Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краснолиманської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], залишилось спадкове майно, яке складалося з земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0721 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину. На теперішній час позивач позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, у зв'язку з тим що у державному акті на право власності на земельну ділянку, власником якої була [PERSON], виправлена площа земельної ділянки з 0,0841 га на 0,0721 га, що стало підставою державному нотаріусу для відмови позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити, навила доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. В засідання суду відповідач Краснолиманська міська рада Донецької області, яка про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, представника не направила (а.с 40). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. На підставі рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради, Ради народних депутатів від 25.10.1996 року № 350 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0846 га, яка розташована [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 27.01.1997 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2037) ( а.с. 10,27). Відповідно рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради № 120 від 21.04.1999 року було припинено право користування [PERSON] частиною присадибної ділянки площею 120 кв.м., розташованої по [ADDRESS], та надано у власність [PERSON] додатково земельну ділянку по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства ( а.с. 43 ). Відповідно дло витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельній ділянці, яка розташована за адресою [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 20). Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка містить кадастровий план земельної ділянки підтверджується, що у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка, яка розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 0,0721 га ( а.с.16-19). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13.11.2014 року за № 383 нормативно грошова оцінка спірної земельної ділнки на момент відкриття спадщини [INFO] складає 108 214,89 грн. 08.05.2014 року в м. Красний Лиман Донецької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 08.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 205 ( а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді приватизованої земельної ділянки загальної площею 0,0721 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Донецької області по [ADDRESS] , цільове призначення якої обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER]. За життя [PERSON] розпорядилась своїім майном, яке заповідало [PERSON] (а.с 9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.11.2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29704491 від 19.11.2014 року за [PERSON] зареєстроване право власності на домоволодіння по [ADDRESS].( а.с. 11,13). Постановою Державного нотаріусу Краснолиманської державної нотаріальної контори 19.11.2014 року [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на приватизовану земельну ділянку, оскільки державний акт на право приватної власності на землю має виправлення площі земельної ділянки ( а.с. 15 ). Відповідно до інформації наданої Краснолиманською державною нотаріальною конторою спадкові справи до майна громадянки [PERSON]., яка померла [INFO] заводились (спадкова справа № 310/2014), на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON], також подана заява про прийняття спадщини від імені громадянки [PERSON], з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався. (а.с. 41). Частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстраціїправа на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (із змінами і доповненнями) право власності на нерухоме майно розміщене на території України, що належить фізичній особі підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, усподкування та інших цивільно-правових угод. громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту право власності на землю Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю в тому числі шляхом визнання прав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено,що спадкодавець [PERSON] за життя на законній підставі - рішення Краснолиманскької міської ради від 25.10.1996 року № 350 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0841 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. 27.01.1997 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Суд встановив, що земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер [NUMBER]. З опису меж земельної ділянки вбачається, що вона по лініям А-Б, В-Г межує з землями Краснолиманської міської ради, по лінії Б-В - межує з садибою [ADDRESS], по лінії Г-Д межує з землями садиби [ADDRESS], лінії Д-А межує з землями садиби [ADDRESS]. Аналізуючи дані про кадастровий номер земельної ділянки, опис меж, зазначені в державному акті про право власності на землю, інформацію наданої архівним відділом Краснолиманської міської ради суд приходить до висновку про те, що [PERSON] на законних підставах володіла земельною ділянкою, площею 0,0721 га, що розташована за адресою [ADDRESS]. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON], яка прийняла спадщину. При зверненні в Краснолиманську державну нотаріальну контору позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, оскільки у державному акті на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, є виправлення площі земельної ділнки з 0,0841 га 0,0721 га . Діючи законодавство України не передбачає можливості внесення змін та виправлень в Державному акті про право власності на землю. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що на теперішній час позивач позбавлений можливості іншим шляхом, крім визнання права в судовому порядку, захистити свої законні права і інтереси, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved