Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

12 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 05 квітня 2020 року на перехресті вул. Симиренківська та вул. Яхненківська в м. Дніпро з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «ЗАЗ Sens» д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний [PERSON] автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність вказаного відповідача застрахована на момент ДТП у відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне). 12 липня 2020 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого позивач набув прав вимоги до відповідачів в частині відшкодування завданих пошкодженням авто внаслідок ДТП збитків. 06 липня 2020 року АТ «СГ «ТАС» (Приватне) на виконання взятих на себе зобов`язань виплатило страхове відшкодування в розмірі 29506,16 гривень без узгодження такого розміру із потерпілим. Із такими розміром страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає, що розрахунок страхової виплати здійснено на підставі звіту оцінювача, який виконано із суттєвим порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а отже він не може бути належним доказом. Натомість на замовлення позивача судовим експертом проведено відповідну судову експертизу з дотриманням всіх вимог законодавства і саме такий висновок є належним підтвердженням розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП у вигляді пошкодження автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] . За таких обставин, а також посилаючись на те, що розмір майнової шкоди експертом було визначено у більшому розмірі, ніж у звіті оцінювача, позивач просив стягнути з АТ «СГ «ТАС» (Приватне) в якості відшкодування суми недоплаченого страхового відшкодування 11262,67 гривень, а також пеню в сумі 666,5 гривень, 3% річних в сумі 167 гривень, інфляційні втрати в розмірі 422,35 гривень, витрати на проведення експертизи в розмірі 2100 гривень, а з відповідача [PERSON] - франшизу в розмірі 2000 гривень. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та відсутності заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, відзивів не подали. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 05 квітня 2020 року мала місце ДТП. [PERSON] у вказаний день о 11 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «ЗАЗ Sens» д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху на перехресті вул. Семиренківська та вул. Яхненківська в м. Дніпро не врахував дорожньої обстановки та при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого сталася ДТП, а зазначені транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2020 року, якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 19 травня 2020 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. На момент вищевказаної ДТП автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] належав [PERSON] , а його керування на законній підставі здійснював [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією водійського посвідчення. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №AO6147705). Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ЗАЗ Sens» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується інформацією з централізованої бази даних МТСБУ, відомості якої є загальнодоступними (https://policy-web.mtsbu.ua/), а також копією відповідною довідки. Згідно останньої вбачається, що ліміт страхування за шкоду, завдану майну, становив 100000 гривень, розмір франшизи 2000 гривень. 13 травня 2020 року позивач, як представник [PERSON] за довіреністю, звернувся до відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) із повідомленням про ДТП від 05 квітня 2020 року, а також в той же день подав тому ж адресату заяву про виплату страхового відшкодування на користь ФОП [PERSON] , яким надавались послуги з ремонту пошкодженого авто. Викладені обставини підтверджуються, копіями означених повідомлення, заяви та довіреності. 06 липня 2020 року АТ «СГ «ТАС» (Приватне) здійснило виплату на рахунок ФОП [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 29506,16 гривень. Розмір страхового відшкодування розраховано на підставі звіту №7320 про визначення вартості відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 13 червня 2020 року. Згідно такого звіту вартість відновлювального ремонту «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена в сумі 31506,16 гривень. При цьому, оскільки розрахована у такому звіті вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу (56804,89 гривень) є меншою від вартості авто до моменту ДТП (66123,31 гривень), то авто «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] не вважається знищеним. Наведені обставини підтверджуються копією платіжного доручення та звіту з додатками. В той же час, відповідно до проведеної на замовлення позивача автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного КТЗ, оформленої висновком експерта №1806/20/20 від 10 червня 2020 року, слідує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] без урахування коефіцієнту фізичного зносу склала 90452,63 гривень, з урахуванням означеного коефіцієнту - 42768,83 гривень, вартість авто до ДТП - 57687,77 гривень, а після - 14918,94 гривень. Відтак, з викладеного слідує, що автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] вважається фактично знищеним. Вартість проведення зазначеної автотоварознавчої експертизи становила 2100 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією відповідного висновку експерта з додатками, копією квитанції. В досудовому порядку вирішити питання щодо доплати страхового відшкодування у відповідності до даних наведеного вище висновку експерта сторонам не вдалось, про що свідчать наявні в матеріалах цивільної справи копії письмових вимог позивача та відповідь АТ «СГ «ТАС» (Приватне). 12 липня 2020 року між [PERSON] та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, з умовами якого позивач набув належних [PERSON] прав кредитора у деліктному зобов`язанні, а саме прав вимоги до АТ «СГ «ТАС» (Приватне) з виплати страхового відшкодування та до винної у ДТП особи - [PERSON] з відшкодування розміру завданої у вказаній вище ДТП майнової шкоди, що не покрилась страховим відшкодуванням, франшизи. Дані обставини підтверджуються копією договору відступлення права вимоги. 06 серпня 2020 року ФОП [PERSON] та позивачем підписано Акт №30 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), згідно якого вбачається, що ФОП [PERSON] виконано роботи з відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] загальною вартістю 42767,22 гривень, що підтверджується копією відповідного акту. Також судом встановлено, що позивачем розраховано суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 11262,67 гривень шляхом віднімання від вартості автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] до ДТП (57687,77 гривень) вартості цього авто після ДТП (14918,94 гривень), суми фактично виплаченого страхового відшкодування (29506,16 гривень), а також розмірі франшизи (2000 гривень). На вказану суму недоплаченого страхового відшкодування позивачем нараховано пеню за період з 21 серпня 2020 року по 17 лютого 2021 року в розмірі 666,5 гривень, 3% річних та інфляційні втрати на ту ж суму та за той самий період в розмірі 167 гривень і 422,35 гривень відповідно. Означений розрахунок наявний в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі - Розпорядження). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Нормою ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно ст.36 п.36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Окрім того, нормою ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Нормою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За змістом ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц. Ще однією особливістю деліктних правовідносин, за якими майнова шкода потерпілій особі завдана внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП, є порядок/спосіб визначення розміру матеріальної шкоди. За загальним правилом розмір такої майнової шкоди визначається в залежності від вартості відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілої особи, однак лише за умови, що внаслідок ДТП такий транспортний засіб не вважається фізично знищеним. В останньому випадку застосовується другий порядок/спосіб визначення розміру майнової шкоди, який є взаємовиключним по виношенню до першого. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Правовий висновок суду, наведений абзацом вище, узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 01 квітня 2020 року по справі №754/10777/15-ц, від 08 квітня 2020 року по справі №658/1677/18, від 10 червня 2020 року по справі №357/12491/18, від 14 липня 2020 року по справі №525/1592/18, від 11 листопада 2020 року по справі №755/22467/15-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/11069/16, від 31 березня 2021 року по справі №127/19300/17. Крім того, вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить із того, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому боржником у таких правовідносинах є страховик заподіювача шкоди внаслідок ДТП, а кредитором особа, якій завдано шкоди внаслідок ДТП. Сам заподіювач шкоди стає боржником, як і вказувалось вище, лише у випадку недостатності виплаченої суми страхового відшкодування для покриття завданої ним шкоди і лише в частині непокритого розміру шкоди або у випадку правомірної відмови у виплаті страхового відшкодування. Оскільки ж приписи ст.625 ч.2 ЦПК України поширюються на всі види грошових зобов`язань (не тільки договірних, а й деліктних), потерпіла в ДТП особа має право вимагати від кредитора - страховика винної в ДТП особи (при певних випадках і від винної в ДТП особи) виплати їй передбачених ст.625 ч.2 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму невиплаченої/простроченої суми страхованого відшкодування (різниці між розміром завданої шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування - від винної в ДТП особи) за весь час прострочення. Близькі за змістом правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №761/6406/16-ц, від 18 березня 2020 року по справі №760/6938/16-ц, від 04 листопада 2020 року по справі №520/17859/19. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому проценти та інфляційні втрати нараховуються кредитором боржнику незалежно від сплати останнім неустойки (пені), передбаченої договором або законом, за невиконання або неналежне виконання грошового зобов`язання. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовим висновками, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №761/6406/16-ц, від 04 листопада 2020 року по справі №520/17859/19. Що стосується безпосередньо правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході її розгляду дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 05 квітня 2020 року, яка сталася з вини водія автомобіля «ЗАЗ Sens» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , і внаслідок якої останнім завдано власнику автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] майнової шкоди у вигляді пошкодження його авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ Sens» д.н.з. [NUMBER] перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 100000 гривень за шкоду, завдану майну. При цьому такий страховик 16 липня 2020 року на виконання взятих на себе зобов`язань здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 29506,16 гривень на користь ФОП [PERSON] , яким надавались послуги з ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] . В той же час, за наслідками проведеного експертного дослідження на замовлення позивача, а також ремонту зазначеного авто виявилось, що визначений страховиком розмір страхового відшкодування є недостатнім, не відповідає дійсним обставинам спірних правовідносин та ДТП, її наслідкам, оскільки з огляду на висновок експерта №1806/20/20 від 10 червня 2020 року при порівнянні вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] із вартістю цього ж авто до ДТП виявилось, що вказаний автомобіль відповідно до положень ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається знищеним за ознакою економічної необґрунтованості його ремонту. Тому розмір страхового відшкодування має визначатись як різниця між вартістю автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] до та після ДТП (з урахуванням розміру франшизи), що у відповідності до наданого позивачем висновку експерта становить: 57687,77 гривень (вартість авто до ДТП) - 14918,94 гривень (вартість авто після ДТП) - 2000 гривень (франшиза) = 40768,83 гривень. Оскільки ж АТ «СГ «ТАС» (Приватне) здійснило виплату страхового відшкодування на суму 29506,16 гривень, то розмір недоплаченого страхового відшкодування становить заявлені позивачем до стягнення 11262,67 гривень. З викладених підстав, а також враховуючи, що позивач на підставі укладеного із власником автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] договору відступлення права вимоги від 12 липня 2020 року набув належних останньому прав вимоги до відповідачів по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (Приватне) на користь позивача означеної суми недоплаченого страхового відшкодування. Приймаючи наведене вище рішення щодо задоволення позову в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування, в основу якого покладено саме наданий позивачем висновок експерта №1806/20/20 від 10 червня 2020 року, а не звіт №7320 про визначення вартості відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 13 червня 2020 року, яким керувався відповідач АТ «СГ «ТАС» (Приватне) при визначенні розміру страхового відшкодування, суд виходив також із того, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу (постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року по справі №910/9396/17, від 06 липня 2018 року по справі №924/675/17). Крім того, при визначенні вартості автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] до ДТП оцінювач у своєму звіті в порушення вимог п.7.35, пп.7.53.5 п.7.53 Розділу VII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092, при використанні ресурсів мережі Інтернет не роздрукував додаткових даних, використаних таким чином, не зазначив дати отримання такої інформації та повної абсолютної URL-адреси, і не включив їх у звіт у вигляді відповідного додатку на відміну від експерта, який складав висновок №1806/20/20 від 10 червня 2020 року. Оскільки ж визначення вартості автомобіля до ДТП вплинуло на визначення такого автомобіля знищеним, а отже і на розмір страхового відшкодування, суд вважає недоліки звіту №7320 від 13 червня 2020 року суттєвими, а сам звіт як доказ неналежним та недопустимим. Крім того, оскільки не зважаючи на звернення позивача до відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) із вимогою виплатити йому недоплачене страхове відшкодування, страховою компанією її обов`язок дотепер не виконано в повному обсязі, доплату не здійснено, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати не тільки виплати такого відшкодування у судовому порядку, а також нараховувати на суму невиплаченого страхованого відшкодування передбачені ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, а також пеню згідно ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дані обставини свідчать про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог до відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне), а отже і про можливість їх задоволення у вказаній частині. Підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) вартості послуг експерта в розмірі 2100 гривень з проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного КТЗ, оформленої висновком експерта №1806/20/20 від 10 червня 2020 року. Рішення суду про задоволення даної частини позовних вимог мотивоване тим, вказані витрати за змістом ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст.22 ЦК України та з урахуванням фактичних обставин у справі є понесеними позивачем збитками - витратами, які позивач змушений був понести для відновлення свого порушеного права, а саме задля забезпечення виплати йому недоплаченого страхового відшкодування, спонукання відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) до виконання його зобов`язання, а також з метою доведення вартості завданої майнової шкоди, в тому числі задля подальшого захисту своїх прав у судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, обґрунтованими і доведеними є позовні вимоги до відповідача [PERSON] , оскільки за змістом норм законодавства, наведеного і застосованого судом вище, страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи, який має бути відшкодований особою, винною у завданні шкоди, якою і є [PERSON] . Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних, а отже і необхідність їх задоволення в позовному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи та вили судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 908 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5100 гривень, вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «СГ «ТАС» (Приватне) на користь позивача про пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 5284,95 гривень, а з відповідача [PERSON] решту судових витрат в розмірі 723,05 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved