.2012 Відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою було накладено арешт на все майно боржника. 13.05.2013 р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, арешт накладений на все майно боржника знято не було. Вищевикладені обставини підтверджуються витягом Відділу державної виконавчої служби Дарницького управління юстиції у м. Києві від 31.01.2017. Наявність арешту також підтверджується Інформаційною довідкою № 79441659 від 02.02.2017. Разом з тим, позивачем добровільно виконано зобов'язання, покладені рішенням суду, без залучення органів державної виконавчої служби, що підтверджуються копією квитанції та листом стягувача. Так, квитанцією № 188242480 від 01 листопада 2016 року підтверджується, що позивачем сплачено 53 576,75 грн на користь стягувача, а квитанцією № 188242481 від 01 листопада 2016 року сплачено 655,77 грн (всього 54 232,52 грн), чим виконано в повному обсязі рішення суду. Крім того, квитанцією № 0.0.661745769.1 від 30.11.2016 позивачем сплачено в повному обсязі виконавчий збір у виконавчому провадженні в сумі 5523,25 грн. При зверненні до Відділу державної виконавчої служби Дарницького управління юстиції у м. Києві з вимогою про зняття арешту, позивачу було відмовлено, оскільки виконавчий лист повторно на виконання не пред'являвся, а виконавче провадження закінчено. На підтвердження того факту, що всі зобов'язання перед ПАТ «КБ «Надра» позивачем виконані, ним було видано на руки довідку про виконання зобов'язань перед стягувачем в повному обсязі (лист № 1-10-11275 від 17.11.2016). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону. Однак, ст. 50 Закону не передбачено зняття арешту у разі закінчення виконавчого провадження при: поверненні виконавчого документа стягувачу. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Частина 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Оскільки рішення суду є виконаним, відпала необхідність в арешті майна боржника. Законодавством України не передбачено зняття арешту державним виконавцем у разі закінчення виконавчого провадження при поверненні виконавчого документа стягувачу, а тому такий арешт може бути знятий виключно в судовому порядку. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, наявність в єдиному реєстрі заборон відомостей про арешт майна [PERSON] накладеного в рамках закінченого на теперішній час виконавчого провадження призводить до порушення права власності [PERSON], яке підлягає відновленню. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач не надав доказів в спростування заявлених позовних вимог, вимогу ухвали суду від 03.04.2017 про витребування доказів не виконав. В тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Приймаючи до уваги викладені вище встановлені судом обставини, а також те, що збереження арешту майна позивача за умови відсутності виконавчого провадження, в якому арешт був накладений, порушує право власності позивача, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та задовольняє їх в повному обсязі.

Outcome: approved