Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

01.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні позивача з сином [PERSON], [INFO]; та визначити способи участі позивача у спілкування та вихованні сина: систематичні побачення з сином наодинці під час сумісного відвідування парків, кіно, рибалки, ігрових майданчиків; проведення з сином наодинці кожних 2-х вихідних місяця; виїзд з дитиною закордон на відпочинок під час канікул; безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання; безперешкодне спілкування з дитиною по телефону. При цьому позивач посилається на те, що від фактичних шлюбних стосунків сторін 14.05.2009 року народився син [PERSON]. Позивач вказує, що на теперішній час стосунки між сторонами припинені та вони проживають окремо. Однак, відповідачем чиняться перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, в зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивача [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просять її задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, оскільки вважає доводи, викладені позивачем у позовній заяві надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Відповідач пояснила, що згодна на зустрічі батька з сином лише при її участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву представника органу опіки та піклування про розгляд справи за її відсутності, вирішення справи залишають на розсуд суду та підтримують висновок від 10.10.2016 року. Вислухавши учасників справи, що з'явилися до судового засідання, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 14.05.2009 року народився [PERSON], актовий запис № 1019, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 181481, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 10/. Згідно характеристики № 192 від 24.05.2016 року Одеської загальноосвітньої школи № 81 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, дитина [PERSON] навчається у 1-В класі. Батьки дитини кожного дня привозять дитину до школи та забирають її, постійно відвідують батьківські збори, виховні заходи, приймають активну участь у навчанні дитини, приділяють увагу вихованню та розвитку сина /а.с. 18/. У ході розгляду справи позивач пояснював, що відповідач чинить перешкоди у вільному спілкуванні батька з сином, оскільки позивач має можливість бачитись з сином лише вранці та в обід, коли відвозить сина до школи та забирає зі школи. Проте зустрічі батька з сином відбуваються виключно у присутності відповідача або її батьків. Відповідач у ході розгляду справи пояснювала, що позивач недобросовісно виконує свої обіцянки та домовленості стосовно зустрічей із сином, неодноразово відмовлявся від завчасно узгоджених зустрічей, та відповідач заперечує проти спілкування сина із новою дружиною позивача. У судовому засіданні 14.11.2016 року судом за клопотанням сторони позивача були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що позивач [PERSON] любить свого сина [PERSON], піклується про нього, та має прагнення приймати участь у його вихованні та спілкуванні з сином. Свідки вказали, що на теперішній час у позивача нова сімя, його дружина Даря чудово відноситься до [PERSON]. Свідки охарактеризували позивача як спокійного, душевного та люблячого батька. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що у неї теж є дитина, яку виховує не рідний батько дитини, тому їй зрозуміло ставлення позивача до сина, його турбота та переживання про участь у вихованні сина. [PERSON] повідомила, що син сторін чудова дитина, милий та відкритий до спілкування. Свідок зазначила, що вона переконана, що позивачу [PERSON] не байдуже життя сина, проте свідок виразила занепокоєння з приводу того, що відповідач маніпулює дитиною. Судом встановлено, що між батьками є непорозуміння щодо їх стосунків. Відповідач [PERSON] вважає, що після припинення стосунків, позивач уклав шлюб з іншою жінкою, з якою син сторін не повинен спілкуватися, так як вона винна у припиненні стосунків сторін. Такі ж звинувачення відповідач у судовому засіданні предявила і до свідка [PERSON], який / на думку відповідача/ і познайомив позивача із його новою дружиною. Пояснення відповідача [PERSON], надані у судовому засіданні, суд розцінює як прояв особистої образи на позивача, у зв'язку із чим невирішені особисті відносини відповідач намагається поширити на стосунки батька з сином, що на думку суду є неприпустимим. Оскільки, в даному спорі, що виник між сторонами, суд першочергово враховує інтереси дитини. З листа Одеського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 28.09.2016 року вбачається, що на підставі звернення [PERSON] відносно надання психологічних послуг, фахівцями центру були проведені консультації та надано рекомендації по розвязанню конфліктів з [PERSON] та налагодження контакту з сином [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом, та між сторонами існує спір, який регламентується положеннями ст.159 СК України. Згідно з ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На підтвердження заявлених вимог судом досліджено надані позивачем письмові докази, а саме: медичну довідку про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 13.05.2016 року /а.с. 11/, сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду віл 11.05.2016 року /а.с. 12/, довідку з Одеського психоневрологічного диспансеру від 11.05.2016 року /а.с. 13/, довідку МВС України про відсутність судимості станом на 12.05.2016 року /а.с. 14/, довідку з місця роботи від 13.05.2016 року /а.с. 15/, довідку з Овідіопольського відділення Іллічівської обєднаної ДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 16.05.2016 року /а.с. 16-17/, довідку про склад сімї /а.с. 20/, характеристику з місця проживання /а.с. 63, 37, 71/, квитанції /а.с. 22-25, 27-45, 48-54, 58-62/, накладні /а.с. 46-47, 55-57/. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] психічно здоровий, має стабільний дохід, систематично надає матеріальну допомогу на утримання сина та має гарні характеристики з місця проживання. Судом досліджено висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування № 1939/01-11 від 10.10.2016 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], яким встановлено, що між батьками виник спір стосовно способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином. З висновку слідує, що [PERSON] наполягала на тому, щоб спілкування батька з сином відбувалося у ї присутності, а [PERSON] вважає, що спілкування з сином у присутності [PERSON] та членів її сімї буде неповноцінним. Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини та у спілкуванні з сином, шляхом встановлення систематичних побачень щопонеділка та щочетверга з 13.00 годин до 19.00 годин, та щосуботи з 11.00 годин до 20.00 годин без присутності матері, та сторонніх осіб, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня та особливостей малолітнього відповідно до віку. У ході розгляду справи відповідач пояснювала, що фактично не заперечує проти спілкування батька з сином, проте у зв'язку із зміною її графіка роботи, запропонований органом опіки та піклування спосіб участі позивача у вихованні сина, є недоцільним та некомфортним для неї. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході судового розгляду справи, судом детально проаналізовано доводи як сторони позивача, так і сторони відповідача. Так, суд не погоджується із поясненнями сторони відповідача щодо необґрунтованості висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 10.10.2016 року, оскільки вказаний висновок на теперішній час чинний та не скасований у судовому порядку. При цьому суд зазначає, що вказаний висновок має рекомендаційний характер при вирішення судом спору по суті. Статтею 150 СК України передбачені обовязки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обовязок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обовязок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обовязки. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи першочергово інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та частково доведені.

Outcome: approved