Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами в яких вказав, що 01.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 11 200 гривень зі строком повернення до 31.12.2013 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою написаною власноручно [PERSON] 04.12.2013 року. Строк повернення у розписки визначений 31.12.2013 року. Однак, станом на день подання вказаної позовної заяви сума позики не повернута відповідачем по справі. У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути на його користь суму боргу в розмірі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. двісті сорок три гривні 60 копійки). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення суду, аналогічні в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав у повному обсязі Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він не брав грошових коштів, позов не визнає. Вислухавши сторін по справі всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 01.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 11 200 гривень зі строком повернення до 31.12.2013 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою написаною власноручно [PERSON] 04.12.2013 року. Строк повернення у розписки визначений 31.12.2013 року. Однак, станом на день подання вказаної позовної заяви сума позики не повернута відповідачем по справі. Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України, зобов"язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Виходячи з норми ст.1046 ЦК України, правова природа договору позики полягає у передачі позикодавцем у власність позичальникові грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками та зобов'язанні позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики ті його умов може бути представлена розписка позичальника. Така розписка позивачем надана. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України "Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором". Як вбачається з пояснень позивача вона неодноразово зверталася з проханням повернути позику, однак позичальником зобов'язання не виконано, грошові кошти не повернуто. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена як умовами укладеного між сторонами договору, так і вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 11200 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. Суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved