Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач 2) про стягнення коштів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що [PERSON] володів грошовими коштами, які знаходились на рахунках в АТ "Дельта Банк", а саме: 845,71 грн. на картковому рахунку в АТ "Дельта Банк"; 139 490,00 грн. на депозитному рахунку в АТ "Дельта Банк". 02 березня 2015 року Національний банк України визнав АТ "Дельта Банк" неплатоспроможним та ввів до нього тимчасову адміністрацію. На цій підставі відповідач 1 включив [PERSON] до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів, тобто визнав його право на отримання грошових коштів в сумі (845,71 + 139 490 грн) = 140 335,71 грн. [INFO] [PERSON] помер і тому не зміг особисто отримати вказані кошти. Єдиним спадкоємцем померлого, став позивач - його син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.08.2016 року позивач успадкував право на отримання вищевказаних сум від відповідача 1. Після оформлення спадщини, позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про виплату йому успадкованих коштів, однак 24.10.2016 року отримав відповідь, що вказані кошти вже були виплачені 02.09.2016 року у відділені банку-агента ПАТ "ОЩАДБАНК". Позивач звернувся із запитом до ПАТ "ОЩАДБАНК", який 17.01.2017 року надав відповідь, що 02.09.2016 року грошові кошти були виплачені особі, яка пред'явила паспорт на ім'я [PERSON]. У зв'язку із цим, позивачу успадковані ним кошти виплачені не були. Оскільки [PERSON] помер [INFO] він фізично не міг 02.09.2016 року отримати кошти від відповідача 2. Тобто фактично відповідач 2 виплатив кошти сторонній особі, яка не мала права на їх отримання. Вказані дії не можуть розглядатися як належне виконання зобов'язання, а отже не припиняють його дію. Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 140335,71 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 06.12.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19.06.2018 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою від 17.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні представники відповідачів позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. З наданого відповідачем 1 відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги до Фонду вважає не обґрунтованими, оскільки кошти було виплачено банком, у відділенні банку, а тому фонд не є належним відповідачем по справі, прав позивача не порушував. З наданого відповідачем 2 відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги до банку вважає не обґрунтованими, оскільки кошти було виплачено банком [PERSON], у відділенні банку, було перевірено всі пред'явлені ним документи, встановлено особу, а тому фонд не є належним відповідачем по справі, прав позивача не порушував та з ним ніяких договорів не укладав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2016 року позивач є спадкоємцем [PERSON], померлого [INFO], спадщина на яку видано свідоцтво складається з рахунків з відсотками, індексаціями та усіма компенсаційними рахунками до них, що знаходяться у АТ «Дельта Банк», Договір №007-12513-060213 від 06.02.2013 року про відкриття карткового рахунку, за якими станом на 31.05.2016 року 845,71 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; договір №20004010340648 від 18.02.2015 року про відкриття депозитного рахунку, за яким станом на 31.05.2016 року 139490,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 7). Відповідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №02-036-42263/16 від 24.10.2016 року, вбачається, що за звітом банка-агента Фонду сума відшкодування за вкладами [PERSON], що вказана у переліку уповноваженою особою Фонду було виплачено 02.09.2016 року у відділенні банка-агента АТ «Ощадбанк» (а.с. 4). Відповідно листа АТ «Ощадбанк» №27-05/11-161 від 17.01.2017 року вбачається, що в ході перевірки встановлено, що 02.09.2016 року до ТВБВ № 10007/0339 м. Бердянськ звернувся клієнт, який при собі мав паспорт та ідентифікаційний код на ім'я [PERSON] з проханням здійснити йому виплату грошових коштів перерахованих з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як вкладнику АТ «Дельта Банк», співробітником банку було проведено ідентифікацію [PERSON] та перевірено наявність перехованих коштів з ФГВФО для виплати і здійснено відповідну виплату коштів в сумі 140413,81 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 02.09.2016 року (а.с. 6). 02.09.2016 року здійснено [PERSON] виплату коштів в сумі 140413,81 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 02.09.2016 року (а.с. 36). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банк" з ринку. Тимчасову адміністрацію запроваджено на строк 3 місяці з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації призначено [PERSON]. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення № 71 від 08.04.2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк"). Згідно з даним рішення тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно. Згідно з розміщеним оголошенням, з 11 червня 2015 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - АТ "ДЕЛЬТА БАНК") починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 03 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи чотирьох банків. В місті Києві через АТ "ОЩАДБАНК". Для отримання коштів за зазначеними договорами, вкладникам необхідно звернутися до відділення визначеного банку з паспортом та документом органу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер). У відповідності до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами визначається положенням, яке затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 №14. Згідно з п.1 розділу V вказаного Порядку, після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань. При проведенні виплат відшкодувань уповноважений працівник банку-агента повинен здійснити: ідентифікацію особи, яка звернулась за отриманням відшкодування; звірку реквізитів документів особи, яка звернулася за отриманням відшкодування, із реквізитами у Загальному Реєстрі (Реєстрі переказів) відповідно до вимог розділу VI цього Положення - вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред'являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу (далі - паспортний документ). Фізичні особи - резиденти додатково пред'являють реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспорт, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.; за умови позитивного результату звірки здійснити виплату коштів, вказавши у касовому документі реквізити отримувача та підставу для виплати відшкодування іншій особі (за потреби) (п.2 вказаного розділу). У відповідності до п.5 розділу VІ вказаного Порядку, результат перевірки даних особи, яка звернулася за отриманням відшкодування до Фонду (банку-агента), встановлюється після перевірки кожного окремого елемента інформації про особу. Такими елементами є: прізвище, ім'я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); серія та номер паспортного документа (за наявності); дата видачі паспортного документа; найменування або код органу, яким виданий паспортний документ. Результат вважається позитивним у таких випадках: за умови повної відповідності даних Загального Реєстру / Реєстру переказів / Переліку та документів, наданих заявником; у разі підтвердження факту зміни прізвища, імені, по батькові та даних паспортного документа вкладника відповідними документами, виданими уповноваженими органами державної влади, засвідченими у встановленому законодавством порядку; якщо у Загальному реєстрі / Реєстрі переказів / Переліку значення поля "Реєстраційний номер платника податків" становить "[NUMBER]", а вкладник надає документ з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податків (п.6). Шляхом наступної перевірки допускається підтвердження прав особи на отримання гарантованої суми відшкодування у разі виявлення певних невідповідностей (описок) в інформації про вкладника у Загальному Реєстрі / Реєстрі переказів / Переліку та наданих документах. За результатами такої перевірки встановлюється відповідність, невідповідність або неповна відповідність між кожним окремим елементом інформації Загального Реєстру / Реєстру переказів / Переліку та документами, наданими вкладником (п.7). В судовому засіданні не встановлено, що з боку працівника Банку при ідентифікації особи не були порушені вимоги Порядку відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами. Позивач зазначає, що внаслідок дій відповідачами порушено його права Крім того, частина 1 статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що Банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Стаття 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Оскільки виплата гарантованої суми коштів відповідачем 2 була здійснена іншій особі, ПАТ «Ощадбанк» не виконав свого установленого законом обов'язку здійснити таку виплату вкладнику, а тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань як банк-агент Фонду, незважаючи на відсутність вини його працівників. Вимога позивача про стягнення на його користь грошових коштів на відшкодування коштів в порядку спадкування за вкладами у банку є ефективним способом захисту його порушеного права, який не суперечить вищенаведеним положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що виплата гарантованої суми коштів відповідачем 2 була здійснена іншій особі, ПАТ «Ощадбанк» не виконав свого установленого законом обов'язку здійснити таку виплату вкладнику, а тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань як банк-агент Фонду незважаючи на відсутність вини його працівників, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, проте позивачем не доведено вини відповідача 1, оскільки Фонд виконав свої зобов'язання у повному обсязі, включивши вкладника в перелік вкладників, які мають право на гарантоване відшкодування за рахунок Фонду, а тому є неналежним відповідачем, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1403,36 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial