Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

11.03.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову та аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дочкою трьох років. В обгрунтування позову зазначила, що неповнолітня дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні після припинення сімейних відносин. Відповідач проживає окремо та відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальне утримання для свою дочку, хоча таку змогу має, оскільки є фізично здоровим, працездатним, офіційно працює електрозварювальником на Новоград-Волинському каменедробильному заводі та регулярно отримує заробітну плату близько 10000 грн. Натомість позивач позбавлена можливості одержувати додаткові джерела доходу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дочкою. Тому, змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. 12.03.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не прибула, натомість надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач повторно не з"явився в судове засідання. Про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. 28.04.2020 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Так, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.5/. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, неповнолітня дочка [PERSON] проживає з позивачем та перебувають на її утриманні /а.с.3/. Натомість відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє їх утримання. Отже, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки, та на дружину до досягнення дитиною трьох років. Зокрема, є здоровим та працездатним, на даний час офіційно працює, від чого отримує достатню заробітну плату, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, та на дружину, з якою проживає дитина, в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дочкою трьох років, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved