Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

03.06.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням . Ухвалою судді від 20.06.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання на 13.08.2019 року. Ухвалою суду від 15.03.2019 року справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що відповідач понад п`ять років не мешкає в спірній квартирі без поважних причин, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Третя особа: [PERSON] не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи сповіщена у встановленому порядку. Рекомендований лист не отримано відповідачем та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку , якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач повідомлявся про час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Хортицького райсуду м.Запоріжжя. Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.09.2007р., виданого Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05.09.2007 р. є власником 1/4 частини та на підставі договору дарування від 25.04.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Корнієнко Я.С. за №483, є власником 1/2 частини квартири від 25.04.2019 року, є власником 3/4 частин квартири [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] Запоріжжі зареєстровані позивач - [PERSON] , її мати- [PERSON] , бабуся - [PERSON] та дідусь - [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, з липня 2013 року подружні стосунки припинені, питання про розірвання шлюбу вирішується в судовому порядку. В період шлюбу зазначені особи проживали в квартирі [ADDRESS] . Під час перебування в шлюбі відповідачка була членом родини позивача, тому згідно ч.1 ст. 405 ЦК України, а також ч.1 ст.64 Житлового кодексу України, мала право на безоплатне користування квартирою і була в ній зареєстрована у встановленому порядку. З липня 2013 року відповідач [PERSON] звільнив квартиру, забрав свої особисті речі, перестав користуватися житлом за вищевказаною адресою, не користується ним і до цього часу, тобто понад п`ять років. Перешкод у користуванні квартирою ніхто з співвласників не чинив. З цього часу відповідач вказаною квартирою не користується, участі у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних платежів не приймає. Проте у позасудовому порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, внаслідок чого позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та обмежений у праві розпорядження квартирою. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили суду, що відповідач добровільно залишив спірну квартиру. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved