Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 50686,53 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 23.06.2008 між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення діючого законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав в повні мірі, у зв`язку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 30.10.2019 відповідач має\~заборгованість перед\~позивачем в\~сумі \~50686,53\~грн.,\~яка складається\~з:\~1271,35 грн.-\~заборгованості за\~ тілом\~кредиту;\~44198,44\~грн.\~-\~заборгованості \~за нарахованими\~відсотками;\~2565,00\~грн.\~-\~заборгованості за\~пенею за\~прострочене зобов`язання;\~00.;\~500\~грн.-\~штраф (фіксована\~частина );\~2401,74\~грн.\~ штрафу\~(процентна\~складова). Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. Представник відповідача подала суду відзив в якому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову посилаючись на те , що строк дії картки закінчився 23.06.2009 та відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Банк звернувся до суду в грудні 2019 , піся спливу строку позовної давності . Вказала , що зі спливом строку дії картки повинно було припинено нарахування відсотків. Зазначила , що банком незаконно в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку, що не відповідає ст..1056-1 ЦК України. Також відповідача не повідомлено під розписку про збільшення розміру відсоткової ставки в односторонньому порядку. Фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. не відповідає суті і змісту ч.2 ст.549 ЦК України , за якими штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання . Позивачем, без його згоди, самостійно з його зарплатного рахунку перераховувались кошти на кредитний рахунок , для погашення заборгованості Представник позивача подав суду відповідь на відзив в якому вказав, щодо договору списання посилається на Постанову НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» та на п.1.1.3.6. умов договору де зазначено , що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Позивач підписав заяву та підтвердив свою згоду\~на те,\~що Заява,\~Умови надання\~банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Щодо зміни відсоткової ставки то що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості . Зміни щодо розміру відсоткової ставки узгоджуються з п.1.1.3.2.3,п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та карти вказав , що відповідачу видано платіжну картку та відкрито картрахунок , що підтверджується розрахунком заборгованості , де вбачається , що відповідач користувався коштами та частково сплачував заборгованість . Щодо розрахунку заборгованості то на підтвердження заборгованості банком надано виписку , яка має статус первинного документу,\~що підтверджено\~Переліком типових\~документів,\~затвердженого наказом\~Мін`юсту\~від 12.04.12\~р.\~№ 578/5\~. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо нарахування штрафів вказав , що у разі у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формулою: "" 500"" грн. + "" 5"" % від заборгованості за кредитом.Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань. Щодо строку дії картки вказав , що дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Щодо правомірності нарахування відсотків зазначено , що датою 31.01.2010 ( останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Відповідно до Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за\~кредитом.\~ А\~тому у\~ випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день . Щодо строків позовної давності вказав , що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову в повному обсязі . 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк» Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив що 23.06.2008 між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ч. 1\~\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~наданого позивачем\~розрахункузаборгованості за договором б/н від 23.06.2008 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , станом на 30.10.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 50686,53\~грн.,\~яка складається\~з:\~1271,35 грн.-\~заборгованості за\~ тілом\~кредиту;\~44198,44\~грн.\~-\~заборгованості \~за нарахованими\~відсотками;\~2565,00\~грн.\~-\~заборгованості за\~пенею за\~прострочене зобов`язання;\~00.;\~500\~грн.-\~штраф (фіксована\~частина );\~2401,74\~грн.\~ штрафу\~(процентна\~складова). Згідно позовної заяви, позивач звернувся із позовом 23.12.2019. Як вбачається з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач, згідно кредитного договору, отримав карту № [NUMBER] зі строком дії карти до останнього дня 01.2010 Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1\~ст.259 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності, відповідно до\~ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, згідно\~ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Умов кредитування з використанням кредитку « Універсальна,30 днів пільговий період » визначено срок внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного місяця Як вбачається з виписки по особовому рахунку, відповідач останній платіж здійснив 23.03.2009, строк внесення чергового платежу настав 25 квітня 2009 року, платежу здійснено не було, а тому з 26 квітня 2009 року розпочався перебіг позовної давності для стягнення заборгованості позивачем. Позивач звернувся до суду 23.12.2019 тобто після спливу трьохрічного строку навіть після закінчення строку дії картки (01.2010 року). Таким чином підлягає застосуванню строк встановлений законом, а отже строк звернення з позовом в частині стягнення боргу, відсотків, та неустойки сплинув. Суд не погоджується з твердженням позивача, щодо списання банком грошових коштів з рахунку клієнта, яке передбачене п.1.1.3.1.6 Умов договору та щодо збільшення позовної давності за кредитним договором до 50 років , передбаченого п.1.1.7.31 Умов договору , виходячи з наступного . Як вбачається з виписки по рахунку банком здійснювалось автоматичне списання коштів з карти [NUMBER] , останнє 16.04.2019 Частиною першою статті 1066 ЦК України\~передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до\~частини третьої статті 1066 ЦК України\~банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені\~ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до\~пункту 1.38 статті 1 Закону\~України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з\~пунктом 26.1 статті 26 Закону\~України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - назву отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). Відповідно до\~частин першої,\~другої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~статей 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із\~частиною першою статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст\~статей 633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений , що узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 в справа № 285/3013/16 У заяві [PERSON] від 23.06.2008 відсутні умови про те, що він доручає банку проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості. Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємних частини, укладених між сторонами договорів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того позивач в своїх заперечення в відповіді на відзив посилався на Умови та Правила банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010, які надав суту, а до позовної зави в якості доказів долучені інші Умови та Правила банківських послуг. Пункт 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг щодо збільшення строку позовної давності до 50 років застосуванню не підлягає,оскільки відповідно до ч.1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч.1,2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~\~\~\~\~\~ Однак, Умови, які визначають позовну давність тривалістю 50 років, не містять підпису відповідача, а у заяві останньої від 23.06.2008 не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до 50 років. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїй постанові у цивільній справі № 6-1926цс15 від 04.11.2015. \~З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив як до основної вимоги, так і до додаткової, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed