Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач К ПМПП- РФ " Медоліс" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання своїх трудових обов'язків . В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що з 27.12. 2005 року відповідачка працювала на посаді лікаря стоматолога-терапевта у позивача на посаді лікарі - стоматолога Медичного центру КМПП - РФ «Медоліс». Згідно наказу № 13 від 27.12.2005 року. 03.05.2006 року між сторонами укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою врегулювання правовідносин, відповідно до якого відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених їй цінностей. Відповідачу на виконання вимог договору про повну матеріальну відповідальність для здійснення професійної відповідальності передавалися стоматологічні та медичні матеріали, а остання в свою чергу була зобов'язана щоквартально подавати звіт стоматолога про залишок ввірених їй товарно - матеріальних цінностей станом на звітну дату . Про те, в порушення умов договору відповідач 01.04.2012 року востаннє подала такий звіт з відповідними додатками , де вказано на залишку товарно - матеріальні цінності на суму 4755,25 гривень. В подальшому звіти не подавалися. Після цього [PERSON] для забезпечення стоматологічної діяльності отримала з аптеки підприємства , в якому працювала , відповідно до вимоги № 34 від 27.06.2012 року товарно - матеріальні цінності на суму 1116,80 гривень , про використання яких не відчиталася. Разом з тим , від підприємця [PERSON] за накладною № 40/10 від 22.10.2012 року отримала товарно - матеріальні цінності на суму 443 гривень, накладною № 103/03 від 14.03.2014 року на суму 665 гривень. Враховуючи вимоги договору про повну матеріальну відповідальність позивач прохає стягнути з відповідачки 6980,05 гривень матеріальної шкоди, завданої нею під час виконання своїх трудових обов'язкі.в . В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Додатково пояснивши, що підприємство не контролювало використання товарно - матеріальних цінностей [PERSON] , інвентаризацію проведено після звільнення останньої з роботи , Акт ревізії не може пред'явити відповідно до якого виявлено нестачу медичних препаратів, які використовувала [PERSON] під час виконання трудових обов'язків . Визнали, що 31.10.2013 року останню звільнено з роботи по ст. 36 п. 1 КЗпПУ за згодою сторін. Звіт щодо використання товарно - матеріальних цінностей [PERSON] повинна подавати щоквартально за усною вказівкою. Відповідачка, її представник позов не визнали. Підтримала подані письмові заперечення , де прохає відмовити в задоволенні позовних вимог по причині пропущення строку звернення до суду , про поновлення якого сторона не клопопоче. Обґрунтування заперечення позовних вимог зазначає, що позивач посилається на накладні від 2012 року, які жодним чином не підтверджують факт завдання шкоди, оскільки вони свідчать лише про купівлю певних товарів КПМПП -РФ « Медоліс». Ствердила, що вказані матеріали були використані в процесі здійснення її професійної діяльності , а грошові кошти отримані нею передавалися в касу позивача , від яких відсоток виплачувалась заробітна плата. Зазначає, що жодних претензій зі сторони позивача в період роботи з січня 2012 року по березень 2013 року щодо нестачі, втрати ТМЦ не надходило. Навпаки , факт використання матеріалів згідно накладних в господарській діяльності позивача підтверджується актами списання матеріалів для лікування зубів за 1 квартал 2012 року, звітом за 1 квартал стоматолога [PERSON] . Ствердила, що збитки надумані, підприємство для себе купляло медпрепарати , адміністрація КПМПП -РФ « Медоліс» не повідомляло про інвентаризацію, нестачу, а 31.10.2013 року [PERSON] звільнено з роботи за ст. 36.п. 1 КЗпПУ за згодою сторін . Суд заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.. Між сторонами виникли трудові правовідносини з відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні службових обов"язів. Судом установлено, що визнали сторони ,[PERSON] з 31 жовтня 2013 року звільнена з роботи відповідно до наказу № 32 від 30.10.2013 року . 03.05.2006 року між сторонами укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до якого [PERSON] повинна вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно - грошові на інші звіти про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей. Адміністрація зобов'язується проводити в установленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей . У випадку незабезпечення з провини працівника схоронності довірених їй матеріальних цінностей , визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству , їх повернення виконуються згідно з діючим законодавством. Згідно із ч. 1 ст. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до п.1 ст. 134 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 135 - 1 цього Кодексу, укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Таким чином, [PERSON], відповідач, будучи відповідальною за забезпечення схоронності довірених їй підприємством матеріальних цінностей для здійснення професійної діяльності , не подала звіт про використання ввірених їй товарно - матеріальних цінностей на суму 6980,05 гривень ( 4755,25 + 1116,80+ 443+ 665 = 6980,05 гривень) , в тому числі залишок станом на 01.04.2012 року 4755,25 гривень відповідно до звіту за 1 квартал 2012 року стоматолога по КМППРФ « Медоліс» , отримала з аптеки підприємства відповідно до вимоги № 34 від 27.06.2012 року товарно - матеріальних цінностей на суму 1116,80 гривень , отримала від підприємця [PERSON] за накладною № 40/10 від 22.10.2012 року товару на суму 443 гривні та накладною № 103/03 від 14.03.2013 року на суму 665 гривень. Отже, є всі підстави для покладення на [PERSON] матеріальної відповідальності у розмірі повної вартості отриманих нею товарно - матеріальних цінностей , за які не подали звітів про їх використання при виконанні трудових обов'язків. Разом з тим, в силу ч. ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз'яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Сторони визнали, що 31.10.2013 року [PERSON] звільнена з роботи з КПМПП-РФ « Медоліс» , тобто з цього часу трудовий договір між сторонами припинено, тобто позивач пропустив установлений законом строк для звернення до суду. Позивач не заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду та будь-яких поважних причин його пропуску . За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed