Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

11.07.2013 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до із позовом до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - 1/6 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 13.01.2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просить визнати за нею право власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що вона є єдиним землекористувачем земельних ділянок по [ADDRESS], на яких розташований житловий будинок, власником 5/6 частин якого вона є. Як зазначає позивач, вона проживає у вказаному житловому будинку безперервно з 21.07.1977 року, тобто більше 10 років. [PERSON], який був братом позивача та якому належала 1/6 частина будинку по [ADDRESS], помер [INFO]. При цьому, як вказує позивач, [PERSON] з 03.02.1990 року жодного дня не проживав у цьому будинку. Як зазначає позивач, у померлого [PERSON] є спадкоємці, які вступили у спадщину на інше майно померлого, але 1/6 житлового будинок по [ADDRESS] як спадщину спадкоємці у передбаченому законом порядку після смерті померлого не прийняли, що дає підстави вважати, що від зазначеної спадщини спадкоємці відмовились, а померлий [PERSON] втратив права і обов'язки на цю частину будинку у зв'язку зі смертю. Позивач вказує на те, що власник спірного нерухомого майна їй як давнісному володільцю не відомий, адже державної реєстрації речового права спірного нерухомого майна, як це передбачено статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не здійснено. Позивач вказує на те, що вона з 21.07.1977 року постійно проживає та зареєстрована в зазначеному будинку, користуюється земельними ділянками площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, веде господарство та утримує цілий будинок, доглядає за будинком, робить в ньому поточний та капітальний ремонти, сплачує комунальні платежі, по даний час безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє вищевказаним нерухомим майном - житловим будинком по [ADDRESS] як своїм власним, таким чином, фактично стала його власником, а тому звертається до суду для визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглянути за його відсутності. Представником відповідача надіслано суду заперечення на позов, в яких представник просить вирішити справу на підставі поданих доказів та розглядати її за відсутності представника відповідача, у задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 09.09.2014 року №40170 (И-2014) (а.с.87) 5/6 домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.02.1990 року Першою державною нотаріальною конторою, та договору дарування, посвідченого 14.09.1990 року старшим державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, 1/6 вказаного домоволодіння зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.02.1990 року. [INFO] [PERSON] помер (а.с.32). Згідно з довідкою житлово-експлуатаційної контори №112 від 16.01.2004 року №23 (а.с.34) [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 03.02.1990 року до дня смерті, помер [INFO]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи померлого [PERSON] (а.с.30-51), зокрема, свідоцтва про право на спадщину за законом(а.с.50), спадкоємцями за законом [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким видано свідоцтво про право на спадщину - будинок [ADDRESS]. Частина домоволодіння [ADDRESS], належна [PERSON] до дня смерті, до складу спадкового майна не входила, за оформленням спадщини на це майно зазначені спадкоємці не зверталися. Оскільки вказані спадкоємці після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину у вигляді 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS] не прийняли, суд приходить до висновку про їхню відмову від її прийняття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з липня 1977 року постійно проживає та зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с.103), доглядає за ним та утримує його, ремонтує, сплачує комунальні платежі тощо, тобто безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє вищевказаним нерухомим майном, у тому числі його 1/6 частиною, яка належала [PERSON] до його смерті. Факти виконання [PERSON] обовязків власника та несення тягаря утримання будинку [ADDRESS] підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема, квитанціями про оплату послуг за спожиту електроенергію, газ, сплату податку за землю, чеками про оплату придбаних будівельних матеріалів для ремонту будинку (а.с.107-110, 122-125, 141-147), показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч.4 вказаної норми право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року, отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше ніж з 01.01.2011 року. Оскільки [PERSON] з 1990 року є власником 5/6 частин будинку [ADDRESS], а після смерті [PERSON] [INFO] відкрито, безперервно та добросовісно володіла та продовжує володіти 1/6 частиною цього будинку, яка до смерті належала [PERSON], суд приходить до висновку про те, що [PERSON] набула право власності на 1/6 будинку за набувальною давністю на законних підставах, а тому вимоги її позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженими у справі доказами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved