Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Представник ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] суми боргу в розмірі 86821,23 дол.США. за кредитним договором №210Ж від 22.06.2007 року та договором поруки №210Ж-2 від 22.06.2007 року. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідачі зобов'язалися повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором, однак зобов'язання не виконують, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачів, справу розглянути без участі представника банку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились,хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки від відповідачів повідомлення не надійшли. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідачів, які не з'явились. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] 22 червня 2007 року укладений кредитний договір №210Ж, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 51 000 доларів США. Також, 22 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір поруки №210Ж-2 про солідарне виконання зобов'язань за основним кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань за договором, станом на 09 лютого 2017 року виникла заборгованість, яка стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: заборгованість за кредитом 41745,76 дол.США; заборгованість за відсотками 45075,47 дол. США, а всього сума боргу становить в розмірі 86821,23 дол.США. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до умов договору, він приймається судом до уваги. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності до ст.ст.610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 554 ЦК України визначено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При цьому вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредиту в іноземній валюті, суд враховує наступне. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс14 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. Як вбачається з матеріалів справи позивач мав банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями. Враховуючи, що відповідачі порушили зобовязання перед банком, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а отже з відповідачів підлягають до стягнення на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved