Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

01.10.2015р. [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусове зняття з реєстраційного обліку, у якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS] а Старобільський РВ УДМС України в Луганській області зобов'язати зняти відповідача з реєстрації у вказаному будинку. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS], згідно договору на право на забудову від 17.06.1970 року. В даному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON], який являється чоловіком його доньки. З січня 2013р. [PERSON] не проживає в будинку за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою Старобільської міської ради від 09.09.2015р..Відповідач не робить комунальних платежів за користування будинком та не допомагає в його утриманні чим перешкоджає позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому домоволодінням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов визнає у повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача Старобільського районного відділу Державної міграційної служби України в Луганській області у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобов'язань між ними та позивачем немає та просили відмовити у задоволенні позову, а також надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Старобільського РВ УДМСУ в Луганській області, у зв'язку з чим суд на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача Старобільського РВ УДМС України в Луганській області. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності домоволодіння [ADDRESS], позивачу [PERSON] підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок. Те, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному в позові будинку підтверджується довідкою виконавчого комітету Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області № 11668 від 09.09.2015 року. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що договором на право на забудову від 17.06.1970 року позивач [PERSON] набув право власності на житло, а саме домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою більше одного року. Право користування житлом він набув, як член сім'ї, оскільки він є чоловіком доньки позивача. Тому суд вважає, що дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд робить висновок, що відповідач [PERSON] добровільно не проживає в домоволодінні, розташованому за адресою [ADDRESS] оскільки він в своїй заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Питання реєстрації знаходяться у веденні Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області відповідно до вимог ст.ст.6, 7,8,9,10, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Однак, без письмової заяви відповідача Старобільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України не може зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, у вигляді судового збору сплаченого при подачі позову у розмірі 487 грн. 20 коп. Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивача позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 88, 317, 319, 321, 386- 388, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved