Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

11.01.2007 року в с. Чернятка Бершадського району померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 060482, виданого 12.01.2007 року Виконкомом Чернятської сільської ради. Батько позивача [PERSON], який на момент смерті проживав разом з мамою прийняв спадщину, але належним чином спадщину не оформив, що підтверджується довідкою Чернятської сільської ради від 11.08.2015 року № 739. 10.12.2007 року батько [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 099556, виданого 10.12.2007 року Виконкомом Чернятської сільської ради. Після його смерті залишився житловий будинок № 39 з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Шевченка с. Чернятка Бершадського району. Житловий будинок відповідно до довідки Чернятської сільської ради № 655 від 27.07.2015 року відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року окрім батьків проживали ще позивач [PERSON], його дружина - [PERSON] та їхня дочка - [PERSON]. Після смерті батька позивач проживав разом з ними (що видно з довідки № 672, виданої 31.07.2015 року Чернятською сільською радою), а тому відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України вважається такою особою, що прийняла спадщину. Коли [PERSON] звернувся до нотаріуса щоб оформити право на спадкове майно то в Бершадській державній нотаріальній конторі отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 580/02-31, видану 31.07.2015 року, в якій було зазначено, що видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не можливо, тому що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності житлового будинку та було рекомендовано звернутися до суду для визнання за ним права власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак Чернятський сільський голова надав на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 11.01.2007 року в с. Чернятка Бершадського району померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 060482, виданого 12.01.2007 року Виконкомом Чернятської сільської ради. Батько позивача [PERSON], який на момент смерті проживав разом з мамою прийняв спадщину, але належним чином спадщину не оформив, що підтверджується довідкою Чернятської сільської ради від 11.08.2015 року № 739. 10.12.2007 року батько [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 099556, виданого 10.12.2007 року Виконкомом Чернятської сільської ради. Після його смерті залишився житловий будинок № 39 з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Шевченка с. Чернятка Бершадського району. Житловий будинок відповідно до довідки Чернятської сільської ради № 655 від 27.07.2015 року відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року окрім батьків проживали позивач [PERSON], його дружина - [PERSON] та їхня дочка - [PERSON]. Після смерті батька позивач проживав разом з дружиною та дочкою у вказаному будинку, що підтверджується довідкою № 672, виданої 31.07.2015 року Чернятською сільською радою, а тому відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України вважається такою особою, що прийняла спадщину. Проте в оформленні права на спадкове майно в Бершадській державній нотаріальній конторі йому було відмовлено тому, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності житлового будинку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 580/02-31, видану 31.07.2015 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.91р. зі змінами від 25.05.1998р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», право власності на житловий будинок виникає з моменту його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, побудований до 1990 року (що видно з характеристики будівель та споруд) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в Чернятській сільській раді, як побудований на законних підставах на відведеній для цього земельній ділянці. Але свідоцтво про право власності сільська рада за життя спадкодавців не видала. Так як право власності на нерухоме майно не може бути зареєстроване за особою яка померла, оскільки зі смертю особи її права та дієздатність припиняються (ст.25 та 346 ЦК України), то відповідно до розяснень Міністерства Юстиції України, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрації права власності, на яке не була проведена в БТІ, питання визначення цього майна попередньому власнику та наступного його власника/спадкоємця/ повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Оскільки позивач є сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-УР № 635494, виданого 01.11.1960 року Вікнинською сільською радою Бершадського району то відповідно до ст.1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкоємців за законом. В силу ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору , а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що станом на 15.04.1991 року членом колгоспного двору, який є предметом позову був [PERSON], який помер 10.12.2007 року, а тому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому на праві власності. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved