Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», [PERSON] за участю третьої особи Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. Свої вимоги мотивував тим, [INFO] відповідач [PERSON] під час інтерв`ю на телеканалі «ZIK» у передачі «FACE 2 FACE з [PERSON]» поширив щодо позивача інформацію, що точно знає, що «[PERSON] має іноземне громадянство». Вказаним виступом відповідачі розповсюдили неправдиву інформацію та звинуватили позивача у набутті громадянства іншої країни, що насправді не відповідає дійсності. Зазначений виступ відповідача [PERSON] наразі розміщений в мережі Інтернет за наступною адресою: [INFO]. Крім того, вказаний запис міститься на офіційному youtube-каналі телеканалу «ZIK». Характер викладення інформації свідчить про відсутність в неї ознак оціночного судження, оскільки відповідачем [PERSON] впевнено зазначено, що він «точно знає». Ця інформація може бути перевірена, тому є фактичним твердженням. Просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» та [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «ZIK», а саме: - «[PERSON] має іноземне громадянство». Зобов`язати [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, а саме: « [PERSON] має іноземне громадянство», яка була розповсюджена [INFO] - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну інформацію, а саме: повідомити в прямому ефірі телеканалу «ZIK», що інформація «[PERSON] має іноземне громадянство», є недостовірною. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 19 вересня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 15 травня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив щодо меж допустимої критики публічної особи, а саме, відповідач [PERSON] фактично звинуватив позивача у правопорушенні - порушенні конституційного принципу єдиного громадянства, поширивши інформацію про подвійне громадянство, чим порушив презумпцію невинуватості. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суд не повідомили. Судові повістки про виклик відповідачів в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» - Дмитрусь Л.Я. позовні вимоги не визнала. Пояснила, що відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізації та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо, ця інформація розповсюдилась без попереднього запису та міститься у виступах, які не є працівниками телерадіоорганізації. На світлинах видно, що програма транслювалась «НАЖИВО». Вважає, що саме відповідач [PERSON] поширив зазначену інформацію, тому позовні вимоги про спростування цієї інформації до відповідача [PERSON] є безпідставними. Позивач є публічною особою, тому його критика може бути ширшою порівняно з іншими особами. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» Дмитрусь Л.Я. підтримала пояснення представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» та письмові заперечення проти позову. Представника третьої особи Міністерства внутрішніх справ України - Горбась Д.В. визнав позовні вимоги, підтримав письмові пояснення, які долучено до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач перебуває на посаді Міністра внутрішніх справ України. Відповідач [PERSON] є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», обіймає посаду «ведуча програми» (а.с. 115, том 1). Позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» та [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «ZIK», а саме: - «[PERSON] має іноземне громадянство». Зобов`язати [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, а саме: «[PERSON] має іноземне громадянство», яка була розповсюджена [INFO] - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну інформацію, а саме: повідомити в прямому ефірі телеканалу « ZIK », що інформація «[PERSON] має іноземне громадянство», є недостовірною. Підставою для задоволення позовних вимог зазначено про поширення відповідачами неправдивої інформації про іноземне громадянство позивача шляхом розміщення в мережі Інтернет за наступною адресою: [INFO] та на офіційному youtube-каналі телеканалу «ZIK» На підтвердження вимог позивачем надано компакт-диск телеканалу «ZIK» із відеозаписом інтерв`ю відповідача [PERSON] у передачі «FACE 2 FACE з [PERSON]» (а.с. 10, том 1), лист Першого заступника керівника апарату Верховної Ради України від 30 травня 2017 року про відсутність інформації щодо громадянства іншої держави [PERSON] (а.с. 97, том 1), лист Департаменту комунікацій Міністерства внутрішніх справ України від 19 травня 2017 року щодо надання відео виступу [PERSON] за [INFO] на телеканалі «ZIK» у передачі «FACE 2 FACE з [PERSON]» (а.с. 100, том 1), лист Державної міграційної служби України від 30 травня 2017 року про відсутність інформації про належність [PERSON] до іноземного громадянства (а.с. 103, том 1). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» скористався своїм правом подачі заперечень проти позову, в яких зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізації та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо, ця інформація розповсюдилась без попереднього запису та міститься у виступах, які не є працівниками телерадіоорганізації. На відеозапису під логотипом телеканалу поміщено напис «НАЖИВО», що вказує на транслювання передачі у прямому ефірі, без попереднього запису. Відповідач [PERSON] не є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації». Відповідач [PERSON] є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», обіймає посаду «ведуча програми», яка не поширювала спірної інформації. Навіть, якщо позивач доведе, що оспорювана інформація є недостовірною, вона не завдає жодної шкоди його немайновим інтересам. Позивач перебуває на посаді Міністра внутрішніх справ України, обирався народним депутатом України сьомого та восьмого скликань, обіймав посаду голови Харківської обласної державної адміністрації. Тому межі допустимої інформації можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян (а.с. 111-113, 114, том 1). Представником позивача у відповіді на відзив вказано, що позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» про спростування недостовірної інформації є спеціальним способом цивільно-правового захисту порушеного права позивача, а не заходом цивільно-правової відповідальності. Оскільки телерадіокомпанія надала технічну можливість [PERSON] поширити недостовірну інформацію відповідно має надати можливість і ефірний час на телеканалі «ZIK» відповідачу для спростування недостовірної інформації у той спосіб, у який була поширена. Темою інтерв`ю була політична обстановка в Україні, зокрема, обговорювалась діяльність політиків і чиновників у державі. Щодо відповідача [PERSON] наголошено на тому, що оспорювана інформація поширена в інтерв`ю, співавторами якого є особа, яка дала інтерв`ю, та особа, яка взяла як то передбачено у ч.3 ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права», тому вона є належним відповідачем. Представника третьої особи Міністерства внутрішніх справ України Горбась Д.В. скористався своїм право подачі письмових пояснень щодо позову, відповідно до яких підтримав позовні вимоги та зазначив, що поширення інформації відносно позивача за своїм характером є фактичними твердженнями і не підпадають під поняття оціночного судження, оскільки містять фактичні дані, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Поширена інформація, що позивач має іноземне громадянство була сказана в категоричні та стверджувальній формі без використання мовних засобів, які б давали підстави припускати, що вони є припущеннями, винятково власними суб`єктивними поглядом або думкою їх автора. За своїм змістом вказане висловлювання не є критикою або оцінкою певних дій або подій. У вказаній фразі не використовувалися гіперболи, алегорії, елементи сатири та інші стилістично-мовні засоби, які б не давали можливості тлумачити інформацію як конкретні фактичні дані. Вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки жодних доказів на користь цього висновку об`єктивно не існує. Своїми негативними недостовірними висловлюваннями відповідач [PERSON] звинуватив позивача у не добропорядності та ухиленні від дотримання вимог українського законодавства, що порушує особисті немайнові права (право на повагу до гідності та честі) та, як наслідок, підриває ділову репутацію позивача в суспільстві та окремих громадян з позиції законності, верховенства права, загальних принципів людської моралі та правил співіснування людського суспільства. Відповідач [PERSON] є автором передачі, під час якої було поширено недостовірно інформацію, у зв`язку з чим вона також має бути відповідачем за цим позовом. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч..1 ст.7 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» членом Уряду може бути громадянин України. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п.22 вказаної постанови наведені у статті 42 Закону про пресу підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають. При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування. Крім того, відповідно до частини другої статті 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі , якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. За рішенням Європейського Суду по справі "Лінгенс проти Австрії"(1986), "…свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї інформації чи тих ідей, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій… Ці принципи мають особливе значення, коли йдеться про пресу… Крім того, свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них… Відповідно межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої першій неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості". В рішенні по справі "Обершлік проти Австрії"(1997) суд також зазначив, що "політичний діяч, певна річ, має право на захист своєї репутації, навіть поза межами власного приватного життя, однак цей захист слід розмірювати відповідно до інтересів вільного обговорення питань, що мають суспільне значення". Таким чином, навіть приватне життя публічних осіб, якщо його аспекти мають суспільне значення, не може мати правовий захист подібний до захисту приватного життя звичайної людини. Коли судження зводиться до суб`єктивної оцінки, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатня фактична підстава для спростовуваного затвердження, оскільки навіть суб`єктивна оцінка, яка не має під собою ніякої фактичної основи, може бути надмірною. Крім того, в рішення по справі «Єрусалем проти Австрії» (Jerusalem v. Austria) Суд нагадує, що навіть оціночне судження без жодних фактів на його підтвердження може бути надмірним та відповідним критерієм, чи може бути встановлене достатньо точне та надійне фактологічне підґрунтя, пропорційне природі та ступеню висловлення. Під час розгляду справи судом оглянуто компакт-диск телеканалу «ZIK», який містить відеозапис інтерв`ю відповідача [PERSON] у передачі «FACE 2 FACE з [PERSON] » та встановлено, що [INFO] відповідачем [PERSON] під час інтерв`ю поширено щодо позивача інформацію, а саме, що відповідач точно знає, що «[PERSON] має іноземне громадянство». Будь-яких належних та допустимих доказів, що поширена інформація не стосується позивача відповідачами не надано. Зі змісту відеозапису вбачається, що передача присвячена питанням суспільства та політики, тон висловлення відповідача [PERSON] , що позивач має іноземне громадянство, був в категоричній та стверджувальній формі. Оскільки позивач є публічною особою - обіймав і продовжує до теперішнього часу обіймати посаду Міністра внутрішніх справ України, аналізуючи спірну інформацію, суд ураховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. Так, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. У статтях 3, 4 та 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Разом с тим, судом встановлено, що за своїм змістом вказане висловлювання без використання мовних засобів, які б давали підстави припускати, що вони є припущеннями, винятково власними суб`єктивними поглядом або думкою їх автора, зводилося до обвинувачення позивача у незаконній поведінці та не є критикою або оцінкою певних дій або подій. У вказаному вислові не використовувалися гіперболи, алегорії, елементи сатири та інші стилістично-мовні засоби, які б не давали можливості тлумачити інформацію як конкретні фактичні дані. За встановлених обставин, суд вважає, що поширені відомості є фактичними твердженням і не підпадають під категорію оціночних суджень, оскільки містять конкретні фактичні дані, які можуть бути перевіреними на предмет їх достовірності і спростовані у разі встановлення факту їх недостовірності. Будь-яких належних та допустимих доказів, що поширена інформація є оціночними судженнями відповідачами не надано. Позивачем доведено, що вказана інформація не відповідає дійсності, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Суд вважає, що поширенням відповідачем [PERSON] недостовірної інформації стосовно позивача порушено право на повагу до честі і гідності і недоторканості ділової репутації, негативно впливає на рівень суспільної оцінки громадськості професійної діяльності позивача як Міністра внутрішніх справ України, який здійснює спрямування та координацію діяльності Національної гвардії України, Національної поліції України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України, Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій. Своїми негативними недостовірними висловлюваннями відповідач [PERSON] звинуватив позивача у не добропорядності та ухиленні від дотримання вимог українського законодавства, що порушує особисті немайнові права(право на повагу до гідності та честі) та, як наслідок, підриває ділову репутацію позивача в суспільстві та окремих громадян з позиції законності, верховенства права, загальних принципів людської моралі та правил співіснування людського суспільства. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «ZIK», а саме: - «[PERSON] має іноземне громадянство». Оскільки на відеозапису під логотипом телеканалу поміщено напис «НАЖИВО», що вказує на транслювання передачі у прямому ефірі, без попереднього запису, то з урахуванням положень ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» позовні вимоги щодо визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» та [PERSON] є необґрунтованими. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», [PERSON] за участю третьої особи Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації слід задовольнити частково: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «ZIK», а саме: - «[PERSON] має іноземне громадянство». Крім того, оскільки позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «ZIK», а саме: - «[PERSON] має іноземне громадянство», підлягають задоволенню, тому суд приходить висновку, що зазначена інформація підлягає спростуванню. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» спростувати недостовірну інформацію, а саме: «[PERSON] має іноземне громадянство», яка була розповсюджена [INFO] - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну інформацію, а саме: повідомити в прямому ефірі телеканалу « ZIK », що інформація «[PERSON] має іноземне громадянство», є недостовірною. За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації», [PERSON] за участю третьої особи Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію частково: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі телеканалу «ZIK», а саме: - «[PERSON] має іноземне громадянство». Зобов`язати [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Міст ТБ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нові Комунікації» спростувати недостовірну інформацію, а саме: « [PERSON] має іноземне громадянство», яка була розповсюджена [INFO] - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну інформацію, а саме: повідомити в прямому ефірі телеканалу « ZIK », що інформація «[PERSON] має іноземне громадянство», є недостовірною. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1280,00 грн., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Тому, за встановлених обставин суд приходить висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. (1280,00 грн.:2).

Outcome: partial