Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації. Окрім цього, також [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення від права спадкування за законом, а саме усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , що видане 28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого та рухомого майна. Спадкоємцями першої черги майна померлого є [PERSON] , з якою він був одружений з 2002 р. та позивач, яка є його донькою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. від 28.11.2018 р., спадщина померлого [PERSON] складається з квартири [ADDRESS] і його спадкоємцями в рівних частка є - його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Також, під час перебування у шлюбі, батько та його дружина [PERSON] , придбали два автомобілі, проте такі не увійшли до спадкової маси, оскільки є зареєстровані за відповідачем і спадщину на них неможливо оформити у нотаріальному порядку. Крім цього, з виданої на адвокатський запит Довідки Львівського державного університету фізичної культури №76 від 04.02.2019 р., вбачається, що після смерті [PERSON] , який працював в університеті на посаді завідувача гуртожитку, йому було нараховано виплат на загальну суму - 39 186,54 грн., які були виплачені 27.04.2018 р. вдові померлого [PERSON] - відповідачу [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, вказане спадкове майно померлого [PERSON] , підлягає розподілу між його спадкоємцями по закону - в рівних частинах. Оскільки норми цивільного законодавства чітко передбачають право спадкоємців здійснювати поділ спадкового майна за домовленістю, позивач запропонувала відповідачу [PERSON] врегулювати дане питання мирним шляхом за допомогою укладення договору про поділ спадщини, з попереднім виділом частки померлого у спільному сумісному майні подружжя. Однак, відповідач, на таку пропозицію не реагує. З врахуванням неведеного змушена звернутись до суду із позовом. Ухвалою від 18 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Позивач наводить перелік майна, який не є спадковим, оскільки таке було придбано за особисті кошти відповідача. Шлюб між нами було укладено 15 березня 2002 року. Автомобіль Мерседес-Бенц С-300, 1998 року випуску, придбано нею в 2007 році за кошти, отримані від продажу іншого автомобіля, придбаного ще у середині 1990-их років. Купівля іншого автомобіля Фольцваген Гольф здійснено за кошти друга сім`ї, які досі не повернуті та за рахунок кредитних коштів ПАТ Ві Ес Банк", зобов`язання за яким виконано за рахунок продажу автомобіля Мерседес-Бенц С-300 та заощаджень. Також позивач покликається на її право як спадкоємця на отримання частки коштів, отриманих після його смерті за місцем праці. Такі кошти були виплачені, проте ними частково покриті кредитні зобов`язання, які виникли ще за життя чоловіка, пов`язані з раптовим загостренням хвороби та смертю, які вони не в змозі були оплатити. Зокрема витрати на оперування та лікування склали 29 346,14 гривень, також було здійснено витрати на поховання на суму 6908,00 грн., що підтверджується доданими документами. Окрім того, в 2012 році чоловік взяв у позику у [PERSON] кошти для надання позики позивачеві у придбанні квартири [ADDRESS] , в рахунок відшкодування від продажу іншої квартири позивача, яку вона мала продати та повернути кошти. Однак остання, зареєструвавши право власності на нову квартиру, кошти так і не повернула, і відповідач та її чоловік з сімейного бюджету були змушені їх повертати впродовж тривалого часу. Таким чином, оскільки автомобілі, які зазначені в позовній заяві не є спільним майном, оскільки придбані за її власні кошти, а також за позичені кошти, які досі не повернуті, а тому позовні вимоги є безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Від позивача 20 червня 2019 року надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що доводи відповідача, викладенні у відзиві на позовну заяву, не підтверджені належними доказами, а долучені документи не відповідають положенням ст.ст.95, 77, 78 ЦПК України. У відповідності до положень ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року провадження №/463/1760/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації, об`єднано в одне провадження із провадженням №/463/6715/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування за законом. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та донька померлого від першого шлюбу [PERSON] 28.11.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого, сторони є спадкоємцями 1/2 частини майна померлого, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідач відразу зареєструвала в зазначеній квартирі своє право власності та здійснила в ній реєстрацію свого та доньки місця проживання, хоча проживає в м. Пустомити. Проте вважає, що набуття відповідачем 1/2 вказаного майна є безпідставним, оскільки відповідач підлягає усуненню від права на спадкування за законом. З чоловіком у нас неї зареєстрований шлюб 15.03.2002 р. З цього часу вона постійно була свідком його напружених відносин з відповідачем, які в 2017 р. були практично припинені, а в останній рік життя їх спілкування практично припинилося через агресивну поведінку останньої та конфлікти щодо коштів. Окрім того до припинення спілкування між чоловік та відповідачем, остання постійно вимагала в померлого чоловіка кошти невідомо для яких потреб, тим більше, що таких коштів він не мав, оскільки його заробітна плата була достатньо посередньою, а більшість коштів належали [PERSON] . Окрім цього, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я померлий потребував значних коштів, які [PERSON] надати відмовилась. Тому вважає, що відповідач не має ні морального, ні законного права на спадкування після смерті чоловіка, який потребував допомоги. На підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки спадкодавець потребував допомоги відповідача, відповідач мала можливість її надати, проте ухилялась від обов`язку щодо її надання, а отже звертається до суду із позовом. Від первісного позивача до суду 13 січня 2020 року надійшов відзив на зустрічний позов. Зазначає, що у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] посилається на ч.5 ст.1224 ЦК України, відповідно до якої особа може бути усунена від права на спадкування за законом. Однак, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] на час смерті не був особою похилого віку, не перебував у безпорадному стані. Також, не мав жодного каліцтва та тривалий час не хворів на тяжку хворобу, на лікарняних не перебував, з медичних документів вбачається, що захворювання було раптовим. Не відповідає дійсності твердження позивача [PERSON] про те, що вона з 2002 р. перебувала зі своїм батьком в напружених та конфліктних відносинах. Вона завжди перебувала з батьком та його другою дружиною [PERSON] в нормальних відносинах. За життя батька постійно відвідувала його в квартирі, де він проживав разом з позивачем [PERSON] . Після смерті батька відношення позивача [PERSON] змінилось. Вона почала уникати зустрічей з нею, не відповідала на телефонні дзвінки. Після набуття права власності на 1/2 частку квартири батька в порядку спадкування, [PERSON] почала чинити перешкоди в користуванні квартирою. Не відповідає дійсності та є явно неправдивими твердження позивача [PERSON] , що вона відмовилась від фінансування витрат на операцію батька. Батько був матеріально забезпеченим. Він проживав у належній йому на праві власності, облаштованій дорогими меблями, 2-х кімнатній квартирі разом з позивачем [PERSON] . В користуванні їх сім`ї були автомобілі, які є предметом поділу як спадкове майно за первісним позовом. Також, він носив дорогі золоті чоловічі прикраси. Крім цього у батька були грошові заощадження. За вказаних обставин, пояснення [PERSON] викладені в позовній заяві про те, що вона на операцію чоловіка тривалий час намагалась знайти необхідну грошову суму в розмірі 30 000,00 грн. і вимушена була її позичати у друзів сім`ї є явно неправдивими та не відповідають фактичним обставинам справи. Ухвалою від\~13\~лютого 2020\~року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації та позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування за законом. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, дали аналогічні покази. Також заперечили проти позову [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві. Представники відповідача проти первісного позову заперечив, а позов [PERSON] підтримав з підстав, зазначених у відзиві на первісний позов та в позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть (а.с.10), [INFO] помер [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є [PERSON] , з якою він був одружений з 2002 року та донька [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. від 28.11.2018 р., спадщина померлого [PERSON] складається з квартири [ADDRESS] і його спадкоємцями в рівних частка є - його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно, до ст.2 Закону України «Про оплату праці», до заробітної плати відносяться гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством та інші заохочувальні та компенсаційні виплати та зокрема: виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Як вбачається із довідки № 31/13-С-13/АЗ від 28.01.2019 р. та Довідки № 31/13-С-24/АЗ від 31.01.2019, виданих Регіональним сервісним центром у Львівській області МВС України, вбачається, що станом на 19 квітня 2018 р. (день відкриття спадщини) - за [PERSON] в ТСЦ 4641 РСЦ МВС у Львівській області, були зареєстровані наступні транспортні засоби : - автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», н.з. [NUMBER] , 2015 р.в., дизель, червоного кольору, кузов № [NUMBER] , який 28.03.2018 р., було зареєстровано на ім`я відповідача і його вартість на день реєстрації становила - 616 223,00 грн.; - автомобіль марки - «Mercedes-Benz S 300», н.з. [NUMBER] , 1998 р.в., сірого кольору, дизель, кузов № [NUMBER] , який 04.07.2018 р. було перереєстровано на нового власника, тобто відчужено відповідачем за договором купівлі-продажу укладеному в ТСЦ за 157 000,00 грн. Крім цього, з довідки Львівського державного університету фізичної культури №76 від 04.02.2019 р. вбачається, що після смерті [PERSON] , який працював в університеті на посаді завідувача гуртожитку, йому було нараховано виплат на загальну суму - 39 186,54 грн., з них: матеріальна допомога - 2 303,49 грн.; оплата по листку непрацездатності - 960,15 грн.; компенсація за невикористану відпустку за 2012-2018 р.р. - 35 922,90 грн. Кошти після стягнення податку з доходу і військового збору в сумі - 32 008,19 грн. були виплачені 27.04.2018 р. вдові померлого [PERSON] - відповідачу [PERSON] . Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття [PERSON] власності кожним з подружжя. Частиною 1 ст.70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст.370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюються шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності, присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України) Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (ст. ст. 1218, 1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов`язків, нерозривно пов`язаних з особою спадкодавця. Таким чином, частка спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності на майно яке було набуте за час спільного подружнього проживання з дружиною [PERSON] та було зареєстроване за нею, становить 1/2 майна подружжя та фактично є спадковим майном, яке повинно бути включене до загальної спадкової маси. Це спадкове майно складається з 1/2: - \~ \~ \~ \~автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак [NUMBER] , 2015 р. випуску, кузов № [NUMBER] ; - \~ \~ \~ \~автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак [NUMBER] , 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] ; - \~ \~ \~ \~грошових виплат в розмірі 32 008,19 грн., спадковим майном померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, вказане спадкове майно померлого [PERSON] підлягає розподілу між його спадкоємцями по закону в рівних частинах. Відповідно до положень ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд приходить до переконання, що позиція сторони відповідача про те, що вказане вище майно придбане за особисті кошти жодними належними та достатніми доказами не підтверджується. Так, зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначила, що автомобіль Мерседес-Бенц С-300, 1998 року випуску, придбано нею в 2007 році за кошти, отримані від продажу іншого автомобіля, придбаного ще у середині 1990-их років. Купівля іншого автомобіля Фольцваген Гольф здійснено за кошти друга сім`ї, які досі не повернуті та за рахунок кредитних коштів ПАТ Ві Ес Банк", зобов`язання за яким виконано за рахунок продажу автомобіля Мерседес-Бенц С-300 та заощаджень. У Постанові від 22 вересня 2020 року (Справа № 214/6174/15-ц,Провадження № 14-114цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, саме на відповідачку покладався обов`язок доведення спростування статусу набутого під час шлюбу подружнього майна, оскільки вона вважає, що це майно є її особистою власністю і воно не може включатися у спадкову масу після смерті її чоловіка. Разом з тим, за життя спадкодавця відповідач [PERSON] не заявляла вимоги про вказаного майна особистою власністю, нею також не заявлено такий позов на даний час і вона не довела, що спірне майно, яке набуте під час шлюбу є її особистою власністю. При цьому жодних доказів того, що автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак [NUMBER] , 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] , вона придбала за особисті кошти вона не надала. Недоведеними є її доводи, що цей автомобіль придбаний за кошти від продажу іншого автомобіля, який їй належав на праві власності, оскільки ні доказів вартості іншого проданого автомобіля, ні договору продажу із зазначенням дати його продажу, відповідач не надала. Що стосується доводів відповідача про те, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак [NUMBER] , 2015 р. випуску, кузов № [NUMBER] , придбаний під час шлюбу частково за кошти друга сім`ї, які досі не повернуті та за рахунок кредитних коштів ПАТ Ві Ес Банк", зобов`язання за яким виконано за рахунок продажу автомобіля Мерседес-Бенц С-300 та заощаджень, то такі також не підтверджені належними і допустимими доказами. Зокрема, дослівно відповідач зазначає: «З метою придбання іншого автомобіля Фольцваген Гольф Варіант, вартість якого складає 616223,00 гривень, було здійснено внесок 340000,00 грн., наданих в позику другом сім`ї [PERSON] . Зазначені кошти досі не повернуті. На решту суми укладено кредитний договір від 21 березня 2018 року з ПАТ «Ві Ес Банк», зобов`язання за яким виконано за рахунок продажу належного мені автомобіля Мерсерес-Бенс С-300 та заощаджень». На підтвердження відзиву відповідач надає додатки: кредитний договір із підтвердженням сплати (завірена копія) та просить допитати свідка [PERSON] . З долученої копії кредитного договору від 21.03.2018 року (а.с.36) вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено цей договір, основними умовами якого є сума кредиту 276223,00 грн., сума Додаткового кредиту 113\~385,02 грн., а цільовим призначенням кредиту є на придбання автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , 2015 р.в. за ціною 616223,00 грн., при першому внеску 340\~000,00 грн. Також умовами зазначений спосіб надання кредиту: перерахування коштів на рахунок одержувачу Алекс СО ТОВ ЄДРПОУ 35101717. Разом з тим, жодних доказів про отримання цього кредиту, квитанції про перерахування цих кредитних коштів відповідач не надала, як і не надала квитанції про погашення кредиту, хоч сторона позивача неодноразово вимагала підтвердити ці обставини, щоб встановити чи кредит брався і чи був повернутий за життя чи після смерті спадкодавця. Через тривалий час після розгляду справи, відповідач, заявляючи відвід головуючому зіслалася на те, що ці документи зникли зі справи. Однак таке твердження є просто абсурдним, оскільки такі ж документи разом із відзивом відповідач направила по пошті позивачу, які та отримала і підтвердила у судовому засіданні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що є другом сім`ї [PERSON] і дійсно надав кошти на придбання автомобіля відповідачці у розмірі 340\~000,00 грн., про що має розписку від відповідачки, яку суд оглянув, і що такі кошти до цього часу не повернуті. Разом з тим, вказані докази не спростовують доводи позивача про те, що цей придбаний автомобіль є подружнім майном, оскільки в силу вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Окрім цього, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак [NUMBER] , 2015 р. випуску, кузов № [NUMBER] придбано у березні 2018 року, тобто за життя спадкодавця [PERSON] , під час перебування відповідачки [PERSON] у шлюбі з ним. Оскільки відповідач [PERSON] не надала жодних доказів того, що вказані договори позики укладалися у власних її інтересах, а не в інтересах сім`ї, тому придбане спірне майно набуває статусу подружнього майна. Таким чином, суд вважає доведеним, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак [NUMBER] , 2015 р. випуску, кузов № [NUMBER] ; автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак [NUMBER] , 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] ; грошові виплати в розмірі 32 008,19 грн. набуті подружжям [PERSON] у шлюбі, відповідно до положень ст.60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і у відповідності до положень ст.70 СК України кожному із подружжя на час смерті [PERSON] належало по Ѕ частині цього майна. Тому в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими і з врахуванням наявності двох спадкоємців першої черги, частка спадкодавця [PERSON] підлягає успадкуванню ними в рівних частках. Окрім цього, відповідач [PERSON] заявила позов про усунення від права спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Дійсно, згідно ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до позиції, викладеної у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. №7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, згідно з вимогами законодавства, необхідним є встановлення, як факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи і при одночасному настанні цих обставин та доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Як вбачається із позову [PERSON] , такий мотивує тим, що « [PERSON] не спілкувалась із спадкодавцем тривалий час та не допомагала фінансово після погіршення стану здоров`я. Незадовго до смерті [PERSON] , через погіршення його стану було встановлено діагноз,який потребував термінової операції, оскільки в іншому випадку лікарі пояснили, що він просто помре. Вказана операція потребувала значних коштів, який ні у неї,ні в її рідних не було. Дешевшою альтернативою цьому було оперування у Львові, яке також вимагало 30000 грн. лише офіційних витрат, поки вони збирали гроші, чоловік очікував на операцію. Вона звернулася до відповідача про надання допомоги,але вона відмовилася надати допомогу». Разом з тим, навіть вказані обставини свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. Відповідно до Довідки Львівського державного університету фізичної культури № 924 від 29.11.2019 р. (а.с.115), [PERSON] , який працював на посаді завідувача студентського гуртожитку університету, за останні 15-ть років перебував на лікарняному лише один раз - з 12.04.2018р. по 18.04.2018 р. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] №101220 (а.с.62) вбачається, що хворий поступив - 12.04.2018 р. в інфарктне відділення Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги зі скаргами на болі за грудиною стискаючого характеру, слабість, відчуття неспокою. Встановлений діагноз: «ІХС. Гострий інфаркт міокарда...», а помер [INFO] . Так, сама [PERSON] в судовому засіданні визнала, що чоловік поступив у лікарню терміново у зв`язку із підозрою на інфаркт, про те, що батько ліг у лікарню вона дочку не повідомляла. Свідок [PERSON] - чоловік відповідачки за зустрічним позовом показав, що відносини між батьком і дочкою були родинними, часто спілкувалися, бували у гостях у [PERSON] , а вони у них. Про хворобу батька дружини вони дізналися 18.04.2018 року випадково від знайомих. Коли приїхав до лікарні то переконався, що батько дружини дійсно госпіталізований. Тоді він набрав відповідачку [PERSON] і запитав чому вона не повідомила їх про госпіталізацію [PERSON] , на що вона відповіла, що не має кому повідомляти. В той час його дружина перебувала у лікарні з малолітньою дитиною. Він зателефонував дружині і вона приїхала у лікарню з дитиною, вони чекали на результати операції, але батько помер. Пояснив, що відповідач умисно скрила від них, що батько госпіталізований до лікарні, вони не відмовлялися від його лікування. Якби відповідач повідомила раніше, можна було б організувати його краще лікування. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачки, знала її батька, також бачила і відповідачку з ним, коли вони приходили до позивачки в гості. Також ствердила, що [PERSON] з дитиною та батьком гуляли на вулиці за деякий час до смерті. А потім вона побачила [PERSON] , яка була у траурі і плакала, сказала, що батька не стало. Вона зрозуміла, що смерть була раптова, бо недавно до смерті його бачила. Свідок [PERSON] бувша дружина [PERSON] та мати позивачки [PERSON] суду показала, що після розірвання шлюбу із [PERSON] у 2002 році у них залишилися дружні відносини. Окрім того, він почувався винним перед нею, оскільки під час шлюбу скоїв ДТП і вона сильно травмувалася. Тому до останніх днів життя він допомагав їй матеріально і вони часто спілкувалися. Пояснила, що їй відомо, що дочка постійно спілкувалася із батьком, це була єдина його донька і він її любив, допомагав матеріально, бував у гостях. Він був достатньо забезпечений, фізично здоровий, не хворів. Теплі, родинні відносини із дочкою було до його смерті. Свідок [PERSON] , який допитаний по клопотанню відповідача показав, що в 2002 році побачив [PERSON] , він мав синці, сказав, що це його побила дочка: «так подякувала за його доброту». Через 2 роки він зустрівся із позивачкою та її майбутнім чоловіком на дні народження [PERSON] і він говорив, що з донькою помирилися, все добре у них. Згодом вони бачилися періодично із ними на чергових днях народження [PERSON] , він вже став дідусем, любив онуку, казав, що з дочкою відносини нормалізувалися. В 2014 році він повідомив, що з донькою відносини добрі, купив їй квартиру, був щасливий, що є внучка. Однак при зустрічі в 2017 році він був засмучений, повідомив, що у доньку конфлікт із його дружиною, її донькою, вони сваряться, не знає що ще доньці потрібно. Пояснив, що сім`я [PERSON] були матеріально забезпечені, мали квартиру, машини. З долучених позивачем фотографій із детальним описом зафіксованих на них подій (а.с.120-129) вбачається, що вони засвідчили добрі родинні стосунки позивачка з батьком за період з 2010- 2017 роки під час святкування родинних свят, днів народження, в тому числі на них була присутня і відповідач, навіть протягом 2016-2017 років. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Під час розгляду справи відповідачем (позивачем по зустрічному позові) не надано доказів того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому встановлено, що спадкодавець був матеріально забезпечений, відносно здоровий і не потребував жодного стороннього догляду помер через декілька днів після планової госпіталізації. Окрім цього, не доведено відповідачем (позивачем по зустрічному позову), що позивач (відповідач по зустрічному позову) ухилялася від надання допомоги батькові, а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмова від надання допомоги батькові), потреби спадкодавця у допомозі саме відповідача. Зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавець дійсно потребував сторонньої допомоги, а якщо потребував - звертався за такою допомогою до відповідача (доньки), а остання ухилявся від її надання. Таким чином, встановивши, що [PERSON] не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд приходить до висновку про безпідставність зустрічного позову і тому у його в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. А тому, з врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Натомість суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] , у зв`язку із чим слід відмовити в задоволенні такого. У зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, з врахуванням задоволення позову [PERSON] , у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, слід понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 17\~013,11 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved