Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

01 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказував, що з початку 2013 року між ним та відповідачкою склалися неприязні відносини. Відповідач регулярно звертається до органів державної влади із скаргами на його дії у зв'язку з тим, що він начебто порушує громадський спокій та тишу. Відомості викладені у її зверненнях не відповідають дійсності, однак працівники правоохоронних органів в силу своїх обов'язків постійно приїздили до нього додому. У зв'язку з безпідставними зверненнями [PERSON] він звернувся із відповідною заявою на ім'я начальника Подільского РУ ГУМВС України в м. Києві. Відповідач самовільно без його дозволу та дозволу сусідів по сходовому майданчику, над дверима квартири, де вона проживає встановила спеціальний засіб відеоспостереження (камеру), яким таємно, без його згоди та членів його сім'ї фіксує все, що відбувається на шостому поверсі, і в ході розмови з ним, в присутності свідків, заявила, що вона достеменно знає, хто, і о котрій годині, входить і виходить з його квартири. Зазначив, що кут зору камери відеоспостереження охоплює вхідні двері до його квартири та квартир інших мешканців шостого поверху. Він з цього приводу звертався до прокуратури, однак йому була направлена відповідь, що дані спірні правовідносини вирішуються у цивільному порядку. Вважає, що своїми діями відповідач порушує його право на приватне життя, він відчуває постійний дискомфорт та відчуття, «стороннього нагляду» за його приватним життям, що призвело до моральних страждань, а тому просить зобов'язати відповідача демонтувати камеру відеоспостереження, розташовану на шостому поверсі будинку [ADDRESS], та стягнути з відповідача на його користь 20000 грн. моральної шкоди. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила у повному обсязі, про що подала до суду письмові заперечення та відповідні ним докази. Своїх письмових запереченнях відповідач зазначила, що позивач вказує своїм місцем проживання - [ADDRESS], втім, як вбачається з копії паспорта, він зареєстрований [ADDRESS]. Зазначила, що дійсно вона проживає у [ADDRESS], де над дверима своєї квартири встановила дві відеокамери, однак зазначені відеокамери не є спеціальним засобом відеоспостереження та не потребують спеціального дозволу на їх встановлення(по типу відео реєстратора). Зазначає, що незрозуміло яку саме камеру позивач просить демонтувати. Крім того вказує, що встановила камери для власної безпеки та охорони свого приватного життя та майна, оскільки були неодноразові спроби вчинити крадіжку у її квартирі, також двері у квартиру псували, під її дверима вживали спиртні напої, наркомани робили ін'єкції тощо. Зазначає, що кут зору однієї з камер направлений на щиток із електролічильником її квартири, і туди не потрапляють двері тамбуру, де на її думку можливо знаходиться квартира позивача, а кут зору іншої камери направлений у протилежний від тамбуру бік, тому, для того щоб попасти у поле зору цієї камери, то необхідно свідомо пройти у протилежний бік від квартири та ліфту. Кут зору камери відеоспостереження охоплює її вхідні двері та частину сходового майданчика біля дверей та ліфт. Отже ставить під сумнів акт, складений КП «Куренівське». При цьому зазначає, що кожна особа має право на приватне життя, однак таке право не повинно порушувати права інших осіб. Позивач із своїми чисельними друзями постійно порушували її право на приватне життя, оскільки під її дверима курили, справляли малу нужду, голосно розмовляли, тощо, вона робила їм зауваження, у зв'язку з чим, у них із позивачем склалися неприязні стосунки. На заперечення проти позову надала оптичний диск із записами відеокамери, та фото таблицям, відповіді та листами звернення до правоохоронних органів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд у задоволенні позову відмовляє, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, і наведена обставина визнається сторонами, що позивач проживає у [ADDRESS], а відповідач проживає у кв. 70 вказаного будинку. Та обставина, що відповідач встановила камери відеоспостереження за місцем свого мешкання, над дверима квартири [ADDRESS] встановлена в судовому засіданні, підтверджується актом, наданим позивачем та відеофайлами, наданими відповідачем, і також не оспорюється сторонами. Та обставина, що позивач звертався до правоохоронних органів з приводу неправомірних скарг на його дії з боку відповідачки [PERSON], стверджується копією заяви на ім'я прокурора Подільського району, зареєстрованої 12 вересня 2013 року за № 1655(а.с. 8), копією заяви на ім'я начальника Подільського РУ МВС (а.с.9), а також копією заяви [PERSON] та інших мешканців щодо перевірки факту встановлення камери відеоспостереження на дверима квартири [ADDRESS](а.с.13), та відповіддю начальника РУ МВС України в Подільському районі, згідно з якою, по заявам [PERSON] була проведена перевірка та встановлено, що ознак кримінального правопорушення не виявлено і дані правовідносини регулюються у цивільному порядку(а.с.11). У відповідності до копії листа № 55/2092 від 09 лютого 2015 року, за підписом начальника ВКР Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві В.В.Денисюка, надісланого на ім'я [PERSON] на адресу : [ADDRESS], начальник ВКР просить надати відеозапис з відеокамери, яка розташована над дверима кв. [ADDRESS] в період часу з 12 год. 10 хв. до 14 год. 00 хв. 04 лютого 2015 року, у зв'язку проведенням досудового розслідування по матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР з приводу крадіжки з квартири № 112 розташованої у зазначеному будинку(а.с.50) Як вбачається із копії відповіді № 2/3-50 від 16 січня 2014 року за підписом начальника чергової частини штабу ГУ МВС України в м. Києві, протягом 2013 року по спецлінії «102» до чергової частини штабу ГУ МВС України в м. Києві надходили телефонні повідомлення з телефону за номером 468-51-41 від громадянки, яка називалася [PERSON] щодо конфліктів та порушень тиші сусідами [ADDRESS], зокрема: 01 червня 2013 року, о 07 год. 25 хв., 04 липня 2013 року о 23 год. 59 хв., 10 липня 2013 року о 00 год. 06 хв., 11 липня 2013 року о 00 год. 19 хв., 01 год. 16 хв., 01 год. 51 хв., 22 липня 2013 року о 23 год. 34 хв., 18 вересня 2013 року о 20 год.48 хв., 13 жовтня 2013 року о 22 год. 46 хв.(а.с.52). У відповідності до копії акту від 05 серпня 2013 року, складеного з комісії у складі майстрів т/д КП «Куреніське…» [PERSON], [PERSON], робітника з комплексного прибирання прибудинкової території [PERSON] в присутності мешканця кв. № 69 [PERSON], була обстежена сходова клітина 6-го поверху житлового будинку [ADDRESS]. В результаті обстеження виявлено, що власник квартири № 70 дійсно встановила камеру відеоспостереження над своїми дверима, при візуальному огляді, круг обзору камери охоплює сходи, вхідні двері квартир №№66,67,68,69, а також вихід з ліфту(а.с.7). Судом оглянутий оптичний диск № МАР701LH28133079А5 з відеофайлами та фотографіями, представлений суду відповідачем як доказ в обгрунтування заперечень проти позову. На диску міститься папка під назвою «!!! Для суда», у папці знаходяться вісім папок та один відеофайл, з них вісім папок з відеофайлами, а один із фототаблицями, які зображають місце розташування камери відеоспостережння. При огляді відеофайлів видно, що кут зору відеокамери охоплює дільницю сходового майданчику перед дверима відповідача, ліфт, нижню частину дверей, які постійно відкриті та за якими видно нижню частини інших дверей, а також частину сходів. При цьому як вбачається із відеофайлів, вони датовані датою та часом проведення відеозйомки, і дійсно, безпосередньо перед дверима відповідача, тобто на сходовому майданчику перед ліфтом, або під дверима, або трохи ліворуч, знаходяться люди, які палять, ведуть розмову, опираються безпосередньо на двері квартири № 70, випивають, при цьому деякі з них демонструють нецензурні жести, або оголюються. Дійсно з відеофайлів вбачається, що невідомий чоловік вводить собі ін'єкції шприцом. З відеофайлу від 16 березня 2014 року, видно, що о 20 год. 14 хв. камерою №2 зафіксовано, що чоловік та жінка наносять побої дівчині. Також видно, що кутом зору вказаної камери охоплюється двері у тамбур праворуч, частина сходів та частина дверей ліфта. Також із фотографій, наданих суду у електронному примірнику, вбачається розташування камер та який кут зору вони охоплюють(а.с.53). Статтею 32 Конституції України передбачено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Гарантії невтручання в особисте і сімейне життя при проведенні фото-, кіно-, теле-і відео зйомок містить також ст. 307 ЦК України. В таких випадках за загальним правилом згода фізичної особи на зйомку обов'язкова(ч.1). Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Зйомка, у тому числі таємна, без згоди особи може бути проведена лише у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 307 ЦК), наприклад, в рамках кримінального процесу. Відповідно до ст. 275 цього Кодексу фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Необхідно зазначити, що кожен має право на повагу до його гідності; ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації; право особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію може бути обмежене, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей (ст.ст. 28, 32, 34 Конституції України, ст.ст. 201, 270, 271, 297, 301, 302 ЦК України); Діяльність фізичних осіб не може порушувати особисті немайнові права; фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який може здійснюватися способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення; обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається лише якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру, знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (ст. 273 ч. 3, ст. 275, ст. 277 ч. 3, ст. 301 ч. 4, ст. 307 ч.ч. 1, 3 ЦК України); Забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом; порушення законодавства про інформацію тягне за собою, зокрема, цивільно-правову відповідальність, в т.ч., у вигляді відшкодування моральної шкоди (ст.ст. 23, 47, 48, 49 Закону України «Про інформацію»). Конституційний Суд України у рішенні від 30 жовтня 1997 року № 5-зп у справі № 18/203-97 щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» розтлумачив, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані). Цей перелік не є вичерпним. За змістом п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав, і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до ст.10 ЦПК України, яка встановлює диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач необхідність встановлення відеокамер за місцем свого мешкання над дверима квартири [ADDRESS] пояснює тим, що біля її дверей постійно порушується громадський порядок, декілька разів здійснювалися крадіжки, та вважає це способом захисту своїх прав від майбутніх посягань як позивачів, так і будь-яких третіх осіб. Наведена обставина також підтверджується як дослідженими у судовому засіданні відеозаписами камери відеоспостереження, так із листом № 55/2092 від 09 лютого 2015 року. Так, виходячи із змісту акту від 05 серпня 2013 року візуально видно, що камера направлена на двері тамбуру, за якими знаходяться квартири № 66,67,68,69. При цьому, як видно з відеозаписів з камери відеоспостереження, оглянутих в судовому засіданні, дійсно нижня частина дверей тамбуру частково охоплюється кутом зору відеокамери, однак, з відеозаписів не вбачається, що камера безпосередньо направлена на двері квартири № 69. Втім, яка вбачається із відеозапису, у різний час,(нічний тощо) невідомі люди знаходяться під дверима відповідача, де ведуть розмову, курять, пьють, іноді опираються на самі двері, оголюються, показують нецензурні жести тощо. Отже виходячи з аналізу наданого позивачем акту від 05 серпня 2013 року та представлених відповідачем відеозаписів з камер відеоспостереження, а також фотографій, наданих відповідачем у електронному вигляді, оцінюючи докази, представлені сторонами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що кут зору жодної з камер, встановлених над дверима відповідача, не охоплюють собою безпосередньо двері квартири [ADDRESS], а лише сходовий майданчик біля дверей позивача та частково двері тамбуру. Крім того, в ході судового розгляду було встановлено, що дійсно з боку [PERSON] мало місце неодноразове звернення до компетентних органів із заявами про порушення громадського спокою з боку мешканців квартири [ADDRESS]. Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено, що відповідач у своїх численних зверненнях до правоохоронних органів навела завідомо неправдиві відомості відносно позивача, оскільки як вбачається із досліджених у судовому засіданні відповіді наданих позивачеві та відповідачеві, відповідач лише вказує на свої особисті спостереження, як сусідки позивача, зазначає, що такі спостереження викликають у неї сумніви щодо правомірності дій мешканців квартири № 69, крім того, як вбачається із вказаних відповідей за її телефонним дзвінком був складений протокол на громадянина [PERSON] за ст. 182 КУпАП, а також внесено відомості до ЄДРДР на мешканку кв. 69, щодо погрози фізичною розправою. Отже, у судовому засіданні, не доведено, що відповідач, звертаючись до вказаних компетентних органів, діяла у відсутності жодних підстав. У відповідності до ст. 19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самохзахистом є застосування особою протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідками, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюються договром або актами цивільного законодавства. За ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням всього вищезазначеного та аналізуючи зміст правових норм, необхідно звернути увагу на той факт, що відповідач скористалася правом, передбаченим ст. 40 Конституції України, на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Якщо ж інформація, викладена у зверненні, не знайшла свого підтвердження, то ця обставина сама по собі не може бути підставою для цивільно-правової відповідальності ініціатора звернення. Це право відповідача як таке є безспірним, водночас йому відповідає установлений законом обов'язок особи діяти добросовісно, не допускати порушення прав інших осіб. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.ст. 21, 68 Конституції України); при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна додержуватися моральних засад суспільства, не допускається зловживання правом, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач скористалася правом на звернення до відповідних державних органів для захисту своїх інтересів. Реагування на звернення, встановлення і перевірка викладених у них обставин і фактів у визначений законодавством спосіб є компетенцією адресатів звернень. Не позбавлена відповідач і права на звернення до суду з відповідним позовом, якщо вважає свої права порушеними. Виходячи з вищезазначеного, не знаходить свого підтвердження посилання позивача на протиправність дій [PERSON] щодо збирання інформації про побут сім'ї позивача, їх життя, діяльність, втручання в особисте життя сім'ї, вищезгаданим чином не ґрунтується на нормах чинного законодавства, вочевидь виходить за межі розумності та достатності, оскільки відповідач використовувала необхідні для реалізації права на звернення, її дії можуть бути виправдані метою їх вчинення та не порушують права позивача. З встановлених обставин у справі та наведених норм матеріального і процесуального права суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено суду про порушення відповідачем у справі, яка встановила камери відеоспостереження, на які технічно можливо фіксувати повне зображення та/ чи звук, права позивача на повагу до його приватного і сімейного життя, втручання в його особисте життя шляхом записів камерою відеоспостереження, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, які підтверджують втручання відповідачем без його згоди в їх приватне життя шляхом знімання камерою. Крім того, суд вважає, що встановлення відповідачем камер відеоспостереження є його правом щодо самозахисту свого цивільного права від порушень і протиправних посягань будь-яких осіб, що закріплене ст. 19 ЦК України. При цьому встановлення відповідачем камер відеоспостереження не заборонено законом та не суперечать моральним засадам суспільства, та в даному випадку жодним чином не порушує прав позивача на приватне життя. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у судовому засіданні не доведені , а тому у їх задоволенні слід відмовити. У судовому засіданні встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено 243 грн. 60 коп.. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільній справі», якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору. Згідно п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільній справі» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. Позивачем було заявлено дві вимоги про демонтування камери відеоспостереження та стягнення моральної шкоди. Отже, кожна з заявлених позивачем вимог є об'єктом справляння судового збору, та підлягає сплаті окремо за кожну. Виходячи із змісту ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,2 розмір мінімальної заробітної плати, що станом на березень 2015 року становить 243 грн. 60 коп.. У випадку несплати судового збору при відкритті провадження у справі, сума недоплаченого судового збору повинна бути стягнута за рішенням суду. У зв'язку з цим, оскільки позивачеві суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, і ним при подачі заяви не в повному обсязі був сплачений судовий збір, суд стягує з позивача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного

Outcome: approved