Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

09.08.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Волноваської Державної нотаріальної контори Донецької області, Ольгінської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . При перевірці документів підтверджуючих право власності на вказану квартиру, виявилось, що оригінал правовстановлюючого документу відсутній. Звернувшись до Волноваської Державної нотаріальної контори щодо видачі дублікату правовстановлюючого документі на нерухоме майно, йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що на підставі акту приймання-передавання до державного нотаріального архіву від 02.07.2013 року договір купівлі-продажу був переданий до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який на теперішній час розташований на території проведення операції об`єднаних сил. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду та просиввизнати за ним право власності на зазначену квартиру. Позивач та його представника [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Представник відповідача Волноваської Державної нотаріальної контори Донецької області в судове засідання не з`явився, надано відзив про відмову у задоволенні позов до неналежного відповідача, у зв`язку з тим, що Волноваська Державна нотаріальна контора Донецької області не може бути відповідачем. Представник відповідача Ольгінська військово-цивільна адміністрація Волноваського району Донецької області в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату та місце розгляду справи, відповідач Ольгінська військово-цивільна адміністрація Волноваського району Донецької області про причину неявки суд не повідомили, відзив не надали, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини та вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу Серії АВІ №502088 від 14.02.2000року, посвідченим державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степаніщенко Л.І, зареєстрованого в реєстрі за №387 та технічним паспортом, виданим КП «Волноваське БТІ». З довідки «Волноваського БТІ» від 26.05.2021 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2000року. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.09.2020 року вбачається, що [PERSON] у видачі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Волноваською державною нотаріальною конторою 14.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №3837 відмовлено, у зв`язку з тим, що на підставі акту приймання-передавання до державного нотаріального архіву від 02.07.2013 року договір купівлі-продажу був переданий до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який на теперішній час розташований на території проведення операції об`єднаних сил. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до реєстрації. Одним із правовстановлюючих документів, передбачених Тимчасовим Положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.02.2002 року № 157/6445 є рішення суду про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна. Згідно ст.13 Закону України «Про власність», об`єктами права приватної власності є житлові будинки, квартири, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вбачається, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Отже, оскільки за правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, то позовні вимоги про визнання за останнім права власності на підставі положень ст.392 ЦК України підлягають задоволенню. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved