Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

10.11.2020 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 15.12.2004 по 21.09.2020 вона знаходилася у трудових відносинах з відповідачем. Працювала прибиральницею службових приміщень аптечного пункту №4 міжлікарняної аптеки №210 - невідокремленого структурного підрозділу Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм». 21.09.2020 була звільнена із займаної посади за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення з нею не було проведено розрахунку із заробітної плати та компенсаційних виплат при звільнені. Позивач просила стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 29878,95 грн. Ухвалою від\~12.11.2020\~відкрито провадження\~у справі.\~Справу вирішено\~розглядати за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~сторін (а.с.17). Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.21). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заву не направив. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 18.12.2020 про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з положенням ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 21.09.2020 була звільнена з посади прибиральниці службових приміщень аптечного пункту №4 міжлікарняної аптеки №210- невідокремленого структурного підрозділу Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, наказ №291-К від 18.09.2020. В наказі зазначено про необхідність нарахування та виплату компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.6,8). При звільнені з [PERSON] не було проведено повного розрахунку. У день її звільнення 21 вересня 2020 року їй не виплачена заробітна плата та компенсація за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, що становить 29878,95 грн станом на 22 вересня 2020 року. Заборгованість та її розмір підтверджується довідкою виданою відповідачем 02.10.2020 (а.с. 9). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4,6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Як передбачено частиною другою статті 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов повного розрахунку з працівником при його звільненні, вимоги позивачки, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. З огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши із відповідача на користь позивачки нараховану і не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку на загальну суму 29878,95 грн. Згідно вимог ст.141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved