Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

04 березня 2013 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] в іноземній валюті 2 250 доларів США, про що склав власноручно розписку, зазначивши кінцевою датою повернення боргу 4 серпня 2013 року. Грошові кошти [PERSON] передав [PERSON] 04 березня 2013 року. Станом на 9 жовтня 2014 року [PERSON] не повернув борг [PERSON] На вимогу позивача повернути борг, відповідач [PERSON] відмовився, посилаючись на фінансову скруту. Позивач просить суд стягнути примусово з відповідача борг у сумі 29 160 гривень, що є еквівалентом боргу у іноземній валюті на час розгляду справи у суді та судові витрати в сумі 291 гривня 60 копійок. Відповідач у справі позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердивши, що отримав у борг 2 250 доларів США від позивача [PERSON], але не зміг їх завчасно повернути через сімейні обставини та фінансову скруту. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши надані позивачем докази - письмову розписку про отримання у борг 2 250 гривень і зобов'язанням відповідача повернути борг до 04.08.2013 року, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступного: Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того ч.1 ст.1049 ЦК України встановлює, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у данному позові є іноземна валюта. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці 4 п. 1 ст.1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи те, що позивачем подано до матеріалів позовної заяви до суду розписку від 04 березня 2013 року, яка в силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики, а також те, що параграфом 1 гл. 71 ЦК України не встановлено недійсності договору позики у разі недодержання письмової форми та відповідачем не може бути подано судових рішень, згідно яких вказана розписка визнана судами України недійсною, вказана розписка [PERSON] є належним та допустимим доказом факту укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON], а тому вимога про стягнення із відповідача [PERSON] основного боргу за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно зі ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції зав весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За цих обставин, з [PERSON], враховуючи курс валют та облікову ставку Національного Банку України станом на 09 жовтня 2014 року, на користь позивача [PERSON] належить стягнути борг в сумі 2250 доларів США, що складає в національній валюті України 29 160 грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. За умовами домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо позики проценти не встановлювались. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з [PERSON] на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати - судовий збір в сумі 291 гривня 60 копійок.

Outcome: approved