Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення недоплачених сум за оплату праці, мотивуючи свої вимоги наступним: З 04 травня 1998 року позивач працював у комунальному підприємстві теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на посаді слюсаря-ремонтника ремонтно-механічного відділення. 02.10.2012 року звільнився за власним бажанням. За період з 01.02.2012 року по 01.10.2012 року відповідач при нарахуванні заробітної плати використовував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній платі в сумі 744 грн., порушуючи таким чином вимоги трудового законодавства. В результаті невірного нарахування, відповідач здійснив недоплату грошових сум за оплату праці. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, скерував заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника через перебування в іншому судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та представник позивача наполягали на розгляді справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений, справа слухалася неодноразово, крім того відповідач є юридичної особою і має декілька представників. Суд вважає, що причини неявки в судові засідання є неповажними та відповідач навмисно затягує розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: З 04 травня 1998 року позивач працював у комунальному підприємстві теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на посаді слюсаря-ремонтника ремонтно-механічного відділення. 02 жовтня 2012 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням. За період з січня 2010 року по січень 2012 року включно відповідач нараховував позивачу заробітну плату відповідно до тарифної сітки, встановленої Колективним договором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за 2010 рік та Колективним договором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за 2011 - 2015 р.р., зокрема додатком № 2 до нього. За даною тарифною сіткою заробітна плата та інші виплати нараховується в коефіцієнті до мінімальної заробітної плати. При цьому відповідач використовував не діючий в країні на певний період нормативно встановлений розмір мінімальної заробітної плати, а закріплений в колективних договорах її показник у розмірі 744 грн.00 грн. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2012 року позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 15601, 11 грн. недоплачених сум за оплату праці за період з січня 2010 року по січень 2012 року. Ухвалою апеляційного суду рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили та виконано відповідачем. За період з лютого 2012 року по жовтень 2012 року включно відповідач продовжував нараховувати позивачу заробітну плату відповідно до тарифної сітки, встановленої Колективним договором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за 2010 рік та Колективним договором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за 2011 - 2015 р.р., зокрема додатком № 2 до нього. За даною тарифною сіткою заробітна плата та інші виплати нараховується в коефіцієнті до мінімальної заробітної плати. При цьому відповідач використовував не діючий в країні на певний період нормативно встановлений розмір мінімальної заробітної плати, а закріплений в колективних договорах її показник у розмірі 744 грн.00 грн. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може встановлюватися оплата за виконану працівником місячну норму робіт (ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. 3 Закону України „Про оплату праці"). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Згідно ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати встановлюється в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік було встановлено Законом України № 1646-VI „Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати"). За таких умов підприємства, установи, організації усіх форм власності і господарювання та фізичні особи не мають право змінювати законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, а усі їх угоди з цього приводу є нікчемними, оскільки прямо протирічать правовій нормі, і окремого визнання недійсними не потребують. Відповідно до положень ст. 97 Кодексу законів про працю України тарифні сітки, як і інші питання щодо порядку і форми оплати праці встановлюються підприємствами, установами, організаціями у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Тарифна сітка оплати праці на підприємстві, установі, організації встановлюється залежно від законодавчо встановленого розміру заробітної плати (ст. 96 Кодексу законів про працю України та ст. 6 Закону України „Про оплату праці") Таким чином, при нарахуванні та здійсненні оплати праці та інших трудових виплат позивачу на основі тарифної сітки, встановленої колективними угодами відповідача, останній мав використовувати показник мінімальної заробітної плати не у розмірі 744,00 грн., а встановлений законодавчо розмір мінімальної заробітної плати за певний період, а саме: с 01.01.2012 по 31.03.20121073,00 грн.с 01.04.2012 по 30.06.20121094,00 грн.с 01.07.2012 по 30.09.20121102,00 грн. Оскільки дана норма відповідачем не виконувалася, оплати праці позивача здійснювалася ним не в належному розмірі. Розмір недоплачених позивачу грошових сум за оплату праці за період з лютого 2012 року по жовтень 2012 року включно склав 10540,86 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно до ст.. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved