Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

09 липня 2021 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., в якій просить: визнати припиненим право застави на 38/100 частини приміщення магазину, кафе-бару, що знаходиться в [ADDRESS] , за договором застави, укладеним між Рівненським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів та Приватним підприємством «Торговий комплекс «Надія» 24 березня 1999 року; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про обтяження нежилого приміщення, 35/100 частин приміщення магазину, кафе-бару, загальною площею 121,3 кв.м., адреса: [ADDRESS] , зареєстровані 22.01.2008 16:06:34 за № 6437099 реєстратором: Приватний нотаріус Філюк В.М. та 29.05.2008 10:36:41 за № 7280379 реєстратором: Друга рівненська державна нотаріальна контора. Позовну заяву мотивує тим, що вона з 1998 року по даний час є власником приміщення магазину, кафе-бару, яке розташоване в [ADDRESS] . 16 лютого 1999 року була зареєстрована юридична особа - Приватне підприємство «Торгівельний комплекс «Надія». Вона була засновником (учасником) цього підприємства. 24 березня 1999 року Рівненське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів та Приватне підприємство «Торгівельний комплекс «Надія» уклали договір про надання позики на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Того ж дня, сторони - Рівненське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів та Приватне підприємство «Торгівельний комплекс «Надія» для забезпечення основного зобов`язання уклали договір застави від 24 березня 1999 року, який посвідчила приватний нотаріус Рівненського міського та районного нотаріального округу Філюк В.М. Відповідно до пункту 2 Договору застави, Заставодавець (ПП «ТК «Надія») заклав Заставодержателю майно: приміщення магазину, кафе-бару, що знаходиться в [ADDRESS] . В договорі вказано, що за заявою власника заставляється частина приміщення, позначена на плані цифрами: 10 - тамбур, 11- кафе-бар, 12 - перукарня, 13 - коридор, 14 - мийка, 15 - кухня, 16 - коридор, 18 - туалет, 19 - підсобна, 20 - коридор, 21 - кабінет, 22 - кабінет, загальною площею 131,5 кв.м., що складає 38/100 частин. 22 січня 2008 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був внесений запис про реєстрацію обтяження - заборони на нерухоме майно: нежиле приміщення, 35/100 частин приміщення магазину, кафе-бару, загальною площею 121,3 кв.м., адреса: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження: 6437099, підстава: лист, 1147, 10.12.2002, ПН Філюк В.М. ). В пункті 2 Договору застави зазначено, що вказане приміщення магазину, кафе-бару належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, виданого Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 06 листопада 1998 року та зареєстроване в Рівненському міському бюро технічної інвентаризації по реєстру №2-18- 169. Однак, заставлене ПП «ТК «Надія» майно йому не належало. Законним власником нежилого приміщення, приміщення магазину, кафе-бару, що розташоване за адресою: [ADDRESS] щодо якого зареєстровано відповідне обтяження, є вона, яка не була стороною правочину, та права застави майна для ПП «ТК «Надія» не передавала. Так як нерухоме майно і право застави на нього для ПП «ТК «Надія» вона не передавала, внаслідок чого юридична особа не мала відповідних прав укладати договір застави на це майно, приватний нотаріус не мав повноважень цей договір посвідчувати і в подальшому накладати заборону на нерухоме майно. Також, 22 квітня 2010 року за рішенням засновників до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ПП «ТК «Надія». Таким чином, право застави на приміщення магазину, кафе-бару, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , за договором застави від 24 березня 1999 року, припинилося з моменту ліквідації ПП «ТК «Надія» - 22 квітня 2010 року. Із заявою про припинення обтяження відповідач до державного реєстратора звертатись відмовляється. Внаслідок цього, заборона на нерухоме майно існує до цього часу та протиправно обмежує її права як власника щодо вільного розпорядження нерухомим майном. Крім того, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вона дізналась, що 29 травня 2008 року за №7280379 Друга рівненська державна нотаріальна контора зареєструвала ще одну заборону на її нерухоме майно. Підстава обтяження: повідомлення, 418, 25.03.1999, Приватний нотаріус Філюк В.М., на підставі договору застави №772 від 16 серпня 2002 року. При цьому, жодних договорів застави майна вона не укладала. 31 травня 2021 року її представник звернувся із адвокатським запитом до Другої рівненської державної контори з проханням надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для внесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідного запису. Друга рівненська нотаріальна контора порекомендувала звернутись безпосередньо до приватного нотаріуса Філюк В.М. У відповідь на адвокатський запит приватний нотаріус Філюк В.М. повідомила, що причиною внесення в реєстр заборони на нерухоме майно №7280379 стала технічна помилка, а саме в листі про накладення заборони №418 від 24 березня 1999 року, який надсилався в Другу рівненську ДНК для внесення в Реєстр заборон заборони, в тексті листа «інформація про документ, на підставі якого накладена заборона», вказано: Договір застави за р.772, а дата документа помилково вказана замість 24 березня 1999 року - 16 серпня 2002 року. Таким чином, внесення в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження №7280379, порушує її права як власника майна, на яке накладено заборону внаслідок технічної помилки. Враховуючи те, що виправлення даної помилки можливе виключно на підставі судового рішення, належним способом захисту її порушеного права буде вимога про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження нежилого приміщення, зареєстрованого 29 травня 2008 року за №7280379 Вважає, що вимога про визнання застави припиненою відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вимога ж про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження є похідною від первісної вимоги та спрямована на реальне відновлення її порушених прав як власника на розпорядження своїм майном. 19 жовтня 2021 року Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало заяву, в якій просило прийняти визнання позовних вимог щодо позову [PERSON] про визнання права застави припиненим та вилучення з реєстру записів про обтяження майна та ухвалити рішення у даній цивільній справі про задоволення позову. У заяві вказало, що сторона відповідача погоджується з тим, що право застави на 38/100 частин приміщення магазину, кафе-бару, що знаходиться в [ADDRESS] , за договором застави, укладеним між Рівненським обласним відділення Фонду України соціального захисту інвалідів та Приватним підприємством «Торгівельний комплекс «Надія» 24 березня 1999 року припинилося на законних підставах: термін дії права, що складає предмет застави, закінчився (з наданих позивачем документів вбачається, що ПП «Торгівельний комплекс «Надія» ніколи не було власником заставленого майна. [PERSON] , як єдиний власник нерухомості, права застави для ПП «Торгівельний комплекс «Надія» не передавала); зобов`язання, забезпечене заставою припинилось (ПП «Торгівельний комплекс «Надія», [PERSON] не є боржником перед відділенням Фонду), ПП «Торгівельний комплекс «Надія» ліквідоване з 22 квітня 2010 року. Відповідач вважає, що записи про обтяження нежилого приміщення, 35/100 частин приміщення магазину, кафе-бару, загальною площею 121,3 кв. м., адреса: [ADDRESS] , зареєстровані 22.01.2008 16:06:34 за № 6437099 реєстратором: Приватний нотаріус Філюк В.М. та 29.05.2008 10:36:41 за №7280379 реєстратором: Друга рівненська державна нотаріальна контора повинні бути вилучені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, аби порушені права [PERSON] були реально відновлені. Також повідомило, що наслідки визнання позовних вимог для Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів роз`яснені та зрозумілі. 12 жовтня 2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. надійшла відповідь на ухвалу, в якій остання вказує, що 24 березня 1999 року за р. №772 нею був посвідчений Договір застави майна між Рівненським обласним відділенням фонду України соціального захисту інвалідів та Приватним підприємством «Торгівельний комплекс «Надія» в особі засновника [PERSON] . Цей Договір був посвідчений на підставі Договору позики від 24 березня 1999 року, по якому відділення фонду надало Приватному підприємству «Торгівельний комплекс «Надія» позику в сумі 60 000 грн. 00 коп. на відповідних умовах терміном до 24 березня 2001 року. Позичальником по договору позики було ПП «ТК «Надія». Оскільки на той час у позичальника не було майна, яке можна було б передати в заставу, власниця підприємства, вона ж директор підприємства, [PERSON] , в забезпечення зобов`язання по Договору позики, передала в заставу фонду своє особисте майно, тобто вона стала майновим поручителем і в разі неповернення коштів підприємством стягнення боргу мало б відбутись за рахунок заставленого майна, власником якого є [PERSON] , вона же директор підприємства та майновий поручитель за нього. До Договору застави [PERSON] надала їй право власності на заставлене майно, а саме - Свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна, видане Рівненським МБТІ 06 листопада 1998 року, а також Довідку-характеристику, видану Рівненським МБТІ за №1526 від 16 березня 1999 року, [PERSON] для договору застави, в якій вказано, що за заявою власника [PERSON] передається в заставу тамбур, кафе-бар, перукарня, коридор, мийка, кухня, коридор, туалет, підсобна, коридор, кабінет, кабінет, загальною площею 130,5 кв.