Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 27 квітня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем згідно актового запису №2 по виконавчому комітету Наталівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач, який проживає окремо від неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання обовязку по утриманню дитини, а домовленості щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1167 гривень щомісячно, так як права та обовязки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними за законом. При визначені розміру аліментів прохала врахувати, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років у розмірі 1167 гривень 00 копійок, а відповідач є головою ФГ «Агро 800», в звязку з чим має у користуванні земельні ділянки, з яких отримує певні доходи і може надавати аліменти саме у такому розмірі. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.13,16), у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву (а.с.19), за якою прохала розглядати справу у її відсутність без фіксації судового розгляду справи технічними засобами, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.14,15,18), в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.20-29), за якою прохав розглядати справу у його відсутність без фіксації судового розгляду справи технічними засобами, позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утриманні дитини у твердій грошовій суму у розмірі 600 гривень (а.с.29), що за розміром буде відповідати ? частині встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років (а.с.20), при цьому також зазначив, що аліменти позивачеві він надавав в добровільному порядку в середньому розмірі 500 гривень, а з квітня 2016 року у розмірі 600 гривень. Крім цього, купує дитині речі, одяг, іграшки, тому вважає, що він не ухиляється від сплати аліментів. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 27 квітня 2012 року знаходились у шлюбі, який було зареєстровано згідно актового запису №2 по виконавчому комітету Наталівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.4), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.5), який згідно довідок Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року №148 та №149 проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.8). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року, яке набрало законної сили 17 лютого 2015 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6-7,21-22), при цьому з тексту судового рішення вбачається, що на день розгляду справи про розірвання шлюбу спору між сторонами з приводу місця проживання дитини, яка проживала з позивачкою, та її утримання не було. В судовому засіданні було встановлено, що сторони на день розгляду справи судом проживають в одному населеному пункті, але окремо, про що свідчать зазначені в позовній заяві відомості про місце їх проживання (а.с.1), відповідні записи в паспортах про місце реєстрації як позивача, та і відповідача (а.с.3,28), зазначені вище довідки Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року №148 та №149 (а.с.8) та письмові заяви сторін (а.с.19,20,29), а неповнолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що встановлено і судовим рішення про розірвання шлюбу від 29 січня 2015 року (а.с.6-7,21-22). Відповідач, який не проживає з неповнолітньою дитиною, але зобовязаний за законом її утримувати та приймати участь у її вихованні, матеріальну допомогу на утримання сина надає позивачці добровільно, але не щомісячно та не у достатньому розмірі (а.с.23-27). З приводу розміру матеріального утримання на неповнолітню дитину сторони домовленості не досягли та між ними виник спір, оскільки позивачка вважає, що розмір утримання, яке надає відповідач, не забезпечує належне утримання неповнолітньої дитини в межах встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час як відповідач є головою фермерського господарства і має можливість приймати участь в утриманні сина у більшому розмірі. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України у твердій грошовій сумі, оскільки він як голова ФГ «Агро 2008» має мінливий, нерегулярний дохід, про розмір якого суду будь-яких доказів не надав, а участі в утриманні сина без судового рішення у достатньому розмірі не приймає. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який на день розгляду справи судом є працездатною особою за віком, але має мінливий, нерегулярний дохід, часткове визнання ним позову згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.20.29), стан здоровя як платника аліментів, так і неповнолітньої дитини, її віку, потреб та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що за розміром відповідатиме ? частині встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2016 рік прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який для дитини віком до 6 років встановлено з 01 січня 2016 року у розмірі 1167 гривень, а з 01 травня 2016 року у розмірі 1255 гривень, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей, при цьому участь в утриманні неповнолітньої дитини зобовязана приймати і позивачка як мати дитини. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дитини, так і відносно відповідача, витрат позивачки на утримання сина сторонами суду не надано, а наявності інших утриманців у відповідача судом не встановлено. Крім цього, в звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial