Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

13.05.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Соледарської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців не має, але оформити спадщину та отримати свідоцтво про право спадщини за законом на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , вона не може, через відмову державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори 10.01.2020 року у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадщину. Враховуючи вищевикладене, просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Позивачем подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) відповідач до судового засідання також не з`явився. Ними подано до суду лист, в якому він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження [PERSON] , остання народилась [INFO] у графі матір`ю зазначено: [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] 08.02.1975 року уклав шлюб з [PERSON] , та останній надано прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] 23.11.2013 року уклав шлюб з [PERSON] , та останній надано прізвище « [PERSON] ». Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 1962 року [PERSON] на земельній ділянки [ADDRESS] , на підставі рішення Артемівського району народних депутатів від 07.03.1962р., виробництво робот з будівництва жилого будинку, загальною площею 700 кв.м. Відповідно до дозволу на виконання робіт № 47 від 07.03.1962 р. дозволено [PERSON] на земельній ділянки [ADDRESS] , на підставі рішення Артемівського району народних депутатів від 07.03.1962р., виробництво робот з будівництва жилого будинку, загальною площею 700 кв. м. Згідно технічного паспорту, який виготовлено КП "Бахмутське БТІ" 04.05.1987 р., по [ADDRESS] дійсно є житловий будинок, 1962 року побудови. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту від 1983 року, складеного [PERSON] , остання у разі своє смерті заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось. Відповідно до довідки КП «Бахмутське БТИ», власником будинку, який розташований [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно копії постанови державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори від 10.01.2020 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовлено. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 10.01.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, тому суд вважає, що факт визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved