Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

09 жовтня 2013 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа - [PERSON] про захист прав споживача, визнання договорів недійсними(а.с. 1-5) Позивач у позовній заяві та її представник у судовому засіданні, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилались на те, що кредитний договір № 33/08 від 05.03.2008 року, який був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та позивачем, є недійсним, оскільки він суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача як споживача, містить дискримінаційні по відношенню позивача умови, а саме право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом. Умови кредитного договору суперечать Конституції України. Під час укладання кредитного договору позивача не було проінформовано про всі його умови, про загальну вартість кредиту, що обумовило значне погіршення матеріального стану позивальника, думка позивача стосовно умов договору взагалі не враховувалась і не мала враховуватись в майбутньому, під час виконання кредитного договору чи укладання змін до нього, позивача не було повідомлено про можливість подорожчання валюти в якій брався кредит, таким чином, кредитний договір порушує діюче в Україні законодавство, є несправедливими, а тому повинен бути визнаний судом недійсним. Крім того, враховуючи, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, позивач просила також суд визнати недійсним договір іпотеки від 05.03.2008 року укладений між відповідачем та [PERSON](а.с.1-5) У судовому засіданні 28 листопада 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка булла прийнята судом до спільного розгляду(а.с.64) Позивач за зустрічним позовом у позовній заяві та представник у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 33/08 від 05.03.2008 року, за умовами якого, банк надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 500 000 грн. декількома траншами. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яку відповідач добровільно не погашає, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 33/08 від 05.03.2008 року - 423 072 грн. 04 коп. та стягнути судові витрати (а.с. 42-47) У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, у задоволені зустрічної позовної заяви просив відмовити, оскільки договір є недійсним, а розрахунок невірним. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, так як він є безпідставним та не обґрунтованим, посилаючись також на те, що банк не порушував права позивача, дії банку щодо підвищення відсоткової ставки та пункти договору, що передбачають їх є законними, відповідач не звужував обсяг прав та законних інтересів позичальника, тому просила відмовити в задоволені первісного позову та розглянути питання про строки позовної давності, які позивач прострочила(а.с.56-63) Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 33/08 від 05.03.2008 року, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 500 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2010 року, що підтверджується копією вказаного договору та додаткового договору (а.с.7-11,88) Встановлено, що позивач отримала від відповідача суму у розмірі 500 000 грн. на виконання умов кредитного договору № 33/08 від 05.03.2008 року, що підтверджується заявами на видачу готівки та видаткових договорів, а також визнанням даного факту самим позивачем(а.с.91-110) В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 05.03.2008 року уклали договір іпотеки, згідно з яким третя особа надала в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить останній на праві власності. За умовами даного договору, іпотекою за цим договором забезпечуються виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору № 33/08 від 05.03.2008 року з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, пені, штрафу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих порушенням іпотекодавцем умов іпотечного договору, витрат по реєстрації предмету іпотеки, штрафних санкцій тощо, вказане підтверджується копією вказаного договору та додаткового договору (а.с.15-19) Судом встановлено, що [PERSON] не виконувала зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 01 листопада 2013 року становила 423 072 грн. 04 коп., що складається з заборгованості по кредиту з урахуванням індексу інфляції - 185 811 грн. 88 коп., заборгованості по процентам з урахуванням індексу інфляції - 160 553 грн. 04 коп., пені - 63 591 грн. 38 коп., трьох відсотків річних за прострочення зобов'язання - 13 115 грн. 74 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (а.с. 48-54) Встановлено, що банк неодноразово звертався до [PERSON] з вимогами, щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 33/08 від 05.03.2008 року, які [PERSON] отримувала, що підтверджується копіями вимог, поштових повідомлень та поясненнями самого позивача за первісним позовом у судовому засіданні(а.с.111-113) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 7.8 Договору відновлюваної кредитної лінії № 33/08 від 05.03.2008 року сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами договору. Суд розглядаючи первісний позов, виходить з того, що посилання позивача на недійсність кредитного договору, оскільки він суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача як споживача, містить дискримінаційні по відношенню позивача умови, а саме право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом, є надуманими, необґрунтованими, зважаючи на наступне. У зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суд виходить з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Отже, враховуючи, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину, а на момент укладення кредитного договору умови, щодо можливості зміни банком умов договору в односторонньому порядку відповідали нормам чинного на той час законодавства, суд приходить до висновку, що дані підстави недійсності кредитного договору є необґрунтованими. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що банк підвищував процентну ставку за Договором відновлюваної кредитної лінії № 33/08 від 05.03.2008 року. Також, суд виходить з того, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, зазначені позивачем обґрунтування недійсності кредитного договору не можуть бути підставою для визнання його таким, так як укладаючи даний договір сторони з'ясовують на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів, визначають для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однією з сторін, як і пункти договору. Зростання курсу долара США - валюти кредиту, саме по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладання кредитного договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Умови кредитного договору задовольняли позивача на протязі значного часу, позичальник сплачував кредит, тим самим погоджувався зі всіма його істотними умовами. Позивач так і не надав суду пояснень, чому лише зі спином п'яти років після укладення кредитного договору позивач вирішив, що кредитний договір є укладеним під впливом помилки та договір є незаконним. Суд не може прийняти твердження позивача та її представника, що на момент укладення договору сторони не домовились про істотну умову договору - вартість кредиту та порядок розрахунків між сторонами, так як з матеріалів справи вбачається, що позивач була ознайомлена з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною кредитного договору, прийняла його та виконувала. Також обґрунтуванням позовних вимог [PERSON] суперечить той факт, що остання була повідомлена про всі умови кредитування, позивач булла ознайомлена з умовами догвору і підписала його, жодних доказів того, що позивач зверталась до відповідача з пропозицією про внесення змін до умов договору або щодо роз'яснення конкретних положень договору, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи(а.с.76-89) Також, суд вважає, що позивачем було порушено строк звернення до суду, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, позивач знала про умови договору з моменту підписання, а саме 05 березня 2008 року, а звернулась позивач з позовом до суду лише 09 жовтня 2013 року. Отже, розглядаючи первісний позов, враховуючи вищезазначене, оцінюючи всі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, зважаючи, що позивачем не надано належних доказів того, що існують підстави вважати договір відновлюваної кредитної лінії № 33/08 від 05.03.2008 року недійсним, при цьому позивач неодноразово у судовому засідання повідомляла суду, що згодна з умовами кредитного договору та має намір повністю погасити заборгованість по кредитному договору, але причина наявності спору між сторонами є лише факт відсутності у неї грошових коштів на даний час, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Виходячи з цього, вимоги позивача про визнання недійсним договору іпотеки від 05.03.2008 року укладеного між відповідачем та [PERSON], також є необґрунтованими, а тому у їх задоволені необхідно відмовити. Щодо зустрічного позову, приймаючи до уваги, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, щодо невірного нарахування заборгованості за кредитним договором, вирішуючи вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 33/08 від 05.03.2008 року, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь банку у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 33/08 від 05.03.2008 року - 423 072 грн. 04 коп., при цьому також задовольняючи вимоги про стягнення пенні за 3 роки, враховуючи п. 7.8 даного договору. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати понесені ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.41) покласти на [PERSON] Крім того, суд вважає, що позивач [PERSON] помилково керується в правовідносинах які виникли між сторонами Законом України «Про захист прав споживачів» оскільки кредитний договір відновлюваної кредитної лінії № 33/08 від 05.03.2008 року укладений між сторонами не є споживчим в розумінні ст..1 даного Закону, а тому вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне, з врахуванням кількості вимог немайнового характеру, стягнути з позивача судовий збір у розмірі 229,40 грн., оскільки за таких обставин, остання не звільняється від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved