Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачка [PERSON],посилаючись на те, що відповідачі, всупереч її волі та вимог чинного законодавства займають житловий будинок та прилеглу земельну ділянку, які належать їй особисто на праві приватної власності, в добровільному порядку звільнити його відмовляються, не допускають її до будинку та до земельної ділянки,в зв»язку з чим вона змушена була неодноразово звертатися до райвідділу поліції з проханням про захист, однак їй порадили вирішувати спір в суді і такими діями відповідачі чинять перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні нею своїм же майном, а тому просила суд винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житла. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, уточнивши їх та просила суд зобов»язати [PERSON], [PERSON], котрі діють в своїх ітересах та в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO] усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядження своєю власністю шляхом виселення їх з належного їй на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в с. Межирічка Радомишльського району Жито-мирської області по вул.Шевченка, 67 при цьому пояснила, що відповідачі,яким попередній власник будинку дозволив тимчасово пожити в будинку, створили для неї такі умови, що вона не тільки не може проживати в своєму будинку та розпоряджатися ним, а також обробляти прилеглу земельну ділянку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами до них не погодилися, при цьому факт належності позивачці [PERSON] на праві власності вищезгаданого будинку та земельної ділянки визнали,однак виселятися в добровільному порядку не бажають так як на їх думку,даний будинок належить матері [PERSON] [PERSON], яка купила будинок у батька позивачки [PERSON] за 1200 грн. ще в 2005 році, про що останній написав власноручно розписку, при цьому з ними разом проживає їх малолітня дитина - [PERSON],[INFO],у них іншого житла немає, а тому просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник органу опіки та піклування Радомишльської РДА в Житомирській області в судове засідання не з»явився, надіслав письмовий Висновок щодо недоцільності виселення малолітньої дитини та просив справу розглянути без нього. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі Рішення Радомишльського районного суду в Житомирській області від 17 серпня 2015 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с.Межирічка Радомишльського району Житомирської області по вул. Шевченка,67,що підтверджується Витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень,реєстр. № 11170924 від 10.09.2015 року,(а.с.41). На час розгляду справи в суді зазначене право власності позивачки по справі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Межирічка Радомишльського району Житомирської області по вул. Шевченка, 67 та прилеглу земельну ділянку ніким не оскаржене,не скасоване і не змінене і воно є чинним. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] пояснили суду про те, що дійсно, близько дванадцяти років тому її батьки дозволили матері відповідача [PERSON]К, [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми тимчасово пожити в будинку,що розташований в с.Межирічка Радомишльського району Житомирської області по вул. Шевченка, 67 та користуватися прилеглою земельною ділянкою, однак розмов про продаж будинку ніхто не вів.Приблизно в 2011 році на вимогу її батьків - [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми звільнила будинок і переїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість і поселились в будинку померлої матері [PERSON] Батьки зробили в будинку ремонт і близько трьох років в будинку ніхто не проживав, він був під наглядом її та її батьків, так як покійна власниця, її баба залишила на її «ім»я» Заповіт на згаданий будинок. Восени 2014 року вона побачила,що в будинок самовільно вселилися Відповідачі,які в добровільному порядку звільнити приміщення відмовилися.Звернення до Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області не допомогли,було рекомендовано вирішувати цивільно-правовий спір в суді.Також зазначили про те, що розписка на яку посилаються Відповідачі, можливо і була написана батьком позивачки [PERSON],однак на той час він зловживав спиртними напоями, при цьому ні власником, ні користувачем згаданого вище будинку він не являвся і тим паче прав на продаж будинку не мав. Зазначена позиція позивачки співвідноситься з письмовою інформацією, викладеною в довідках Межиріцької с/ради Радомишльського району Житомирської області, зокрема у виписках погосподарської книги домоволодіння (арк.спр.12,45,46,47). Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. У відповідності до ч.1 ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі Договору з власником або особою,якій майно було передане власником,а також на інших підставах,встановлених Законом. Як встановлено судом, Договір між сторонами про право воло-діння майном не укладався,відбулася тільки усна домовленість. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.На зміст права влас-ності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє,користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що між сторонами договір найму або оренди не укладався, будь-яких домовленостей,в т.ч. і усних з приводу користування або тимчасового проживання в житловому будинку з Відповідачами не укладалося. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що особи-громадяни України зобов»язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання в новому місці проживання. Як вбачається з матеріалів справи ні [PERSON], ні [PERSON], котрі діють в своїх ітересах та інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] не зареєстровані за адресою: [INFO] натомість значаться зареєстрованими власниця будинку [PERSON] та її син [PERSON]І.(ар.спр.45). Також з довідки Межиріцької с/ради Радомишльського району Житомирської області вбачається,що на території сільської ради [PERSON] іншого житла не має. З свого боку Позивач повідомила суд, що у матері відповідачки [PERSON] є свій власний будинок, де остання з своєю сім»є може проживати. Крім того слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, норми якої є нормами прямої дії,основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Нормою,визначеною ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки, згідно до вимог ст. 11 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії,яка порушує право; - припинення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання зобов"язання в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової шкоди; - визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд також вправі захистити цивільне право або інтерес сторін іншим способом, що встановлений Договором або Законом. У відповідності до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оцінивши та дослідивши в судовому засіданні Письмовий Висновок органу опіки та піклування Радомишльської РДА від 06.01.2016 року за №02-18/42 суд приходить до висновку,що він не відповідає чинному законодавству, зокрема Закону України «Про охорону дитинства» так як у Висновку прозвучала позиція щодо позовних вимог тільки тих, що стосуються малолітньої дитини, щодо батьків орган опіки та піклування погоджується на їх виселення з будинку,залишивши дитину проживати в будинку самостійно(арк.спр.27). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ні [PERSON], ні [PERSON], котрі діють в своїх ітересах та інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] не надали суду аргументів та доказів на підтвердження своїх заперечень, а тому суд вважає, що заявлені до них позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах Закону,а тому суд їх задовольняє. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд приймає рішення щодо розподілення судових витрат між сторонами у спорі. На підставі викладеного,

Outcome: approved