Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Перемилівської сільської ради Млинівського району Рівненської області, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, яка розташована на території Перемилівської сільської ради Млинівського району Рівненської області загальною площею 3,96 га. в умовних кадастрових гектарах та залишилась після смерті батька - [PERSON], посилаючись на неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 05 січня 2002 року помер її батько [PERSON]. Також зазначила, що за життя [PERSON] заповіту не залишив, а вона, як дочка, являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Крім цього, вказала, що спадщину прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно за відсутністю на нього правовстановлюючих документів, у звязку з чим змушена звернутися в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Однак, до початку розгляду справи через канцелярію суду від відповідача за підписом голови Перемилівської сільської ради Млинівського району надійшла заява, в якій він просить повністю задовольнити позовні вимоги позивача, а справу розглянути без участі представника сільської ради. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про власність" 1991 року, громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Згідно з ст. 6 Земельного Кодексу України 1990 року громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, норми якої підлягають застосуванню в даному випадку, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як видно з матеріалів справи, 05 січня 2002 року [PERSON] помер. Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом, оскільки прийняла спадщину після його смерті за правилом ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, фактично вступивши в управління спадковим майном. Однак, своє право власності на успадковане майно, у встановленому порядку не оформила, оскільки згідно ст. 560 ЦК УРСР 1963року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов'язком спадкоємця. Разом з тим, [PERSON] звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на належну [PERSON] земельну частку (пай), не змогла одержати свідоцтва з незалежних від неї причин, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів. ( а.с. 11) При цьому, належність земельної частки (паю) спадкодавцю [PERSON] підтверджується сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії РВ № 0070649, виданий на ім'я [PERSON], який був втрачений, про що подано в газету "Гомін" №25 (7965) оголошення, що підтверджується довідкою Головного управілння Держземагенства у Рівненській області. (а.с. 9, 10) Таким чином, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд прийшов до висновку, що позивач, вступивши в фактичне управління спадковим майном, прийняла спадщину після смерті [PERSON] та набула право власності на спадкове майно за законом, зокрема на належну йому земельну частку ( пай ) на законних підставах. Однак, як видно з матеріалів справи, свідоцтва про право на спадщину за законом не одержала, у зв'язку з чим, не в змозі реалізовувати своє право власності на спадкове майно. А тому, це право підлягає захисту. Враховуючи наведене, на підставі ст. 14 Закону України "Про власність" 1991 року, ст. 6 Земельного Кодексу України 1990 року, ст. 549 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved