Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він з 09.01.2007 р. по 11.10.2007 р. працював на підприємстві вугільної промисловості ВП «Шахта ім. Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит» у шкідливих умовах праці, де отримав професійну травму. У зв'язку із встановленням МСЕК 20% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, з 2007 року позивача було взято на облік до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловську (далі - відділення Фонду). Через втрату працездатності позивач змушений систематично лікуватися за свій рахунок. Позивач відчуває сильний біль у нозі та спині, обмеженість в рухах. Постійний прийом ліків, нестача коштів до лікування та фізичний біль позивачу спричиняють душевні страждання. Позивач постійно відчуває наслідки трудового каліцтва, внаслідок чого він став нервовою та дратівливою людиною. У зв'язку з травмою [PERSON] не має змоги виконувати роботу по господарству. Позивач постійно знаходиться у пригніченому стані через розуміння незворотності повного відновлення здоров'я. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач позбавлений можливості працювати за фахом і в повній мірі забезпечувати родину. В позивача з'явилось почуття повноцінності, залежності від лікування. Все це приводить до того, що він вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює у 30 000 грн. Позивач не погоджується з висновком МСЕК від 17.09.2012 р., яким не було встановлено факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки відповідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 р. моральна шкода може складатися з моральних переживань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, позбавлення можливостей продовження активного образу життя при настанні інших негативних наслідків. Посилаючись на ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтвердили визначені в позові обставини та наполягали на задоволенні заявлених вимог. Представник ДП «Свердловантрацит» в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала суду письмове заперечення, в якому зазначино, що позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, без чого стягнення моральної шкоди є неможливим відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір був ознайомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці, вплив їх на стан здоров'я та пов'язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Проте позивач свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. На думку представника відповідача, сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров'я працівника при виконанні ним трудових обов'язків. Іншої технології видобутку вугілля на території України, крім підземного, не існує. В запереченні зазначено, що термін "моральна шкода" означає шкоду, що полягає в певних негативних змінах в психічному стані особи, тому факт наявності такої моральної шкоди, обов'язково має бути встановленим проведенням відповідної експертизи. Проте у довідці МСЕК відсутній висновок про те, що внаслідок ушкодження здоров'я крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила [PERSON] ще і наявність факту моральної шкоди. Посилаючись на акт № 23 від 07.08.2007 р., представник відповідача вказує, що нещасний випадок стався не лише з вини власника підприємства, а також у зв'язку з порушенням позивачем законодавства з охорони праці. Представник відповідача зазначає, що позивач при визначенні моральної шкоди керувався власною оцінкою, а оскільки вартість душевних страждань є суб'єктивною категорією, тому, згідно ст. 60 ЦПК України, повинні бути доведені ті обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог. Обґрунтовуючи свої моральні страждання системним лікуванням за свій рахунок, позивач не надав жодного документу, підтверджуючого витрати на придбання ліків. Позивач не зміг надати пояснення стосовно кількості придбаних ним медичних препаратів та їхньої вартості. Крім того відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» витрати, пов'язані з придбанням медичних препаратів відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві. Щодо необхідності проходження курсу лікування, всупереч своїм вимогам, позивач надав письмовий доказ, а саме епікриз хвороби № 7120 з Травматологічного відділення СЦМЛ № 1, в якому зазначено, що [PERSON] відмовився від подальшого лікування, що спростовує наявність моральних страждань. Крім того, позивач не обґрунтував, яким чином був визначений розмір відшкодування моральної шкоди саме 30000 грн., а не іншою сумою. Представник відповідача зазначив, що ст. 9 Закону України «Про охорону праці», обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», покладає на Фонд, який також вживає усі необхідні заходи для підтримання, підвищення та відновлення працездатності потерпілого. В запереченні також зазначено, що після звільнення з підприємства відповідача [PERSON] працював машиністом горновиймальних машин на підприємстві «Сахалінвугілля-6», а також гірничим підземним з повним робочим днем під землею, що підтверджується записами трудової книжки позивача. Дані обставини, на думку представника відповідача, вказують на факт повного відновлення працездатності [PERSON] Посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 20.03.2007 р., представник відповідача зазначив, що 1.01.2008 р. на території України законодавчо скасоване відшкодування моральної шкоди, завданої застрахованому працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Закон, який передбачає обов'язок роботодавця по відшкодуванню шкоди, завданої здоров'ю працівника при виконанні ним трудових обов'язків, відсутній, а § 2 глави 82 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими особами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, у випадках встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с. 7-9), [PERSON] з 09.01.2007 р. по 11.10.2007 р. працював машиністом гірничовиймальних машин у відокремленому підрозділі «Шахта ім. Я.М. Свердлова» державного підприємства «Свердловантрацит», після чого був звільнений за ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. З 19.10.2007 р. по 27.11.2007 р. [PERSON] працював машиністом гірничовиймальних машин у ТОВ «Сахалинуголь-6», з 17.03.2008 р. по 27.10.2008 р. - працював в якості гірничого підземного з повним робочим днем під землею. Відповідно копії акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 23 від 07.08.2007 р. за формою Н-1 (а.с. 13-14), складеного на відокремленому підрозділі «Шахта ім. Я.М. Свердлова» державного підприємства «Свердловантрацит», на вказаному підприємстві 04.08.2007 р. о 12 годин 30 хвилин, під час переносу [PERSON] з гірничим [PERSON] домкрату підйому шнеку комбайна 1К-101 з лави № 78 до лави № 76 по збірному конвеєрному штреку № 78 [PERSON] оступився й травмував ліву ногу. Зазначені обставини підтверджуються також копією акту про розслідування нещасного випадку від 07.08.2007 р. за формою Н-5 (а.с. 11-12). Згідно п. ІV акту про розслідування нещасного випадку від 07.08.2007 р., причинами нещасного випадку є: обводненість збірного конвеєрного штреку № 78, відсутність цільового інструктажу про заходах безпеки при пересуванні по обводненим гірським виробкам та недотримання заходів безпеки при пересуванні по гірським виробкам. 14.12.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, внаслідок чого чоловіку змінено прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). Згідно копії довідки огляду МСЕК від 17.09.2012 (а.с. 10), позивачу [PERSON] встановлено 15 відсотків втрати професійної працездатності за наслідками нещасного випадку на виробництві 04.08.2007 р. Наявність трудового каліцтва у позивача підтверджується також копіями епікризів з історії хвороби, медичними висновками (а.с. 16-23). Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній справі, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин позивачем можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, та підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудове каліцтво позивача виникло у 2007 році внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов'язків. Трудове каліцтво, яке призвело до 15 відсотків втрати професійної працездатності безстроково, спричиняє позивачу моральних страждань, які пов'язані з необхідністю лікування, відчуттям фізичних страждань, а також призводить до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Слід зазначити, що будь-яке порушення здоров'я, пов'язане з втратою професійної працездатності, завжди є пов'язаним з певним хвилюванням, відчуттям фізичного болю, незручності та обмеженості, тобто з моральними стражданнями. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в судовому засіданні встановлені наступні факти: наявність спричиненої моральної шкоди - полягає у безстроковому встановленні відсотків втрати професійної працездатності органами МСЕ, що передбачає незворотні обмеження у життєдіяльності людини, та як наслідок - постійні душевні переживання; протиправність діяння її заподіювача та його вина виражається у допущенні обводненості конвеєрного штреку за робочим місцем, відсутності цільового інструктажу про заходи безпеки, тобто у відсутності забезпечення небезпечного виробничого процесу та відповідного контролю за підтриманням належного стану; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням полягає у доведеності того, що трудове каліцтво позивача виникло під час роботи у небезпечних умовах на підприємстві відповідача. Судом також враховується, що позивач, працюючи в небезпечних умовах, міг усвідомлювати можливість ушкодження його здоров'я, був обізнаний про умови праці, але свідомо продовжував виконувати роботи у небезпечних умовах, позивачем допущене порушення Інстуркції з охорони праці та безпечному виконанню робіт і поведінці у шахті. Крім того, після отримання трудового каліцтва останній продовжував працювати на інших підприємствах у важких умовах праці, а також неналежним чином приділяв увагу лікуванню отриманої травми, на що вказує епікриз з історії хвороби № 7120, в якому зазначено, що позивач відмовився від подальшого лікування. Усі зазначені обставини судом враховуються при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей позивача до праці та обмеження можливості їх реалізації, а також виходить із засад розумності та справедливості, у зв'язку з чим оцінює розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 2000 грн.

Outcome: partial