Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача Коритненської сільської ради, де третіми особами без самостійних вимог є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилається на те, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1957 року побудови, що розташований в [ADDRESS], Вижницького району Чернівецької області, загальна вартість якого становить 73561,00 грн. Вона, як дружина померлого [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадковому майні. Крім неї спадкоємцями за законом першої черги є діти померлого - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За життя, а саме 12.01.2001 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,61 га, що знаходиться в [ADDRESS], яка одержана в результаті визначення її меж в натурі відповідно до його права на земельну частку (пай) та право на майновий пай, що перебуває у колективній власності СТзОВ «Світанок», с.Коритне заповів синові - [PERSON]. Із [PERSON] 21.10.2014 року вона уклала нотаріально посвідчений договір поділу спадкового майна, за яким вона успадковує житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами у [ADDRESS]. Вона як спадкоємець за законом першої черги фактично прийняла спадщину, оскільки своєчасно вступила в управління спадковим майном, зареєстрована та постійно проживає у даному господарстві, у тому числі на момент смерті [PERSON] Вона звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок, не зареєстрував його у встановленому законом порядку. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому [INFO] року [PERSON] В судове засідання позивачка не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному об'ємі. посилався на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. До початку розгляду справи від представника відповідача Коритненської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. До початку розгляду справи від третіх осіб [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 16.01.2001 року виконкомом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, копією свідоцтва про одруження І-ЯР [NUMBER], виданого 16.09.1960 року, зареєстрованого Коритненською сільською радою, Вашковецького району Чернівецької області, актовий запис №36. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1957 року побудови, що розташований в [ADDRESS], Вижницького району Чернівецької області, загальна вартість якого становить 73561,00 грн. та земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2,61 га, що знаходиться в [ADDRESS]. За життя, а саме 12.01.2001 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,61 га, що знаходиться в [ADDRESS], яка одержана в результаті визначення її меж в натурі відповідно до його права на земельну частку (пай) та право на майновий пай, що перебуває у колективній власності СТзОВ «Світанок», с.Коритне заповів синові - [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №36. Згідно договору про поділ спадкового майна від 21.10.2014 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями спадкового майна, після смерті [PERSON] домовились про поділ спадкового майна, яке залишилося на день смерті спадкодавця, а саме [PERSON] успадковує житловий будинок [ADDRESS], [PERSON] в свою чергу, успадковує грошові внески з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у філії територіально відокремленого без балансового відділення №10025/0190 с.Коритне Вижницького територіально відокремленого без балансового відділення №10025/0181 Чернівецького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» на рахунку [NUMBER]. З копії технічного паспорту на будинок, вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS], Вижницького району Чернівецької області, 1957 року побудови, вартістю 73561,00 грн., оформлений на ім'я [PERSON] Судом також встановлено, що крім позивачки, спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спадщину не прийняли та на неї не претендують, спадкоємцем по заповіту є [PERSON], з яким позивачка [PERSON] уклала договір про поділ спадкового майна від 21.10.2014 року. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №158/2005 року. Згідно довідки Коритненської сільської ради №731 від 26.06.2014 року вбачається, що [PERSON] на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання у [ADDRESS] з 1950 року по [INFO] року, тобто по день його смерті. На день смерті [PERSON] разом з ним в одному будинку в [ADDRESS] була зареєстрована та проживала - дружина [PERSON] Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки вступила в управління спадковим майном, здійснила поховання чоловіка, доглядала та на даний час доглядає за будинком. В зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №1009/02-31 від 21.10.2014 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок 1957 року побудови знаходяться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Отже, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved