Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 08 червня 2002 року по 13 квітня 2020 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . рішенням Дарницького районного суду міста Києва шлюб позивачем та відповідачем розірвано. У період шлюбу сторонами спільно придбано майно, а саме: квартиру під [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності: де 1/2 частина належить та зареєстрована на ім`я [PERSON] та 1/2 належить та зареєстрована на ім`я [PERSON] , згідно договору купівлі - продажу квартири № 887-к від 04.05.2006; земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3222288201:01:326:0002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності, згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки № 1948 від 29.08.2015 року; автомобіль Volkswagen, модель Touareg, рік випуску - 2012, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип ТЗ - легковий універсал - В- загальний, дата реєстрації 22.10.2016 року, реєстраційний номер [NUMBER] ; телевізор Samsung 43" 4K Smart TV; телевізор Samsung 43" 4K Smart TV; холодильник Samsung; кавомашина DeLonghi; пральна машина Samsung; мікрохвильова піч Samsung; робот-пилосос iRobot. Оскільки у позасудовому порядку поділити зазначене майно з відповідачем не виявилось за можливе, позивач звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд позов задовольнити. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`являвся, від нього у матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Згідно положень ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що з 08 червня 2002 року сторони перебували в зареєстрованому у шлюбі. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року шлюб між подружжям розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу сторони придбали у власність за спільні кошти:квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3222288201:01:326:0002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль Volkswagen, модель Touareg, рік випуску - 2012, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип ТЗ - легковий універсал - В- загальний, дата реєстрації 22.10.2016 року, реєстраційний номер [NUMBER] ; телевізор Samsung 43" 4K Smart TV; телевізор Samsung 43" 4K Smart TV; холодильник Samsung; кавомашина DeLonghi; пральна машина Samsung; мікрохвильова піч Samsung; робот-пилосос iRobot. Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як встановлено судом, спірне рухоме та нерухоме майно придбано під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 України, ч. 1 ст. 65 СК України. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірне майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України). Відповідно до матеріалів справи, вартість майна становить: -квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності: де 1/2 частина належить та зареєстрована на ім`я [PERSON] та 1/2 належить та зареєстрована на ім`я [PERSON] , згідно договору купівлі - продажу квартири № 887-к від 04.05.2006, - вартістю 35 000 доларів США (згідно курсу валют НБУ, станом на дату подання позову - 932 050 гривень); -земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3222288201:01:326:0002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності, згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки № 1948 від 29.08.2015, - 2 000 доларів США (згідно курсу валют НБУ, станом на дату подання позову - 53 260 гривень); - автомобіль Volkswagen, модель Touareg, рік випуску - 2012, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип ТЗ - легковий універсал - В- загальний, дата реєстрації 22.10.2016 року, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований та належить на праві власності [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] - вартістю 13 000 доларів США (згідно курсу валют НБУ, станом на дату подання позову - 346 190 гривень); - телевізор Samsung 43" 4K Smart TV, - вартістю 2 000 гривень; - телевізор Samsung 43" 4K Smart TV, - вартістю 2 000 гривень; - холодильник Samsung,- вартістю 4 000 гривень; - кавомашина DeLonghi - вартістю 2 000 гривень; - пральна машина Samsung, - вартістю 4 500 гривень; - мікрохвильова піч Samsung - вартістю 1 000 гривень; - робот-пилосос iRobot - вартістю 3 000 гривень; Також, на банківському рахунку відповідача [PERSON] в АТ «Ощадбанк» (рахунок № [NUMBER] ) розміщені грошові кошти в розмірі 1 350 000,00 гривень, які належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя та знаходяться на зберіганні у відповідача. Загальна вартість майна, в тому числі грошові кошти, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача становить 2 700 000,00 гривень. З викладеного вбачається, що загальна сума обсягу набутого майна складає 2 700 000,00 грн., тоді як 1/2 частка майна становить 1 350 000,00 грн. (2 700 000,00/2 = 1 350 000,00). Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд приймає запропонований позивачем порядок поділу майна подружжя. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 10 510,00 грн.

Outcome: approved