Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

05.01.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що з 1977 року він працював слюсарем-ремонтником 5-го розряду по газовому обладнанню на підприємстві Сумські обласні об`єднання котелень та теплових мереж. Під час його роботи на цьому підприємстві, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 01.02.1979 року №74 «Про надання житлових приміщень в нових будинках» йому, дружині і доньці, було надано двокімнатну службову квартиру [ADDRESS] . На підставі цього рішення було видано ордер № 269 для вселення і проживання в 2-х кімнатній службовій квартирі. Так як підприємство, яке надавало позивачу житло як юридична особа було ліквідоване, він неодноразово звертався до виконавчого комітету Сумської міської ради про виключення з числа службових квартири, в якій на даний час він проживає разом зі своєю сім`єю, та надання дозволу для її подальшої приватизації, але отримував лише відмови. Позивач вважає, що рішення відповідача, пов`язане з відмовою у виключенні з числа службового житла квартири [ADDRESS] є необґрунтованим та безпідставним. Тому просить суд виключити жиле приміщення з числа службових за адресою: [ADDRESS] , яке було надане [PERSON] , згідно ордеру №269 від 13.11.1978 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Чувакова О.О. у судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази по справі, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 1977 року працював слюсарем-ремонтником 5-го розряду по газовому обладнанню на підприємстві Сумські обласні об`єднання котелень та теплових мереж, яке у подальшому було переіменовано та в результаті відповідно до ухвали Господарського суду від 16.12.2013 року (справа № 6/137-09) Державне комунальне підприємство Сумитеплокомуненерго як юридична особа було ліквідоване. Під час перебування [PERSON] у трудових відносинах з вказаним підприємством, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 01.02.1979 року №74 «Про надання житлових приміщень в нових будинках» йому було надано двокімнатну службову квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення про надання службового жилого приміщення, виконавчий комітет Сумської міської Ради народних депутатів було видано ордер № 269, який був підставою для вселення і проживання сім`ї із 3-х осіб: позивачу, його дружині та доньці. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14.03-08/63403 від 06.08.2020 року, на теперішній час зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1946 року народження, його донька - [PERSON] , 1976 року народження, онука - [PERSON] , 2006 року народження, онук - [PERSON] , 2016 року народження. 08.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Сумської міської ради щодо виключення вказаної квартири із числа службових. На своє звернення [PERSON] отримав лист №Н-3097/03.02.01-01 від 23.12.2020 року, відповідно до якого Виконавчий комітет Сумської міської ради повідомив, що відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 за № 37 виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно з ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 121 ЖК України, порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації. Статтею 123 ЖК України визначено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами. Відповідно до п. 3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Згідно з п. 6 цього ж Положення, жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба в такому його користуванні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Разом з тим, відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. У відповідності до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх. Таким чином, враховуючи той факт, що квартира [ADDRESS] була визнана службовою для працівників на підприємстві Сумські обласні об`єднання котелень та теплових мереж і була надана позивачу [PERSON] , а керівництво підприємства, що видавало вказану квартиру як службову, в свою чергу, не може звернутись із відповідним клопотанням, оскільки як юридична особа було ліквідоване. Тому позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію вказаної квартири, поки вона не буде виведена з числа службових. Суд звертає увагу на те, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999 року). Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved