Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 12 лютого 1999 року, який розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2005 року. Від шлюбу з відповідачем вона має сина - [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина і у добровільному порядку її давати не бажає. Самостійно забезпечувати сина позивач не взмозі, а дитина потребує відвідування загальноосвітніх секцій, гуртку з вивчення іноземних мов, фінансових затрат на придбання одягу, спортивних знарядь тощо. Відповідач офіційно не працевл, аштований, однак є працездатним і має змогу надавати допомогу на утримання дитини, отримує нерегулярний мінливий дохід, аліменти нікому не платить, більше неповнолітніх дітей не має. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що його мати щомісячно надавала допомогу на утримання дитини з травня 2013 року по березень 2016 року в розмірі 500,00 грн. щомісячно за винятком трьох місяців у 2015 році - в сумі 400,00 грн., та за січень - березень 2016 року - 350,00 грн. щомісячно. Крім того, відповідач є непрацездатною тяжко хворою людиною та потребує лікування та реабілітації. Просить суд при ухваленні судового рішення та визначення розміру аліментів врахувати вищенаведені обставини. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що її розмір заробітної плати складає в середньому 1500,00 грн. на місяць. Відповідач в судове засідання не з'явився, доручивши представляти свої інтереси в суді своій матері. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнала частково, підтримала письмові заперечення проти позову. Також зазначила, що її син - відповідач по справі - був наркоманом, однак з 2008 року перебуває на програмі замісної підтримувальної терапії в клубі при наркологічному диспансері. Відповідач проживає разом з нею, не працює. Її розмір пенсії складає 3000,00 грн. на місяць. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія паспорту позивача; Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; копія свідоцтва про народження дитини; довідка про склад сім'ї позивача; банківські чеки про перерахування аліментів; виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі та факт його розірвання підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20 січня 2016 року. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 2002 року вбачається, що у сторін під час їх перебування у шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Іларіонівської селищної ради від 25.01.2016 року №241 на утриманні позивача знаходиться дитина - [PERSON], [INFO]. Зазначений факт також не оспорювався у судовому засіданні і вважається встановленим згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Факт звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів вже свідчить про відсутність домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дитини і у разі наявності у відповідача з цього приводу заперечень, він повинен довести суду факт належного виконання ним своїх батьківських обов'язків згідно ч.1 ст.60 ЦПК України. У даному випадку відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини частково визнав, однак не погодилася з розміром аліментів, який просить стягнути позивачка. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, а позивач в свою чергу має право вимагати надання такої допомоги від відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не погоджується з розміром, який просить стягнути позивач. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як зазначила представник відповідача у судовому засіданні, відповідач не працює і у зв'язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердої грошової суми є обґрунтованою, оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід. Визначаючи розмір аліментів суд керується вимогами ч.1 ст.182 СК України, де зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні та не оспорювалося сторонами, позивач проживає разом з малолітньою дитиною, має другу малолітню дитину від іншого шлюбу. Факт того, що відповідач не працює, не може бути підставою для звільнення його від обов'язку сплачувати аліменти, оскільки він є працездатним, має можливість працювати та сплачувати аліменти, а факт його перебування з 2008 року на програмі замісної підтримувальної терапії в клубі при наркологічному диспансері не позбавляє його можливості працювати, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні відповідач не має, як не має і будь-яких стягнень за виконавчими документами. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням матеріального стану сторін, вимог розумності і справедливості, розмір аліментів повинен становити 700,00 грн. на місяць. Заявлений позивачем розмір аліментів 1000,00 грн. з урахуванням матеріального стану відповідача є завищеним, тим більше, що і сама позивач повинна брати участь в утриманні малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, він у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial