Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

09.10.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29.12.2007 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №193. В обґрунтування позову зазначила, що 29 грудня 2007 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 02 жовтня 2017 року фактично шлюбні відносини між ними припинені у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного. Саме з 02.10.2017 по даний час вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Після розірвання шлюбу син буде проживати з нею. Спору про розділ майна між ними немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення. 02.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено по справі судове засідання. 29.11.2017 судове засідання відкладено в зв'язку з першою неявкою сторін. 24.01.2018 сторонам по справі призначено строк для примирення шість місяців, провадження по справі зупинено до 24.07.2018. 24.07.2018 розгляд справи відкладено в зв'язку з щорічною відпусткою судді. 28.08.2018 провадження у справі поновлено. 28.08.2018 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, примирення з відповідачем не можливе, судові витрати просила покласти на відповідача. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. 28.08.2018 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутністю. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з'явилися. За наявності поданих ними заяв про судовий розгляд справи за їх відсутності, неявка учасників справи не перешкоджає судовому розгляду справи. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи про розірвання шлюбу, тому судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтву про шлюб Серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2007, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 4, 8, 9). Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнаються та не підлягають доказуванню ті обставини, що вони припинили спільне проживання, примирення між ними не відбулося незважаючи на вжиті судом заходи до збереження сім'ї, спору про місце проживання неповнолітнього сина та про поділ майна між сторонами немає. Зі змісту позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідачем зазначені обставини не спростовані. Оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а вжиті судом заходи до збереження сім'ї позитивних результатів не дали, що вказує на неможливість примирення, доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам належить визнати доведеними. За таких обставин, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн 00 к. (а. с. 1). Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складання повного рішення.

Outcome: approved