Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

07 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Макіївки в особі Макіївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, про визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника щодо домоволодіння [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги неможливістю отримання ним після смерті батька - [PERSON] правовстановлюючого документа на вищеназване нерухоме майно, оскільки спірний об*єкт нерухомості не було введено в експлуатацію. Ухвалою суду від 07 листопада 2013 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] Ухвалою місцевого суду від 08 травня 2014 року за заявою позивача позовна заява [PERSON] в частині вимог про отримання на ім*я позивача документів, що посвідчують право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, [PERSON], померлої [INFO] року та [PERSON], померлого [INFO] року, залишена без розгляду. У судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] підтримали заявлені вимоги, пославшись на факти і обставини, викладені в позовній заяві, та [PERSON] зазначив, що рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Макіївки від 04.03.1954 року його батькові [PERSON] була виділена у безстрокове користування для забудови індивідуального житлового будинку земельна ділянка у розмірі 528 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. На ній його батьком на протязі 1954-1955 років був побудований житловий будинок та господарчі будівлі та споруди. У подальшому органом виконавчої влади була проведена зміна нумерації будинку на № [NUMBER]. [INFO] року його батько помер. Спадщина, яка залишилася після смерті [PERSON] за усною домовленістю між ними фактично прийнята шляхом вступу в управління майном спадкоємцями першої черги: дружиною померлого та його матір*ю - [PERSON] та синами: [PERSON] та ним - [PERSON]. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто з них не звертався. У спірному домоволодінні проживала мати, яка померла [INFO] року. Спадкоємцями після її смерті були він та його рідний брат [PERSON] Вони за домовленістю прийняли спадщину, фактично вступивши у володіння та користування домоволодінням і земельною ділянкою, до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини вони не зверталися, юридично її також не оформили. [INFO] року помер [PERSON], який не залишив заповіту. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді однієї другої частки житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємець першої черги - його повнолітня донька [PERSON], яка у зв*язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» в передбачений законом строк відмовилася від прийняття спадщини на його користь, подавши таку заяву до Третьої макіївської державної нотаріальної контори. Таким чином, єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна залишився він, у зв'язку з чим ним було подано письмову заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. В процесі оформлення спадщини була встановлена відсутність правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння, у зв*язку з не введенням його в установленому законодавством порядку в експлуатацію. За заведених обставин у листопаді 2012 року він звернувся до Кіровського районного суду міста Макіївки з позовом до територіальної громади міста Макіївки в особі Макіївської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Рішенням місцевого суду від 28 травня 2013 року, яке набрало чинності, у задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Представник позивача [PERSON] зазначив, що право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, і у даному випадку регулювався Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», втратившим чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року постаново від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти не пов*язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, вони передбачали, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Порядок реєстрації нерухомого майна був визначений Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. За цією Інструкцією реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності. При цьому реєстрація здійснювалась на підставі правовстановлюючих документів, яким у даному випадку був затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. [PERSON] здійснив будівництво спірного будинку на відведеній для цих цілей земельній ділянці, при наявності акта виділення в натурі на місцевості цієї земельної ділянки під забудову, затвердженого проекту будівництва та дозволу на забудову, що свідчить про те, що ним будівництво спірного домоволодіння здійснювалося у відповідності до чинного на той час законодавства. При цьому спірний об*єкт нерухомості [PERSON] не був введений в експлуатацію, а тому належні йому права та обов'язки забудовника входять до складу спадщини, єдиним спадкоємцем якої є позивач. Посилаючись на наведені обставини та їх правове обґрунтування позивач та його представник просять визнати за [PERSON], як за спадкоємцем [PERSON], померлого [INFO] року, майнових прав забудовника щодо незавершеного будівництвом домоволодіння [ADDRESS], з правом здачі житлового будинку та належних до нього господарчих споруд в експлуатацію, та отримання в установленому законом порядку правовстановлюючих документів. Представник Макіївської міської ради, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. У письмових запереченнях представника відповідача [PERSON] вказано, що позов [PERSON] вона не визнає, у зв'язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа та реєстрації попереднім власником нерухомого майна в органах БТІ. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Донецькій області та [PERSON], які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з'явились, надавши письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечуючи проти задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради депутатів трудящих від 04 березня 1954 року (протокол № 5) [PERSON] виділена садибна земельна ділянка у розмірі 528 квадратних метрів на право забудови індивідуального житлового будинку з безстроковим користуванням земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Вказаним рішенням органа виконавчої влади зобов'язано [PERSON]: п. 2а) будівництво індивідуального житлового будинку здійснювати по типовому проекту, затвердженому головним архітектором міста Макіївки; п. 2в) до будівництва житлового будинку приступити після оформлення всіх документів на будівництво будинку в Макіївському міськкомгоспі та нотаріальній конторі. Згідно акту від 29 березня 1954 року представником управління головного архітектора м. Макіївки Рессель А.Д. здійснено відвід земельної ділянки в натурі на місцевості. 21 травня 1954 року між [PERSON] та житловим управлінням виконавчого комітету Макіївської міської ради укладено нотаріально посвідчений договір на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. За умовами договору забудовник [PERSON] зобов'язався на відведеній земельній ділянці побудувати наступні будівлі: одноповерховий жилий будинок з двох кімнат і кухні, службу дерев'яну, криту толю розміром тільки 6.0 х 3.0; почати будівництво не пізніше 20 травня 1954 року та повністю закінчити його не пізніше 20 травня 1957 року. Як визначено в пунктах 6, 7 договору, будівництво будинку повинно відповідати архітектурно-плановому завданню до проекту. Забудовник зобов'язаний при зведенні будівель дотримуватися всіх чинних будівельних, протипожежних, санітарних правил. Відповідно до пункту 13 договору після закінчення будівництва, на протязі п'яти днів забудовник зобов'язаний повідомити житлове управління, яке перевіряє та складає акт про здійснення будівництва. Зведена на земельній ділянці будівля є особистою власністю побудувавших осіб (п. 14). Інспекцією архітектурно-будівельного контролю м. Макіївки [PERSON] затверджено проект та надано дозвіл № 148 (точна дата не встановлена) на будівництво житлового будинку [ADDRESS]. 11 листопада 1955 року на домоволодіння [ADDRESS] в Кіровському районі м. Макіївки видана домова книга для прописки громадян, які проживають у будинку. З часом рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради депутатів трудящих було змінено адресу спірного домоволодіння з [ADDRESS], що підтверджено наявними в матеріалах справи документами. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що спірний будинок [PERSON] був збудований в 1955 році. Умови та правові наслідки будівництва визначались чинними на час існування спірних правовідносин нормативно правовими актами: Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року). Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналіз умов договору від 21 травня 1954 року також свідчить про те, що після закінчення будівництва право особистої власності на жилий будинок у осіб, які його звели, виникає після перевірки та складання акта про виконання будівництва житловим управлінням Макіївської міської ради депутатів трудящих. Позивачем не надано суду документальних доказів щодо складання житловим управлінням Макіївської міської ради депутатів трудящих у відповідності до договору забудови акта про виконання будівництва житлового будинку [ADDRESS]. 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995), згідно якої реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (п. 4). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено: 14) нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація права власності на будинок або домоволодіння здійснюється місцевими бюро технічної інвентаризації. Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки встановлені в Правилах державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 31 грудня 1995 року (втратили чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 327 від 02.07.2012). Наведені нормативно-правові акти були чинними за життя [PERSON] та регулювали питання оформлення право власності на об'єкти нерухомості, однак забудовником не виконані. До компетентних органів виконавчої влади із заявами про прийняття домоволодіння в експлуатацію та реєстрацію за ним права власності, як встановлено матеріалами справи, [PERSON] не звертався. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Макіївки від 28.10.1999 р., серія [NUMBER]. Як зазначено в рішенні від 19 лютого 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності на об'єкт - домоволодіння [ADDRESS]. Згідно технічному паспорту та схематичному плану земельної ділянки, виготовленому комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» 26 жовтня 2012 року, за адресою: [ADDRESS] на підставі договору забудови від 21.05.1954 № 3553 [PERSON] збудовано жилий будинок. Договір забудови не зареєстровано, [PERSON] помер. За даними інвентаризації від 26 жовтня 2012 року комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» на земельній ділянці збудовано житловий будинок літера А-1 в 1955 році, загальна площа складає 62,80 кв.м., у тому числі жила - 27,10 кв.м. На земельній ділянці знаходяться господарчі будівлі та споруди: літня кухня літера Б, літня кухня-гараж літера В, навіс літера Е, Ж, дворова вбиральня літера Д, літній душ, водовід, огорожа. З представленої експлікації до плану житлового будинку садибного типу [ADDRESS] видно, що він складається з допоміжних приміщень із загальною площею: коридор - 5,30 кв.м.; ванна - 3,80 кв.м.; передня - 12,40 кв.м.; кухня - 6,60 кв.м.; котельня - 5,40 кв.м.; тамбур - 2,20 кв.м. та трьох жилих кімнат площею відповідно: 7,0 - 7,10 - 13,0 кв.м. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що [PERSON] проживав у спірному будинку з часу його побудови по день своєї смерті. Згідно положень частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України випливає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Спосіб захисту визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. У частині 2 статті 16 ЦК України наведені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок. Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що [PERSON] будівництво спірного житлового будинку було здійснено на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, у відповідності із затвердженим проектом, з дотриманням основних будівельних норм і правил, однак не був прийнятий в експлуатацію. На момент смерті [PERSON] ([INFO]) право власності на нього в установленому порядку не було оформлено, правовстановлюючі документи на спірне майно відсутні. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, затвердженого проекту, якщо будинок у встановленому законом порядку не було введено в експлуатацію, таке будівництво не є самочинним, а є незавершеним. Таким чином, суд визнає, що будинок [ADDRESS] є незавершеним будівництвом. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „ Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. З огляду на наведене суд визнає, що після смерті [PERSON], яка сталася до завершення ним будівництва спірного будинку, його права та обов*язки як забудовника, у даному випадку обов*язок у встановленому законом порядку здати житловий будинок та належні до нього господарчі споруди в експлуатацію, увійшли до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] та діти: сини - [PERSON] та [PERSON] Наявними в матеріалах справи документами встановлено, що від імені [PERSON] заповіти посвідчені не були, після його смерті спадкоємці за законом до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. [PERSON] померла [INFO] року у віці 76 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Макіївки Донецької області 01 травня 2000 року був зроблений актовий запис за № 1023. За даними Третьої макіївської державної нотаріальної контори, підтвердженими інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) 21 січня 2002 року була відкрита спадкова справа № 19/2002 на ім*я спадкодавця [PERSON] на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від сина спадкодавця - [PERSON]. Заповіти в державних нотаріальних конторах від імені [PERSON] посвідчені не були. 22 січня 2002 року за реєстровим № 79 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошову компенсацію, нараховану національним фондом «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України. [PERSON] помер [INFO] року у віці 52 років, про що в книзі реєстрації смертей міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області [INFO] року був зроблений актовий запис за № 686. За даними Третьої макіївської державної нотаріальної контори, підтвердженими інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) Заповіти від імені [PERSON] в державних нотаріальних конторах посвідчені не були. 02 жовтня 2012 року була відкрита спадкова справа № 379/2012 на ім*я спадкодавця [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від брата спадкодавця - [PERSON]. 05 жовтня 2012 року до Третьої макіївської державної нотаріальної контори надійшла заява дочки спадкодавця - [PERSON] про відмову від спадщини на користь спадкоємця другої черги - [PERSON]. 19 грудня 2013 року за реєстровим № 2-895 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески, що знаходяться в ПАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON], а тому належним позивачем у справі. Враховуючи закріплений в статті 11 Цивільного процесуального кодексу України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами частини 2 статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до Законів України. Рішенням Кіровського районного суду міста Макіївки від 28 травня 2013 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до територіальної громади міста Макіївки в особі Макіївської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки», про визнання фактів, що мають юридичне значення: факту права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: 86136, селище Ново-робоче містечко [ADDRESS], за померлим [INFO] року [PERSON]; факту прийняття спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS], що відкрилось після смерті [PERSON], за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у розмірі по одній третій частини за кожним; факту прийняття спадщини у вигляді однієї третьої частки домоволодіння [ADDRESS], що відкрилось після смерті [INFO] року [PERSON], за [PERSON] та померлим [INFO] року [PERSON] у розмірі по одній шостій частині за кожним; визнання за ним ([PERSON]) права власності в порядку спадкування за законом на одну другу частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що складається з жилого будинку (літера А-1) загальною площею 62,8 кв.м., в тому числі жилою - 27,10 кв.м., господарчих споруд: літньої кухні (літера Б); літньої кухні-гаражу (літера В); намету (літери Е, Ж), вбиральні (літера Д), літнього душу (літера З), водогону і огорожі, що залишилося після смерті його батьків: [PERSON] та [PERSON], відмовлено. Предметом даного правового спору є визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника щодо незавершеного будівництвом житлового будинку, з правом здачі житлового будинку і належних до нього господарчих споруд в експлуатацію, та отримання в установленому законом порядку правовстановлюючих документів. На теперішній час процедуру й умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено в наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 91, згідно якому прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсацію за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved