Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання електроенергії, вказуючи, що за адресою [ADDRESS] відкрито абонентський рахунок № [NUMBER] згідно договору про користування електричною енергією від 07.11.2007, користувачем та споживачем електроенергії є [PERSON] . На вказаному рахунку за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 утворилась заборгованість за використану електроенергію в сумі 3323,70 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору. Ухвалою суду від 26.04.2019 позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка в явочному листі в матеріалах справи, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання нею не подано, причини неявки суду невідомі. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таким чином, оскільки судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням представника позивача, заяв про відкладення судового засідання 24.10.2019 до суду не подано, враховуючи строки розгляду справи, суд не вбачає підстав, які б перешкоджали розгляду цивільної справи без участі представника позивача на підставі наявних в справі матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не подавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, не поданням ним відзиву та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280\~ЦПК України ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 714 ЦК України\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Пунктом 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1\~ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У\~ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Статтею 64 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що особа має сплачувати вартість за отримані та спожиті комунальні послуги, тобто бути саме споживачем таких послуг та користуватися житлово-комунальними послугами. Судом встановлено, що 07.11.2007 між сторонами було укладено договір про користування електричною енергією, за умовами якого, енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах за адресою [ADDRESS] , а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором. При цьому, копія договору надана до суду не в повному обсязі, судом надавалась можливість представнику позивачу надати до суду договір в повному обсязі, проте такого до суду не надано. Згідно довідки-розрахунку, абоненту [PERSON] нараховано заборгованість з оплати послуг користування електроенергією за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 у сумі 3323,70 грн. Також, судом було задоволенно клопотання позивача про витребування доказів та постановлено витребувати з Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації ХМР довідку про зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З наданої в.о.директора Департаменту відповіді вбачається, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно є у відкритому доступі шляхом доступу до Державного реєстру права в електронному вигляді, при цьому, в.о. директора Департаменту зазначив, що вказана електронна послуга є платною, крім випадків, визначених законодавством. Тому у видачі такої інформації суду відмовлено. У зв`язку з тим, що в Ленінському районному суді м.Харкова відсутні технічні можливості щодо безкоштовного отримання відомостей з електронного Державного реєстру речових прав, в суду відсутні повноваження на отримання запитуваної інформації. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано лише копію договору про користування електричною енергією від 07.11.2007 та розрахунок заборгованості, при цьому, вказана копія договору надана до суду не у повному розмірі, а лише перша та остання сторінка. Судом було відкладено судове засідання 08.10.2019 за клопотанням представника позивача, у зв`язку з необхідністю надання до суду повного тексту такого Договору, проте його до суду так і не надано. Згідно Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м.Харкова, [PERSON] зареєстрованим за адресою [ADDRESS] не значиться. З Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , осіб, вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано четверо осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, до суду не надано відомостей про право власності відповідача на квартиру за адресою [ADDRESS] . Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). За термінологією, визначеною в\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб, та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином, суд вважає, що стороною позивача в ході розгляду даного спору не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач був споживачем комунальних послуг, які надає позивач, у період з 01.11.2016 по 01.01.2019, оскільки за вказаною адресою відповідач не зареєстрований, даних, що він там проживає суду не надано, договір між сторонами укладений ще у 2007, а заборгованість нарахована позивачем за період з 01.11.2016 по 01.01.2019, при цьому такий договір наданий суду не в повному обсязі, позивачу надавалась можливість надати до суду копію договору у повному обсязі, проте його так і не надано. Крім того, позивачем не надано доказів суду того, що відповідач [PERSON] є власником/наймачем/орендарем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а тому підстави для стягнення заборгованості з відповідача відсутні, у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до положень\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України, а саме\~судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed