Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 08 серпня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я фактично розпалася, сторони мешкають окремо, донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, який повністю виттрачає на себе. Позивачка працює та отримує заробітну плату в розмірі 1800,00 грн. щомісячно, чого не вистачає на належне утримання дитини. Посилається на ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік», згідно якої прожитковий мінімум для дитини віком до шести років складає 1032,00 грн. і просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1032,00 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їхз задовольнити. Також зазначила, що не проживає разом з відповідачем протягом одного року, відповідач надавав їй матеріальну допомогу на утримання дитини, однак останні два місяці вона не отримала від нього нічого. Проживає вона разом з дитиною та батьком, який надає їй матеріальну допомогу. Також вона вступила на навчання до вищого навчального закладу за контрактом. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав частково і зазначив, що аліменти він позивачці сплачував, хоча півтора роки офіційно ніде не працює. Останні два місяці він дійсно не надавав, оскільки не мав можливості. Згоден сплачувати аліменти в розмірі ? частини від прожиткового мінімуму на дитину віком до шести років. Також посилається на те, що позивачка створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про народження дитини; копії паспортів сторін; копія довідки про заробітну плату позивачки; копії розрахунків по заробітній платі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 08 серпня 2009 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копії свідоцтва про народження вбачається, що у сторін під час їх перебування у шлюбі народилася донька: [PERSON], [INFO]. Факт припинення шлюбних відносин сторонами не оспорювався, як не оспорювався і факт знаходження дитини на утриманні позивачки, у зв'язку з чим ці факти є встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідачем також був визнаний і судом встановлений факт ненадання позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини протягом останніх двох місяців. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Факт звернення позивачки до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів вже свідчить про відсутність домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дитини і у разі наявності у відповідача з цього приводу заперечень, він повинен довести суду факт належного виконання ним своїх батьківських обов'язків згідно ч.1 ст.60 ЦПК України. У даному випадку відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини частково визнав, однак не погодилася з розміром аліментів, який просить стягнути позивачка. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, а позивачка в свою чергу має право вимагати надання такої допомоги від відповідача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, однак не погоджується з розміром, який просить стягнути позивачка і згоден щомісячно сплачувати позивачці аліменти в розмірі ? частини від прожиткового мінімуму на дитину віком до шести років. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як зазначив відповідач у судовому засіданні, він офіційно не працює протягом тривалого часу і у зв'язку з цим вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердої грошової суми є обґрунтованою, оскільки офіційного постійного заробітку останній не має. Посилання відповідача на визначення розміру аліментів у частці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на дитину, є необгрунтвоаними, оскільки згідно ч.3 ст.181 СК України розмір аліментів повинен визначатися у частці від доходу відповідача, а не від встановленого законом прожиткового мінімуму, а дохід відповідача визначити у даному випадку неможливо у зв'язку з його офіційним не працевлаштуванням. Визначаючи розмір аліментів суд керується вимогами ч.1 ст.182 СК України, де зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні та не оспорювалося сторонами, позивачка проживає разом з малолітньою дитиною та батьком, отримує середньомісячний дохід в розмірі 1800,00 грн. Жодних показань та доказів з приводу стану здоров'я дитини та її матеріального становища сторонами не надавалося, тому суд виходить з того, що дитина якихось додаткових витрат, пов'язаних зі станом здоров'я, не потребує, власного майна чи доходів, які б покращували її матеріальне становище, не має. Одночасно з цим, факт того, що відповідач офіційно не працює, не може бути підставою для звільнення його від обов'язку сплачувати аліменти, оскільки він є працездатним, має можливість працювати та сплачувати аліменти. З приводу свого стану здоров'я відповідач не скаржився і жодних доказів несення ним додаткових витрат на його покращення суду не надавав, як не надав і доказів наявності у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а також доказів наявності у нього будь-яких стягнень за виконавчими документами. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, вирішуючи справу по суті, суд враховує, що відповідач є працездатним, інших дітей не має, жодних стягнень за виконавчими документами не має, на утриманні інших непрацездатних осіб не має. Позивачка працездатна, працює, отримує заробітну плату, проживає разом з батьком та має на утриманні малолітню дитину, що у судовому засіданні відповідачем не заперечувалося. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням матеріального стану сторін, вимог розумності і справедливості, розмір аліментів повинен бути наближеним до половини прожиткового мінімуму на дитину, і складати 500,00 грн. на місяць. Заявлений позивачкою розмір аліментів 1032,00 грн. з урахуванням матеріального стану відповідача є завищеним, тим більше, що і сама позивачка повинна брати участь в утриманні малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, він у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial