Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

До Броварського міськрайонного суду надійшов позов [PERSON], де зазначено, що 06 серпня 2004 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. До майна, яке позивачка і відповідач набули за час перебування в шлюбі, належить незабудована земельна ділянка площею 0,1035 га від земельної ділянки площею 0,2071 га, кадастровий номер [NUMBER] в с. Красилівка Броварського району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На вказаній земельній ділянці відповідно до проекту індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] вони будували житловий будинок. На будівництво житлового будинку використовувались спільні кошти, в тому числі гроші батька позивачки - [PERSON]. 08.04.2015 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила відступити від засад рівності часток подружжя, посилаючись на наявність двох малолітніх дітей на її утриманні, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину матеріалів та конструкцій (об'єкт незавершеного будівництва - недобудований житловий будинок) розташованих за адресою: [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва площею, 0,1035 га, кадастровий номер [NUMBER] в с. Красилівка Броварського району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 25 червня 2013 року заперечуючи проти позову [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно (матеріали та конструкції) в якому зазначав, що протягом перебування в шлюбі, ними було придбано трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки "Mitsubishi Colt", 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], автомобіль марки "Mitsubishi Outlander", 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER] та об'єкт незавершеного будівництва (матеріали та конструкції), розташований по [ADDRESS]. Після уточнень, [PERSON] просив визнати за ним право власності на матеріали та конструкції (об'єкт незавершеного будівництва), розташовані по [ADDRESS], право власності на автомобіль марки "Mitsubishi Colt", 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 56 000 грн. Визнати за [PERSON] право власності на "Mitsubishi Outlander", 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 200 000 грн. Зобов'язати [PERSON] виплатити на користь [PERSON] 1/2 вартості автомобіля "Mitsubishi Outlander" за виключенням ? частини вартості автомобіля "Mitsubishi Colt", що складає 72 000 грн. та розділити судовий збір пропорційно до розміру заявлених позовних вимог. Справа уже слухалась судом першої та апеляційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року скасовано в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по ? частині матеріалів та конструкцій ( об'єкт незавершеного будівництва ) та права власності по ? частині земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] доводи позову щодо поділу матеріалів та конструкцій ( об'єкт незавершеного будівництва) по ? частині та визнання права власності по ? частині земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва підтримали. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину матеріалів та конструкцій (об'єкт незавершеного будівництва). Проти поділу спірної земельної ділянки заперечувала, посилаючись на те, що ця ділянка є особистим майном її довірителя, тому не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 06 серпня 2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1000, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. (а.с.6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.11). У 2008 році виготовлено проект індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], виготовленого ФОП [PERSON] (а.с.131-140). Відповідно до листа комунального підприємства Київської обласної ради "Лівобережне бюро технічної інвентаризації" від 05.08.2013 року № 210, неможливо надати інвентаризаційну справу на житловий будинок та надати інформацію про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], так як немає точної адреси будинку. (а.с.211). Згідно договору дарування земельної ділянки від 21 травня 2007 року, [PERSON] подарував [PERSON] незабудовану земельну ділянку площею 0,1035 га від земельної ділянки площею 0,2071 га кадастровий номер [NUMBER] в с. Красилівка Броварський район Київська область для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, вартістю 300 000 грн. (а.с.68-69). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1036 га, яка знаходиться за адресою: с. Красилівка Броварський район Київська область для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. (а.с.218-219). У Висновку експерта №14210, складеного 18 лютого 2015 року за результатами експертного будівельно-технічного дослідження по визначенню вартості незавершеного будівництва житлового будинку загальною будівельною площею 260, 03 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], зазначено, що двоповерховий будинок з мансардою є незавершеним будівництвом, ступінь будівельної готовності визначений розрахунково по питомій вазі кожного конструктивного елементу, становить 65, 45 %, вартість незакінченого будівництва житлового будинку без урахування земельної ділянки становить 471 804 грн. Згідно цього ж висновку основними конструктивними елементами будинку є: фундамент, стіни, перегородки, перекриття, дах та покрівля, підлога, пройоми, внутрішнє оздоблення та сходинкова. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він допомагав будувати будинок. Спірний будинок будувався за рахунок батьків позивачки. Проект на будівництво будинку був, можливо документація повністю не виготовлена. У них з відповідачем спільний бізнес, вони виготовляли вітражі. Дружина відповідача приймала участь у будівництві. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач її онук. Про будинок їй відомо тільки зі слів сторін. Матеріали, які купував відповідач знаходились у неї в с. Миронівка. Не відомо чому він не прописався у своєї дружини. Знає, що була однокімнатна кватира у його батьків. Свідок [PERSON] надав покази про те, що він є знайомим відповідача [PERSON] Він працював на відповідача, потім працював майстром на приватній фірмі, його приймав на роботу відповідач та запропонував будувати будинок в 2007 році. Сам відповідач також приймав участь у будівництві будинку, купував матеріали. Виготовляли та демонтували вітражі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірна земельна ділянка була подарована [PERSON], тому є його особистою приватною власністю та не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя. Доводи позивача про те, що замість договору дарування спірної земельної ділянки фактично було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яку [PERSON] отримав від подружжя [PERSON] грошові кошти у розмірі 133 700 грн., суд до уваги не приймає, враховуючи ті обставини, що договір дарування від 21.05.2008 року є чинним, не визнаний недійсним та позовних вимог про визнання такого договору недійсним сторонами не пред'явлено. Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що подружжя [PERSON] будувало житловий будинок для проживання їх сім'ї на спірній земельній ділянці у [ADDRESS], однак будівництво здійснювалось самовільно без оформлення відповідної документації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 2 ст. 331 ЦК України передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) ( ч. 3 ст. 331 ЦК України ). Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності за нею та за відповідачем на ? частку матеріалів та конструкцій ( об'єкт незавершеного будівництва), що складається із: фундаменту, стін, перегородок, перекриття, даху та покрівлі, підлоги, пройомів, внутрішніх оздоблень та сходинок, та розташовані за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності за позивачем на ? частку земельної ділянки, суд приходить до наступного. Частина 4 ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" також надано роз'яснення про те, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Разом з тим, у сторін не виникло право власності на спірний незавершений будівництвом житловий будинок, позовних вимог про поділ об'єкта незавершеного будівництва в натурі сторонами не пред'явлено, тому відсутні правові підстави для визнання права власності за [PERSON] на 1\\2 частину спірної земельної ділянки, такі вимоги є передчасними. Доводи позивача про збільшення її частки у спільному майні подружжя, а саме визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки є безпідставними, виходячи з тих обставин, що ця земельна ділянка не є спільним сумісним майном, тому частка дружини не може бути збільшена за рахунок такого майна. Крім того, на обґрунтування вказаних доводів, позивач надала довідки-розрахунки по аліментах, видані 30 квітня 2015 року відділом ДВС Оболонського районного управління юстиції, з яких вбачається, що в [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 37 425 грн. У свою чергу, представником відповідача надано квитанції про часткову оплату аліментів її довірителем. Разом з тим, положеннями Сімейного кодексу України ( ст. 196 ) передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, тому несплата аліментів не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, на утриманні якого перебувають діти, в розумінні ч. 3 ст. 70 СК України. Так, частина 3 статті 70 СК України передбачає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Водночас, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що аліменти, які повинен сплачувати відповідач, є недостатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітніх дітей. На підставі викладеного та

Outcome: partial