Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 07.08.2017 року просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо його дочки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, до повноліття дитини. В обгрунтування вимог позивач вказала, що [INFO] померла дочка позивача та матір [PERSON] - [PERSON], більше 10 років відповідач фактично ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дочки [PERSON], не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, про її навчання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не проявляє ніякого інтересу до того де та як дитина навчається та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Крім того, позивач вважає, що є підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 23, 45). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 05.10.2017 року, відповідно до якої відповідач визнає позовні вимоги [PERSON], розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. 28). Представник третьої особи - служби у справах дітей Полонської районної державної адміністрації у Хмельницькій області направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с. 43). Представник третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 51). Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що дитина [PERSON] народилась [INFO]. Батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] померла (а.с. 6). Як встановлено з довідки Полонської житлово-експлуатаційної контори віл 0.08.2017 року за №1030 та довідки депутата Полонської міської ради Пасіщука В.В. від 01.08.2017 року [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13,14). Зі змісту довідки директора Полонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 від 03.08.2017 року за №02-19/163 вбачається, що [PERSON] з 01.09.2009 року навчається в даній школі. Протягом навчання батько дитини не цікавився її навчанням, батьківські збори не відвідував (а.с. 15). Згідно висновку від 28.07.2017 року орган опіки та піклування Полонської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1977 року народження відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Зі змісту нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 19.07.2017 року, останній не заперечує роти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо доньки - [PERSON] та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та визнав заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість задовольнити позовні вимоги в цій частині. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29.01.2013 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) в місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2012 року і до досягнення дочкою повноліття. Рішення набрало законної сили (а.с. 9). Враховуючи, що рішенням суду право дитини на належне утримання захищене, шляхом стягнення аліментів з відповідача, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача аліментів є безпідставною та не підлягає до задоволення. Одночасно, суд роз'яснює позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. На підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial