Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 07.06.2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося оскільки на протязі декількох років стосунки між ними погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, а тому просить шлюб розірвати. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини . Позивачка в судовому засіданні свій позов підтримала Відповідач проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували 07 червня 2013 року виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, а.з. №15 Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, ведення спільного господарства, бюджету, з 20.08.2017 року проживають окремо. Між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, розлад в сім"ї носить стійкий характер. Проти примирення заперечують. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. А тому, при таких обставинах суд вважає, що зберігати даний шлюб недоцільно і його слід розірвати. Прізвище позивачки залишити «[PERSON]». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має задовільний стан здоров"я, аліментними зобов"язаннями не обтяжений, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] в розмірі в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2018 року і до повноліття дитини Судові витрати покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved