Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

07.09.2018 [PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулася до суду з позовної заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просив: стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] відсотки та пеню за Договором депозитного вкладу №SAMDNFF000736242308 від 04.07.2013, за період часу з 18 березня 2016 року по 18 квітня 2018 року, у розмірі 970 900 доларів США 51 цент, з яких: 2 649 (дві тисячі шістсот сорок дев'ять) дол. США 98 центів - 3% річних відповідно статті 625 ЦК України; 968 250 (дев'ятсот шістдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят) дол. США 53 центи - 3% за кожен день прострочення; стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] витрати, пов'язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 липня 2013 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» було укладено Договір №SAMDNFF000736242308 про вклад «Стандарт на 12 мес.». Відповідно до умов даного Договору [PERSON] передав АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі у розмірі 34 253 доларів США 04 центи під 9,25 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк -366 днів. Позивач неодноразово в усній формі звертався до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані на нього відсотки. Проте, банк відмовляв у вчиненні таких дій. 23 серпня 2016 року рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №640/4439/16-ц за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, позовні вимоги задоволено частково -стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача заборгованість за депозитним договором в сумі 42 523, 08 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1903, 61 доларів США. 24 листопада 2016 року рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення першої інстанції скасоване та постановлене нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. 31 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Апеляційного суду Харківської області залишено без змін. 20 лютого 2018 року постановою Верховного суду були скасовані рішення Апеляційного суду Харківської області та ухвала Вищого спеціалізованого суду України, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року залишено без змін. 16 квітня 2018 року на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова по справі №640/4439/16-ц, АТ КБ «Приватбанк» перерахував на картковий рахунок [PERSON], грошові кошти у сумі 42 442, 83 доларів США. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання та порушення права позивача на вчасне отримання вкладу, позивач звернувся до суду щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». У відзиві на позовну заяву представник АТ КБ «Приватбанк» проти вимог позовної заяви заперечував у повному обсязі зазначивши, що позивач, звернувшись до суду, просить суд стягнути з відповідача за Договором про відкриття поточного рахунку фізичній особі № SAMDNFF000736242308 від 04.07.2013 інфляційні витрати та пеню, нараховану відповідно до ч. 5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач наводить розрахунок 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України у валюті, що є порушенням порядку виконання грошових зобов'язань. Щодо розрахунку пені, то представник відповідача зазначає, що позивачем при розрахунку не враховано строк позовної давності, який застосовується до пені та надав свій розрахунок пені, який склав 119,82 дол. США. Крім того, позивачем не доведено належними доказами факт понесення витрат на правову допомогу. У відповіді на відзив представник позивача, зазначив, що є стійка судова практика за якою, суд при винесенні рішення в резолютивній частині вказує еквівалент в гривні за курсом НБУ на день винесення даного рішення. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на невірне нарахування позивачем пені в розмірі 3% за кожен день прострочення, відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та робить розрахунки за якими загальна сума пені складає 119,82 дол. США., що не узгоджується з правилами розрахунків, які проводяться відповідно до цієї статті, оскільки вартість роботи (послуги) - це та сума грошових коштів, яку повинен повернути виконавець (Банк) вкладнику за укладеними договорами - це не тільки відсотки, а й грошові кошти по тілу. Ухвалою судді від 14.09.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до провадження та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 27.11.2018 закрито підготовче судове засіданні та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Представник відповідача проти вимог позову заперечував у повному обсязі. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Судом встановлено, що 04 липня 2013 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» було укладено Договір-заяву №SAMDNFF000736242308. Відповідно до умов даного Договору [PERSON] передав АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі у розмірі 34 253 доларів США 04 центи під 9,25 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк -366 днів. Пункт 3 Договору передбачає автоматичну пролонгацію цього Договору на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів. Згідно п. 2 Договору виплата нарахованих відсотків здійснюється по закінченню кожного повного місяця з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою укладення договору, після 15 години 00 хвилин. На виконання умов даного Договору-заяви, позивач вніс грошові кошти на депозит у сумі 34 253 доларів США 04 центи (квитанція від 04.07.2013). 21 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача з офіційною заявою з проханням перевести рахунок [NUMBER] з відділення, яке знаходиться в Автономній Республіці Крим на відділення №12 за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 50/52. 11 серпня 2014 року та 22 серпня 2014 року позивач звертався до банку з заявою, в якій просив розблокувати рахунки та виплатити грошові кошти по Договору. 8 березня 2016 року, оскільки відповідач не реагував на звернення позивача, [PERSON] звернуся до суду з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів. 23 серпня 2016 року рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №640/4439/16-ц за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за депозитним договором в сумі 42 523, 08 доларів США, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1903, 61 доларів США. 24 листопада 2016 року рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення першої інстанції скасоване та постановлене нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. 31 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення Апеляційного суду Харківської області залишено без змін. 20 лютого 2018 року постановою Верховного суду були скасовані рішення Апеляційного суду Харківської області та ухвала Вищого спеціалізованого суду України, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року залишено без змін. 16 квітня 2018 року на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова по справі №640/4439/16-ц, АТ КБ «Приватбанк» перерахував на картковий рахунок [PERSON], грошові кошти у сумі 42 442, 83 доларів США. Отже, судом беззаперечно встановлено порушення прав [PERSON] зі сторони ПАТ КБ «Приватбанк» на своєчасне перерахування та видачу сум з рахунка, що є підставою для застосування наслідків неналежного виконання зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, розрахунок, який наданий позивачем не може бути взятий до уваги, з наступних підстав. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума заборгованості становила суму 44 502,54 дол. США. 3 % за рік від цієї суми становить кошти у розмірі 1 335,08/365 днів=3,66 дол. США). Період прострочки з 14.09.2017 по 15.04.2018 складає 221 день. Отже, 3,66 дол. США*221 день=808,65 дол. США. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 808,86 доларів США. Суд відкидає посилання представника відповідача про неможливість стягнення 3% річних у долара США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Зазначений висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, що в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом. Щодо стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «про захист прав споживачів», слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, п. 1 ч. 2 цієї статті передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відтак період прострочки зазначений позивачем 18.03.2016 по 15.04.2018 не може бути взятий до уваги. Як вже було зазначено, кошти позивачу були сплачені у повному обсязі лише 16.04.2018. Отже, судом встановлено порушення прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами і до відповідача мають бути застосовані санкції, передбачені ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 3% відсотка суми послуги. Під послугою в даному випадку слід вважати розмір доходу за банківським вкладом, а саме за період з 14.09.2017 по 15.04.2018, що складає 221 день. 9,25% - це відсоткова ставка за депозитом. Отже, цей відсоток є вартістю послуги за один рік. Тому вартість послуги за один день становить 9,25/365=0,02534247. Зважаючи, що сума вкладу становила суму коштів у розмірі 34 253,04 дол. США, тому 34 253,04*0,02534247%= 8,68 дол. США це вартість послуги за один день, а оскільки прострочка становить 221 день*0,26 дол. США (3 % від 8,68 дол. США=0,26 дол. США) = 57,46 дол. США. Таким чином пеня, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить суму коштів у розмірі 57,46 дол. США, Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до завдоволений вимог у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved