Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2007 року між ним і [PERSON] (чоловіком Відповідача [PERSON]) було укладено попередній договір, за умовами якого вони домовилися в найкоротший час укласти договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS]. З метою виконання зобов'язань за попереднім договором [PERSON] передала [PERSON] та його дружині [PERSON] попередню оплату в рахунок суми за основним договором в розмірі 4 200 доларів США та 600 гривень. В подальшому і по теперішній час договір купівлі продажу вказаного домоволодіння так укладений і не був, позивач вважає, що у відповідача виник обов'язок повернути грошові кошти, одержані як попередня оплата за попереднім договором в рахунок суми за основним договором. Позивач просив стягнути з Відповідача грошові кошти в розмірі 55 200 гривень, (еквівалент 4200 доларів США та 60 гривень за курсом НБУ на час подання позовної заяви) та суму яка має бути сплачена за невиконання договору застави а саме 55 200 гривень тобто загальна сума становить 110 400 ( сто десять тисяч чотириста) гривень. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстави викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, однак залишила вирішення питання щодо вказаного боргу на розсуд суду, підтвердивши, що імовірно вказаний договір мав місце, але їй невідомо про будь які кошти та обставини договору. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив і просив залишити позовну заяву без розгляду на підставі пропущення позивачем строку позовної давності. Окрім того, своє заперечення мотивував тим, що розписки підписував [PERSON], який на даний час помер. Відповідачу нічого невідомо про дії [PERSON], щодо продажу домоволодіння, ніяких коштів не отримувала і про їх існування їй не було відомо та те, що вищевказане домоволодіння не являється власністю відповідачки та її померлого чоловіка [PERSON]. Позивачка [PERSON] пояснила, що на початку 2007 року вона мала намір придбати будинок по [ADDRESS] Закарпатської області. Про продаж вказаного будинку вона усно домовилась з [PERSON] та його дружиною [PERSON], окрім того ними спільно була узгоджена сума продажу, яка становила 6 500 доларів США. В подальшому, на підтвердження вказаної домовленості 25 лютого 2007 року позивач попередньо передала [PERSON] та [PERSON] суму в 4200 доларів США та 600 гривень. Так як, на той момент зі слів [PERSON] та [PERSON] в них не було грошей щоб належним чином оформити та виготовити документи на будинок та на земельну ділянку. Укладення вказаного попереднього договору та отримання коштів підтверджується розпискою [PERSON], яку він написав на угорській мові в присутності двох свідків. В подальшому на вимогу Позивача, задля того щоб її не ошукали, так як вона бачила, що ніякий дій щодо оформлення будинку та земельної ділянки не проводилось, вона зобов'язала [PERSON] з дозволу його дружини [PERSON] та свідків надати розписку, яка підтверджує те, що він продав їй будинок, що і було зроблено, так як вони з дружиною відразу на це погодились щоб не повертати вже надані кошти. Позивачу зі слів [PERSON] та відповідачки стало відомо, що обіцяний їй будинок [PERSON] не можуть їй продати, так як виникли якісь тривалі перешкоди. На численні звернення позивача до [PERSON] та [PERSON] вони спочатку ніяк не реагували, тоді позивач сказала їм щоб повернули завдаток за будинок. Надалі позивач намагалась відстояти своє право на кошти або на будинок, але на її прохання ніхто не відреагував, і ніяким чином не посприяв поверненню коштів. Невдовзі [PERSON] помер, а відповідач запевнила її, що виконає умови попереднього договору, лише необхідно почекати. Це тривало майже до 2013 року. Відповідачка визнавала борг і обіцяла продати домоволодіння або повернути кошти, але на разі ні одного ні другого позивач не домоглася. Відповідач [PERSON] пояснила, що її померлий чоловік мав якісь справи з [PERSON], можливо це могли бути і ті обставини, які викладені в позові. Щодо грошей, які її чоловіку передала [PERSON], вона про них нічого не знає. Щодо того, чи належить її померлому чоловіку вищевказане домоволодіння, їй теж не відомо. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 257 ЦКУ "Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Окрім того, ч. 1, 3 ст. 264 ЦКУ передбачено можливість переривання строку позовної давності вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу чи обов'язку, після чого строк позовної давності починається знову. Так як, позивач вказала, що відповідач до 2013 року під час спільних розмов визнавала вказаний борг, що і було стримуючим фактором для позивача не звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому відповідач в судовому засіданні проти вказаного факту не заперечувала. Таким чином, суд вважає, що підстав у відмові позову через пропущення строків позовної давності немає. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка на яку посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником - [PERSON] та двома свідками, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Факт того, що вказана розписка була волевиявленням [PERSON] підтвердила своїми показами свідок [PERSON] Згідно ст. 570 ЦК України завдатком визначається грошова сума, що видається однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст.571 ЦК України якщо порушення зобов'язання з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості та у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Судом встановлено, що [PERSON] помер в 2009 році, тому відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України "все майно яке набуте чоловіком та дружиною під час шлюбу є спільною сумісною власністю". Частиною 3 ст. 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто кошти, які були отримані подружжям [PERSON] як застава, є їх спільною сумісною власністю і є доходом сім'ї. Твердження відповідача про те, що їй невідомо про отримання коштів її чоловіком, суд вважає суперечливими через те, що відповідач повідомила про те, що проживала з [PERSON] до його смерті в одному будинку і вели спільне господарство, тому є всі підстави вважати, що померлий [PERSON] вказані кошти витратив на утримання своєї сім'ї. Згідно ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу Україниспадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, якапомерла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцевіна момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню, оскільки до спадкоємців [PERSON], окрім прав, перейшли також обов'язки спадкодавця, тобто обов'язок, який був обумовлений договором завдатка. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачене ним судовий збір в розмірі 1104 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved