Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду у якому просить скасувати наказ НАК «Нафтогаз України» від 11.02.2016 року № 45-Кпро звільнення [PERSON] з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення "НАК «Нафтогаз України»; поновити позивача на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення в НАК «Нафтогаз України»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди - 60 000,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що з 2006 року позивач працював у НАК «Нафтогаз Україна» на керівних посадах.Наказом №99-К від 04.05.2011 року він був призначений на посаду заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення НАК «Нафтогаз Україна». Наказом керівника НАК «Нафтогаз Україна» від 05.02.2015 р. №42-К [PERSON] було незаконно звільнено з посади з 14.02.2015 року. За рішенням Дніпровського районного м. Києва від 03.06.2015 р. цей наказ скасовано. Наказом в. о. голови правління НАК «Нафтогаз Україна» від 14.08.2015 р. № 228-К [PERSON] поновлено на посаді та прийнято рішення попередити його про наступне звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, обумовленими ліквідацією департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення відповідача. Наказом керівника НАК «Нафтогаз Україна» від 11.02.2016 р. №45-К [PERSON] звільнено з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення з 12.02.2016 року. У видану трудову книжку внесено №22 від 12.02.2016 р. про звільнення у зв'язку зі скороченням штату. Проведено частковий розрахунок на день звільнення. Правовою підставою звільнення в наказі визначено п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Своє звільнення позивач вважає незаконним з підстав порушення відповідачем статей 40, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачем не були йому запропоновані інші посади відповідної професії та спеціалізації відповідача, а також будь-яка інша робота в компанії за період часу з моменту попередження про наступне вивільнення до дати його звільнення, на які б він погодився з огляду на те, що він є єдиною працюючою особою в сім'ї і на його утриманні перебувають дружина і двоє неповнолітніх дітей. З підстав, передбачених статтями 40, 42, 49-1, 231-233, 235, 237 , 237-1 КЗпП України, позивач просить поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку він оцінює у 60 000 грн. і обґрунтовує душевним болем, якого він зазнав внаслідок приниження з боку відповідача під час звільнення, втратою засобів існування, зміною способу життя та необхідністю захищати свої права і шукати роботу в той час, як були працевлаштовані навіть його колишні підлеглі. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що після зміни керівництва в компанії почався ряд звільнень з урахуванням власних принципів нового керівництва щодо кадрової політики. Вперше він був звільнений з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення відповідно до наказу "НАК "Нафтогаз України" від 05.02.2015 р. №42-К з 14.02.2015 року. На підставі судових рішень, відповідачем видано наказ № 228-к від 14.08.2015 року, яким поновлено його з 15.02.2015 року на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, обумовленими ліквідацією наказом від 04.12.2014 року № 436 Департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, у встановленому трудовим законодавством порядку уповноважено Департамент управління персоналом попередити його про наступне вивільнення. Разом з тим, йому не було запропоновано відповідачем всі вакансії наявні на підприємстві, хоча він неодноразово звертався до "НАК ""Нафтогаз України" з проханням надати весь перелік наявних вакантних посад на підприємстві. Крім того, відповідачем пропонувались виключно декретні посади, що враховуючи практику компанії передбачало передчасний вихід працівника на роботу та відповідно одночасне звільнення позивача. Отримавши запрошення на засідання профспілкового комітету, членом якого він являється, він з'явився на засідання, надав пояснення щодо того, що не зважаючи на його письмові заяви йому не надали повний перелік вакантних посад на підприємстві, звернув увагу на те, що інформація про наявність вакантних посад не розголошується та не була у вільному доступі, а також на засіданні профспілки повідомив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей і непрацюючу дружину, у зв»язу із чим вирішення питання про надання згоди на його звільнення було відкладено. У період його лікування, що підтверджується листками непрацездатності, профспілковий комітет надав згоду на його звільнення, яка є необґрунтованою. Позивач звернув увагу суду, що ні відмови ні згоди на його працевлаштування у НАК «Нафтогаз Україна» після повідомлення про вивільнення він не надавав, а враховуючи чисельні письмові заяви до відповідача з проханням надати усі наявні вакантні посади, очікував їх перелік. Проте, наказом НАК «Нафтогаз України» від 11.02.2016 року № 45-Кйого було звільнено з посади заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення у зв»язку із скороченнм штату. Також, зазначив, його звільнення було проведено без врахування пільг, переваг і гарантій, які приймаються до уваги при вирішенні питання прийому на роботу, зокрема освіту, кваліфікацію, наявний у нього досвід роботи на керівних посадах у НАК «Нафтогаз Україна», а також той факт, що він є єдиним працюючим в сім»ї, і внього на утриманні перебувають дружина з двома неповнолітніми дітьми. Крім того, повідомлення про звільнення було прийнято одночасно із його поновленням на роботі, що не відповідає діючим нормам трудового законодавства. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідачем не надані докази того, що з моменту попередження про звільнення до фактичної дати звільнення [PERSON] не було запропоновано не тільки вакантних на підприємстві посад відповідної професії та спеціалізації, а й всієї іншої роботи на підприємстві, на переведення на яку [PERSON] міг погодитись. Зазначив, що поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді до штатного посадового розпису "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посади заступника директора Департаменту матеріального, господарського та інформаційно- технічного забезпечення власником підприємства не вводилось, відповідного наказу не видавалось, на посаді позивача було табельовано разом з іншими працівниками департаменту, що вказує на штучний мотив для його звільнення, оскільки станом на 14.08.2015 року Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" фактично не було ліквідовано і передбачених наказом від 04.12.2014 року №436 змін в організації виробництва, які потребували б звільнення [PERSON] не відбулось. Вказані обставини доводить наданими відповідачем суду доказами - витягом з табелію обліку робочого часу працівників Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за 2015-2016 рік, де в різні періоди значатся працюючими крім позивача ще декілька посадових осіб. Відповідно до наданого відповідачем витягу зі штатно-посадового розпису та публічних оголошень відповідача в мережі Інтернет, кількість вакантних посад на підприємстві, які могли бути запропоновані позивачеві складає понад 20 вакансій. Наголосив, що від переведення на іншу роботу за вказаними вакантними посадами [PERSON] не відмовлявся. Повідомив, що відповідачем визнано в суді, що вказані роботи для переведення [PERSON] не пропонувались, проте відповідачем ніяк не доведено, що за рівнем освіти, кваліфікації, спеціалізації та досвідом роботи він не міг займати ці посади. Твердження [PERSON] про відповідність його фахового рівня кваліфікаційним вимогам по цих посадах, які власником не порівнювались, не співставлялись і не вирішувались, в суді відповідачем не спростовано. Крім того вказує, що відповідачем при звільненні не встановлено чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. Так нявності передбачених законодавством про працю пільг та переваг ні адміністрацією ні профспілковим органом власника не визначалось, не перевірялось, не порівнювалось, не оцінювалось і в основу рішення про звільнення не покладалось. Це питаня жодною посадовою особю відповідача не з'ясовувалось, відповідного всновку не складалось і особі, яка підписала наказ про звільнення, не доповідалось та в обґрунтування наказу не покладалось. Внаслідок незаконного повторного звільнення з роботи без надання пільг, переваг та додержання гарантій, питання про які власником ніяк не вирішувались, а профспілковим органом при наданні дозволу на звільнення, взагалі не розглядалось та ніяк не оцінювалось, позивач невимовно тяжко страждав, втратив засоби існування та у зв»язку з вимушеною зміною способу життя і повторною необхідністю захищати свої права в суді та вимушеністю шукати роботу переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які він оцінює у 60 000,00 грн. З огляду на наведені ними обставини, позивач та його представник просили задовольнити позов. Представники відповідача проти заявлених позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що в НАК «Нафтогаз Україна» були проведенні зміни в організації виробництва і праці, а саме - скорочення штату працівників, наслідком якого є скорочення посад. Обставина ліквідації департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення, на посаді заступника якого позивача було поновлено підтверджується судовими рішеннями першої і другої інстанцій у справі №22-ц/796/9291/2015, а відтак не потребує доказування. На підставі наказу від 14.08.2015 №228-К «По особовому складу», окрім іншого, позивача було поновлено з 15.02.2015 року на посаді заступника директора департаменту матеріального, господарського та інформаційно - технічного забезпечення та доручено Департаменту управління персоналом та соціальної сфери у встановленому порядку попередити [PERSON] про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штату, а також на період до переведення його на іншу посаду чи звільнення з роботи у встановленому порядку тимчасово [PERSON] було підпорядковано начальнику Управління матеріального та господарського забезпечення, утвореного у зв'язку з ліквідацією Департаменту матеріального, господарського та інформаційно-технічного забезпечення. Трудовим законодавством України на роботодавця не покладено обов'язок надсилати поновленому на роботі працівнику копію наказу про поновлення його на роботі чи іншим чином знайомити його з текстом такого наказу. Оскільки рішення суду про поновлення працівника на роботі фактично поновлює трудові правовідносини між позивачем та відповідачем, у поновленого на роботі працівника згідно з ст. 21 КЗпІІ України виникає обов'язок виконувати роботу, визначену умовами трудового договору, що був чинним на момент звільнення його з роботи, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку підприємства. Відповідно, після проголошення рішення суду про поновлення на його роботі працівник має прибути на підприємство у встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку робочий час для виконання своїх трудових обов'язків незалежно від того, чи виконав роботодавець свій обов'язок щодо видання наказу про поновлення на роботі. Враховуючи зазначене, Компанія ознайомила [PERSON] з наказами від 04.06.2015 року №160-К та від 14.08.2015 року №228-К про поновлення його на роботі в перший день з'явлення його на підприємстві, а саме 10.09.2015. До цього дня [PERSON] не з'являвся на підприємстві та не надавав Компанії свою трудову книжку та інші документи, визначені ст. 24 КЗпП України. [PERSON]було поновлено на виконання рішення суду, одночасно запропонувавши йому іншу роботу, що відповідає його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи. На попередженні про наступне вивільнення [PERSON] написав прохання надати йому повний перелік вакантних посад, які на той час були в Компанії. [PERSON] має повну вищу освіту освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за спеціальністю «менеджмент організацій» та досвід роботи у сфері матеріально-технічного постачання та забезпечення матеріально-технічними ресурсами. Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропонувала [PERSON] для переведення його на іншу роботу 10 посад, які відповідали його професії, кваліфікації та досвіду роботи шляхом направлення пропозицій в період з 23.09.2015р. по 07.10.2015 р. На цих 10-ти пропозиціях [PERSON] зазначив аналогічне прохання про надання переліку всіх вакантних посад, проте по жодній не надав своєї згоди на переведення та не повідомив про свою відмову від пропонованої роботи. Представники відповідача зазначають, що відповідач вжив всіх можливих заходів щодо переведення позивача на іншу роботу на підприємстві, чим позивач не скористався. Враховуючи те, що трудовим законодавством України на роботодавця покладено обов'язок пропонувати працівнику іншу роботу, що відповідає його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи, за її наявності, а не обов'язок надати працівнику перелік усіх наявних робіт незалежно від того чи відповідають вони його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи, для обрання працівником серед них тієї, що йому більше подобається, Компанія не мала законних підстав надавати [PERSON] перелік всіх вакантних посад, які існували в Компанії, незалежно від того чи відповідають вони його професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи. Також,

Outcome: partial