Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

13.08.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати відповідача та третіх осіб [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]; встановити порядок виконання рішення суду шляхом зняття відповідача та третіх осіб з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що зазначена квартира належить до йому на праві власності. Крім нього у квартирі зареєстрована, зокрема, його донька [PERSON] Зазначив, що 2008 р. відповідач у вказаній вище квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, будь-які її речі у квартирі відсутні. Ухвалою суду від 28.08.2018 р. зазначений вище позов залишено без руху у зв'язку з недоліками, вказаними в ній. 04.09.2018 р. на виконання ухвали суду від 28.08.2018 р. позивачем надано уточнену позовну заяву, в якій просив визнати відповідачів такими, що втратили право проживати у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 05.09.2018 р. відкрито провадження та справу постановлено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач надав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в загальному порядку не надали, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.03.1998 р. Згідно з довідкою ТОВ "Николаевдомсервіс" від 06.11.2014 р. №3477 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, зокрема [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Судом було встановлено, що відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають з 2008 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несуть, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 04.08.2018 р. Крім того, зазначене підтверджується заявами відповідачів, долученими позивачем до матеріалів справи, відповідно до яких останні визнають позовні вимоги в зв'язку з проживанням за межами України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON], [PERSON] у жилому приміщенні спірної квартири, понад десять роки без поважних причин. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Відповідно до ч.1 ст.106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Вимогами ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як і наймач та члени його сім'ї. Крім того реєстрація у вказаній квартирі відповідача чинить перешкоди реалізації позивачем свого права на приватизацію займаної нею квартири. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користуються зазначеною квартирою більше десяти років, суд вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки не проживають в спірній квартирі без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачів на користь держави судового збору в розмірі 704,80 грн., тобто по 352,40 грн. з кожного

Outcome: approved