Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

05 березня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом. В прохальній частині позову позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] таким, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 28.10.1981р. на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] не є членами родини власника будинку - [PERSON] та не проживають в житловому приміщенні з 2016 року, про що складено та завірено головою квартального комітету №28 Самарської районної у м. Дніпрі ради - АКТ про підтвердження факту не проживання особи за місцем реєстрації від 29.02.2020р. Відповідач не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не має. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Враховуючи вищевикладене вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, на протязі чотирьох років, без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, окрім того. Не сплачують за комунальні послуги та не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому [PERSON] , як власник житла змушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядженням її майном. (а.с. 2-5). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 19). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2020 року по даній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 27). Судові засідання по справі були призначені на 07.05.2020, 25.05.2020 та 13.07.2020 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Також пояснила, що відповідачі усиновлені її сином, з нею в родинних стосунках не перебувають, вони не проживають за адресою реєстрації, телефонів їх вона не знає, з нею вони проживали до 2016 року, потім вони переїхали та за вказаною адресою не проживають. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи через розміщення оголошення на сайті «Судова Влада» (а.с. 25,31), також в матеріалах справи є поштові повідомлення та конверти, які були повернуті на адресу суду з відміткою ( адресат по даній адресі не проживає) (а.с. 21,22). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28.10.1981 року виконавчим комітетом Самарської районної Ради народних депутатів [PERSON] видано свідоцтво про права власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 10). 21.12.1998 року Дніпропетровською міською Радою народних депутатів [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, а саме земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки № 4088 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої 09.07.2019 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). Зі складеного акта від 28.02.2020 року Квартальним комітетом № 28 Самарської районної ради у місті Дніпрі ради, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] починаючи з 2016 року і по сьогоднішній день, дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. У відповідності до ст. 71 ЖК України, та роз`яснень, даних у п. 10 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. Також вказаною нормою закону передбачені випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши надані докази, враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку знятися з реєстрації не виявляють бажання, а власнику майна [PERSON] даний факт є перешкодою у повному володінні даного майна, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved