Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 13.02.1999 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 400 гривень щомісяця на кожну дитину - до досягнення ними повноліття, а також на своє утримання в розмірі 200 гривень - до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду. Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задоволити. Відповідач в поданій до суду заяві визнав позов та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги те, що визнання відповідачем пред"явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 13.02.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області за актовим записом № 1 (а.с.9) . Від шлюбу сторони мають дітей - доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7,8), які проживає разом із матірю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає за необхідне задоволити позовні вимоги . З огляду на викладене,

Outcome: approved