Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

02 лютого 2021 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) з метою подання заяви про оформлення паспорту громадянки України до Дніпровського РВ ГУДМС в Дніпропетровській області та отримання паспорту громадянки України. Заяву обґрунтовано тим, що вона має на меті подати заяву про оформлення паспорту громадянки України до Дніпропетровського РВ ГУДМС в Дніпропетровській області та отримати паспорт громадянки України, однак не має змоги, оскільки у Дніпровському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області не встановлено належності особи до громадянства України. Однак, [PERSON] народилася [INFO] в селі Волоське, Дніпровського району Дніпропетровської області, з 1990 року постійно проживає в с. Волоське Дніпровського району Дніпропетровської області. Тимчасово була відсутня за місцем проживання в період з 1985 року по 1990 року у зв`язку із переїздом всієї родини на постійне проживання в с. Овсянка, Зейського району Амурської області РСФСР. З 1990 року по теперішній час постійно проживає в с. Волоське Дніпровського району Дніпропетровської області. Паспорт громадянки України не отримувала. Паспорт громадянки СРСР заявником було загублено більше двадцяти років тому. З 1990 року територію України не залишала. Належності до громадянства іншої держави не має. З 1990 року проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Тому заявниця була змушена звернутися до суду із даною заявою та просить суд встановити факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заявниця та її адвокат Капітанов Д.Г. в судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити, з підстав зазначених в заяві та з урахуванням довідок та інших документів наданих до суду,показань свідків, з яких вбачається, що особа постійно проживала на території України. З часів СРСР не змінювала паспорт, який отримала 13 березня 1989 року та який більше двадцяти років тому було втрачено. Представник зацікавленої особи Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Косінова Г.М. заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] мотивуючи відмову відсутністю беззаперечних даних щодо постійного проживання особи на території України, саме станом на 24 серпня 1991 року. На думку представника всі надані заявником документи не підтверджують перебування особи на території України саме у серпні 1991 року, а лише підтверджують, що особа перебувала на території України до 1985 року та після 1990 року. Вислухавши сторони, свідків,дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що [PERSON] народилася [INFO] в с. Волоське Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.5). У 1985 році [PERSON] разом з родиною переїхали на постійне місце проживання в село Овсянка Зейського району Амурської області, де вона була зареєстрована з 21 жовтня 1985 року по 18 червня 1990 року, разом з матір`ю [PERSON] . Згідно довідки виданої Адміністрацією Овсянської сільради Зейського району Амурської області Російської Федерації від 17 липня 2013 року №167 [PERSON] , [INFO] , дійсно була зареєстрована за місцем проживання з 21 жовтня 1985 року, а саме за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] та 18 червня 1990 року вибула в с. Волоське Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.12). В 1990 році [PERSON] повернулася на постійне проживання до с. Волоське Дніпровського району Дніпропетровської області, де по теперішній час проживає без реєстрації по [ADDRESS] та з того часу за межі України не виїжджала та постійно проживає на території України. З 28 серпня 1990 року по 20 листопада 1990 року заявниця працювала дояркою в радгоспі імені Котовського (а.с.6), а з 21 січня 1991 року була прийнята на роботу в Дніпропетровське ВО «Дніпрошина», звідки була звільнена 04 березня 1991 року (а.с.8) наказом від 30 травня 1991 року (а.с.7). Згідно довідки Генерального Консульства Російської Федерації в місті Харкові №514 від 22 червня 2016 року [PERSON] , уродженка Дніпропетровської області, до закордонної установи Російської Федерації з питанням громадянства не зверталася та в Генеральному консульстві на обліку в якості громадянки Російської Федерації не перебуває, загальногромадянським закордонним паспортом не документувалася (а.с.13). Заявниця була зареєстрована на території Російської Федерації в селі Овсянка, Зейського району, Амурської області в період з 21 жовтня 1985 року по 18 червня 1990 (а.с. 12). Реєстрацію здійснено згідно паспорта серії [NUMBER] виданого Зейським ГРОВД Амурської області зразку СРСР. Більше двадцяти років тому [PERSON] було втрачено паспорт громадянки СРСР серії [NUMBER] виданий Зейським ГРОВД Амурської області. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання заявниці на території України після повернення з Росії у 1990 році, тобто з 1990 року по теперішній час. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» ( [INFO] ) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Факт постійного проживання на території України заявниці [PERSON] , у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для неї юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявниця не може. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що [PERSON] як до виїзду разом з родиною на постійне проживання до села Овсянка Зейського району Амурської області і після повернення до України , постійно проживала в Дніпровському районі Дніпропетровської області, тобто на території України та іншого місця проживання у неї не було. При цьому судом не приймаються до уваги посилання представника зацікавленої особи Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Косінової Г.М. щодо відсутності беззаперечних даних щодо проживання особи на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, оскільки надані до суду документи в їх сукупності такий факт підтверджують, і, крім того, іншим чином ніж встановлення факту постійного проживання особи на території України особа не зможе підтвердити свою належність до громадянства України та реалізувати свої права, як особа яка народилась та прожила все життя в Україні, як до так і після 1991 року. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявницею своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і саме цей факт має для заявниці юридичне значення, суд задовольняє заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved