Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту посилаючись на те, що 15.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Вказують, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначають, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказують, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Зазначають, що відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором перед банком, у звязку з чим станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 12013,17 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 197,94 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 8216,98 грн., заборгованості за пенею та комісією 2550 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., та штрафу (процентна складова) 548,25 грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи присутнім в судовому засіданні 07.03.2017 року, позов не визнав, пояснив, що в 2011 році працював в «Приватбанку» інспектором по проблемним кредитам, отримав банківську картку, по якій одержував заробітну плату. Підтвердив, що знімав з картки 300 грн., вважав їх зарплатою, оскільки ніякої інформації, що це кредитні кошти, не зазначалося. В подальшому йому телефонували з банку про наявність заборгованості. 01.11.2014 року він звернувся в банк, де погасив заборгованість в сумі 1500 грн., яка була йому повідомлена працівником банку, здав банківську картку і закрив рахунок, при цьому вважав, що борг погашено. В подальшому йому знову неодноразово телефонували з банку вимагаючи погасити заборгованість в сумі, що перевищувала 8 тис.грн. Не згідний з платежами, нарахованими після 01.11.2014 року, оскільки вважає, що якщо після цієї дати ще залишилася заборгованість, то про неї повинні були повідомити відразу, а не через кілька років. Пояснив, що готовий сплатити частину боргу, виявив бажання домовлятися з представником позивача щодо зменшення позовних вимог. В судові засідання 23.03.2017 р. та 10.04.2017 р. відповідач не з»явився, будучи належно повідомленим, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 15.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. Наведене підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписаною [PERSON] 15.03.2011 р. Згідно таблиці розрахунку простроченої заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору від 15.03.2011 року вбачається, що 01.11.2014 року дійсно було здійснено платіж в сумі 1500 грн., які зараховані на погашення заборгованості за комісією та пенею разом з тим, заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом залишилася не сплаченою. В подальшому жодних платежів по кредитному договору не здійснювалося, і як результат станом на 30.11.2016 року загальна заборгованість боржника становить 12013,17 грн., яка складається з наступного: -197,94 грн. заборгованість за кредитом; -8216,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2550 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф (фіксована частина); - 548,25 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов»язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття неустойки наведене у статті 549 цього кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. А відповідно до пункту 1.1.7.31 строк позовної давності щодо вимог банку про повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, неустойки становить 50 років. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 2.1.1.12.6.2 Умов передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму понад 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, встановлено порядок її нарахування. Судом встановлено, що відповідач умови договору належним чином не виконав, в звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом в сумі 197,94 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 8216,98 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, судом встановлено, що умовами договору передбачено подвійну відповідальність за одне порушення, а саме: нарахування пені та штрафу, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за порушення строків виконання зобовязання, що суперечить ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення неустойки слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача пеню та комісію в сумі 2550 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст.526, 546, 549, 611, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial