Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № НАХRRX14250397 від 17.04.2007 у розмірі 27872,40 грн., яка складається з : 711,70 грн.- заборгованості за кредитом; 14040,53 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 13120,17 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; та судовий збір в сумі 2102 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.04.2007 між АТ КБ"Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір НАХRRX14250397, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 964,80 грн. на строк до 16.04.2008 включно зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та інші платежі. У порушення умов кредитного договору від 17.04.2007 про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 19.11.2020 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором НАХRRX14250397 в розмірі 27872,40 грн., що зумовило звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження, визначено проводити розгляд справи без виклику осіб. Відповідачем 02.02.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про необґрунтованість вимог позивача, застосування строків позовної давності, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, які заявлені поза межами строків позовної давності. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки складений некоректно, не містить інформацію про сплачені відповідачем кошти в рахунок суми боргу. Стверджує, що на її адресу в червні 2011 року надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від 10.06.2011 № 2401617485 з пропозицією здійснити платіж на суму 1284,24 грн., після чого кредитний договір буде закрито. 28.08.2011 [PERSON] було сплачено вищезазначену суму, але квитанції про сплату не збереглись. Кредит був оформлений строком від 17.04.2007 по 16.04.2008, тому зі спливом строку, на який було надано кредит, припинилось право позивача нараховувати проценти за договором. Отже, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» заявлені поза межами строків позовної давності. АТ КБ"Приватбанк" 22.03.2021 надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що кредитний договір оформлений належним чином, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитування та визнання своїх зобов`язань за договором. В матеріалах справи відсутні належні докази погашення кредитної заборгованості [PERSON] , в т.ч. докази незарахування банком платежу у сумі 1284,24 грн. 28.08.2011, отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав, визначених ЦК, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту. Порушення зобов`язання триває, строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 17.04.2007 між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № НАХRRX14250397, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 964,80 грн. на термін до 16.04.2008 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 13,02 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 160,80 грн. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, за який приймається період з «17» по «22» число кожного місяця, у сумі 98,82 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. При порушенні позичальником зобов`язань він сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,83% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. (а.с. 7) Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 19.11.2020 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №НАХRRX14250397 від 17.04.2007 у розмірі 27872,40 грн., яка складається з : 711,70 грн.- заборгованості за кредитом; 14040,53 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 13120,17 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с. 4-6) Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. (частина друга статті 1050 ЦК України) За нормами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 17.04.2007 між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №НАХRRX14250397, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 964,80 грн. на термін до 16.04.2008. (а.с. 7) В межах цього позову АТ КБ "ПриватБанк" пред`явлено до стягнення заборгованості за користування кредитом за період з 17.04.2007 по 19.11.2020 у розмірі 27872,40 грн. З урахуванням системного аналізу приписів чинного законодавства та матеріалів справи, суд зазначає, що право АТ КБ "ПриватБанк" нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 16.04.2008. За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. (а.с. 11) З вимогами про стягнення заборгованості за користування кредитом за період з 17.04.2007 року по 19.11.2020 АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду 30.12.2020, тобто з пропуском п`ятирічного строку позовної давності, з огляду на що позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Доводи позивача про те, що строк звернення до суду не пропущено та відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, оскільки отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, договір не є розірваним або припиненим, не можуть бути прийняті судом до уваги як обгрунтовані, оскільки строк кредитування встановлено у самому договорі №НАХRRX14250397, укладеному 17.04.2007 між АТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] , а саме по 16.04.2008 включно. Оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк". Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed