Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

У грудні 2014 року представник позивача за довіреністю Федоренко С.В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (Код ЄДРПОУ 1С25456, МФО 380764. рахунок в ПАТ «КБ «НАДРА» № 29094292108077) заборгованість а Кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року в сумі 181 713,46 дол. США (сто вісімдесят одна тисяча сімсот тринадцять доларів США 46 ентів) та 289 929,94 грн. (двісті вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять тисяч гривень 94 копійки). Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» витрати по сплаті судового збору за звернення з позовною заявою до суду в сумі 3 654,00 грн. Позов мотивований тим, що 05 червня 2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство КБ «Надра» та фізичною особою - резидентом [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) було укладено Кредитний договір № 137/П/04/2008-840 , згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 107 329,20 дол. США (Сто сім тисяч триста двадцять дев`ять доларів США 20 центів) зі сплатою відсотків у розмірі 14.99 % річних, строком до 05.06.2033 року. Згідно Договору поруки від 05 червня 2008 року, який був укладений між Банком та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), забезпеченням виконання зобов`язань по кредитному договору виступила порука відповідача-2. Поряд з цим, згідно п. 1.2.-1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед Банком у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань, вказаних в кредитному договорі, повністю (чи у будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні зобов`язання з цілому. Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Кредит було отримано відповідачем-1 05 червня 2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки. Таким чином, слід говорити про те, що позивач, як кредитодавець повністю виконав свій обов`язок передбачений ст. 1054 ЦК України. Поряд з цим, відповідач-1 свій обов`язок по поверненню кредиту та відсотків не виконав. Зокрема, згідно п.п. 3.3.1. - 3.3.3. кредитного договору, відповідач-1, зобов`язувався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 1387,00 дол. США. 23.10.2014 р. позивачем було направлено вимогу відповідачу-1 та відповідачу-2 з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов`язання за кредитним договором. Проте, вказана вимога відповідачами не була виконана. На підставі викладеного, у відповідача-1 станом на 02.09.2014 р. утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 181 713,46 дол. США та 289 929,94 грн. 03.06.2015 року у судовому засідані [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] , заявив клопотання про приєднання зустрічної позовної заяви, де просить прийняти дану зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] Визнати недійсним Кредитний договір № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] . Визнати недійсним Договір іпотеки № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. (запис у реєстрі № 3175). Визнати недійсним заборону нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. від 5 червня 2008 року на відчуження предмету іпотеки (запис у реєстрі № 3176/12). Визнати недійсним Договір поруки від 5 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] В обґрунтування позову зазначає, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2015 року відкрито провадження у справі № 759/22386/14ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та дружини [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року (далі «Кредитний договір») в сумі 204 000, 93 дол. США, що в еквіваленті на день звернення до суду складало 2 653 777, 11 грн. Позов до нього заявлено як до позичальника за Кредитним договором, до дружини, [PERSON] , як до поручителя. Позовна заява вмотивована невиконанням кредитних зобов`язань за вказаним Кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право до початку розгляду справи по суті пред`явити зустрічний позов (в редакції до 2017 року). Розгляд цивільної справи по суті ще не розпочався. Вивчивши позовну заяву позивача, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» кредитний договір № 137/ПУ04/2008-840 від 5 червня 2008 року, а також забезпечувальні договори, [PERSON] прийшов до висновку, що правові підстави для заявлення такого зустрічного позову щодо недійсності зобов`язань існують та вирішив скористатися своїми процесуальними правами та заявив зустрічний позов. 05 червня 2008 року між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та [PERSON] , укладався кредитний договір № 137/П/04/2008-840. Відповідно до договірних умов фіксувалось надання мені кредиту у сумі 107 329, 20 дол. США (п. 1.1.) для проведення розрахунків за договором купівлі [PERSON] 05 червня 2008 року у [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0, 15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]» (п.1.2.) під 14, 99% річних (п. 1.3.1.) строком до 05 червня 2013 року (п.1.4.) Мінімальний місячний платіж з повернення кредиту встановлювався у сумі 1387 дол. США (п.3.3.1. Договору). Зазанчає, що кредиту у зазначеній сумі я не отримував. В забезпечення повернення кредиту в той же день 05 червня 2008 року укладались забезпечувальні договори: Договір іпотеки вищевказаної земельної ділянки між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та [PERSON] , який посвідчувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. (запис у реєстрі 3175); Договір поруки між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та [PERSON] Уважне вивчення договірних документів засвідчило, що укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Кредитний договір № 137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року за своєю сутністю має ознаки договору споживчого кредитування, отже, крім норм ЦК України, потрапляє під юрисдикцію Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому банк, користуючись правовою необізнаністю, при укладанні кредитного договору та забезпечувальних договорів, переслідуючи свою вигоду та виключно власні економічні інтереси, порушив численні норми цього Закону та фактично і реально обманював і обманює його щодо договірних умов. Так, всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням з ним договору споживчого кредитування, інформація, зазначена у приписах цієї статті, йому офіційно не доводилась це перша підстава позову. Відповідно до п.2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання Споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. [PERSON] , наполягає, що ніякого документу, передбаченого Правилами він не підписував. Йому не доводилась інформація щодо умов кредитування, в т.ч. щодо наявних форм кредитування та відмінностях між ними, в т.ч. між зобов`язаннями споживача, тим більше по перевагах і недоліках схем кредитування, третя підстава позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживачів вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції. Вважаю, що дефект волі при укладанні кредитного договору № 137/П/04/2008-840 також є достатньою правовою підставою для визнання його недійсним. Крім того, зі змісту п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту витікає, що при укладанні кредитного договору споживач має право знати реальну відсоткову ставку за ним, яка вираховується із всіх обов`язкових витрат за кредитними зобов`язаннями. Така реальна відсоткова ставка до нього не доводилась. В п.1.3.1. кредитного договору, як вже відзначалось, розмір відсоткової ставки за кредитними зобов`язаннями визначався у 14, 99%. Однак у дійсності реальна відсоткова ставка є вищою, оскільки кредитний договір передбачав витрати пов`язані з оформлення кредиту, оплату комісій за розрахунки в рамках комплексу тарифних пакетів «Ласкаво просимо» в залежності від оформленого тарифного пакету, обов`язкову іпотеку (що тягне за собою витрати на оплату нотаріуса) та обов`язкове щорічне страхування кредиту іпотеки у обраній банком страховій компанії зі вказівкою на банк, як вигодонабувача. Вважає, що фактом неповідомлення його про реальну відсоткову ставку ПАТ КБ «Надра» свідомо вводився в оману щодо сутності зобов`язань, зокрема істотних умов договору (а.с.93-98, том 1). 01.07.2015 року у судовому засідані представник ПАТ «КБ «Надра» подає заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.116-120, том 1). 01.07.2015 року у судовому засідані [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] , [PERSON] заявив клопотання про збільшення підстав позову, в яких зазначає, про додаткові підстави визнання їх недійсними, які полягають в наступному 1. Визнання іпотечного договору недійсним, так, відповідно до п.1 Іпотечного договору «Предмет іпотеки» - земельна ділянка, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому після отримання іпотекодавцем державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який буде виданий на підставі договору купівлі-продажу. Згідно із п.1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в Іпотеку предмет іпотеки. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: -нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; -нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; -нерухоме майно зареєстроване в установленому законом порядку як окремий виділений об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно із ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Між тим, п.3 ч.2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ч.6 ст.З Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону. Отже, з огляду на вищевикладені правові норми можна констатувати, що нерухоме майно (земельна ділянка) може бути предметом іпотеки у разі проведення державної реєстрації права власності за іпотекодавцем. В свою чергу, на момент укладення Договору іпотеки, державна реєстрація предмету іпотеки не була здійснена, а відтак у Степанова не виникло право власності на земельну ділянку яка була передана у іпотеку, а тому укладений іпотечний договір суперечить ст.5 Закону України «Про іпотеку» та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно п.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладення договору) іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 3) Опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. Як було вище зазначено, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції чинній на момент укладання іпотечного договору) не передбачала можливість передачі в іпотеку земельної ділянки, що не належить іпотекодавцю на праві власності або господарського відання, що свідчить про те, що в даному договорі був визначений предмет іпотеки, який не передбачений Законом України «Про іпотеку» відповідно реєстрація та/або опис не відповідає чинному законодавству.2. Несправедливі умови кредитного договору №137/11/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, як підстави для визнання договірних зобов`язань недійсними.Як вже зазначалось у Зустрічній позовній заяві [PERSON] , укладений Кредитний договір №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року за своєю сутністю має ознаки договору споживчого кредитування. Згідно рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, крім норм ЦК України, Кредитний договір №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року потрапляє під юрисдикцію Закону України «Про захист прав споживачів». Уважне вивчення кредитного договору №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року засвідчило, що такі несправедливі умови кредитного договору для визнання його недійсним у цілому наявні. 2.1. Несправедливі умови щодо зобов`язання укладення іншого договору з кредитодавцем або третьою особоюВідповідно до п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови, якими споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Із пункту 3.1 Кредитного договору слідує, що надання кредиту проводиться шляхом зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті - доларах США. Відповідно до пункту 3.3.2. Позичальник повертає Кредит та сплачує відсотки Банку шляхом внесення мінімального необхідного платежу передбаченого п. 3.3.1. цього Договору, на поточний рахунок № [NUMBER] тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3. цього Договору, шляхом внесення готівкою через касу Банку на зазначений поточний рахунок або безготівковим перерахуванням через транзитний рахунок № [NUMBER] , призначення платежу «Поповнення поточного (карт.) рахунку № [NUMBER] , ПІБ [PERSON] ». На підставі вищезазначеного, всупереч п. 2 ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» на [PERSON] покладений обов`язок укладення договору на оформлення тарифного пакету та відкриття поточного рахунку. Крім того, відповідно до пункту 4.3.12 Кредитного договору позичальник зобов`язується в день укладення договору іпотеки здійснювати страхування: -Нерухомого майна, яке вказано в п. 2.1. цього Договору, на повну його вартість, згідно договору іпотеки; -Позичальника від нещасних випадків, на суму не меншу розміру поточної заборгованості по зобов`язанням за цим Договором. Страхування здійснюється шляхом укладення щорічно до 05 червня (календарний день та місяць укладення цього договору) відповідних договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними Банком. 2.2. Несправедливі умови щодо правил зміни відсоткової ставки Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови, якими встановлюються дискримінаційні для споживача правила зміни відсоткової ставки.Дослідження змісту договірних умов по прикладеній до позовної заяви копії Договору № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року засвідчує, що такі дискримінаційні правила у договірному документі наявні. Відповідно до п. 4.2.6. Кредитного договору № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року Банк має право ініціювати зміну відсоткової ставки за користування Кредитом, письмово попередивши про це Позичальника за 14 робочих днів, в тому числі у випадку, якщо Позичальник припиняє перерахування заробітної плати, або інших регулярних надходжень на рахунок, відкритий у Банку. При незгоді Позичальника з новим розміром відсоткової ставки, про що свідчить факт не підписання Позичальником протягом 14 робочих днів додаткової угоди до даного Договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Відповідно до п. 4.3.9. Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку з`явитися до Банку для підписання додаткової угоди, в якій визначено розмір відсоткової ставки за користування Кредиту. Отже, при направленні банком письмового попередження щодо зміни відсоткової ставки, встановлюється обов`язок позичальника або погодитись на такі умови, або достроково повернути всю суму Кредиту, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції. Відповідно до абз.1 п.3.5. Правил передбачалось, що банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яке має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. При цьому постановою господарського суду м. Києва від 22 листопада 2007 року у адміністративній справі № 18/363-а абз.1 п.3.5. Правил визнаний не чинним. За висновками суду надання такого загального визначення дозволяє банкам поширено тлумачити можливий перелік таких подій та створює обов`язок для споживача доводити їх відсутність у випадку виникнення спору, а отже Національний банк України повинен визначити конкретні випадки, що поряд зі зміною облікової ставки Національного банку України можуть бути підставою для зміни відсоткової ставки, що усуне будь-які розбіжності у розумінні зазначеної норми та можливості для зловживань. Національний банк України після цього такі випадки так і не визначив, отже залишився єдиний випадок - зміна облікової ставки Національного банку України. Крім того, у 2009 році до ЦК України введена ст. 1056-1, якою відповідно до ч.І передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів, а у ч.2 зафіксовано, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, відповідні зміни у цьому аспекті до Договору № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року не вносилися, а отже продовжують формально діяти договірні умови, які суперечать цій статті.На ситуацію не впливає той факт, що банк не змінював відсоткову ставку, проте відповідно до договірних умов таке право у банку залишається. За викладених обставин є дискримінаційними та несправедливими п.п. 4.2.6., 4.3.9 Кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки (а.с.121-127, том 1). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.01.2015 р. провадження у справі відкрито. 27.02.2017 року відповідно до розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду міста Києва №424 цивільна справа була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Борденюка В.В. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 137/П/04/2008-840 , згідно з умовами якого позивач надав [PERSON] на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 107 329,20 дол. США (Сто сім тисяч триста двадцять дев`ять доларів США 20 центів) зі сплатою відсотків у розмірі 14.99 % річних, строком до 05.06.2033 року (а.с.6-8, том1). Договором поруки від 05 червня 2008 року, який був укладений між Банком та [PERSON] , остання взяла на себе зобов`язання поручителя за вищезазначеним кредитним договором. Поряд з цим, згідно п. 1.2.-1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед Банком у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань, вказаних в кредитному договорі, повністю (чи у будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні зобов`язання з цілому. Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (а.с.11, том1). Кредит було отримано [PERSON] 05 червня 2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки. Таким чином, слід говорити про те, що позивач, як кредитодавець повністю виконав свій обов`язок передбачений ст. 1054 ЦК України. Поряд з цим, відповідач-1 свій обов`язок по поверненню кредиту та відсотків не виконав. Зокрема, згідно п.п. 3.3.1. - 3.3.3. кредитного договору, відповідач-1, зобов`язувався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 1387,00 дол. США. 23.10.2014 р. позивачем було направлено вимогу [PERSON] та [PERSON] з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов`язання за кредитним договором. Проте, вказана вимога відповідачами не була виконана. На підставі викладеного, у [PERSON] станом на 02.09.2014 р. утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 181 713,46 дол. США та 289 929,94 грн. (а.с.16, том1). Підстави задоволення основного позову та відмову у задоволенні стягненні пені є наступне. 03.06.2015 року у судовому засідані [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] , заявив клопотання про приєднання зустрічної позовної заяви, де просить прийняти дану зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] Визнати недійсним Кредитний договір № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] . Визнати недійсним Договір іпотеки № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. (запис у реєстрі № 3175). Визнати недійсним заборону нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. від 5 червня 2008 року на відчуження предмету іпотеки (запис у реєстрі № 3176/12). Визнати недійсним Договір поруки від 5 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] В обґрунтування позову зазначає, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2015 року відкрито провадження у справі № 759/22386/14ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та дружини [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року (далі «Кредитний договір») в сумі 204 000, 93 дол. США, що в еквіваленті на день звернення до суду складало 2 653 777, 11 грн. Позов до нього заявлено як до позичальника за Кредитним договором, до дружини, [PERSON] , як до поручителя. Позовна заява вмотивована невиконанням кредитних зобов`язань за вказаним Кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право до початку розгляду справи по суті пред`явити зустрічний позов (в редакції до 2017 року). Розгляд цивільної справи по суті ще не розпочався. Вивчивши позовну заяву позивача, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» кредитний договір № 137/ПУ04/2008-840 від 5 червня 2008 року, а також забезпечувальні договори, [PERSON] прийшов до висновку, що правові підстави для заявлення такого зустрічного позову щодо недійсності зобов`язань існують та вирішив скористатися своїми процесуальними правами та заявив зустрічний позов. 05 червня 2008 року між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та [PERSON] , укладався кредитний договір № 137/П/04/2008-840. Відповідно до договірних умов фіксувалось надання мені кредиту у сумі 107 329, 20 дол. США (п. 1.1.) для проведення розрахунків за договором купівлі [PERSON] 05 червня 2008 року у [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0, 15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]» (п.1.2.) під 14, 99% річних (п. 1.3.1.) строком до 05 червня 2013 року (п.1.4.) Мінімальний місячний платіж з повернення кредиту встановлювався у сумі 1387 дол. США (п.3.3.1. Договору). Зазначає, що кредиту у зазначеній сумі я не отримував. В забезпечення повернення кредиту в той же день 05 червня 2008 року укладались забезпечувальні договори: Договір іпотеки вищевказаної земельної ділянки між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та [PERSON] , який посвідчувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. (запис у реєстрі 3175); Договір поруки між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та [PERSON] Уважне вивчення договірних документів засвідчило, що укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Кредитний договір № 137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року за своєю сутністю має ознаки договору споживчого кредитування, отже, крім норм ЦК України, потрапляє під юрисдикцію Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому банк, користуючись правовою необізнаністю, при укладанні кредитного договору та забезпечувальних договорів, переслідуючи свою вигоду та виключно власні економічні інтереси, порушив численні норми цього Закону та фактично і реально обманював і обманює його щодо договірних умов. Так, всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням з ним договору споживчого кредитування, інформація, зазначена у приписах цієї статті, йому офіційно не доводилась це перша підстава позову. Відповідно до п.2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання поживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів, друга підстава позову. [PERSON] , наполягаю, що ніякого документу, передбаченого Правилами він не підписував. Йому навіть усно не доводилась ніяка інформація щодо умов кредитування, в т.ч. щодо наявних форм кредитування та відмінностях між ними, в т.ч. між зобов`язаннями споживача, тим більше по перевагах і недоліках схем кредитування, третя підстава позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживачів вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції. Вважаю, що дефект волі при укладанні кредитного договору № 137/П/04/2008-840 також є достатньою правовою підставою для визнання його недійсним(а.с.93-98, том 1). 01.07.2015 року у судовому засідані представник ПАТ «КБ «Надра» подає заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.116-120, том 1). 01.07.2015 року у судовому засідані [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] , [PERSON] заявив клопотання про збільшення підстав позову, в яких зазначає, що в провадження Святошинського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про зизнання недійсними кредитних та забезпечувальних зобов`язань пр. № 1/759/1903/15; уп. №759/22386/14ц. Крім заявлених раніше [PERSON] підстав щодо визнання недійсних кредитного договору та забезпечувальних зобов`язань, існують також додаткові підстави визнання їх недійсними, які полягають в наступному: 1. Визнання іпотечного договору недійсним Так, відповідно до п.1 Іпотечного договору «Предмет іпотеки» - земельна ділянка, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому після отримання іпотекодавцем державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який буде виданий на підставі договору купівлі-продажу. Згідно із п.1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в Іпотеку предмет іпотеки. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: -нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; -нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; -нерухоме майно зареєстроване в установленому законом порядку як окремий виділений об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно із ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Між тим, п.3 ч.2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ч.6 ст.З Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону. Отже, з огляду на вищевикладені правові норми можна констатувати, що нерухоме майно (земельна ділянка) може бути предметом іпотеки у разі проведення державної реєстрації права власності за іпотекодавцем. В свою чергу, на момент укладення Договору іпотеки, державна реєстрація предмету іпотеки не була здійснена, а відтак у Степанова не виникло право власності на земельну ділянку яка була передана у іпотеку, а тому укладений іпотечний договір суперечить ст.5 Закону України «Про іпотеку» та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно п.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладення договору) іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 3) Опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. Як було вище зазначено, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції чинній на момент укладання іпотечного договору) не передбачала можливість передачі в іпотеку земельної ділянки, що не належить іпотекодавцю на праві власності або господарського відання, що свідчить про те, що в даному договорі був визначений предмет іпотеки, який не передбачений Законом України «Про іпотеку» відповідно реєстрація та/або опис не відповідає чинному законодавству.2. Несправедливі умови кредитного договору №137/11/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, як підстави для визнання договірних зобов`язань недійсними.Як вже зазначалось у Зустрічній позовній заяві [PERSON] , укладений Кредитний договір №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року за своєю сутністю має ознаки договору споживчого кредитування. Згідно рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, крім норм ЦК України, Кредитний договір №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року потрапляє під юрисдикцію Закону України «Про захист прав споживачів». Уважне вивчення кредитного договору №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року засвідчило, що такі несправедливі умови кредитного договору для визнання його недійсним у цілому наявні. 2.1. Несправедливі умови щодо зобов`язання укладення іншого договору з кредитодавцем або третьою особоюВідповідно до п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови, якими споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Із пункту 3.1 Кредитного договору слідує, що надання кредиту проводиться шляхом зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті - доларах США. Відповідно до пункту 3.3.2. Позичальник повертає Кредит та сплачує відсотки Банку шляхом внесення мінімального необхідного платежу передбаченого п. 3.3.1. цього Договору, на поточний рахунок № [NUMBER] тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3. цього Договору, шляхом внесення готівкою через касу Банку на зазначений поточний рахунок або безготівковим перерахуванням через транзитний рахунок № [NUMBER] , призначення платежу «Поповнення поточного (карт.) рахунку № [NUMBER] , ПІБ [PERSON] ». На підставі вищезазначеного, всупереч п. 2 ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» на [PERSON] покладений обов`язок укладення договору на оформлення тарифного пакету та відкриття поточного рахунку. Крім того, відповідно до пункту 4.3.12 Кредитного договору позичальник зобов`язується в день укладення договору іпотеки здійснювати страхування: -Нерухомого майна, яке вказано в п. 2.1. цього Договору, на повну його вартість, згідно договору іпотеки; -Позичальника від нещасних випадків, на суму не меншу розміру поточної заборгованості по зобов`язанням за цим Договором. Страхування здійснюється шляхом укладення щорічно до 05 червня (календарний день та місяць укладення цього договору) відповідних договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними Банком. 2.2. Несправедливі умови щодо правил зміни відсоткової ставки Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови, якими встановлюються дискримінаційні для споживача правила зміни відсоткової ставки.Дослідження змісту договірних умов по прикладеній до позовної заяви копії Договору № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року засвідчує, що такі дискримінаційні правила у договірному документі наявні. Відповідно до п. 4.2.6. Кредитного договору № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року Банк має право ініціювати зміну відсоткової ставки за користування Кредитом, письмово попередивши про це Позичальника за 14 робочих днів, в тому числі у випадку, якщо Позичальник припиняє перерахування заробітної плати, або інших регулярних надходжень на рахунок, відкритий у Банку. При незгоді Позичальника з новим розміром відсоткової ставки, про що свідчить факт не підписання Позичальником протягом 14 робочих днів додаткової угоди до даного Договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Відповідно до п. 4.3.9. Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку з`явитися до Банку для підписання додаткової угоди, в якій визначено розмір відсоткової ставки за користування Кредиту. Отже, при направленні банком письмового попередження щодо зміни відсоткової ставки, встановлюється обов`язок позичальника або погодитись на такі умови, або достроково повернути всю суму Кредиту, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції. Тобто, фактично вимога банку щодо підвищення відсоткової ставки для позичальника є по суті безальтернативною і підвищенню він не може протидіяти. Вважаємо, що такі умови є дискримінаційними та несправедливими. Тим більше, що умови за яких може здійснюватися зміна відсоткової ставки не передбаченні у кредитному договорі, що дає змогу банку ініціювати зміну відсоткової ставки у будь-який момент без наявних на те причин. Додатково звертаємо увагу, відповідно до абзацу 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній станом на день укладання Договору, передбачалось, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатись, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись, залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або у інших випадках. Відповідно до абз.1 п.3.5. Правил передбачалось, що банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яке має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. При цьому постановою господарського суду м. Києва від 22 листопада 2007 року у адміністративній справі № 18/363-а абз.1 п.3.5. Правил визнаний не чинним. В основу рішення покладено висновок суду про те, що у той спосіб, у який Національним банком України було деталізовано поняття «інші випадки» для зміни відсоткової ставки за абз.З ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не може бути визнано таким, що відповідає вимогам цього Закону, так як надання загального визначення - настання події, не залежної від волі сторін договору, яке має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку - такі випадки не конкретизує. За висновками суду надання такого загального визначення дозволяє банкам поширено тлумачити можливий перелік таких подій та створює обов`язок для споживача доводити їх відсутність у випадку виникнення спору, а отже Національний банк України повинен визначити конкретні випадки, що поряд зі зміною облікової ставки Національного банку України можуть бути підставою для зміни відсоткової ставки, що усуне будь-які розбіжності у розумінні зазначеної норми та можливості для зловживань. Національний банк України після цього такі випадки так і не визначив, отже залишився єдиний випадок - зміна облікової ставки Національного банку України. Крім того, у 2009 році до ЦК України введена ст. 1056-1, якою відповідно до ч.І передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів, а у ч.2 зафіксовано, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, відповідні зміни у цьому аспекті до Договору № 137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року не вносилися, а отже продовжують формально діяти договірні умови, які суперечать цій статті.На ситуацію не впливає той факт, що банк не змінював відсоткову ставку, проте відповідно до договірних умов таке право у банку залишається. За викладених обставин є дискримінаційними та несправедливими п.п. 4.2.6., 4.3.9 Кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки (а.с.121-127, том 1). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до заяви про видачу готівки подано до Банку заяву про видачу готівки, згідно якої останній виявив бажання отримати вищевказану суму грошових коштів та у графі «зазначену суму одержав» міститься підпис, вчинений від імені відповідача (а.с.16 том 1). Тому суд вважає, що сторонами було укладено кредитний договір, за яким позичальником, у спростування доводів відзиву на позов, було отримано грошові кошти. Підстави припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку», а саме, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, ст. 553 ЦК України установлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Отже, суд погоджується із сумою, зазначеною позивачем як заборгованість за кредитом та відсотками, виходячи відповідно до вимог диспозитивності цивільного судочинства (тобто в межах позовних вимог) із розрахунку (курсу валют), здійсненого позивачем, враховуючи експертизу, крім того представником позивача по первісному позову було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Тому, суд вважає, стягнути солідарно: зі [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , прож. [ADDRESS] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (р/р [NUMBER] в ПАТ "КБ "Надра" МФО 380764, ЄДРПОУ 2002545) заборгованість за кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 05.06.2008 року, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] , в розмірі 103518,84 долара США - заборгованості по кредиту, 78194,62 дол США - заборгованості за відсотками та 139620,82 грн. - штрафих санкцій за порушення умов кредитного договору, а також 3654,00 грн. судового збору. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Отже підстави, зазначені у зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial