Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Альфакоммерсгруп» про захист прав споживачів та визнання договору фінансового лізингу недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 19.01.2018 року він, в місті Суми, уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0052, за яким сторони зобов'язувались в установлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Mercedes viano вартістю 235000 гривень 2014 року випуску на умовах попереднього договору (пункти 1.1-1.2 попереднього договору). Згідно п.1.5 попереднього договору сторони зобов'язувались укласти основний договір 5 лютого 2018 року за умови повного виконання позивачем п.2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладення основного договору транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначили, що основний договір буде укладений на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, час і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим строком укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 р. На виконання умов п.2.1 попереднього договору 19 січня 2018 року він здійснив оплату авансу відповідачу у день його підписання у Сумському відділенні № 36 АТ «БМ Банк» в сумі 58000 грн.. Станом на 26 січня 2018 року основний договір між ними укладений не був. В телефонній розмові йому повідомили, що автомобіль виявився несправним, а тому передання йому автомобіля є неможливим. 30.01.2018 року він направив на адресу відповідача листа із вимогою про розірвання договору та вимогою про повернення йому коштів авансового внеску. Своїм листом відповідач повідомив, що з його боку відсутнє волевиявлення на розірвання договору, а тому підстави для повернення авансового внеску відсутні. Вказав, що відповідач, який відповідно до договору пропонує до продажу транспортний засіб, є продавцем, а він, маючи намір придбати автомобіль, що пропонується до продажу відповідачем, - є споживачем його продукції (послуг). За таких обставин діяльність відповідача та правовідносини сторін за укладеним договором підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 12 цього закону регламентує права споживачів та їх захист у разі укладання договору поза торговельним або офісним приміщенням. Вважає, що саме такі правовідносини виникли між ним та відповідачем. Відповідно до п.п. 6, 9, 26 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця. За визначеннями наведених норм: - офісне приміщення - будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться суб'єкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво; торговельне приміщення - майновий комплекс, який займає окрему споруду (офісне приміщення) або який розміщено у спеціально призначеній та обладнаній для торгівлі споруді, де суб'єкт господарювання здійснює діяльність з реалізації товару. Відповідно до ст.ст. 93, 95 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації; відомості про філії, представництва та інші структурні підрозділи також мають бути внесені до державного реєстру. Як вбачається із договору, юридичною адресою ТОВ «Альфакоммерсгруп» значиться: м. Харків, бул. Грицевця, буд. 3-А. Та ж сама адреса зазначена як місцезнаходження відповідача і у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відомості якого є загальнодоступними на сайті Міністерства юстиції України). Таким чином, офіс у місті Суми - не є офісним приміщенням (приміщенням, у якому знаходиться суб'єкт господарювання) ТОВ «Альфакоммерсгруп», так як не є його зареєстрованим місцезнаходженням, рівно як не є внесеним до державного реєстру його структурним підрозділом. Зазначив, що договір з ним укладено поза офісним приміщенням відповідача, а тому дані правовідносини підпадають під статтю 12 Закону України «Про захист прав споживачів», яка гарантує право споживача на розірвання договору (будь-якого договору, учасником якого є споживач), укладеного поза торговельним або офісним приміщенням та повернення сплачених за таким договором коштів за умов дотримання порядку та строків, передбачених у цій нормі. Ним було повідомлено відповідача про розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладання, а саме направлено поштою повідомлення про розірвання договору 30 січня грудня 2018 року. Відповідач відмовився повернути кошти та проігнорував вимоги закону про його право споживача на одностороннє розірвання договору, надане статтею 12 Закону України «Про захист прав споживачів» Вважає, що діями відповідача порушено його права, як споживача, та просив стягнути із відповідача на його користь 58 000 гривень та неустойку в розмірі 1% за кожен день прострочення повернення суми авансового внеску в розмірі 12180 грн., а всього 70180 гривень. Під час розгляду справи позивач збільшив свої вимоги та просив стягути із відповідча на його користь 89900 грн., з яких: 58000 грн - сплачені ним кошти, 31900 грн - неустойка в розмірі 1% за кожен день прострочення повернення суми авансового внеску в розмірі за період 55 днів. Позивач в судове засідання не з'явився, в заяві до суду вимоги підтримав та просив вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи вчасно повідомлений, заперечень до суду не надав, Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача необхідно відмовити. Так, в судовому засіданні з копії договору (а.с.3-4), вбачається, що 19.01.2018 року між позивачем та ТОВ «Альфакоммерсгруп» було укладено попередній договір №0052 купівлі-продажу транспортного засобу, згідно якого сторони зобов'язувались в установлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Mercedes viano вартістю 235000 гривень 2014 року випуску. Як зазначено в договорі, його укладено в м.Харків, жодного посилання на те, що договір було укладено в м.Суми в договорі немає. На виконання умов договору купівлі-продажу позивачем сплачено авансовий платіж на суму 58000 гривень (а.с.5), разом з тим доказів того, що даний платіж був здійснений позивачем особисто, під час розгляду справи не добуто. Згідно п. 1.5 попереднього договору сторони зобов'язались укласти основний договір 26 січня 2018 року за умови повного виконання позивачем п. 2.1 попереднього договору. Якщо станом на дату укладання основного договору транспортний засіб не буде придбаний відповідачем, то сторони визначають, що основний договір буде укладено на п'ятий день після придбання транспортного засобу відповідачем, про що останній зобов'язується повідомити позивача у письмовому вигляді із зазначенням конкретної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року (а.с. 3, 4, 5). На виконання п. 2.1 попереднього договору позивачем здійснено оплату відповідачу авансу в сумі 58 000 грн. (а.с. 5). Станом на 26 січня 2018 року основний договір між ними укладений не був, умови договору відповідачем не виконано. 30 січня 2018 року позивачем направлено відповідачеві листа, однак, достовірних доказів в підтвердження тих обставин, що був направлений лист саме такого змісту, до позову не додано. Так, на зворотному поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення відсутні прізвища, ініціали відправника та інші дані про нього. Відсутній опис поштового вкладення. Зміст відповіді ТОВ «Альфакоммерсгруп" від 23.02.2018 р. [PERSON], (а.с.10) також не надає можливості дійти однозначного висновку про те, що позивач вимагав розірвання договору на підставі ч. 3 ст. 12 ЗУ "Про захист прав споживачів". Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов'язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв'язку з поверненням продукції. Аналіз вказаної статті свідчить про те, що вона не застосовується до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини, які виникли в результаті реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями. Разом з тим, до позову не додано переконивих доказів стосовно тих обставин, що договір укладався в м. Суми. Із змісту договору від 19.01.2018 р. (а.с.3) вбачається, що місцем укладення договору є м. Харків, а копія квитанції про сплату 58 000 грн. (а.с.5) на рахунок відповідача не можна вважати допустимим доказом у розумінні ст.78 ЦПК України. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed