Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

10.09.2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулось до суду з даним позовом, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 27.09.2018 року, мотивуючи тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 14.05.2014 року [PERSON] уклав з ТОВ Агрофірма «Матюші» договір оренди землі № б/н, за яким передав останньому в оренду вказану земельну ділянку строком на 10 років та 28.01.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журов О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 18906056, яким зареєстрував право оренди на земельну ділянку за товариством. Наприкінці грудня 2017 року товариство отримало від [PERSON] повідомлення за вих. № б/н від 26.12.2017 року, про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку на підставі пункту 33 цього договору, мотивуючи тим, що нібито Агрофірма «Матюші» не виконала належним чином зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2016, 2017 роки. Однак, підстав для розірвання Договору оренди не було, оскільки товариство належним чином сплатило [PERSON] орендну плату за 2016, 2017 роки. У лютому 2018 року з відомостей ДРРПНМ стало відомо, що 28.12.2017 року на підставі вказаного повідомлення реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. прийняла рішення, за індексним номером 39026424, про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку. Крім того, з відомостей ДРРПНМ стало відомо, що 29.12.2017 року [PERSON] уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди № б/н, яким передав останньому в оренду земельну ділянку, а 10.01.2018 року державний реєстратор Желтоухова Ж.С. прийняла рішення за індексним номером 39148754, про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Позивач вважає, що за наявності дійсного договору оренди з ТОВ Агрофірма «Матюші» і зареєстрованого права оренди на земельну ділянку [PERSON] не мав права передавати земельну ділянку в оренду іншому орендарю - ТДВ «Шамраївський цукровий завод», укладенням даного договору відповідачі порушили його права, як законного орендаря земельної ділянки, а державний реєстратор у свою чергу, не мав правових підстав проводити державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Враховуючи, що в добровільному порядку вирішити спір неможливо, позивач просив: визнати недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 14.05.2014 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням [PERSON] за вих. № б/н від 26.12.2017 року; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39026424 від 28.12.2017 13:42:09; визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтоухової Жанни Сергіївни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39148754 від 10.01.2018 13:27:40; стягнути солідарно з відповідачів на свою користь понесені судові витрати. 23.10.2018 року судом відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 29.11.2018 року судом, в порядку ст. 84 ЦПК України, витребувані докази у справі, а саме: у [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» належним чином завірені копії договору оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, щодо земельної ділянки площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001; у Білоцерківської районної державної адміністрації та державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. належним чином завірені копію рішення про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер 39026424 від 28.12.2017 13:42:09 та копію рішення про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний 39148754 від 10.01.2018 13:27:40. 21.12.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відмовлено у задоволенні заяви позивача від 19.12.2018 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та забороною вчинення будь - яких реєстраційних дій. 11.04.2019 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким заяву ТОВ Агрофірма «Матюші» задоволено частково, а саме: заборонено усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, площею 3,2543 га, кадастровий номер 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 23.01.2019 року, на виконання ухвали суду про витребування доказів, представник відповідачів [PERSON] і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», адвокат Кузьменко Є.А., подав до суду копії договору оренди землі від 29.12.2017 року, щодо земельної ділянки площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, укладеного між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». 13.12.2018 року Білоцерківська районна державна адміністрація, на викання ухвали суду про витребування доказів, подала до суду повідомлення про те, що в управлінні адміністративних послуг та державної реєстрації записувані рішення № 39026424 від 28.12.2017 року та №39148754 від 10.01.2018 року не надходили. 23.01.2019 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Кузьменко Є.А. подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що власником і розпорядником земельної ділянки є [PERSON] якому належить на праві власності земельна ділянка площею 3,2543 га , яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220483500:03:003:0001, який 14.05.2014 року уклав договір оренди належній їй на праві власності земельної ділянки із ТОВ Агрофірма «Матюші». Пунктом 6 Договору оренди землі від 14.05.2014 року передбачено, що орендна плата нараховується та видається Орендарем в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 2870,77 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитися безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви в розмірі 200,00 грн., в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500,00 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Пунктом 7 Договору оренди землі від 14.05.2014 року передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції. Пунктом 8 Договору оренди землі від 14.05.2014 року передбачено, що орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Однак, позивач не сплачував в повному обсязі орендної плати та не виконував інші зобов`язання, які передбачені договором в пункті 6, а саме - жодного разу не було здійснено на присадибній ділянці [PERSON] оранки, культивація та обмолот, автомобіль для того, щоб [PERSON] відвідав районну лікарню також позивачем не надавався. В позовній заяві, позивач стверджує, що належним чином виконував умови договору оренди і надав суду докази. Щодо наданих доказів зазначає, що ці документи не відповідають вимогам чинного законодавства щодо складання відомості на виплату грошей, а саме: відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні бути складені в момент здійснення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Від якості оформлення документів значною мірою залежить повнота і достовірність показників обліку і звітності. Тому до документів ставляться вимоги: своєчасність складання, достовірність показників, правильність оформлення.Правильно оформлений документповинен містити всі показники, потрібні для забезпечення повної інформації про виконану операцію. Показники, що містяться в документі і характеризують операцію, називаються його реквізитами. Обов`язковими реквізитами кожного документа є: назва підприємства, від імені якого складено документ; назва документа, його номер, код форми; дата складання документа (число, місяць, рік); зміст господарської операції та її вимірники (натуральні, трудові, грошовий); підписи посадових осіб, відповідальних за здійснення операції й правильність її оформлення.Також не зрозуміло коли саме проводилися виплати грошових коштів та викликає сумнів у справжності підпису [PERSON] на наданих документах. Отже, направлення повідомлення про розірвання договору оренди землі відповідає умовам договору, а саме - пунктом 33 Договору передбачено, що розірвання договору оренди землі допускається в односторонньому порядку. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Якщо Законом передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації, то такий правочин є вчинений з моменту його державної реєстрації. Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається, що шляхом направлення позивачу повідомлення від 26.12.2017 року про розірвання договору оренди , [PERSON] припинив договірні відносини із Позивачем. 28.12.2017 року реєстратором Янчук С.В. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки із позивачем. 29.12.2017 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі. 23.02.2018 року реєстратором Желтоуховою Ж .С. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - право оренди земельної ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Тобто, на момент державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» були відсутні інші речові права щодо оренди зазначеної земельної ділянки. Виходячи із вищенаведеного, відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 29.12.2017 року, який укладено між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». 23.01.2019 року представник відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод», адвокат Кузьменко Є.А., подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що власником і розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:03:003:0001є [PERSON] . Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вбачається, що шляхом направлення позивачу повідомлення від 26.12.2017 року про розірвання договору оренди, [PERSON] припинив договірні відносини з ним. 28.12.2017 року реєстратором Янчук С.В. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки із позивачем, 29.12.2017 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі та 23.02.2017 року державним реєстратором було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - право оренди земельної ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Тобто, на момент державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» були відсутні інші речові права щодо оренди зазначеної земельної ділянки. Виходячи із вищенаведеного, відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 29.12.2017 року, який укладено між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». 23.01.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 29.01.2019 року та 26.02.2019 року представник позивача, адвокат Танцюра Ю.Б., подала до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що повідомлення орендодавця про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку було мотивоване неналежним виконанням орендарем зобов`язань щодо виплати орендної плати саме за 2016-2017 роки. На спростування таких доводів, позивач приєднав до позовної заяви належним чином завірені копії відомостей на виплату грошових коштів та видачу продукції в рахунок орендної плати за 2016-2017 роки, а саме: копію видаткового касового ордеру № 323 від 26.08.2016 та копії відомостей на виплату та видачу орендної плати. Отримання орендної плати за вказаними документами підтверджується особистим підписом [PERSON] Отже, позивач сплачував орендну плату навіть у розмірі більшому, ніж передбачено умовами Договору оренди. Перевищення розміру орендної плати, яка була визначена у Договорі відносно тієї, яка видавалась фактично, зумовлена, зокрема, видачею орендодавцю продукції, вартість якої перевищувала зазначену у Договорі суму, а також періодичною видачею орендарем бонусів та заохочень задля стабільної спільної співпраці в подальшому. Періодичність виплати орендної плати у грошовій та натуральній формі визначалися наявністю тієї чи іншої продукції у орендаря, а також наявністю грошових коштів для видачі. При цьому, кожного року видача орендної плати здійснювалась у строки, що не перевищували граничні терміни її видачі, визначені у відповідному Договорі, а саме - до 31 грудня поточного року (пункт 8 Договору). Відповідачі вказували на недопустимість наданих позивачем доказів виплати орендодавцю орендної плати, у зв`язку з наявністю у таких документах певних недоліків, допущених під час їх оформлення, однак в силу прямої вказівки норми закону, а саме: ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Лише посилання відповідачів на те, що [PERSON] не отримував орендну плату у встановленому розмірі і строки без надання відповідних доказів не спростовують достовірності наданих позивачем доказів. Відповідачами не були надані суду ані докази звернення до орендаря ТОВ Агрофірма «Матюші» із будь-якими претензіями чи зверненнями щодо неналежного виконання ним умов договору оренди, зокрема, в частині повної та своєчасної виплати орендної плати, ані судового рішення, яке б набрало законної сили, про стягнення заборгованості за укладеним із позивачем Договором оренди, ані будь - яких інших доказів, які можуть вказувати на обґрунтованість висловлених відповідачами заперечень. Правочин, на підставі якого позивач стверджує своє дійсне і законне право оренди спірної земельної ділянки, є чинним на сьогоднішній день, оскільки строк оренди за таким Договором не закінчився, Договір не визнаний судом недійсним, підстав для розірвання Договору в односторонньому порядку у орендодавця не було. Відповідно до положення 33 укладеного між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші» Договору оренди спірної земельної ділянки, умовою розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором. Отже, зі змісту даного пункту Договору вбачається, що підставою для розірвання договору в односторонньому порядку може бути лише повна несплата орендної плати. Натомість, із наданих суду документів випливає, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання за Договором за користування земельною ділянкою. При цьому, [PERSON] взагалі не зазначив, якої саме суми орендної плати він недоотримав та за який саме період. Доводи відповідачів про наявність передбачених Договором чи законом підстав для розірвання укладеного із позивачем Договору оренди Земельної ділянки прямо суперечать наявним у справі документам та фактичним обставинам справи. Відповідно до пункту 6 Договору оренди із позивачем, орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 2870,77 грн. Розмір орендної плати, виплаченої [PERSON] за весь час користування земельною ділянкою становив 13000,00 грн. Позивач сплачував орендну плату навіть у розмірі більшому, ніж передбачено умовами Договору оренди, а також з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі. В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до приписів ч.ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. А ні умови Договору оренди, а ні положення чинного законодавства не передбачають можливості розірвання договору оренди землі на підставі одностороннього повідомлення про таке розірвання. У разі наявності будь - яких претензій з боку орендодавця щодо порядку та строків виконання орендарем умов договору оренди та наміру орендодавця розірвати такий договір, останній зобов`язаний у встановленому законом порядку звернутися до суду із відповідною вимогою та довести наявність підстав для дострокового розірвання договору за рішенням суду. У разі відсутності взаємної згоди сторін щодо дострокового розірвання договору оренди, наявний спір про право іншої сторони здійснити таке розірвання на її вимогу. При цьому, умовами даного Договору оренди, а також положеннями закону передбачено, що вимога про дострокове розірвання такого правочину повинна бути предметом судового розгляду, за наслідками якого і приймається відповідне рішення про задоволення вимоги однієї із сторін щодо дострокового розірвання договору, або про відмову у задоволенні заявленої вимоги з огляду на відсутність для цього правових підстав. [PERSON] у даному випадку не було дотримано передбаченої Договором та законом процедури пред`явлення вимоги про дострокове розірвання Договору оренди. Відтак, будь-які посилання, зазначені у відзиві з посиланням на заяву-повідомлення про таке розірвання, не заслуговують на увагу. З таких же мотивів підлягають відхиленню будь-які доводи відповідачів про те, що ТОВ Агрофірма «Матюші» неналежним чином виконувало свої обов`язки орендодавця щодо повної та своєчасної виплати орендної плати, адже станом на сьогоднішній день, [PERSON] не заявлено позовних вимог про дострокове розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. Предметом розгляду даного спору є саме незаконність і неправомірність дій відповідачів щодо укладення оспорюваного договору оренди на земельну ділянку, яка станом на дату підписання такого договору вже перебувала в оренді у ТОВ Агрофірма «Матюші». В порушення норм абзацу 1 пункту 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952- IV державний реєстратор Янчук С.В. не перевіриланалежним чином, чи підтверджує повідомлення про розірвання припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку відповідно до норм чинного законодавства України та умов Договору оренди з позивачем, і не встановила, що вказане повідомлення не підтверджує припинення цього права, тобто не відповідає вимогам, встановленим абзацом першим частини першої статті 22, частиною першою статті 27 Закону № 1952 - IV, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 1952- IV є підставою для відмови у державній реєстрації прав. Таким чином, під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем було допущено порушення норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої, частини четвертої статті 18, пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV. 26.02.2019 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Кузьменко Є.А. подав до суду висновок економічної експертизи №476 від 25.02.2019 року в спростування обставин щодо здійснення позивачем господарських операцій - своєчасності та в повному обсязі виплати коштів. 26.02.2019 року ухвалою суду (внесена до протоколу судового засідання) явка відповідача [PERSON] , для дачі особистих пояснень у справі, визнана обов`язковою. Представник позивача, адвокат Цой Дмитро Сергійович, в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оригінали доказів наданих позивачем, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , 1943 року народження, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №716590 від 20.11.2006 року, є власником земельної ділянки площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджено матеріалами справи ( Том ІІ - а.с. 12-13). Також, встановлено, що 14.05.2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі б/н (Том І - а.с. 9-10), за яким останній передав позивачу в оренду земельну ділянку з кадастровим номером: 3220483500:03:003:0001 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається Орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 2870,77 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200,00 грн., в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500,00 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. На підставі рішення державного реєстратора Журова Олександра Володимировича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18906056 від 28.01.2015 11:50:52, Договір був зареєстрований у Реєстраційній службі Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Том І - а.с. 17). Також, з матеріалів справи (Том І - а.с.11-16), вбачається, що додатками до Договору оренди землі № б/н від 14.05.2014 року є: копія паспорту [PERSON] , копія державного акту серії ЯД №716590, схема розміщення земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання - передачі земельної ділянки підписаний сторонами договору. 26.12.2017 року [PERSON] направив ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення № б/н про розірвання договору в односторонньому порядку (а.с.18), яким повідомив Орендаря про розірвання договору оренди від 14.05.2014 року в зв`язку з неналежним виконанням у 2016 - 2017 роках умов договору щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у строк до 31 грудня кожного поточного року у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки відповідної землі та щодо безкоштовного здійснення оранки, культивації та обмолоту на присадибних ділянках Орендодавця, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, допомоги на лікування та ін. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (Том 2 а.с. 166 а,166 б), вбачається, що 28.12.2017 року на підставі повідомлення [PERSON] про розірвання договору в односторонньому порядку № б/н від 27.12.2017 року державний реєстратор Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлана Василівна прийняла рішення за індексним номером: 39026424, яким припинила право ТОВ Агрофірма «Матюші» оренди земельної ділянки площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Також, з даної інформації вбачається, що 02.01.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтоухова Жанна Сергіївна прийняв документи: договір оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо оренди земельної ділянки площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та 10.01.2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39148754 13:27:40, а саме права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Так, ч. 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що під час державної реєстрації державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Однак, як вбачається з інформаційної довідки державний реєстратор не перевірив та залишив поза увагою той факт, що [PERSON] в односторонньому порядку розірвав договір оренди, направивши позивачу лише повідомлення без будь-яких доказів не надавши часу ТОВ «Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення таких вимог, і подав на реєстрацію новий договір оренди з ТДВ «Шамраївський цукровий завод», що підпадає під ознаки перевищення стороною договору (орендодавцем) межі здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України.) Згідно із абз.1 ч.1 ст.22, ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно та повинні відповідати вимогам, встановленим законом та іншими нормативно-правовими актами. Ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Однак, повідомлення про розірвання договору не є документом, що підтверджує припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку, оскільки п. 31 та п. 32 Договору оренди від 14.05.2014 року, укладеного між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] не передбачено припинення договору на підставі повідомлення, а згідно положення п. 33 умовами його розірвання в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором, а з вказаного повідомлення у державного реєстратора не було об`єктивної можливості встановити наявність підстав для розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку, а, отже, згідно з умовами Договору оренди повідомлення про його розірвання не може бути документом, що підтверджує припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку. Інших підстав вважати, що право оренди позивача на земельну ділянку було припинене на дату проведення державної реєстрації, у державного реєстратора Янчук С.В. не було, адже відсутні судові рішення про розірвання або визнання недійсним договору оренди з позивачем, що набрали законної сили і строк дії договору оренди з позивачем не закінчився. Таким чином, право оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, не було припинене і є дійсним. Однак, у порушення норм абзацу 1 пункту 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952- IV державний реєстратор Янчук С.В. не перевірила належним чином, чи підтверджує повідомлення про розірвання в односторонньому порядку припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку відповідно до норм чинного законодавства України та умов Договору оренди, і не встановив, що вказане повідомлення не підтверджує припинення цього права, тобто не відповідає вимогам, встановленим абзацом першим частини першої статті 22, частиною першою статті 27 Закону № 1952- IV, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV є підставою для відмови у державній реєстрації прав. Таким чином, під час прийняття рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39026424 від 28.12.2017 13:42:09 було допущено порушення вказаних вище норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок. Ст. 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] був укладений Договір оренди землі, який був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, земельна ділянка була передана орендодавцем орендареві у володіння і користування на визначений ними строк, про що зазначено вище у рішенні. Також, з наданих до суду відомостей на виплату грошей, копії яких додані до матеріалів справи та копії видаткового касового ордера (Том І - а.с.19,20,21,22,Том ІІ - а.с. 22-30) вбачається, що позивачем було виплачено [PERSON] орендну плату: серпень 2014 року - 454,00 грн., видача зерна 500 кг на суму 750,00 грн., у березні 2015 року - 35,00 грн., видача зерна 700 кг на суму 1960,00 грн., муки 50 кг, у серпні 2016 року - 6000,00 грн., в серпні 2017 року - 1000,00 грн., в липні 2017 року - 6000,00 грн. Так, згідно Договору оренди землі б/н від 14.05.2014 року орендна плата відповідно до пункту 6 Договору оренди нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 2870,77 грн., а з вказаних відомостей вбачається, що орендна плата виплачувалася до 31 грудня поточного року і у більшому розмірі, ніж передбачено умовами Договору оренди. Представник відповідачів у відзиві зазначив про те, що позивач не сплачував в повному обсязі орендної плати та не виконував інші зобов`язання, які передбачені договором в пункті 6, а саме - жодного разу не здійснив на присадибній ділянці [PERSON] оранки, культивація та обмолот та не надав автомобіль для того, щоб [PERSON] відвідав районну лікарню, а справжність підпису [PERSON] у відомостях на виплачу орендної плати викликають сумнів. Однак, до суду не подано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження вказаних обставин, а твердження щодо невиконання позивачем додаткових умов договору є помилковими, оскільки п.6 Договору оренди землі від 14.05.2014 року чітко передбачено, що додаткові умови договору виконується при наявності документів і заяви орендодавця. Отже, за договором оренди отримання орендної плати у формі послуг можливе за заявою особи. Також, представник відповідачів у відзиві вказує на те, що надані позивачем відомості про виплату орендної плати не відповідають вимогам чинного законодавства щодо складання відомості на виплату грошей відповідно до положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та на підтвердження чого подав до суду висновок економічної експертизи№476 від 25.02.2019 року ( а.с.44-51). Так, з даного висновку вбачається, що він проведений на підставі копій документів: Договору оренди землі б/н від 14.05.2014 року, видаткового касового ордера №323 від 26.08.2016 року та відомостей на виплачу грошей за липень 2017 року, серпень 2017 року. Експерту поставлені питання: чи підтверджується документально первинними документами, які складені ТОВ Агрофірма «Матюші», здійснення господарської операції (своєчасна та в повному обсязі виплата орендної плати) згідно Договору оренди землі та у висновку вказано, що з поданими документами не підтверджується документально та нормативними актами здійснення господарської операції. Однак, в силу прямої вказівки норми закону, а саме: ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Верховний Суд у своїй постанові від 28.02.2018 у справі № 806/1033/17 та Верховний Суд України в ухвалі від 17.02.2015 у справі №К/80056294 зазначили, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції. За правовою позицію зазначених судів, окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій. Тому, надані суду відомості приймаються судом до уваги, оскільки чітко ідентифікують особу, яка отримувала виплати по орендній платі, а також організацію, яка їх здійснювала, містять дату складання документу, зміст та обсяг проведених операції, а згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В даному випадку відповідачами не спростовано презумпцію правомірності договору оренди від 14.05.2014 року, до суду не надані докази звернення Орендодавця до ТОВ Агрофірма «Матюші» із будь-якими претензіями чи зверненнями щодо неналежного виконання ним умов договору оренди, зокрема, в частині повної та своєчасної виплати орендної плати, ані судового рішення, яке б набрало законної сили, про стягнення заборгованості за укладеним із позивачем Договором оренди, ані будь - яких інших доказів, які у своїй сукупності дали б змогу суду встановити обґрунтованість заперечень. Станом на час розгляду даної справи договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та [PERSON] є дійсним і останній не звертався до суду із зустрічними вимогами щодо оспорювання договору чи розірвання його у встановленому законом порядку. Пунктом 33 Договору оренди від 14.05.2014 року передбачено розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови несплати в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Отже, зі змісту даного пункту Договору вбачається, що підставою для розірвання договору в односторонньому порядку може бути лише повна несплата орендної плати. Натомість, із наданих суду документів вбачається, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання за Договором протягом всього строку користування земельною ділянкою. Так, положеннями даного договору оренди не передбачено процедуру розірвання договору, однак ст. 205 ЦК України передбачено форму правочину та способи волевиявлення. При цьому слід зазначити, що повідомлення власника земельної ділянки про розірвання договору не є документом, що підтверджує припинення права оренди позивача на земельну ділянку. Інших підстав вважати, що право оренди позивача на земельну ділянку було припинене на дату проведення державної реєстрації цього припинення, у державного реєстратора Янчук С.В. не було. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема і шляхом визнання угоди недійсною. За приписами ст. 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа про Охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту інтересів, зокрема, є: визнання правочину недійсним. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною договору оренди землі № б/н від 29.12.2017 року (Том І - а.с.224-225, 229-230), за яким [PERSON] передав в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» земельну ділянку площею 3,2543 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0001, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 43493,60 грн. (по 10873,40 грн. з кожного відповідача), що підтверджуються матеріалами справи (Том І - а.с. 8,23-31,38,39,99,67-68,192, Том ІІ - а.с. 16,31-35,121-132).

Outcome: approved