м. що складає 38/100 частин. При вирішенні питання про надання позики ПП «ТК «Надія» на засідання комісії по розподілу і контролю коштів, направлених на створення робочих місць для інвалідів, вбачається, що члени комісії ознайомились з документами, які [PERSON] надала на комісію, тобто з правом власності на її особисте майно, керуючий відділенням доповів, що позика буде надаватись під заставу майна, належного особисто [PERSON] , оскільки у ПП «ТК «Надія» майна не було, а [PERSON] була власником ПП. 24 березня 1999 року за вих. №418 нею була накладена заборона відчуження заставленого майна, а саме: 38/100 приміщення магазину, кафе-бару, належних [PERSON] , до припинення дії Договору позики та надісланий лист встановленої форми Другій рівненській ДНК, яка вносила ці дані в реєстр. При огляді документів, які знаходяться в неї при Договорі застави, зокрема Листа про накладення заборони № 418 від 24 березня 1999 року, який надсилався в Другу Рівненську ДНК для внесення в Реєстр заборон заборони, в тексті листа "інформація про документ, на підставі якого накладена заборона", вказано: Договір застави зар. 772, а дата документа помилково вказана замість 24 березня 1999 року - 16 серпня 2002 року, тобто сталась технічна помилка. Ця технічна помилка ні на що не впливає і не впливала. Заборона накладена один раз 24 березня 1999 року, номер в реєстрі для реєстрації заборон №4. В позовній заяві про визнання права застави припиненим та вилучення з реєстру записів про обтяження майна позивачем навмисно чи знову неправильно вказано, що заставодавцем є ПП «ТК «Надія», а не [PERSON] , хоча вона знає що була заставодавцем свого майна, а не майна підприємства. В Договорі застави вказано, що за заявою власника заставляється 38/100 частини приміщення магазину та кафе-бару, що знаходиться в [ADDRESS] , яке належить особисто [PERSON] , а не ПП «ТК «Надія», і яка була майновим поручителем в забезпечення зобов`язання належного їй Приватного підприємства. По цьому договору застави [PERSON] була в одній особі директором підприємства, так і майновим поручителем - власником майна, яке було заставлено. Заборона була накладена не на майно ПП «ТК «Надія», а на особисте майно [PERSON] . Посилання [PERSON] в позовній заяві на факт припинення юридичної особи ПП «ТК «Надія», яке не повернуло борг, взятий у фонду, на її погляд не впливає на обов`язок [PERSON] повернути борг за рахунок майна, яке вона дала в заставу в забезпечення зобов`язання та дає можливість суду стягнути цей борг за рахунок заставленого майна, поновив строк позовної давності, якщо в цьому буде необхідність. І в зв`язку з тим, що вона з 16 вересня 2021 року припинила свою нотаріальну діяльність, то просить розглянути справу про припинення застави та вилучення з реєстру записів про обтяження майна у її відсутність, та вирішити питання про стягнення з [PERSON] боргу, який не повернуло належне їй підприємство, у відповідності із законом. 21 жовтня 2021 року позивач подала заяву, в якій просила повернути їй з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до Рівненського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про визнання права застави припиненим та вилучення з реєстру записів про обтяження майна. Інші судові витрати (50 відсотків судового збору) покласти на неї. В підготовче засідання позивач не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, що підтверджується розпискою її представника [PERSON] 25 жовтня 2021 року представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Представник відповідача також в підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. також в підготовче засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Як вказано вище 12 жовтня 2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. подала відповідь на ухвалу суду, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), в тому числі і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 908 грн. 00 коп., однак решту судового збору - 908 грн. 00 коп. з відповідача не стягує, так як позивач в заяві від 21 жовтня 2021 року просила інші судові витрати (50 відсотків судового збору) покласти на неї.

Outcome: approved