Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

09 вересня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, третя особа: відділ Держгеокадастру в Дунаєвецькому районі Хмельницької області про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання право на земельну ділянку в порядку спадкування (ціна позову 9070,74 грн.) посилаючись на те, що 24 березня 1999 року померла її мати [PERSON] та відкрилась спадщина на належне їй майно. Заповіт мати не залишала, тому спадщина відкрилась за законом. Позивачка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері, інших спадкоємців майна померлої, які би прийняли спадщину та претендували на неї, нема. Спадковим майном являлось право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 0306698, виданим Дунаєвецькою РДА 22.04.1997 року у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Мрія» с. Мала Кужелівка Дунаєвецького району Хмельницької області, розміром 1.69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Позивачка звернулася до державного нотаріуса Дунаєвецької державної нотаріальної контори [PERSON] з привиду видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті матері. 13.03.2001 року нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] на право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 0306698, виданим Дунаєвецькою РДА 22.04.1997 року у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Мрія» с. Мала Кужелівка Дунаєвецького району Хмельницької області, розміром 1.69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Після отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки воно підлягало реєстрації у відділі земельних ресурсів, позивачка зареєструвала його відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачка бажала оформити своє право власності на отриману в порядку спадкування після смерті матері земельну ділянку та отримати Державний акт на право приватної власності на землю і на підставі рішення сесії Малокужелівської сільської ради від 27.03.2001 року отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 820126, виданий Малокужлівською сільською радою 16.05.2001 року на право власності на земельну ділянку площею 1,566 га на території Малокужелівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак вищезазначений Державний акт виданий не на імя позивачки - спадкоємиці померлої [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, як це мало бути, а на імя померлої матері - [PERSON]. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №22, при цьому сертифікат про право на земельну частку (пай) на імя померлої матері у позивачки забрали, а взамін видали Державний акт. Позивачка не має можливості використовувати земельну ділянку, оскільки Державний акт виданий не на її імя, а оформити своє право власності на земельну ділянку без визнання Державного акта недійсним неможливо, а тому звернулася з даним позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача: Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак подав до суду повідомлення про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Представник третьої особи: відділу Держгеокадасту в Дунаєвецькому районі Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечив. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 24 березня 1999 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом дочка померлої [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи №226-01 від 30 березня 2001 року. Спадковим майном після смерті [PERSON] було право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ №0306698, виданим Дунаєвецькою райдержадміністрацією 22.04.1997 року, у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян «Мрія» с.Мала Кужелівка Дунаєвецького району, розміром 1,69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на яке [PERSON] 30 березня 2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВР №528825. Судом також встановлено, що 16 травня 2001 року на імя померлої 24 березня 1999 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №820126 розміром 1,566 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі рішення сесії Малокужелівської сільської ради №44-а від 27 березня 2001 року, що підтверджується копією відповідного державного акта та копією рішення сесії Малокужелівської сільської ради №44 від 27.03.2001 року. Вартість земельної ділянки станом на 01.08.1999 р. становить 9070,74 грн., що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі від 31.08.2016 року. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія Р1 № 820126, виданий на імя [PERSON] 16 травня 2001 року на підставі рішення сесії Малокужелівської сільської ради №44-а від 27 березня 2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №22 порушує права позивачки, оскільки виданий на імя померлого 24.03.1999 року спадкодавця [PERSON] та не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право на земельну ділянку. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд вважає, що позивачка, прийнявши у спадщину спадкове майно, отримавши на це майно свідоцтво про право на спадщину та отримаши на підставі цього Державний акт важається такою, що набула право на земельну ділянку розміром 1,69 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Малокужелівської сільської ради, а тому вимоги обгрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved