Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

13 вересня 2017 року позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, зареєстрований 24 листопада 2007 року виконкомом Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, мотивуючи свої вимоги тим, що одруження виявилося невдалим, спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на життя та зловживання відповідачем алкогольними напоями. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного, його ставлення до сім'ї привело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин, які припиненя з січня 2017 року. Після неодноразових спроб зберігти сім'ю переконалась, що відповідач не здатний сумісно проживати та зберігати сім'ю. Від даного шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивачка не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 25, 26/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання. Про час і місце судового засідання його було повідомлено телефонограмою, телефонограма міститься в матеріалах справи /а.с.20, 24/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24 листопада 2007 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-НО №115244, актовий запис № 11 зроблений 24.11.2007 року виконкомом Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін є малолітні діти: син - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-НО № 194306, актовий запис № 14 від 07 серпня 2007 року, зроблено виконкомом Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області /а.с. 8/; донька - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-НО № 319164, актовий запис № 7 від 18 травня 2010 року, зроблено виконкомом Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області /а.с.7/. На теперішній час подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримують. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Застосування строку для примирення не вбачається за доцільне. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище "Карабазова". Малолітніх дітей суд вважає за необхідне залишити з матір'ю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved