Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» про стягнення пені за інвестиційним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2014 року між нею та відповідачем був укладений інвестиційний договір №230 НВ. Відповідно до умов даного договору позивачка взяла участь у фінансуванні будівництва ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на земельній ділянці у [ADDRESS]. Вказала, що на виконання взятих на себе зобов?язань за договором інвестування, вона належним чином сплатила відповідачу 2 915 464 грн. 50 коп. за апартаменти загальною площею 115, 9 кв.м. на одинадцятому поверсі об'єкта будівництва. Позивачка зауважила, що плановий термін введення в експлуатацію об'єкта будівництва у п. 3.3. Договору зазначено - кінець жовтня 2014 року, однак станом на грудень 2016 року спірний об'єкт не введений в експлуатацію. Посилаючись на те, що вона свої зобов'язання за інвестиційним договором виконала належним чином, а відповідач порушив свої зобов'язання щодо терміну введення об'єкта будівництва в експлуатацію, [PERSON] просить стягнути з ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» на свою користь 1 047 410 грн. 39 коп. пені за інвестиційним договором та судовий збір. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заперечення проти позову, в яких просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що дійсно між сторонами було укладено інвестиційний договір №230 НВ, за умовами якого ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» мав передати у власність [PERSON] апартаменти на одинадцятому поверсі загальною площею 115, 9 кв.м. у житлово-офісному комплексі за адресою [ADDRESS]. Однак, у термін визначений договором, об'єкт інвестування не був зданий в експлуатацію із підстав, які об'єктивно перешкоджали вчиненню дій, а саме відповідно до процесуальної судової заборони, встановленої ухвалою господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року. Вважає, що ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» звільняється від відповідальності, у тому числі сплати неустойки (п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України) у випадку дії обставин непереборної сили. Крім того, просили застосувати строки позовної давності в один рік до даних правовідносин (а.с. 44-47). Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2014 року між [PERSON] та відповідачем був укладений інвестиційний договір №230 НВ (а.с. 9-15). Відповідно до умов даного договору позивачка взяла участь у фінансуванні будівництва ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» житлово-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування та підземним паркінгом на земельній ділянці у [ADDRESS] (п. 1.1., 2.1. Договору). Статтями 1, 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, нерухоме майно. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Таким чином, уклавши договір про участь у фінансуванні будівництва, між сторонами виникли інвестиційні правовідносини, які регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність», який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних та юридичних осіб в інвестиційну діяльність, а також відповідальність за недодержання договірних зобов'язань, а сторони стають учасниками інвестиційного процесу. Згідно п. 2.2. Договору після виконання Сторонами всіх зобов'язань за Договором, Замовник, відповідно до законодавства та на умовах цього Договору, передає у власність Інвестору апартаменти розташовані на 11 поверсі загальною площею 115, 9 кв.м. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розмір участі у фінансуванні на момент укладення даного Договору становить 2 429 553 грн. 75 коп., крім того ПДВ 485 910 грн. 75 коп., разом 2 915 464 грн. 50 коп. [PERSON] сплатила ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» 100% вартості об'єкта будівництва у розмірі 2 915 464 грн. 50 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» від 09.08.2016 року (а.с. 18-23). Зі свого боку, відповідно до умов інвестиційного договору, відповідач зобов'язався за свій рахунок (в тому числі за рахунок залучених коштів від будь-яких інших Інвесторів) і з використанням своїх матеріалів здійснити весь комплекс робіт, щодо будівництва будинку, гарантував відповідність вимогам ДБН і правил України якість всіх робіт, що прямо або опосередковано стосуються будівництва будинку, організувати отримання (складання) всієї документації, пов'язаної з будівництвом та експлуатацією будинку. Згідно п. 3.3. інвестиційного договору плановий термін введення будинку в експлуатацію - жовтень 2014 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилається на те, що станом на грудень 2016 року спірний об'єкт не введений в експлуатацію, а тому відповідачем порушено свої зобов'язання за договором. Матеріали справи свідчать, що 26 серпня 2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про сплату пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а.с. 34-29). Пунктом 6.6. інвестиційного договору передбачено, що у разі порушення Замовником строку введення будинку в експлуатацію на термін, що перевищує 90 діб, Замовнику нараховується пеня в розмірі подвійної обліком ставки НБУ, за кожен день прострочки платежу від суми сплачених Інвестором коштів по Інвестиційному договору. У жовтні 2014 року будинок не був введений в експлуатацію, а тому з 01.11.2014 року згідно п. 6.6. договору відраховується 90 діб. Протягом цього часу будинок також не було введено в експлуатацію. З 29.01.2015 року у зв'язку з порушенням зобов'язання повинна нараховуватися пеня. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ч. 1 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що при недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Судом встановлено, що ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» не виконало взяті на себе зобов'язання відповідно до інвестиційного договору, а саме станом на день розгляду справи спірний об'єкт не був введений в експлуатацію, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично внесених інвестором грошових коштів за кожний день прострочки. Як убачається зі змісту ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов"язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Таким чином, застосування строку позовної давності в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що у задоволенні позову слід відмовити, так як позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки [PERSON] просила стягнути пеню відповідно до ст. 258 ЦК України за останній рік, а саме з 10.12.2015 року по 08.12.2016 року, а тому строк позовної давності нею пропущено не було. Позивачем було надано розрахунки по заборгованості пені за останній рік (а.с. 6), з якими суд погоджується. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не спростував розрахунки, надані позивачем. Крім того, представник відповідача, посилаючись на ст. 617 ЦК України, вказував на те, що ними не було у строк виконано зобов'язання, оскільки ухвалою господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року було вжито заходи забезпечення позову та заборонено ДАБІ України узгоджувати та видавати відповідні документи про готовність об'єкта будівництва до експлуатації, а також видавати сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта стосовно офісно-житлового комплексу «Поділ Престиж» або окремих його частин, будівництво яких здійснюється за адресою: [ADDRESS]. Вважають, що дана ухвала є безумовною та безспірною підставою для застосування до цього акту влади правил визнання його обставинами непереборної сили. Однак, суд не бере дані посилання до уваги, з огляду на наступне. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. (ч. 2 ст. 617 ЦК України) У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Отже, настання обставин непереборної сили, повинні бути встановлені сертифікатом, а наявність сертифікату свідчить про відсутність вини підприємства. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. ТОВ «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ» не надало вищезазначений сертифікат Торгово-промислової палати України, яким були б встановлені обставини непереборної сили. З огляду на викладене, ухвала господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року не може вважатися непереборною силою у розумінні ст. 617 ЦК України, у зв'язку з чим відповідач не може виконати свої зобов'язання за інвестиційним договором. У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача на підставі ст. ст. 549 ЦК України слід стягнути на користь позивача 1 047 410 грн. 39 коп. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 6900 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved