Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, треті особи - Друга Львівська державна нотаріальна контора, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 квартири [ADDRESS], що належала покійній [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після смерті матері позивача [PERSON], 1999 року, право власності на 1/3 квартири успадкував позивач. На даний час позивачу належить на праві власності 2/3 спірної квартири. Співвласниця 1/3 частини квартири [PERSON] померла 2000 року та її частина ніким не була успадкована, так як, заповіту померла [PERSON] не складала, спадкоємців не було. Позивач відкрито та добросовісно користується вказаною квартирою більше 10 років, тому просить визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] в м. Львові за набувальною давністю. Позивач та його представник в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, в попередніх судових засіданнях при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Представник третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статей 16 та 328 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № 05795-3 від 09.07.1996 р. квартира [ADDRESS] в м. Львові належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] Загальна площа квартири становить 55.30 кв.м. Як вбачається з технічного паспорта на приватизовану квартиру (будинок) загальна площа квартири [ADDRESS] становить 55,3 кв.м. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.1999 р. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2009 р. спадкоємцем спадкового майна, яке складається з 1/3 частини одноквартирного житлового будинку [ADDRESS], [PERSON], яка померла [INFO] є її син [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного свідоцтва [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS], що стверджується копіями матеріалів інвентаризаційної справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2000 р. [PERSON] померла [INFO] Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] у Другій Львівській державній нотаріальній конторі не заводилася. Як вбачається з довідок, виданих ЛКП "Левандівка" 2008 р., долучених до матеріалів справи в квартирі [ADDRESS] на день смерті [PERSON], [INFO] за даною адресою з нею були зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; на день смерті [PERSON], [INFO], за даною адресою був зареєстрований [PERSON], [INFO] Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше , тобто до 1 січня 2001 року. Як роз'яснено у Інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, беззаперечності та безтитульності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в [ADDRESS] та знає позивача, який є його сусідом протягом 20 років. Пояснив, що йому відомо, що на даний час з позивачем в квартирі [ADDRESS] в м. Львові проживають його дружина, донька та онук. Крім того, вказав, що позивач проживає в даній квартирі з народження безперервно, нікуди не виїжджав з квартири та утримує її, раніше проживав з мамою та тіткою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивача [PERSON] знає з дитинства, оскільки вони проживають по сусідству. Раніше позивач [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] в м. Львові разом з його мамою та двоюрідною сестрою [PERSON], які померли. Також вказав, що позивач проживає в даній квартирі безперервно, нікуди не виїжджав на інше місце проживання, утримує квартиру. Матеріалами справи, зокрема розрахунковою книжкою МКП "Львівводоканал" за послуги водопостачання та водовідведення, абонентною книжкою по розрахунку за природний газ ВАТ "Львівгаз" та копіями квитанцій на оплату вказаних послуг, копіями квитанцій на оплату послуг ВАТ "Львівобленерго" встановлено, що такі видані на ім'я позивача, та який починаючи з 2001 року по теперішній час, оплачує усі рахунки за користування спірною квартирою, а отже тривало, добросовісно, відкрито та безперервно користується всією квартирою. Крім того, судом встановлено, що померла [PERSON] являлась двоюрідною сестрою позивача. З огляду це суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як зазначено у Листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відтак, позивач не має права на спадкування належної частки [PERSON] як спадкоємець 5 черги, оскільки відкриття спадщини після її смерті відбулось до 1 січня 2004р., тобто в період дії ЦК УРСР, згідно нормами даного кодексу до числа спадкоємців він не входить, то за таких обставин суд дійшов до висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються правила про спадкування, а відтак застосуванню підлягає норми про набувальну давність. Враховуючи викладене, а також те, що володіння є відкритим, очевидним для всіх, позивач добросовісно заволодів вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаною квартирою, то суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved