Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

10.05.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 21.06.2014 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.. На теперішній час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться, у зв`язку із несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. Позивач вважає, що шлюб не може бути збережено та його збереження суперечило б її інтересам, у зв`язку з чим, вона просить суд: позов задовольнити та розірвати шлюб між подружжям, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » та, крім того, стягнути з відповідача на її користь суму судового збору в розмірі 768,40 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 15-16). У підготовче засідання позивач не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У підготовче засідання відповідач не з`явився, але до суду надійшла про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяву позивача та відповідача у справі, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 21 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 454, що додане до матеріалів справи (а.с. 6). Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] взяла собі прізвище чоловіка « [PERSON] ». [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: матір [PERSON] та батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 441, що міститься в матеріалах справи (а.с. 7). [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у примусовому порядку на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/3388/13-ц від 15.07.2013 року (а.с. 11). Вивчивши матеріали справи та, беручи до уваги, що сторони однією родиною не проживають, не ведуть спільного господарства, суд вважає, що родина сторін розпалася остаточно та збережена бути не може, а її збереження суперечило б інтересам позивача. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра та повага один до одного. Відповідно до ст.. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки шлюб між сторонами не може бути збережений, а факти, встановлені по справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та погіршує його особисті інтереси, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2\~ст.4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу складало 768,40 грн. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатила судові витрати при розгляді справи, а саме: судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи, що позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір, беручи до уваги, той факт, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок підлягає частковому задоволенню та, при цьому, позивачу слід повернути з державного бюджету судовий збір в розмірі 384,20 грн. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved