Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У серпні 2016 року до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що у вересні 2014 року звернулась до КП «Броваритепловодоенергія» із пропозицією укласти договір у повній відповідності до форми та змісту Типового договору, що затверджений постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, але відповідач наполягає на власному варіанті із включенням до нього збільшеного строку позовної давності, та інших умов, які звужують відповідальність виконавця та права споживача. Позивачка за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.11.2014 р. має передплату в розмірі 380,94 грн, за період з 01.11.2014 по 01.06.2015 р. додатково сплатила ще 134,90 грн, з 01.06.2015 р. по 01.06.2016 р. отримала субсидій на загальну суму 575,95 грн, що в сумі складає 1091,79 грн. За цей період, з 01.11.2014 р. по 01.06.2016 p., спожила послуг з водопостачання та водовідведення на суму 193,03 грн. Віднявши від загальної суми коштів, сплачених за період з 01.11.2014 р. по 01.06.2016 p., вартість спожитих за цей же період послуг з водопостачання та водовідведення виходить залишок в розмірі 1091,79 грн.-193,03 грн.= -898,76 грн. (передплата за водопостачання станом 01.06.2016р.). Крім того, позивачка за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2014 по 01.06.2015 р. сплатила готівкою 1404,65 грн., отримала субсидіями 3938,17 грн, що в сумі складає 5342,82 грн. За цей період, з 01.11.2014 р. по 01.06.2016 р., спожила послуг з теплопостачання на суму 4050,84 грн. Такі розрахунки підтверджуються квитанціями про сплату та іншими письмовими доказами. Віднявши від загальної суми коштів; сплачених за теплопостачання за період з 01.11.2014 р. по 01.06.2016 р.; вартість спожитих за цей же період послуг з теплопостачання виходить залишок в розмірі 5342,82 грн. - 4050,84 грн. = -1291,98 грн.(передплата за теплопостачання станом 01.06.2016р.). З такими розрахунками відповідач не погоджується, відмовляє в належному перерахунку за послуги з водопостачання, водовідведення та теплопостачання, тобто зберігає в себе майно, яке належить позивачці. Моральна шкода полягає у: необхідності на протязі тривалого часу змінювати свій звичайний стиль життя, витрачати власний час, життєві сили та кошти для написання заяв, скарг, клопотань, час на досудове та судове вирішення спірних питань, що в свою чергу стало причиною регулярних та тривалих порушень зв'язків з членами сім'ї та близькими родичами, безсоння, що в сукупності і спричиняє душевні страждання (моральну шкоду). Також зазначає, що позивачу заподіяна моральна шкода внаслідок: неправомірних дій та бездіяльності КП "Броваритепловодоенерґія", яке чинить регулярний психічний тиск, що виражається у відмові позивачу в укладенні договору з неухильним дотриманням умов типового договору, що є порушенням особистих немайнових прав та законних інтересів позивачки, прав на свободу договору, а також відмовляє в проведенні належних перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги, та всупереч фактам встановленим судовим рішенням постійно і безпідставно звинувачує позивачку в наявності боргу за період з 01.01.2011 р. по 01.11.2014 р.. Отже, в даному випадку, саме вина відповідача за його протиправну поведінку є однією з головних підстав для відшкодування моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить: визнати судом типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на умовах, передбачених нормативно-правовим актом обов'язкової дії, яким затверджено постановою Кабінету Міністрів Міністрів №630 від 21.07.2005 року, між позивачем та КП "Броваритепловодоенергія" - укладеним; 2) зобов'язати відповідача рахунки бухгалтерського обліку розрахунків [PERSON] за водопостачання та водовідведення, а також особовий рахунок № [NUMBER], привести у відповідність із розмірами фактичних сплат та фактичного споживання за період з 01.11.2014 року по 01.06.2016 року, наслідком чого станом на 01.06.2016 року на рахунку [PERSON] за послуги водопостачання та водовідведення має бути зарахована передплата в сумі 898,76 грн; 3) зобов'язати відповідача рахунки бухгалтерського обліку розрахунків [PERSON] за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, а також особовий рахунок № [NUMBER], привести у відповідність із розмірами фактичних сплат та фактичного споживання за період з 01.11.2014 року по 01.06.2016 року, наслідком чого станом на 01.06.2016 року на рахунку [PERSON] за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води має бути зарахована передплата в сумі 1291,89 грн.; 4) зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. (п'ятсот тисяч гривень), шляхом переказу грошових коштів у вказаному розмірі на картковий рахунок [PERSON], що відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк"; 5) судовий збір сплачений позивачкою в розмірі 1000 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Левчугова Ю.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS], не приватизована, основним квартиронаймачем та власником особового рахунку є [PERSON] У квартирі на даний час зареєстровано та проживає дві особи: [PERSON], - голова сім'ї та її син [PERSON] Квартира №190 знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від -1 березня 2013 року №94 виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, у частині технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливної каналізації та ліквідації аварій у внутрішньо будинкових мережах у житловому фонді територіальної громади м.Бровари визначено КП БМР «Броваритепловодоенергія». Матеріалами справи встановлено, що позивач неодноразово зверталась до відповідача щодо укладення договору про надання послуг, зокрема до матеріалів справи додано заяву [PERSON], датовану 15 жовтнем 2014 року щодо узгодження умов договору (а.с. 56), а також письмові відповіді КП «Броваритепловодоенергія» на звернення позивача №01-2066 від 16.09.2014 року (а.с. 74), №01-2495 від 11.11.2014 року, №01-133 від 20.01.2016 року (а.с. 57-59). Стороною позивача до матеріалів справи доданий примірник Договору [NUMBER] про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та ліквідації аварій у внутрішньобудинкових мережах. У зазначеному примірнику позивачем зроблені поправки та зауваження щодо умов, з якими вона не погоджується, вважаючи, що такі умови не відповідають умовам типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. (а.с. 52-55) У статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зазначеному обов'язку споживача кореспондує обов'язок виконавця підготувати та укласти зі споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону). Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. З аналізу положень ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як споживача так і виконавця послуг, якщо такий договір відповідає типовому договору. Згідно з ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умови, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Так, до договору включені умови щодо надання послуг з внутрішньобудинкових систем, збільшено позовну давність та інші умови, з якими не погоджується позивач. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110цс12, уразі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Таким чином, з огляду на викладене видно, що обидві сторони виявляють бажання на укладення договору, однак не дійшли згоди щодо його умов, крім того, укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як споживача так і виконавця послуг, якщо такий договір відповідає Типовому договору, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання типового договіру про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на умовах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, між [PERSON] та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» укладеним. Щодо інших позовних вимог суд приходить до наступного. Рішенням Броварського міськрайонного суду від 02 червня 2015 року позов Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" задоволено частково, стягнуто із [PERSON] на користь КП Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 1 квітня 2013 року по 1 листопада 2014 року в розмірі 516,11 грн. та заборгованість за послугу з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 1 квітня 2013 року по 1 листопада 2014 року в розмірі 360,75 грн. У частині вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 1 листопада 2011 року по 1 квітня 2013 року та в частині вимог про стягнення заборгованості з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 1 травня 2011 року по 1 листопада 2014 року в сумі 330,90 грн. відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015року в частині задоволення позовних вимог Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2013 року по 01.11.2014 року в сумі 516,11 грн. - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволені позовних вимог Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2013 року по 01.11.2014 року в сумі 516,11 грн. відмовлено. З історії сплат по абоненту ЛС [NUMBER] видно, за послугу з обслуговування внутрішньо будинкових систем позивачем у грудні 2015 року сплачено 360, 75 грн.(а.с. 170,171) Також із виписки по даних абонента ЛС [NUMBER] вбачається, що у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 330, 90 грн. [PERSON] зроблено перерахунок суми боргу в розмірі 380, 94 грн. в рахунок майбутніх нарахувань, тому станом на 01.09.2016 року відображено переплату в розмірі 637, 17 грн. враховуючи субсидію. (а.с. 168-169) Відповідно до даних абонента ЛС [NUMBER] станом на 01.09.2016 року у позивача є переплата у розмірі 888, 87 грн. за послугу з централізованого теплопостачання. (а.с. 166-167) У вищевказаних виписках по даних абонента КП «Броваритепловодоенергія» за період з 2011 року по липень 2017 року відображені нарахування за надані послуги, розмір сплачених коштів позивачем з урахуванням рішення Апеляційного суду Київської області, розмір субсидії а також сума, яка підлягає оплаті. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, не передбаченого такого способу захисту права, як зобов'язання втручатись у ведення бухгалтерського обліку підприємства, а позивачем не доведено у судовому засіданні порушення прав позивача веденням відповідачем бухгалтерського обліку розрахунків за спожиті послуги. При цьому суд звертає увагу на те, що всі розрахунки щодо нарахувань та сплат за надані послуги відображені у виписках по даних абонента КП «Броваритепловодоенергія» за період з 2011 року по липень 2017 року. Крім того, за правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є сином позивача, пояснив, що його мати є похилого віку, по господарству не може нічого виконувати, останні три роки змушена ходити по різних установах та відбивати атаки комунальних господарствах щодо існування заборгованості. Позивач сплачує за надані послуги і боргів у неї не має. Свідок пропонував комунальному господарству мирно вирішити спір, але не вийшло. Позивач постійно переживає через вказані обставини, змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Згідно із ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Разом з тим, посилання позивача про завдання моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, а в судовому засіданні не встановлено протиправності дій відповідача, які б завдали їй моральних страждань, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Безпідставними є й посилання позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди, яку вона отримала внаслідок неправомірних дій ТОВ «Київоблгаз збут», оскільки моральна шкода відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, як зазначалось вище. Позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, на користь позивача підлягають частково відшкодуванню витрати, понесені нею на сплату судового збору у розмірі 250 грн. (1000 грн. : на 4(позовні вимоги)). На підставі викладеного та

Outcome: partial