Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

02.07.2021 року позивачка [PERSON] звернулась до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до Старогнатівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку площею 4,480 га, розташованої на території Старогнатівської сільської ради, Волноваського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН № 012928 кадастроий номер земельної діляннки 1424886600:03:000:0119, 1424886600:03:000:0118. На обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . 04.12.2009 року він склав заповіт, що на випадок його смерті земельну ділянку 4,480 га, розташованої на території Старогнатівської сільської ради, Волноваського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповідає позивачці. Для оформлення спадкових справ на землю брата вона звернулачь до державного нотаріуса Волноваської державної нотаріальної контори Шишман В.О., але їй було відмовлено у видачі свідотцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у зв"язку з відсутністю оригіналу правовстановюючого документу на земельну ділянку, мається тільки ксерокопія. Тому позивач звернулася до суду і просила визнати право власності на земельну ділянку. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 07.07.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження . В судове засідання позивачка не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав 13.08.2021 заяву про розгяляд справи у відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст. 81 ЦПК України). Частиною 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5ст. 81 ЦПК Українидокази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 2ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Частиною 5ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] .(а.с.8). За життя 04.12.2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав [PERSON] земельну ділянку площею 4,480 га, розташовану на території Старогнатівської сільської ради Тельманівського району Донецької області, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 012928 .(а.с.34). Спадкоємцім прешої черги нема. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. 23.06.2021 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Волноваської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй відмовлено у вчинення нотаріальної дії, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому роз`яснено право вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Земельна ділянка площею 4,480 гектарів, яка розташована на території Старогнатівської сільської ради, Волноваського району Донецької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН № 012928 кадастроий номер земельної діляннки 1424886600:03:000:0119, 1424886600:03:000:0118 належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 012928 .(а.с.11). Як вбачається із заповіту, [PERSON] висловив однозначний намір про те, що земельну ділянку, він заповідає [PERSON] . Відповідно достатті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. На момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею .4,480 га, розташована на території Старогнатівської сільської ради, Волноваського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної діляннки 1424886600:03:000:0119, 1424886600:03:000:0118, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 012928. Згідно заст.1216 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положеньст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту «г» ч. 1ст. 81 ЗК Українигромадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач у встановлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, таким чином прийнявши спадщину, до складу якої ввійшла вказана земельна ділянка, та відповідно набула право власності на це майно шляхом успадкування. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті15статті392 ЦКвласник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно дост. 67 Закону України «Про нотаріат`свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування`свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved