Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

позивачка звернулася з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В позові вказано, що 28.10.2006 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль, власником якого записаний відповідач, ринковою вартістю 201113,50 грн. Крім того, під час шлюбу за спільні кошти придбали: трьохкімнатну квартиру та кладову, право власності на які оформлено на відповідача. Враховуючи, що має право на 1/2 спільно нажитого майна під час шлюбу, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 квартири, на 1\\2 кладової та 1/2 автомобіля та вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Подала заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує частково, оскільки не згідний платити судові витрати в частині оплати послуг адвоката. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Судом встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.10.2006 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб від 19.08.2014 року. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року ,,Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За час шлюбу сторонами набуто у власність: - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 84,4 кв.м., згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім'я відповідача виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 13.01.2012 року та копії витягу про державну реєстрацію прав від 19.01.2012 року; - кладову №XCIX, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 2,4 кв.м. згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім'я відповідача виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 13.01.2012 року та копії витягу про державну реєстрацію прав від 19.01.2012 року; - автомобіль марки ,,MITSUBISHI", модель ,,GALANT 2.4", 2009 р.в., чорного кольору, № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я відповідача [NUMBER] від 17.07.2010 року. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до технічного паспорта від 12.08.2011 року на квартиру [ADDRESS], загальна площа квартири 84,4 кв.м., інвентаризаційна вартість квартири становить 233029 грн. Відповідно до технічного паспорта від 12.08.2011 року на комору №XCIX в житловому будинку [ADDRESS], загальна площа квартири 2,4 кв.м., інвентаризаційна вартість комори становить 9073 грн. Відповідно до довідки №14/15/10 про середньо-ринкову ціну автомобіля від 28.10.2014 року, виготовленої оцінювачем [PERSON], середньо-ринкова ціна автомобіля MITSUBISHI GALANT 2.4, 2009 року виготовлення, чорного кольору ДНЗ [NUMBER], ідентифікатор [NUMBER], з бензиновим двигуном, робочим об'ємом 2378 см.куб., станом на 28.10.2014 року, становить 201113, 50 грн. Таким чином, судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судовий збір та витрати на правову допомогу слід стягнути з відповідача в користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved