Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У березні 2017 року ПАТ «Укрсиббанк» звернувся з позовом доКомінтернівського районного суду міста Харкова, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рустамазаде Мехралієвича заборгованість за кредитним договором№ 11223330000 від 26.09.2007 року у розмірі 34521,54 доларів США, що станом на 02.03.2017 року за курсом НБУ складає 938317,52 грн., пені у розмірі 155613,79 грн., судових витрат в розмірі 16408,97 грн. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 6 червня 2017 року позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції неправильно встановив суму заборгованості за кредитом оскільки не взяв до уваги надані у судовому засіданні оригінали платіжних квитанцій на погашення суми заборгованості на загальну суму 41 120,00 доларів США та 23 524,25 грн. Судом невірно встановлено розмір солідарної відповідальності [PERSON] за договором кредиту, оскільки відповідно до умов договору поруки №237487 від 25.02.2009 поручителю не була відома сума фактичної заборгованості позичальника, яка існувала на 25.02.2009 - дату укладання Договору поруки. Також, суд не встановив фактичний розмір щомісячних платежів за кредитом у будь-якій валюті, які, у разі прострочення боржника, повинен був сплачувати [PERSON] як поручитель, оскільки у договорі поруки цей розмір не встановлено. Суд хибно встановив суму заборгованості, яка забезпечена порукою, оскільки в договорі поруки взагалі не передбачено, яким чином відбувається перерахування платежів у гривні на долар США під час здійснення погашення заборгованості поручителем (на дату укладання Основного договору чи на дату платежу). Вважає, що позивач прострочив строк звернення з вимогою про виконання обовязку боржника, оскільки він не звертався до [PERSON] як до поручителя з такою вимогою. Суд не встановив строк/період прострочення позичальника за кредитом, у звязку із чим неправильно була визначена сума пені та сума боргу за основним зобовязанням. Не зясовано, чи здійснювалось погашення заборгованості в порядку статті 4 договору поруки - договірне списання з рахунку поручителя, а також не зясовано, чи було задоволено вимоги позивача іншими поручителями повністю або частково, або за рахунок заставного майна. У матеріалах справи взагалі відсутні виписки по рахунках відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржує лише поручитель [PERSON], тому рішення суду перглядається лише в частині, яка його стосується, в іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти, між тим, зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконані належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перед банком по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується в частині розміру стягнутих сум, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11223330000 про надання грошових коштів у розмірі 45000,00 доларів США. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного Кодексу України, Закону України «Про акціонерні товариства» та Листом Державного комітету регуляторної політики та підприємництва № 4010 від 10.04.2009 р. дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Статтею 6 ЦК передбачено, що\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст. 525,\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 25 лютого 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11223330000 від 26.09.2007 року, відповідно до умов якої, Сторони домовились: змінити кінцевий термін повернення кредиту, так Позичальник зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26 вересня 2018 року; у період з лютого 2009 року по січень 2010 року розмір ануїтетного платежу становить 397,75 доларів США; у період з січня 2010 року до кінця терміну дії договору розмір ануїтетного платежу становить 635,00 доларів США. За користування кредитними коштами відповідач [PERSON] зобовязався сплатити проценти у розмірі 11.50 % річних кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором, були укладені наступні договори поруки: між Позивачем та [PERSON] укладено Договір поруки №П/11223330000 від 26 вересня 2007 року; між Позивачем та [PERSON] укладено Договір поруки за №П/11223330000/1 від 26 вересня 2007 року року; між Позивачем та [PERSON] Рустамзаде Мехралієвич укладено Договір поруки №237487 від 25 лютого 2009 року. Згідно зі ст.ст. 553-554 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зі збігом строку дії поруки жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Цих вимог судом враховано не було. Строків, встановлених як ч. 4 ст. 559 ЦК України, банк не дотримався, оскільки звернувся до суду лише 7 березня 2017 року . З огляду на це, судова колегія вважає, що поручитель несе солідарну відповідальність разом з боржником лише за шість місяців, що передували зверненню до суду і до кінцевого строку виконання зобов»язання, тобто з вересня 2016 року по 28 вересня 2018 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за вищевказаний період прострочена заборгованість складає 15051,65- 11951,31 = 3100,34 доларів США, а строкова заборгованість 10519,40 дол.США, всього 3100,34+10519,40= 13619,40 дол.США (а.с.28-29), заборгованісті по процентах 8950,83-7080,76=1870,07 дол.США (а.с.38), по пені 155613,79-73276,28=82337,51 грн. (а.с.39,40). На спростування інших доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне. При системному аналізі наданих банком розрахунків вбачається, що всі сплачені платежі на які посилається представник поручителя були банком враховані на загальну суму 41 120,00 доларів США та 23 524,25 грн. Так, наприклад (а.с.137) 14 лютого 2014 року було сплачено 7000 доларів США, на (а.с.28) в графі" залишок кредитної заборгованості" станом на 27 січня 2014 року значилось 6863,62 долара США , а вже станом на 26 лютого 2014 року нуль. Аналогічно вбачається оплата по процентах. Всі сплачені суми пішли на погашення тіла, процентівта пені, як прострочених платежів так і строкових, що чітко вбачається з наданих банком розрахунків. Щодо невірно встановленого розміру солідарної відповідальності [PERSON] за договором кредиту, оскільки відповідно до умов договору поруки №237487 від 25.02.2009 поручителю не була відома сума фактичної заборгованості позичальника, яка існувала на 25.02.2009 - дату укладання Договору поруки, то ці доводи спростовуються змістом договору поруки (а.с.24) з якого вбачається, що поручитель поручається відповідати солідарно з боржником за кредитом в сумі 45 000 доларів США і що йому відомі усі умови основного договору стосовно процентної ставки, термін виконання та інше. Стосовно того, що не було встановлено фактичний розмір щомісячних платежів за кредитом у будь-якій валюті, які, у разі прострочення боржника, повинен був сплачувати [PERSON] як поручитель, оскільки у договорі поруки цей розмір не встановлено, то ці доводи також не звільняють поручителя від відповідальності, оскільки він поручився виконувати зобов"язання за умовами основного договору. Аналогічно не приймаються до уваги доводи , що суд хибно встановив суму заборгованості, яка забезпечена порукою, оскільки в договорі поруки взагалі не передбачено, яким чином відбувається перерахування платежів у гривні на долар США під час здійснення погашення заборгованості поручителем (на дату укладання Основного договору чи на дату платежу), оскільки порядок сплати передбачено основним договором. Частково можна погодитися з доводами, що позивач прострочив строк звернення з вимогою про виконання обовязку боржника, оскільки він не звертався до [PERSON] як до поручителя з такою вимогою, тому судова колегія стягує солідарно з поручителя і боржника лише за 6 міс., що передували зверненню до суду з позовом. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial