Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

13 вересня 2019 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 01 липня 2014 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 26. Мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в сторін не склалося, вважає, що сім`ю зберегти не можливо. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. (а.с.10). Відповідач в судове засідання надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. (а.с.11). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач уклали шлюб 01 липня 2014 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 26, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 липня 2014 року. (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 29, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.6). Подружнє життя в сторін не склалося, вони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що їхню сім`ю зберегти не можливо, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їх малолітнього сина. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачці судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved