Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

31.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Дніпровський районний відділ м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області . Заява мотивована тим, що [PERSON] народився [INFO] в с. Кочара Очамчирського району, Автономної республіки Абхазія, Грузія. У січні 1990 року у зв`язку з воєнними діями між [PERSON] та Абхазією, він переїхав до м. Запоріжжя. При перетині кордону між Абхазією та Грузією паспорт заявника було пошкоджено, а саме вирвані листки, які містили інформацію про прописку. При відновленні паспорта у 1993 році, йому у паспортному столів Грузії було видано паспорт зразка Радянського Союзу без відмітки про прописку. У 2002 році заявник отримав паспорт громадянина України. В січні 2021 року заявник звернувся до Дніпровський районний відділ м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з метою отримання паспорту України нового зразка (пластиковий), проте йому було відмовлено - при внесенні інформації до Єдиного державного демографічного реєстру не було встановлено підтвердження належності громадянства України, оскільки у паспорті громадянина колишнього СРСР відсутня відмітка про прописку, що підтверджує факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] постійно проживав на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України пов`язано з підтвердження належності до громадянства України. 07.05.2021 року заінтересована особа подала свої заперечення. Заявник звернувся у 2021 році з питанням документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон. Для надання вказаної адміністративної послуги необхідно внести відповідну інформацію до Єдиного державного демографічного реєстру. Після прийняття до розглядду заяви-анкети та доданих до еї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, перевірки належності до громадянства України. В результаті перевірки було встановлено, що [PERSON] , документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 02.07.2002 року не має відомостей про реєстрацію місця проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Оскільки підтвердити належність [PERSON] до громадянства України на підставі зібраних документів не виявилося можливим, йому було рекомендовано звернутися з відповідною заявою до суду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала, просила задовольнити. В судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] пояснила, що Дніпровським районним відділом у м. Запоріжжя УДМС здійснено усі можливі дії для підтвердження належності заявника до громадянства України, проте такі обставини можуть бути підтверджені у судовому порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, допитавши свідків, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 02.07.2002 року [PERSON] був документований паспортом громадянина України серія [NUMBER] , згідно відміток в якому 01.07.1995 року уклав шлюб у м. Запоріжжя з [PERSON] , з 13.03.2002 року по 09.04.2005 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.04.2005 року за адресою: [ADDRESS] . 02.07.2002 року [PERSON] , [INFO] , отримав паспорт громадянина України. Згідно копії трудової книжки з 14.03.1990 року по 08.06.1994 року [PERSON] працював у ТОВ «Омега» на посаді комерційного агента. Відповідно до архівної довідки №04-23/148 від 25.02.2021 року Архівного управління Запорізької міської ради документи ТОВ «Омега» на зберігання до архівного управління не надходили, тому надати відомсті про трудову діяльність [PERSON] не має можливості. Згідно копії свідоцтва про шлюб 01.07.1995 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 13.08.2002 року по 09.04.2005 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.04.2005 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що заявник є її чоловіком. Вони познайомилися на початку 1991 року, він на той час проживав у свого знайомого [PERSON] у [ADDRESS] до 1994 року та працював на фірмі «Омега». Потім вони стали проживати разом та згодом одружилися. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] знайомий з 1990 року. Вони познайомилися у барі, в який часто заходив заявник, а свідок працював охоронцем. [PERSON] приїхав до України разом з братом з Абхазії та тимчасово облаштувався у родичів у м. Запоріжжя. [PERSON] працевлаштувався у м. Запоріжжя торгівельним агентом у фірмі «Омега», тому шукав житло для постійного проживання. Приблизно в кінці весни 1991 року [PERSON] переїхав до квартири свідка за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживав до 1995 року, поки не переїхав жити до майбутньої дружини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення інших юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких можуть відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України або підтверджують належність особи до громадянства України. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПКзгідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11.91 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України " і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що [PERSON] був працевлаштований та проживав у м. Запоріжжя з 1990 року, що підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved