Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Хорольська міська рада Полтавської області (далі - позивач), звернувшись в суд з даним позовом просила стягнути з фізичної особи [PERSON] (далі - відповідач) завдані збитки у сумі 4649, 18 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після придбання об`єкту нерухомості фактично користувався земельною ділянкою для його обслуговування, орендну плату не платив і право користування земельною ділянкою не оформив всупереч вимог законодавства, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу суму завданих збитків за фактичне користування землею. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 06.12.2016 року відкрито провадження по справі та призначено до розгяду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 19.01.2018 року цивільну справу за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до [PERSON] про відшкодування завданих збитків, вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання . Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 12.03.2018 року та 26.03.2018 року підготовоче судове засідання відкладено . Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 13.04.2018 року підготовче провадження у справі за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до [PERSON] про відшкодування завданих збитків,- закрито та справу призначено до судового розгляду . Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 21.05.2018 року відкладено судовий розгляд. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 03.08.2018 року зупинено провадження у справі. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 12.10.2020 року відновлено провадження у справі. Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 09.11.2020 року, 17.08.2021 року та 12.10.2021 року відкладено відкрите судове засідання. Ухвалою суду від 19.11.2021 року замінено первісного позивача Хорольську міську раду Полтавської області її правонаступником - Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області. У відзиві на позов відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що він є власником нерухомості (складу перевалки дикоростучих рослин) площею 329 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Під цю нерухомість відповідач виділив земельну ділянку площею 0,0878 га., якій присвоєно кадастровий номер № 5324810100:50:007: 0441. А [PERSON] є власником нерухомості (приміщення вагової) площею 16.1 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Під цю нерухомість відповідач виділив земельну ділянку площею 0,0291 га., якій присвоєно кадастровий номер № 5324810100:50:007:0440. Відповідач вказує, що частина його будівлі складу перевалки дикоростучих рослин знаходиться на земельній ділянці [PERSON] , кадастровий номер № 5324810100:50:007:0440, що унеможливлює належне використання цього складу, в зв`язку з чим в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Бибик В.В. позов підтримав з підстав зазначених у ньому та просив його задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Подорожняк В.В. просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Суд з`ясувавши позицію представників сторін та відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 74432302 вбачається, що відповідач [PERSON] є власником нежитлової будівлі (складу перевалки дикоростучих рослин) площею 329 кв.м., за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер 990902253248 на підставі договору купівлі-продажу 640 від 17.05.2010 року. З матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами по справі, що вказана нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,0878 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 5324810100:50:007: 0441. З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 року на 72 сесії 6 скликання Хорольської міської ради № 325 «Про затвердження проекту землеустрою та надання в користування на умовах оренди земельної ділянки [PERSON] » було вирішено: надати [PERSON] в користування на умовах оренди терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,0878 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 5324810100:50:007:0441 для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати [PERSON] в місячний термін та укласти договір оренди на вказану в п.2 цього рішення земельну ділянку відповідно до грошової оцінки землі, кадастрового плану та здійснити державну реєстрацію права на неї. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач з часу придбання нежитлового приміщення та часу прийняття позивачем рішення №325 жодних прав на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не мав, договорів оренди з власником земельної ділянки з Хорольською міською радою не укладав. Правовий механізм переходу права на землю пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено ст. 377 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права власності на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. [PERSON] не був ні власником, ні постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5). Відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. За приписами ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Набуті відповідачем нежитлові будівлі, будучи згідно статті 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення), є органічно і нерозривно пов`язаними з цією земельною ділянкою. Тому визнання за відповідачем права власності на будівлі автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля. Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно статті 206 ЗК України, п.п.14.1.136п.14.1. ст.14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо. Встановлено, що власником відповідної земельної ділянки на час подачі позову до суду була Хорольська міська рада Полтавської області в особі позивача, на даний час - це правонаступник - Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області. В порушення вищевказаних норм, в період часу з 28.08.2015 року по 01.09.2016 року договір оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0878 га. не укладався, орендна плата за її використання відповідачем не сплачувалася, що не заперечують сторони по справі. Відповідач у порушення статей 125, 126 Земельного кодексу України без укладення договору оренди користувався земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по [ADDRESS] площею 0,0878 га за кадастровим № 5324810100:50:007: 0441 в період з 28.08.2015 року по 01.09.2016 року, та не сплачував коштів за її використання, чим завдав позивачу збитків на суму 4649, 18 грн., що підтверджується актом про визначення збитків власнику землі №7 від 13.09.2016 року, розрахунком визначення збитків, заподіяних внаслідок порушення земельного законодавства [PERSON] по [ADDRESS] та актом обстеження земельної ділянки №8 від 12.09.2016 року. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України, ст.1166 Цивільного кодексу України така шкода відшкодовується у повному обсязі. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів у [PERSON] на землю не є підставою для звільнення його від сплати за її фактичне використання. При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Твердження представника відповідача про те, що його повірителем використовується лише частина будівлі складу перевалки дикоростучих рослин, яка знаходиться на виділеній позивачем йому земельній ділянці кадастровий номер 5324810100:50:007: 0441, а інша знаходиться на земельній ділянці [PERSON] кадастровий номер № 5324810100:50:007:0440, що унеможливлює належне використання цього складу, є безпідставним, так як відповідач, у випадку встановлення обставин, які перешкоджали йому використовувати земельну ділянку яка закріплена за придбаною ним нежитловою будівлею, не був позбавлений можливості звернутися до позивача із відповідною заявою про усунення таких обставин. Як встановлено в судовому засідання відповідач таких дій не вчиняв. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача у сумі 4649, 18 грн. підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1450, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved