Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

07 вересня 2021 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначила, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 31 травня 2006 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції, актовий запис № 23. В шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені з 2017 року, на даний час вони проживають окремо. Позивачка вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб укладений з відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу залишити " [PERSON] " судові витрати покласти на відповідача. 21 жовтня 2021 року від позивачки надійшла письмова заява в якій вона просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Сторони зареєстрували свій шлюб 31 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис № 23 (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 72 від 08 вересня 2007 року, вони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Через втрату почуття любові та взаємоповаги сторони припинили шлюбні стосунки на початку 2017 року, на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини, на примирення не згодна. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб між подружжям, яке має дітей, розривається лише в судовому порядку. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved