Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

10.04.2014 року до суду надійшов вищевказаний позов, яким представник позивача просить: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIV3AD40308460 від 28.05.2009 року в сумі 120666,68грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль AUDI, модель: А6, рік випуску 1998, тип ТЗ-легковий, №кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER] - шляхом надання ПАТ КБ "Приватбанк" права продажу вказаного автомобіля з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, - звернути стягнення шляхом вилучення в [PERSON] (що мешкає за адресою: [ADDRESS]), - предмету застави - вищевказаний автомобіль, разом з комплектом ключів від цього автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на вказаний автомобіль AUDI, - що належать [PERSON], та передати вилушений вказаний автомобіль в заклад позивачу - ПАТ КБ "Приватбанк" (949094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги,50 код ЄДРПОУ 14360570). В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що між позивачем та [PERSON] 28.05.2009р. був укладений кредитний договір №VIV3АD40308460, згідно якого [PERSON] отримав кредит від позивача в розмірі 86256,71грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом - в розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 27.05.2014р. На твердження представника позивача, усупереч умов кредитного договору та вимог ЦК України, [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав - не сплатив необхідних коштів для погашення заборгованості за кредитом, яка станом на 10.01.2014р. складає 120666,68грн. Крім того, стверджується у позові, відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за ним, [PERSON] уклав з позивачем договір застави, надавши у заставу позивачу автомобіль AUDI, модель: А6, рік випуску 1998, тип ТЗ-легковий, №кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належав [PERSON] на праві власності, проте в порушення умов ст.6.2.20 договору застави, інших Законів України, реалізував заставлений автомобіль громадянину [PERSON] і вказаний автомобіль було зареєстровано за новим реєстраційним номером. Тому, на думку представника позивача, відповідно до ст.27 ЗУ «Про заставу», ст.ст.9,24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», застава на автомобіль, що перейшов у власність відповідача, зберігає свою силу, і, враховуючи те, що позивач не надавав [PERSON] згоди на відчуження заставного майна та зареєстрував 13.12.2013р. відомості про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, спірний автомобіль підлягає вилученню у відповідача та передачі у володіння позивачу з наданням позивачу права задовольнити свої грошові вимоги за рахунок заставного майна - автомобіля, що належав боржнику на момент укладання кредитного договору. За заявою позивача ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 10.04.2014р. було забезпечено позов і на спірний автомобіль накладено арешт - заборонено проводити реєстрацію та перереєстрацію вказаного автомобіля та здійснювати його відчуження до вирішення спору в даній цивільній справі по суті - тобто, до постановлення судового рішення. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення на позов, якими, не визнаючи позовних вимог в повному обсязі, просив їх залишити без задоволення як безпідставні та необґрунтовані, стверджуючи, що він, позивач, є добросовісним набувачем права власності на спірний автомобіль, оскільки не є [PERSON] знайомим або родичем, не знав і не був повідомлений про наявність обтяжень на свій автомобіль, який придбав за власні кошти у власника - [PERSON] безпосередньо у січні 2010 року, про що свідчить довідка-фактура, на підставі якої МРЕО м.Болград автомобіль був законно поставлений на облік та зареєстрований на його, позивача, ім'я. У судовому засіданні представник позивача підтримавши доводи позову просив задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, вказані у позові. Третя особа - [PERSON], будучи повідомленим про час та місце судового засідання, до суду не з'явився, не надавши суду пояснень щодо предмету позову та не повідомивши поважності причин неявки у судове засідання. Відповідач у судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог в повному обсязі, повідомив, що він у січні 2010 року бажав придбати саме такий автомобіль і, знайшовши його у Києві на автобазарі, познайомився з його власником - [PERSON], який сам, особисто, продавав свій автомобіль. Документи на авто були в порядку, власник автомобіля - [PERSON] перед продажем запевняв, що обтяжень автомобіль не має, але він, відповідач, сам, на власний розсуд, звернувшись до нотаріуса, якого знайшов сам без допомоги зацікавленої особи - продавця авто, одержав довідку про те, що автомобіль не перебуває під будь-якими обтяженнями, і лише після цього придбав авто. В разі, якщо б він, відповідач, дізнався про наявність обтяження на авто, він би, зрозуміло, відмовився від його купівлі; тим більш, що, прибувши до м.Болград - за місцем свого проживання - при постановці на облік у ДАІ автомобіль було удруге перевірено і не виявлено будь-яких заборон на його відчуження, тому він був спокійний і майже 4 роки спокійно експлуатував автомобіль. Якщо б він дізнався, що на автомобіль є обтяження, він, позивач, за цей час вже продав би його. Пояснення відповідача підтвердив свідок - його дорослий син [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що в них у родині був такий самий автомобіль «Ауді», на якому він, свідок, потрапив в ДТП, після якої автомобіль не підлягав відновленню; разом з батьком вони вирішили придбати такий самий автомобіль, оскільки вини уподобали саме цю модель, для чого виїхали до Київа, де на автобазарі продавалися кілька таких автівок і серед інших вони вибрали саме автомобіль [PERSON], перевірили його на обтяження у нотаріуса - нотаріус навіть видав їм довідку про відсутність обтяжень, але ця довідка не зберіглася, оскільки пройшло майже 4 роки; автомобіль вони з батьком придбали за власні кошти. Вислухавши у судовому засіданні представника позивача і відповідача, свідка, розглянувши позов та додані до нього матеріали, дослідивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що між позивачем - ПАТ «ПриватБанк» (далі - Банк) та третьою особою у справі - [PERSON] (далі - боржник) існували кредитні правовідносини відповідно до кредитного договору №VIV3AD40308460 від 28.05.2009року, згідно п.7 якого в забезпечення повернення кредитних коштів [PERSON] надав у заставу Банку автомобіль AUDI, модель: А6, рік випуску 1998, тип ТЗ-легковий, №кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належав йому, [PERSON] на праві власності, проте в порушення умов ст.6.2.20 договору застави, Законів України, не виконавши умов договору з повернення кредитних коштів в повному обсязі, заборгував Банку 120666,68грн. станом на 10.01.2014р., до того ж, знову у порушення умов договору, реалізував заставлений автомобіль громадянину [PERSON], після чого автомобіль було зареєстровано за новим реєстраційним номером. Ці факти у судовому засіданні ніким не спростовані і підтверджуються наданими суду доказами, що містяться в матеріалах справи: копією кредитного договору, розрахунком заборгованості за цим кредитним договором, витягом з державного реєстру про наявність обтяження на предмет застави, біржовою угодою від 16.01.2010р. товарної біржі «Столична» купівлі-продажу транспортного засобу, згідно якого довірені особи на підставі довіреності ВММ №004565 від 31.12.2009р. від імені [PERSON] продали, а відповідач [PERSON] придбав вищезазначений автомобіль Ауді. Той факт, що Боржник не мав права відчужувати вказаний автомобіль, підтверджується наявністю у державному реєстрі заборони на його відчуження від 2009 року, наявністю кредитного договору, згідно якого автомобіль є предметом застави до виконання умов договору, та розрахунком заборгованості за кредитним договором, згідно якого на момент розгляду даного позову Боржником невиконані умови договору з повернення кредитних коштів. Проте вимоги позову про витребування вказаного заставного майна - автомобіля Ауді - задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього; п.3ч.1ст.388 ЦК України регламентовано, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не лише безпосередньо у власника, а саме в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція (ст.216ч.1 ЦК України), а повернення майна з чужого незаконного володіння. (Двостороння реституція полягає в тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого незаконного правочину; віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення віндикаційного позову про витребування майна від добросовісного набувача. Оскільки ст.388 ЦК України однозначно вказує, що саме власник майна має право на його витребування у добросовісного набувача, а не будь-яка інша особа, тобто, саме волевиявлення власника, а не волевиявлення особи, яка не має права відчужувати майно, має визначальне значення, судовою практикою визначено, що підставами для залишення майна за добросовісним набувачем, як правило, служить те, що майно вибуло з волі саме споконвічного власника, навіть якщо при цьому було порушено норми законодавства. До того ж, нормою ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», - його ст.10, передбачено, що «в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У судовому засіданні достовірно встановлено, що спірне майно - автомобіль "Ауді" вибуло з володіння власника [PERSON] за його длоброю волею, оскільки іншого не доведено; крім того, відповідач стверджував, що на момент придбання ним цього спірного автомобіля «Ауді» - це майно перевірялось ним на відсутність обтяжень, яких не виявилося, і це твердження відповідача засвідчується поясненнями свідка, копіями матеріалів, що стали підставою для реєстрації автомобіля «Ауді» А5 2,4, [NUMBER] - за гр.[PERSON], - наданих суду на ухвалу про витребування доказів відділом УДАІ ГУМВС від 16.05.2014р. за №272, а також відсутністю інших доказів - у виді, наприклад, направлення повідомлення Державним реєстром обтяжувачу - позивачу ПАТ КБ "Приватбанк" - про наміри реалізації або реалізацію майна, що обтяжене за заявою ПАТ КБ "Приватбанк", тощо; вказане свідчить або про відсутність майна на момент реалізації в реєстрі обтяжень, або про відсутність законодавчого врегулювання надання відомостей, внесених у Державний реєстр обтяжень, - що неможна брати за підставу для позбавлення відповідача його законного права на володіння і користування, розпорядження, його власним майном, яке він добросовісно придбав не маючи намірів порушувати закони і перевіривши це майно на предмет наявності обтяжень. Крім того, незважаючи на те, що відповідач не просив застосувати до позовних вимог строк давності звернення з позовом позивача до суду, суд має зазначити, що з часу придбання відповідачем спірного автомобіля, постановкою його на облік і реєстрацію на його ім'я - з 05.02.2010р. - пройшло більш, ніж 4-ри роки, за які відповідач мав можливість, за наявності в нього відомостей про існування обтяження на його автомобіль, - реалізувати це авто або витребувати у продавця свої кошти, повернувши йому майно, тому твердження відповідача про проведення ним перевірки щодо відсутності обтяжень на момент придбання ним спірного автомобіля, суд приймає за достовірне. Оскільки позивач не є і ніколи не був власником спірного майна - автомобіля «Ауді», вказаного у позові, а також не було визнане його право власності на це майно, він, хоч і має право просити суд про звернення стягнення на заставне майно, проте не має права витребувати це майно в його добросовісного набувача на підставі ст.ст.388 ЦК України, тому цей факт позбавляє його й права звернути стягнення на майно, яке вже не належить його боржнику за кредитним договором. Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: dismissed