Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

04.10.2019 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з подальшим уточненням просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , призначити позивача піклувальником онуки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, і до досягнення донькою повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Син позивача [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народились онуки позивача: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] син позивача [PERSON] помер. Після смерті останнього відповідач покинула дітей на позивача, та діти почали проживати з позивачем. Відповідач з 2016 року веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, та на зв`язок не виходить. Неповнолітня онука повністю знаходиться на утриманні позивача, яка забезпечує дитину всім необхідним, відповідач своєю дитиною взагалі не цікавиться. Оскільки відповідач є єдиним законним представником дитини, позивач позбавлена змоги відправити дитину на відпочинок, звернутися до деяких медичних спеціалістів, де відповідно до закону необхідна згода матері, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи, причину не явки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей ХМР Оганова В.В. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. 04.10.2019 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 10.10.2019 року судом здійснено електронні запити до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача та позивача, відповіді на які надано до суду 10.10.2019 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.01.2020 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що позивач є рідною бабусею неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданого до суду свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] , та її батьками зазначені: [PERSON] та відповідач. Батько дитини [PERSON] , який є сином позивача помер [INFO] . Дитина знаходиться під наглядом позивача, яка піклується нею, та перебуває на повному її утриманні. Позивач є працездатною, та працює в ХНУБА на посаді зав. навч. лабораторією, її дохід за період з грудня 2018 року по травень 2019 року склав - 43184,34 грн., та отримує пенсію за віком, яка за період з січня 2019 року по червень 2019 року склала 28363,50 грн. Позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає разом з онукою. Стан здоров`я позивача задовільний, у відповідності до висновку про стан здоров`я , виданого 06.06.2019 КЗОЗ ХМП № 28, психіатричних протипоказань не виявлено, ознак наркологічних захворювань не виявлено, шкіряних та венеричних захворювань не має, позивач засудженою на території України не значиться та в розшуку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, що підтверджується довідкою. Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання. Відповідно до наданої до суду довідки від 10.09.2019 року виданої Київським ВП ГУНП в Харківській області було встановлено, що відповідач на протязі тривалого часу не займається вихованням та доглядом своїх дітей, та матеріально їм не допомагає, вихованням онуків займається бабуся [PERSON] . Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 14.11.2019 року № 711, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої доньки, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з донькою у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги є цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дитини. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд враховує, те, що відповідач є здоровою працездатною жінкою, інших аліментних зобов`язань немає, а тому за таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей від 12.11.2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначити позивача її піклувальником. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з ч.1 ст.59 Цивільного кодексу України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Так, згідно ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 2 ст.244 Сімейного Кодексу України, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно ч. 1 ст.249 Сімейного Кодексу України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст.63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Позивач зазначила, що вона взмозі виконувати обов`язки піклування, має можливість і бажає реально виконувати обов`язки піклувальника, а тому враховуючи, подання органу опіки та піклування, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, та встановлення піклування. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved