Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], що діє також в інтересах неповнолітньої [PERSON], Служба в справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності на 1/2 частину квартири та визначення порядку користування квартирою. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що кооперативна квартира [ADDRESS] була отримана ним та відповідачкою в період зареєстрованого шлюбу і повна її вартість була сплачена за їх спільні кошти. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири та визначити порядок користування нею, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 18,7 кв.м., відповідачці виділити у користування житлову кімнату площею 15,0 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та додатково суду пояснила, що спірна квартира розташована у будинку ОСББ "Автобус-1", що є правонаступником житлово-будівельного кооперативу "Автобус-1". Квартира складається з двох окремих житлових кімнат площею 18,7 кв.м. та 15,0 кв.м., між сторонами склався порядок користування нею, за яким відповідачка [PERSON] займає кімнату площею 15,0 кв.м., а позовач [PERSON] разом з третіми особами [PERSON], яка є донькою сторін та онукою [PERSON] - займає житлову кімнату площею 18,7 кв.м. Також представник позивача пояснила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.03.1977 року по 13.08.2002 року. Повна вартість спірної квартири 5 534,95 крб. були сплачені подружжям 20.07.1986 року. Відповідачка [PERSON], як член ЖБК "Автобус-1", 18.04.1996 року зареєструвала спірну квартиру на своє ім'я у Київському міському бюро технічної інвентаризації. Позивач зареєстрований у спірній квартирі з часу її отримання з 1977 року, постійно мешкає у ній і з боку відповідачки ніколи не було перешкод щодо його проживання в квартирі. Про те, що квартира зареєстрована на ім'я відповідачки позивач дізнався в процесі розгляду цивільної справи в Голосіївському районному суді м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про компенсацію частини оплати за комунальні послуги, по якій рішенням суду від 04.03.2014 р. - у позові було відмовлено. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та суду пояснили, що спірна квартира була отримана подружжям в період зареєстрованого шлюбу, повна вартість квартири була сплачена за спільні кошти подружжя 20.07.1986 року, а 18.04.1996 року відповідачка зареєструвала її на своє ім'я в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Відповідач не заперечувала, що між нею та відповідачем склався певний порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого вона займає кімнату площею 15,0 кв.м., а позивач та треті особи займають житлову кімнату площею 18,7 кв.м., проти збереження такого порядку користування квартирою не заперечувала. Проте заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, мотивуючи свої заперечення тим, що позивач втратив право користування квартирою, оскільки не проживав у ній з 2002 року по 2012 рік, а лише інколи приходив, при цьому відповідачка визнала, що вона ніколи не чинила позивачеві перешкоди у користуванні квартирою та визнавала його право на це. Представник третьої особи Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надіслала до суду лист, у якому просить розглянути справу у відповідності до вимог законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі 10.03.1977 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Московського району 10.03.1997 р. Шлюб між сторонами було розірвано 13.08.2002 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого відділом РАГС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. На підставі ордеру № 2486 від 09.06.1977 року квартира [ADDRESS] була надана [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. ([PERSON].). Квартира двокімнатна, житловою площею 33,04 кв.м., належала ЖБК "Автобус-1". Згідно плану за поверхами на квартиру (а.с. 161) - вона складається з двох ізольованих кімнат площею 18,7 кв.м., 15,0 кв.м. та підсобних приміщень - коридору площею 7,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., тамбуру площею 1,3 кв.м. (наданий в оренду). Загальна площа квартири 55,3 кв.м., житлова площа 33,7 кв.м. Відповідно до довідки за формою № 3 від 05.05.2014 р. у спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідач з 1977 року, третя особа [PERSON] - з 1997 року та її донька [PERSON] з 1998 року. Згідно довідки голови ОСББ "Автобус-1" від 23.07.2014 р. ОСББ "Автобус-1" є правонаступникоб ЖБК "Автобус-1". Власницею квартири [ADDRESS] являється [PERSON] з 23.06.1977 року (ордер № 2486 від 09.06.1977 р.). Паєнагромадження по зазначеній квартирі у розмірі 5 534,95 крб. були повністю сплачені 20.07.1986 року. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 18.04.1996 року спірна квартира зареєстрована за відповідачкою (а.с. 54). Ці обставини також підтверджуються листом КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" № 677 (И-2005) від 22.01.2015 р. (а.с. 108). Аналіз вищезазначених доказів свідчить про те, що оскільки спірна квартира була отримана сторонами по справі та паєнагромадження по ній були виплачені в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти - вона є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] При цьому суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що після розірвання шлюбу до 2012 року позивач не проживав в квартирі, а лише інколи приходив, оскільки відповідачка не оспорювала право позивача на користування квартирою, не чинила перешкоди у користуванні квартирою та не ставила питання про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 31.01.2004 року. Отже, у зв'язку з тим, що квартира була придбана до 2004 року, а закон не має зворотної дії та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності СК України 01.01.2004 року, то при вирішенні спору слід керуватися КпШС України. Згідно зі ст. 22 КзШС України, що діяв на час придбання сторонами квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до абзацу 1 ст. 28 КпШС України, чинному на час придбання квартири, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином суд вважає, що позивач набув право власності на 1/2 частину квартири і, виходячи з цього в цій частині його позовні вимоги підлягають задоволенню. Також суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення порядку користування квартирою. Відповідачка, свідки які були допитані за її клопотанням суду підтвердили, що між сторонами склався порядок користування квартирою, за яким позивач та треті особи займають кімнату площею 18,7 кв.м., а відповідачка [PERSON] займає кімнату площею 15,0 кв.м. При цьому суд враховує, що з пояснень відповідачки вбачається, що такий порядок користування квартирою склався з її ініціативи і на даний час вона не заперечує проти нього. Наявний порядок користування квартирою підтверджується також актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 21.11.2014 р., складеного спеціалістами Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві, з якого вбачається, що неповнолітня [PERSON], 1998 року народження, проживає у кімнаті площею 18,7 кв.м. разом з матір'ю та дідусем, умови задовільні. Допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що знають сторони тривалий час та їм відомо, що спірна квартира була ними отримана в період зареєстрованого шлюбу і з цього часу сім'я користується нею. Після розірвання шлюбу відповідачка мешкає у кімнаті площею 15,0 кв.м., а позивач з донькою та онукою займає кімнату площею 18,7 кв.м. Також свідки суду пояснили, що позивач не проживав у квартирі з 2002 року по 2012 рік і між сторонами ніколи не виникало конфліктів щодо користування квартирою. Таким чином, суд вважає, що виділення у користування позивача більшої кімнати не погіршить умов проживання відповідачки та не призведе до порушення її житлових прав і при цьому забезпечить права позивача та членів його родини (доньки та неповнолітньої онуки) на користування житловим приміщенням, у якому вони зареєстровані та постійно проживають. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Враховуючи наведене,

Outcome: approved