Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати нежитлову будівлю-магазину, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 174,1 кв. м., об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності на вказане нежитлове приміщення-магазину по 1/2 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 01.10.1983 року. Під час шлюбу, сторонами було придбано нежитлову будівлю-магазину, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 174,1 кв. м. Проте рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, у зв'язку із чим виникло питання про поділ майна набутого під час подружнього життя, оскільки дане майно згідно вимог чинного законодавства є спільним майном подружжя. Сторони подали до суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі із 01 жовтня 1983 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Житомирської міської ради народних депутатів Відділом запису актів громадянського стану, актовий запис №1793. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 20.08.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що за час спільного проживання та перебуванні у шлюбі, сторони відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2003 року придбали нежитлову будівлю-магазину, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 174,1 кв. м. Зі змісту копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 471808 від 30.04.2003 року вбачається, що право власності на вказане нежитлову будівлю-магазин зареєстровано за [PERSON] Відповідно до норм ст. ст. 60, 63 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно роз'яснень, які містяться в Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У відповідності з нормами ст. ст. 69-71 СК України та ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладені обставини, засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, межі заявлених позовних вимог, відсутність вимоги про виплату грошової компенсації, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання нежитлової будівлі-магазину, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 174,1 кв. м., об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнає права власності за кожним по ? частині вказаної нежитлової будівлі-магазину. На підставі викладеного та

Outcome: approved