Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

КП «Рівнекнига» звернулось до суду з позовом до Інформаційного агентства «Рівненське агентство журналістських розслідувань», [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, просить визнати, що стаття «[INFO]» опублікована [INFO] на сайті « 4 vlada» електронна адреса сайту www.4vlada.com, в розділі «інформаційно-аналітичний портал » - «Розслідування» не відповідає дійсності, шкодить діловій репутації КП «Рівнекнига» та наносить шкоду її інтересам, а також інтересам директора КП «Рівнекнига», зобов'язати автора статті [PERSON]. навести спростування викладених в даній публікації відомостей та опублікування на сайті « 4 vlada» резолютивної частини рішення суду, виплатити моральну шкоду директору КП «Рівнекнига» [PERSON] в розмірі 25 000 гривень за поширення неправдивої інформації щодо неї, як керівника КП «Рівнекнига», судові витрати стягнути з відповідачів солідарно на користь КП «Рівнекнига». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] на сайті 4 vlada» електронна адреса сайту www.4vlada.com, в розділі «інформаційно-аналітичний портал » - «Розслідування» опубліковано статтю під назвою «[INFO]», яка обурила її та працівників КП «Рівнекнига», оскільки викладені в ній факти є неправдивими і шкодять її діловій репутації як директора КП «Рівнекнига» та репутації підприємства. Вказує, що розпочинаючи статтю зі слів «[INFO]», автор вже заклав в основу статті звинувачення, які не підтвердив фактами, а лише висловив припущення. Вважає, що для підготовки вказаної статті, автор використав єдине джерело інформації - [PERSON], колишнього працівника КП «Рівнекнига», яку було звільнено. Окрім того, є голослівним матеріал щодо незаконного призначення її на посаду директора КП «Рівнекнига», оскільки дану посаду вона займає за Контрактом укладеним з Рівненською обласною радою і жодною перевіркою контролюючих органів не встановлено незаконність вищевказаного контракту. Посилання автора статті на приписи прокуратури Рівненської області щодо доцільності перебування її на займаній посаді спростовується тим, що відповідно до вимог КЗпП України вона умови контракту виконує належним чином. Відповідно до акту від 01.02.2008 року Контрольно-ревізійного управління в Рівненській області встановлено що «в ревізуємому періоді забезпечено дотримання позитивного фінансового результату, що передбачено в фінансових планах та контракті керівника підприємства», а також результати аналізу фінансового стану КП «Рівнекнига» за 2007 рік, який був здійснений відділом з питань управління об'єктами спільної власності територіальних громад області виконавчого апарату обласної ради, говорять про успішний менеджмент підприємства, його зростання, а відтак і стійкий фінансовий стан. Посилання у статті на реагування низки контролюючих органів, які внесли свої приписи та рекомендації щодо усунення шляхом розірвання контракту її як директора КП «Рівнекнига» з займаної посади, свідчить про необізнаність автора статті, оскільки такі відомості не підтверджені жодними документами. Не відповідає дійсності інформація щодо майна КП «Рівнекнига», оскільки за час перебування її на посаді директора КП «Рівнекнига», жодна з 5 книгарень не відійшла приватним особам у користування. З 2007 по 2013 року КП «Рівнекнига» витратила з чистого прибутку 400 тис. грн. на розвиток підприємства, покращення матеріально-технічної бази та поліпшення умов праці, було проведено ремонтні роботи, відбулась комп'ютеризація, придбали вантажний автомобіль, всі кошти розподілялись згідно Статуту та Колективного договору КП «Рівнекнига». Також інформація в статті про те, що «немає суворої звітності за рентабельність та господарювання перед власником» нічим не підтверджена, оскільки КП «Рівнекнига» звітується перед власником за виконання фінансового плану на нарадах в приміщення Обласної адміністрації. Вважає, що автор статті однобічно вивчив ситуацію щодо ринкової рентабельності порівнявши КП «Рівнекнига» та приватне підприємство, оскільки не враховано, що останні не сплачують відрахування до бюджету міста. Стаття містить неправдиву інформацію щодо кількості працівників в КП «Рівнекнига» . Також відомості в статті висвітлені виключно в негативному світлі і не враховано, що з 2009 по 2012 роки КП «Рівнекнига» визнавалась найкращим комунальним підприємством року. Вважає, що натяки автора на неефективну роботу підприємства, яка полягає у відсутності автоматизованої системи охорони продукції є неправдивими, оскільки маркування псує товарний вигляд книги і вона не підлягає обміну. Вважає необ'єктивними доводи автора статті, що у КП «Рівнекнига» обмежений вибір книжок, оскільки в підприємстві нараховується понад 19 тисяч книжкових видань, серед яких твори місцевих авторів та ґрунтовні економічні праці, чого немає у приватних книгарнях. На думку директора КП «Рівнекнига» стаття висвітлена однобічно, викладені в ній аргументи не підтверджені офіційними документами і принижують її як директора. Також її зміст має негативний вплив на читачів, оскільки формує оманливу думку споживача, про те, що КП «Рівнекнига» не рентабельне та не потрібне для суспільства підприємство. Неправдива інформація в статті зачіпає інтереси усіх працівників КП «Рівнекнига» шкодить їх діловій репутації, принижує честь та гідність. В порушення ст. 302 ЦК України, [PERSON] не переконався в достовірності інформації яку поширив, тому вона повинна бути визнана в судовому порядку недостовірною та підлягає спростуванню шляхом публікації на цьому ж сайті тим же способом, що і недостовірна інформація. Окрім того, відповідач свідомо поширивши відомості, які порочать її честь, гнітять її гідність та ділову репутації як директора КП «Рівнекнига» дав непристойну оцінку її поведінки і її рішень як керівника, чим заподіяв моральну шкоду, яка виразилась у заподіянні їй моральних страждань та нервового стресу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав подані на позов заперечення та пояснив, що позовні вимоги є неконкретизованими, оскільки позивач просить спростувати весь текст публікації, однак не доводить, що всі відомості викладені в ній є недостовірними. Окрім того, жодною нормою не передбачено такого способу цивільного захисту як спростування всієї статті загалом і таке формулювання позовної вимоги позбавляє суд можливості відокремити факти від оціночних суджень. В спростування позовних вимог вказав, що з 2009 року ним було розпочато перевірку інформації стосовно можливих правопорушень на КП «Рівнекнига», яке належить громаді Рівненської області і отримані ним документи дали підстави припускати, що на підприємстві порушуються права людини (колишньої працівниці книгарні «Слово») та відбувається непрозоре і з порушенням розпорядження майно громади Рівненської області. Шляхом зібрання свідчень людей, посадових осіб та інформації з документальних джерел було встановлено непрозорість призначення керівників на посаду КП «Рівнекнига» та неналежне управління майном громади Рівненської області. На основі вказаної інформації була підготовлена стаття під назвою «[INFO]», яка порушує низку питань стосовно неналежного управління комунальним майном, тому викладена в ній інформація є суспільно важливою, а не такою, що навмисно оприлюднена, щоб опорочити честь, гідність та ділову репутації КП «Рівнекнига» чи його директора. Окрім того, стаття містить інформацію про допущені правопорушення директором КП «Рівнекнига» [PERSON], зокрема порушення трудового законодавства, внаслідок чого одна з працівниць КП «Рівнекнига» втратила роботу і в подальшому було поновлена на посаді рішенням суду та їй була відшкодована значна сума з бюджету комунального підприємства, а не з особистих коштів посадової особи. Всі посилання у статті про реагування органів прокуратури, контрольно-ревізійного управління, інспекції праці стосовно порушень, які допущенні на підприємстві підтверджуються документальними доказами і частина інформації, яка містить стаття є дослівним відтворенням офіційних джерел. Вважає, що мешканці області мають право знати про управління їхнім майном, а журналісти є вільними та незалежними під час обрання форми та змісту поширення інформації. Стаття була спрямована не на підрив репутації, заподіяння шкоди немайновим правам позивача, а на поширення дискусії на тему, яка становила інтерес для громадськості. Окрім того, стаття містить коментарі посадових осіб і така інформація не може бути спростована в силу п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Таким чином, стаття було підготовлена на основі 22 задокументованих доказів та 8 свідчень громадян. Щодо моральної шкоди вважає, що такі вимоги є безпідставними та недоведеними, оскільки позивачем по справі є КП «Рівнекнига», а з позовних вимог слідує прохання стягнути кошти на користь третьої особи - [PERSON], яка не стороною по справі. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного громадянина вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку відкриту за режимом доступу інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. Друковані засоби масової інформації є вільними. Забороняється створення та фінансування державних органів, установ, організацій або посад для цензури масової інформації. Не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов'язки, передбачені Законом України "Про інформацію" та цим Законом. Журналіст має право: 1) на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання відкритої за режимом доступу інформації; Згідно з ст. 34 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» всі громадяни України, юридичні особи і державні органи відповідно до статті 9 Закону України "Про інформацію" мають право на оперативне одержання через друковані засоби масової інформації публічно поширюваної інформації про діяльність державних органів і організацій, об'єднань громадян та їх посадових осіб, а також інших відомостей, необхідних для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Судом встановлено, що [INFO] на сайті www.4vlada.com, в розділі «інформаційно-аналітичний портал » - «Розслідування» опублікована стаття «[INFO]», авторами якої вказано [PERSON], [PERSON] ІА «Рівненське агентство журналістських розслідувань» спеціально для «CorruptUA» . Відповідно до ст. 37. Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в України» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права та законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо 2) вони містяться у відповіді на інформаційний запит щодо доступу до офіційних документів і запит щодо надання письмової або усної інформації, наданої відповідно до вимог Закону України "Про інформацію"; 3) вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян; 4) вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; На підтвердження достовірності поширених ним відомостей у статті, відповідач [PERSON] надав документальні докази: - копія відповіді прокуратури м. Рівне від 28.11.2007 року № 5499 вих-07 [PERSON] - копія звернення голові Рівненської обласної ради від депутатської комісії, яка вивчала стацію на КП «Рівнекнига» від 25.04.2008 року - рішення Рівненської обласної ради п'ятого скликання від 25 травня 2007 року № 307 про стан розвитку книговидавничої справи, сприяння виданню та розповсюдженню вітчизняних книг на Рівненщині з нагоди Року української книги. - копія припису прокуратури Рівненської області Рівненській обласні раді про усунення порушень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Рівненської області від 28.02.08 р. № 07-226 вих 08 - копія відповіді контрольно-ревізійного управління в Рівненській області від 18.02.2008 року № 17-03-09/582 [PERSON] про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Рівнекнига» Рівненської обласної ради. - копія відповіді Рівненської обласної ради на інформаційний запит [PERSON] від 07.05.2009 року № 13-880/01 - стаття з газети «Рівне вечірнє» «[INFO]» від [INFO] року [NUMBER] - копія відповіді Державної податкової адміністрації в Рівненській області на звернення [PERSON] від 20.02.2009 року № 3154/31-27 - копія листа Територіальної інспекції праці у Рівненській області Голові Рівненської обласної ради від 06.05.2008 року № 17-09/477 - копія відповіді управління комунальною власністю ВК РМР від 20.08.2013 року № 02-ПІ-5 про розмір плати за оренду нежитлових приміщень, які сплачує Комунальне підприємство «Рівнекнига» Рівненської обласної ради - відповіді на інформаційні запити від 22.07.2013 року [PERSON] Рівненської обласної ради - копія відповіді КП «Рівнекнига» на інформаційний запит [PERSON] від 30.07.2013 року № 628 щодо нерухомого майна, яке перебуває на балансі КП «Рівнекнига», бюджету КП «Рівнекнига» за 2011, 2012 роки - роздруківка статті працівника Національної бібліотеки України ім. Вернадського [PERSON] «[INFO]», 2004 рік - рішення Рівненського міського суду від 12 жовтня 2012 року за позовом [PERSON] до КП «Рівнекнига» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким позов задоволено частково, поновлено [PERSON] на посаді продавця 1-ї категорії книгарні № 8 «Слово» КП «Рівнекнига»; стягнуто з КП «Рівнекнига» на користь [PERSON] 42978 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 8000 грн.; стягнуто з КП «Рівнекнига» на користь [PERSON] невиплачені гарантовані законодавством виплати з індексацією згідно законодавства; стягнуто з КП «Рівнекнига» на користь [PERSON] оплата листків непрацездатності за період з 14 жовтня 2008 року по 10 березня 2009 року. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином, у своїй статті [PERSON] використав посилання на акти реагування посадових осіб - прокуратури м. Рівне, прокуратури Рівненської області, територіальної інспекції праці, контрольно-ревізійного управління, податкової інспекції, рекомендації депутатської комісії від 2008 року голові Рівненської обласної ради, повідомлення голови Рівненської обласної ради, Комунального управління м. Рівне, коментар посадової особи - начальника Департаменту економічного розвитку і торгівлі Рівненської облдержадміністрації Івана Яремчука, дослівні відтворення матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього - цитати зі статті працівника Національної бібліотеки України імені Вернадського Олега Сербіна, інформація із сайту knig.org.ua, достовірність яких не зобов'язаний був перевіряти. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивні частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Представник позивача просить спростувати весь текст публікації, в тому числі і позитивну інформацію про роботу КП «Рівнекнига», зокрема коментарі директора КП «Рівнекнига» [PERSON], також стаття містить зображання грамот, які були вручені директору КП «Рівнекнига» [PERSON] та інформацію яка надавалась КП «Рівнекнига» на інформаційні запити [PERSON] Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції . Стосовно доводів представника позивача про те, що розпочинаючи статтю зі слів «[INFO]», автор вже заклав в основу статті звинувачення, а також про однобічність висвітлення фактів, виключно негативний зміст статті, суд вважає, що така інформація є оціночним судженням авторів статті і не може бути предметом судового захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами в цивільному процесі є будь-які фактичні докази, на встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Оскільки доводи, викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не надано доказів недостовірності поширеної інформації, тому в задоволенні позову слід відмовити Оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України заподіяння моральної шкоди є похідним від встановлення факту приниження честі, гідності та ділової репутації, тому позов в частині стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed