Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

12 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими під час розгляду справи позовними вимогами до [PERSON] міської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, третя особа: відділ Держземагентства у [PERSON] районі Хмельницької області про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування запису в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, який знаходиться в м.Дунаївці по вул. Загородня, 20 і біля будинку рахується земельна ділянка площею 0,1132 га, з них: 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і 0,0132 га для ведення особистого селянського господарства. В лютому 2015 року звернулася до фізичної особи-підприємця для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею свідоцтва на право власності, а 02 березня 2015 року звернулася до відділу Держземагентства у [PERSON] районі із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, однак державний кадастровий реєстратор прийняв рішення № РВ 6800084672015 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у звязку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, або її частини. Наданий сертифікованим інженером землевпорядником ситуаційний план підтверджує, що існують накладення на земельну ділянку, яка розташована в м.Дунаївці вул.Загородня,20, оскільки фактичне місце розташування земельної ділянки, що перебуває у її користуванні та межі земельної ділянки, що перебувають у власності [PERSON] нанесені по каталогам координат з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 05.04.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу, зареєстрованих в реєстрі за № 507, 510 [PERSON] набула право власності на земельні ділянки площею 1,10 га та 0,03 га, які розташовані в м.Дунаївці по вул. Фрунзе, 26, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] : 01:115:0018, [NUMBER] : 01:115:0019 (державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 123532, серії ЯД №123533, видані [PERSON] [PERSON] міською радою 14.05.2008 року, зареєстровані в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю №010875300229, № 010875300228), тобто відповідачем незаконно видано державний акт на землю [PERSON] ( перехід права власності до [PERSON]Ф.) на земельну ділянку площею 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в м.Дунаївці по вул.Фрунзе,26, оскільки в місці зазначеному в кадастровому плані знаходиться земельна ділянка, що перебуває в користуванні позивачки. Існуючі накладення на земельну ділянку унеможливлюють виготовлення документів про право власності на земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку, серії ЯД № 0125432, який виданий [PERSON] та скасувати його реєстрацію. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов і просила його задовольнити пояснивши суду, що не може приватизувати свою земельну ділянку, оскільки на її земельну ділянку накладається земельна ділянка відповідачки [PERSON] Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позов визнав і пояснив суду, що дійсно згідно державного акту на землю конфігурація земельної ділянки розміром 0,03 га [PERSON] накладається на земельну ділянку, яка є в користуванні [PERSON]. План меж земельної ділянки в державному акті, який видавався [PERSON] не відповідає дійсності, бо по фактичному користуванні має іншу конфігурацію. При видачі державного акта допущена помилка в технічній документації. Відповідачка [PERSON] в задоволенні позову не заперечила і пояснила суду, що купила 05.04.2013 року житловий будинок і земельні ділянки у [PERSON] в м.Дунаївці вул..Фрунзе, 26. Державні акти на право власності на земельні ділянки не виготовляла, вони були у [PERSON]. Тепер виявилося, що в державному акті зазначена інша конфігурація меж земельної ділянки 0,03 га, ніж є в натурі. Представник третьої особи: відділу Держземагентства у [PERSON] районі Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Судом встановлено, що 14 травня 2008 року на імя [PERSON] видано [PERSON] міською радою Хмельницької області та управлінням земельних ресурсів у [PERSON] районі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №012532, площею 0,03 га, кадастровий номер 6821810100:01:115:0019, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташованої в м.Дунаївці вул. Фрунзе,26 Хмельницької області та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010875300229, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 05.04.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу, зареєстрованих в реєстрі за № 507, 510, [PERSON] набула право власності на земельні ділянки площею 1,10 га та 0,03 га, які розташовані в м.Дунаївці по вул.. Фрунзе,26, кадастровий номер земельної ділянки : [NUMBER]: 01:115:0018, [NUMBER] : 01:115:0019 (державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 123532, серії ЯД № 123533, видані [PERSON] [PERSON] міською радою 14.05.2008 року ,зареєстровані в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю №010875300229, № 010875300228 на яких є відмітка нотаріуса про перехід права власності). Згідно рішення № РВ 6800084672015 від 02.03.2015 р. державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у [PERSON] районі позивачці [PERSON] відмовленоу внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 02.03.2015 р. з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки або її частини. Наданий сертифікованим інженером землевпорядником ситуаційний план станом на 17.03.2015 року з зазначенням фактичного місця розташування земельної ділянки [PERSON] та межі земельних ділянок, що перебувають у власності [PERSON] підтверджує, що існують накладення на земельну ділянку, яка розташована в м.Дунаївці вул.Загородня 20, оскільки фактичне місце розташування земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивачки та межі земельної ділянки, що перебувають у власності [PERSON] нанесені по каталогам координат з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на землю площею 0,03 га, кадастровий номер 6821810100:01:115:0019, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташованої в м.Дунаївці вул. Фрунзе, 26, серія ЯД №012532, виданий [PERSON] 14 травня 2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-210 від 18.12.2007р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010875300229 (перехід права власності до [PERSON]) порушує права позивачки на приватизацію земельної ділянки та державну реєстрацію державного акта, не відповідає вимогам закону, оскільки земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивачки, а тому суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved