Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.11.2010 року шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу малолітня дитина [PERSON], [INFO] залишився проживати з нею, відповідач у вихованні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина знаходиться на повному утриманні матері, відвідує додаткові заняття з англійської мови, бере активну участь у позашкільних гуртках, також син є дитиною-інвалідом та потребує особливого догляду та лікування, проте відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання їхньої дитина та на розвиток її здібностей і лікування, тому позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом і просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в сумі 2500 грн. щомісячно. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, при цьому відповідач зазначив, що погоджується на сплату аліментів в сумі 1500 гривень щомісячно на утримання дитини, оскільки, на даний час не працює і не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі який просить позивачка. Позивач вкотре намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, за ради свого майнового інтересу завдати шкоди та надати суду недостовірні відомості щодо не виконання обовязків з утримання сина. Також зазначив, що не відмовляється в подальшому надавати кошти на утримання сина. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, відповідача, вивчивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Чортківського районного суду від 25 листопада 2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітнього сина [PERSON], 15.07.2005 року залишено проживати з матірю. На даний час дитина проживає з матірю. Згідно довідки виданої комунальним підприємством «Чортків дім» від 29 травня 2017 року за №1644 громадянин [PERSON], 15 липня 2005 року проживає разом з матірю [PERSON] в м. Чортків по вул. Д. Січинського, 6А/50 та знаходиться на її утриманні. Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Згідно посвідчення серія ААБ №315837 виданої УПСЗН Чортківської РДА вбачається, що [PERSON], [INFO] отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда до 18 р. З письмових матеріалів справи вбачається, що, дійсно, [PERSON] хворіє бронхіальною астмою, атопічна, середньо важкий персистуючий перебіг, частково контрольована ДН ІІ ст. Міопічний астигматизм обох очей. Амбліопія сл.ст. ОП, що підтверджується заключенням рай ЛКК №11166 від 31.05.2017 року. [PERSON] 31 липня 2008 року звільнений з роботи за власним бажанням, що стверджується записом в трудовій книжці АС №868516 від 12 червня 2000 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не у повному обсязі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та враховуючи матеріальне становище відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний заробіток, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: partial