Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

10.12.2019 року Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконувач функції органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; на користь особи яка буде призначена законним опікуном, а на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , на особистий рахунок дитини в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю по відношенню до трьох дітей; [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Про дану сім`ю службі у справах дітей райдержадміністрації стало відомо в кінці 2018 року, коли надійшло повідомлення від обласної служби про те, що до обласного притулку для дітей «Світанок» служби у справах дітей Одеської облдержадміністрації доставлені двоє малолітніх дітей., якими виявились [PERSON] та [PERSON] Згідно акту про знайдену дитину, матір пішла з дому 10.11.2018 року та не повернулася. Дітей було знайдено в орендованій квартирі за адресою; [ADDRESS] . Згідно з висновком служби у справах дітей Біляївської райдержадміністрації від 30.01.2019 року про доцільність повернення малолітніх з притулку, матір дітей надала письмову згоду на проживання та виховання в родині своєї матері, [PERSON] , [INFO] . Діти були повернені бабуеі за місцем її проживання; [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [INFO] в пологовому відділенні Миколаївської центральної районної лікарні громадянка [PERSON] народила дівчинку [PERSON] . [INFO] новонароджена була влаштована за заявою матері до Миколаївського обласного Будинку дитини, через складні життєві обставини (матеріальні та побутові проблеми), строком на шість місяців. За інформацією адміністрації державного закладу від 25.11.2019 № 1135-03-04 за період перебування малолітньої [PERSON] в закладі, жодного разу матір, [PERSON] , свою доньку не відвідувала, її долею не цікавилась. Позивач також вказує, як вбачається з довідки, наданою Кам`янською сільською радою, участі в утриманні та вихованні дітей відповідачка [PERSON] не приймає тривалий час. Діти знаходяться на утриманні бабусі з 19.02.2019 року. Відповідно до довідки Кам`янського дошкільного навчального закладу «Вербичка» онуки [PERSON] дійсно проживають з нею, відвідують дошкільний навчальний заклад. Бабуся дійсно займається вихованням дітей, постійно водить їх до садочку. Діти доглянуті, охайні. Мати, [PERSON] , у дитсадку не з`являлась, дітей не приводила, не забирала, вихованням не займалась. Тому зважаючи на вище викладене позивач просить стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання дітей, та позбавити її, батьківських прав по відношенню до них. У судове засідання позивач не з`явився. При тому представник служби подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив відповідачка не подала. У зв`язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку у відсутності відповідача та на підставі наданих доказів. Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; та [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6-8) Відповідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту обстеження соціально-побутових умов проживання від 20.05.2019 року [PERSON] та її малолітні діти за місцем реєстрації не проживають з 2010 року, майно та особисті речі відсутні. (а.с. 9-10) З копії висновку Служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області вбачається, що дана державна адміністрація вважає за доцільне повернути малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , на виховання в сім`ю до бабусі [PERSON] . Та розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації від 05.06.2019 року № 95-р тимчасово влаштовано малолітню [PERSON] , до Миколаївського обласного Будинку дитини строком на шість місяців. (а.с. 13,14) Відповідно повідомлення адміністрації Миколаївського обласного будинку дитини за період перебування дитини [PERSON] в закладі, жодного разу мати, [PERSON] свою доньку не відвідувала, її долею не цікавилася. Також Довідкою Кам`янської сільської ради підтверджується, що відповідачка [PERSON] в утриманні та вихованні дітей не приймає тривалий час, діти знаходяться на утриманні бабусі. Довідкою Кам`янського дошкільного навчального закладу також підтверджується, що онуки [PERSON] проживають в с. Камянка та відвідують даний навчальний заклад, мати у дитсадку не з`являлася та їх вихованням не займалася. (а.с. 15-17) Рішенням №1 від 27.11.2019 року Миколаївської райдержадміністрації продовжено строк перебування малолітньої [PERSON] , у Будинку дитини на шість місяців. (а.с. 20) Як вбачається з висновку від 09.12.2019 року служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючи функції органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 21) Повідомленням КНП "Миколаївський обласний будинок дитини" підтверджується, що жодного разу мати, [PERSON] свою доньку, [PERSON] в закладі не відвідувала, її долею не цікавилась. Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дітей, не турбується про стан їхнього здоров`я. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, не піклується про їхній духовний та фізичний розвиток не цікавиться життям дітей. Враховуючи викладене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за можливе позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її дітей. У відповідності до ст. 180 СК України відповідач, будучи батьком дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття. При цьому згідно ст. 166 ч. 2 СК України особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по утриманню дітей за станом його здоров`я або за іншими поважними причинами судом не встановлені. Відповідач є особою працездатного віку. Відповідно ст. 182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 182 ч.2 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України позов в цій частині також підлягає задоволенню з визначенням розміру стягуваних аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved