Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

04 грудня 2017 року до суду звернувся [PERSON] з заявою, в якій просив встановити факт постійного сумісного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на день відкриття спадщини, посилаючись на наступні обставини. 05 лютого 2006 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до скла- ду якої ввійшла земельна ділянка площею 4,858 га, розташована на території Нерушайської сіль- ської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно державного акту на землю серії III- ОД № 002180, виданого Татарбунарською районною радою 12.05.1999 р. Вказану земельну ділян- ку він має право успадкувати як спадкоємець за заповітом. Однак, у звязку із втратою ним шес- тимісячного строку для прийняття спадщини та з ненаданням доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, нотаріусом йому було відмовлено щодо прийому заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду. З січня 2005 року він проживав разом з [PERSON] до дня її смерті, оскільки вона була особою похилого віку та потребувала стороннього догляду, але встановити цей факт можливо тільки в судовому порядку. Представник заявника у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу роз- глянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Нерушайської сільської ради у судове засідання не зявився, сільський голова про- ти задоволення заяви не заперечував, просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійс- нюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Заповітом від 13.09.1995 р., посвідченим секретарем Нерушайської сільської ради (копія на а.с. 5), підтверджується, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпоряд- ження, яким заповіла усе своє майно позивачу у справі. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 045215 (а.с.6), [PERSON] померла 05.02. 2006 р. в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 002180, вида- ного 12.05.1999 р. (а.с.7), підтверджується, що земельна ділянка площею 4,858 га, розташована на території Нерушайської сільської радиі, цільове призначення якої - для ведення товарного сільсь- когосподарського виробництва, передана у приватну власність [PERSON] Довідкою виконавчого комітету Нерушайської сільської ради № 928 від 20.11.2017 р. (а.с.8) пі- дтверджується, що [PERSON], [INFO], дійсно фактично проживав з [PERSON], [INFO], з січня 2005 року по 05.02.2006 р. по вул.Горького,115 в с. Не- рушай Татарбунарського району Одеської області і здійснював за нею догляд. Відмова нотаріуса (а.с.9) свідчить про неможливість заявника отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] з причини втрати ним шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання із спадкодавцем. Відповідно до ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені та- кож інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із роз'яснень, викладених у п.п.2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30. 05.2008 р. «Про судову практику у справах спадкування», слідує, що виникнення права на спад- кування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постій- ного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спад- щини. Відповідно до п.п.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спад- кодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від ча- су прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або під- ставою для їх обмеження. У судовому засіданні встановлено, що заявник з січня 2005 року та до часу відкриття спад- щини - 05.02.2006 р. - проживав постійно разом з [PERSON] однією сімєю за адресою: Оде- ська область, Татарбунарський район, с.Нерушай, вул.Горького,115. А тому суд вважає можливим визнати факт постійного сумісного проживання [PERSON] од- нією сімєю з [PERSON] на час відкриття спадщини. Встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізу- вати право на спадок. На підставі викладеного,

Outcome: approved