Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить дозволити виготовити проїзний документ неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу відповідача. Вимоги мотивує тим, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1997 року по 24 лютого 2005 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що цього літа її старша донька [PERSON], [INFO] має можливість відпочивати в Іспанії, тому дуже б хотілося, щоб і молодша донька [PERSON] мала можливість відпочити за кордоном та оздоровитись на морі. Для оформлення проїзного документа неповнолітнього необхідно дозвіл обох батьків, однак отримати такий дозвіл від відповідача не надається можливим. З моменту розлучення з [PERSON] вона спілкується лише по телефону, доньку [PERSON] відповідач бачив лише декілька разів зустрівшись випадково, востаннє років шість тому. Також відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та не спілкується з нею взагалі, аліменти на доньку платить несвоєчасно, та й то після нагадувань по телефону. Вона декілька разів просила відповідача піти разом до нотаріуса і оформити дозвіл для оформлення проїзного документу дитині, також надсилала такі прохання трьома листами, однак на всі запрошення відповідач не з»явився. Відмовляючи у наданні такої згоди [PERSON] посилається на те, що вона йому ніби то винна з приводу майна подружжя 6 000 дол. США, як неотримані кошти за відчуження автомобіля. Такі дії відповідача вважає неправомірними і такими, що порушують Конституцію України та вимоги діючого законодавства. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за зазначеною позивачкою адресою місця проживання та за місцем реєстрації, про причини неявки не повідомив, у зв"язку з чим суд, з урахуванням думки позивачки, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, шлюб між сторонами було зареєстровано з 05.03.1997 року. В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. За повідомленням позивачки, шлюб з відповідачем розірваний 24.02.2005 року. Відповідно довідки ЖБК «Планета» від 18.06.2014 року по формі № 3, неповнолітня дитина [PERSON] проживає з матір»ю [PERSON]. Правовий статус дитини встановлено ст. 6 СК України, частиною 2 якої визначено, що неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що відповідач не надає згоди для оформлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітньої дитини [PERSON], в підтвердження чого надала копії листів, які надсилала [PERSON] з проханням з»явитися до приватного нотаріуса для надання згоди на виїзд їхньої доньки за кордон для оздоровлення та відпочинку від 23.05.2014 р., 02.06.2014 р. та 10.06.2014 р., при цьому пояснила, що у визначений листами час відповідач до нотаріуса не з»явився. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законодавчо виїзд неповнолітньої дитини за кордон України передбачений, зокрема, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 зі змінами. Відповідно до цих Правил, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, зокрема проїзний документ дитини. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначений ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України». При цьому частиною 2 ст. 4 вказаного Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в України громадян України» визначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Разом з тим, відповідно до п. п. 3, 4 вищезазначених Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою у числі іншого можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Дитина сторін по справі [PERSON] [INFO], тобто має повних 17 років. Отже, як зазначено вище, чинним законодавством передбачено можливість надання рішенням суду дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків громадянину, який не досяг саме 16-річного віку, при цьому також йдеться про зазначення конкретної держави прямування та часу перебування у ній. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За викладених обставин вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Outcome: dismissed