Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

06 березня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який ним 03 червня 2015 року було уточнено (а. с. 3-6, а. с. 150-152). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії - Правобережне відділення № 6719, найменування якого було змінено на найменування позивача, та відповідачем [PERSON] 02 серпня 2007 року був укладений кредитний договір №688/1, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 38 250,00 доларів США строком на 84 місяців, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та поверненням - не пізніше 01 серпня 2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 02 серпня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір застави майна, за яким відповідач з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, передає в заставу позивачу, а позивач приймає в заставу нерухоме майно, а саме: транспортний засіб (автомобіль) марки Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER]. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 12 травня 2015 року становить 39995,41 доларів США, яку позивач і просив стягнути з відповідачки на свою користь, а також витрати по салаті судового збору. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 163-165). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 169-171). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що між ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії - Правобережне відділення № 6719, найменування якого було змінено на найменування позивача, та відповідачем [PERSON] 02 серпня 2007 року був укладений кредитний договір №688/1, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 38 250,00 доларів США строком на 84 місяців, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та поверненням - не пізніше 01 серпня 2014 року, що підтверджується копією зазначеного договору наявного в матеріалах справи (а. с. 7-9). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 688/1 від 02 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] 02 серпня 2007 року був укладений договір застави майна, за яким відповідач з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, передає в заставу позивачу, а позивач приймає в заставу нерухоме майно, а саме: транспортний засіб (автомобіль) марки Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 10-12). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача у відповідача [PERSON] станом на 12 травня 2015 року наявна заборгованість за кредитним договором № 688/1 від 02 серпня 2007 року у сумі 39 995,41 доларів США, що еквівалентно 823 499,97 грн. (а. с. 153, 154-155). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на копію листа позивача за № 3291 від 18 травня 2009 року за підписом [PERSON], яка завірена працівником Жовтневим РВ ДМУЮ України в Дніпропетровській області [PERSON], в якому зазначено, що станом на 18.05.2009 року борг за кредитним договором погашений шляхом передачі предмета застави - автомобіля у власність заставодержателя - банку, та виходив із того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої позовних вимог щодо наявності заборгованості за кредитним договором. Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія судів не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог про їх задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №688/1 від 02.08.2007 року укладеного між позивачем та відповідачем, остання отримала кредитні кошти у розмірі 38 250,00 доларів США строком на 84 місяців, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та поверненням - не пізніше 01 серпня 2014 року. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача у відповідача [PERSON] станом на 12 травня 2015 року наявна заборгованість за кредитним договором № 688/1 від 02 серпня 2007 року у сумі 39 995,41 доларів США, що еквівалентно 823 499,97 грн. За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. Посилання суду 1 інстанції на копію листа правобережного відділення № 6719 ВАТ «Державний ощадний банк України» за № 3291 від 18 травня 2009 року за підписом керуючого філією [PERSON], завіреного працівником Жовтневим РВ ДМУЮ України в Дніпропетровській області [PERSON], в якому йдеться про те, що станом на 18 травня 2009 року борг за кредитним договором №688/1 від 02 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] погашений шляхом передачі у власність заставодержателя - ВАТ «Державний ощадний банк України» предмета застави - автомобілю Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], ключів від нього, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які вилучаються заставодержателем, не свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором та припинення зобов'язання між сторонами, оскільки лише наявність такого листа не підтверджує фактичну передачу автомобіля банку та погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Так, погашення заборгованості за рахунок продажу заставного майна передбачає вилучення заставного майна, про що складається акт прийому-передачі між боржником та уповноваженою особою Банку, подальшу реалізацію майна та перерахунок коштів з продажу на кредитний рахунок. Матеріали справи не містять доказі щодо складання відповідного акту прийому-передачі заставного майна, реалізації автомобіля та перерахунку виручених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Сама ж відповідачка не заперечує, що ніякого акту прийому-передачі заставного майна між нею та Банком не складалося, автомобіль, ключі від нього, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу особисто нею Банку не передавалися. При цьому відповідачка зазначає, що автомобіль відразу після ДТП, яка сталася в грудні 2008 року, був евакуйований на СТО, розташовану по вул.. Войцеховича у м. Дніпропетровську, де й був залишений нею. Зазначене також підтверджується матеріалами кримінального провадження за заявою [PERSON], розпочатого 23.10.2013 року, оригінал якого було оглянуто в суді апеляційної інстанції, з заяви якої також вбачається, що автомобіль на СТО без погодження з нею було розукомплектовано, нібито за вказівною працівників Банку, після звернення до яких у січні 2009 року вона начебто домовилася про продаж автомобіля для спрямування коштів на повного погашення заборгованості за кредитним договором. Покладаючись на усну домовленість вона з січня 2009 року по березень 2013 року долею автомобілю не цікавилася та не звертала уваги на слова друзів, які неодноразово її повідомляли, що автомобіль знаходиться на СТО у розібраному вигляді (а.с. 213 - 246). Також, згідно відповіді центру ДАІ-1203 від 27.10.2015 року на запит апеляційного суду, автомобіль Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за відповідачкою [PERSON] А відповідно до журналу реєстрації вихідної кореспонденції філії - правобережного ВОБ № 6719, розпочатого 30.04.2009 р. та закінченого 29.09.2009 року, оригінал якого було оглянуто в суді апеляційної інстанції, відсутні дані про направлення позивачем вище вказаного листа (а.с.207-210). Таким чином, висновки суду щодо припинення зобов'язання відповідачки перед позивачем шляхом його виконання та відповідно відсутності заборгованості за кредитним договором не відповідають обставинам справи й зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права та спростовуються доказами, наявними у справі, з яких вбачається невиконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, що призвело до заборгованості по ньому. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ЦК України встановлено обов'язок боржника сплатити, в тому числі, три проценти річних від простроченої суми. Відповідачка, в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надала доказів та не вказала на них під час розгляду справи щодо припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином, не спростувала розмір заборгованості, як і не надала доказів на спростування розрахунку, наданого позивачем. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з відповідачки на користь позивача, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену у Постанові Верховного Суду України № 6-190цс15 від 16.09.2015 р. щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Виходячи з того що згідно договору кредитні кошти надавалися в іноземній валюті, позивач просить стягнути суму заборгованості у валюті, то колегія суддів вважає за необхідне стягнути заборгованості й проценти за кредитним договором в іноземній валюті. Що стосується стягнення пені та 3% річних, то зазначені суми є фінансовою санкцією, а не платою за користування грошима, а тому їх слід стягнути у Національній валюті гривні. Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши заборгованість за кредитним договором № 688/1 від 02 серпня 2007 року, яка станом на 12 травня 2015 року складає 28 303,22 доларів США (що еквівалентно 582 759,39 грн.), з яких: прострочення заборгованість за процентами - 10 222,65 доларів США (що еквівалентно 210 482,95 грн.), прострочена заборгованість по кредиту - 18 080,57 доларів США (що еквівалентно 372 276,44 грн.), та 240 740,58 грн., з яких: пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення за період з 13.05.2012 року по 12.05.2015 року - 66 409,31 грн. (що еквівалентно 3 225,34 доларів США), пеня за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту в розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення за період з 13.05.2012 року по 12.05.2015 року - 122 294, 51 грн. (що еквівалентно 5 939,55 доларів США), 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за період з 13.05.2012 року по 12.05.2015 року -18 185,17 грн. (що еквівалентно 883,21 доларів США), 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 13.05.2012 року по 12.05.2015 року - 33 851,59 грн. (що еквівалентно 1 644,09 доларів США). Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню на його користь, відповідно до суми задоволених позовних вимог, та виходячи зі змісту ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved