Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

12 січня 2015 року прокурор Маневицького району звернувся в суд із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що вироком Маневицького районного суду від 12 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки згідно кримінального провадження № 12014030160000397 установлено, що він в ніч з 25 на 26 жовтня 2014 року наніс [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця лівої параорбітальної ділянки обличчя, садна правої скронево - потиличної ділянки волосистої частини голови та закритої тупої травми живота: множинних розривів і гематом брижі тонкого і товстого кишківника, поширеної очеревинної гематоми з розвитком травматичного гострого панкреатиту і розлитого перитоніту, останнє яке згідно висновку експерта (судово - медичної експертизи) № 136 від 03 листопада 2014 року, відповідно п. 2.2.3. ,,Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення. Згідно довідки Волинської обласної клінічної лікарні [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні з 11 листопада по 19 грудня 2014 року, вартість якого становить 13 207 гривень 66 копійок. Так як відповідачем добровільно не відшкодовано кошти, витрачені Департаментом фінансів Волинської ОДА на лікування [PERSON], просять позов задовольнити та стягнути з [PERSON] 13207 гривень 66 копійок витрат, витрачених закладом охорони здоров'я на лікування особи, яка потерпіла від злочину. В даному судовому засіданні прокурор позов підтримала із вказаних у ньому підстав, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що ним добровільно сплачувались кошти на лікування потерпілого, однак не заперечує щодо стягнення з нього коштів, витрачених державою на лікування [PERSON] Заслухавши пояснення прокурора та відповідача, кожного зокрема, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Судом установлено, що вироком Маневицького районного суду від 12 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки згідно кримінального провадження № 12014030160000397 установлено, що він в ніч з 25 на 26 жовтня 2014 року наніс [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця лівої параорбітальної ділянки обличчя, садна правої скронево - потиличної ділянки волосистої частини голови та закритої тупої травми живота: множинних розривів і гематом брижі тонкого і товстого кишківника, поширеної очеревинної гематоми з розвитком травматичного гострого панкреатиту і розлитого перитоніту, останнє яке згідно висновку експерта (судово - медичної експертизи) № 136 від 03 листопада 2014 року, відповідно п. 2.2.3. ,,Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення (а.с. 5, 6). З матеріалів справи, зокрема довідки Волинської обласної клінічної лікарні № 11/2-10.15 від 5 січня 2015 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні з 11 листопада по 19 грудня 2014 року протягом 38 ліжко - днів. Вартість лікування становить 13027 гривень 66 копійок (а.с. 9). Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 7 липня 1995 року сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачем кошти, витрачені на лікування потерпілого добровільно на момент проведення судового засідання не відшкодовано, хоча позов визнано повністю, суд приходить висновку про задоволення позовної заяви. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved