Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У серпні 2015 року УПФУ в Подільському районі м. Києва звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка перебував у них на обліку та отримував пенсію за віком. Вказують, що відповідачем було надано заяву про призначення пенсії, в якій зазначається, що вона не працює, надано документи, а тому УПФУ в Подільському районі м. Києва на підставі наданих документів призначив [PERSON] пенсію за віком. 29 жовтня 2009 року до управління надійшли дані з реєстру страхувальників, в яких зазначається, що з 2000 року відповідачка працює. Зазначають, що розпорядженням від 24.06.2011 року здійснено перерахунок та виставлена переплата пенсії [PERSON] за період з 01.12.2009 року по 31.07.2011 року у сумі 6 722 грн. 06 коп., у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування. Посилаючись на те, що відповідачка своєчасно не повідомила позивача про працевлаштування, у останньої перед управлінням виникла переплата пенсії з 01.12.2009 року по 31.07.2011 року у сумі 6 722 грн. 06 коп., яку УПФУ в Подільському районі м. Києва просить стягнути на свою користь з відповідачки. У судове засідання представник позивача не з"явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника УПФУ в Подільському районі м. Києва ( а.с. 13). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що відповідачка своєчасно повідомила позивача про працевлаштування та останні володіли даними що [PERSON] працює з 2000 року і ці дані були внесені до системи персоніфікованого обліку. Вказала, що на звернення відповідачки до ГУ ПФУ в м. Києві та УПФУ в Подільському районі м. Києва з метою зясування ситуації щодо переплати пенсії, дані установи надали відповідь, що УПФУ в Подільському районі м. Києва не були відпрацьовані надані дані персоніфікованого обліку, відтак частина переплати пенсії була збільшена не з вини [PERSON], а, отже, утримувати переплати пенсії за період з 01.12.2009 року немає. Крім того, просила застосувати строки позовної давності до даних правовідносин ( а.с. 19-21). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києва відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та отримував пенсію за віком. У позовній заяві позивач вказав, що відповідачем було надано заяву про призначення пенсії, в якій зазначається, що вона не працює, надано документи, а тому УПФУ в Подільському районі м. Києва на підставі наданих документів призначив [PERSON] пенсію за віком. 29 жовтня 2009 року до управління надійшли дані з реєстру страхувальників, в яких зазначається, що з 2000 року відповідачка працює. Розпорядженням від 24.06.2011 року здійснено перерахунок та виставлена переплата пенсії [PERSON] за період з 01.12.2009 року по 31.07.2011 року у сумі 6 722 грн. 06 коп., у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці був надісланий лист від 25.08.2015 року із вимогою добровільної сплати суми надмірно сплачених коштів у розмірі 6 722 грн. 06 коп. (а.с. 3-4). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Положення ст. 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою. Відповідно до даної норми суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналогічні положення також містяться і у ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14). Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, як вбачається з листів ГУ ПФУ в м. Києві ( а.с. 24) та УПФУ в Подільському районі м. Києва ( а.с. 25-27) УПФУ в Подільському районі м. Києва не були своєчасно відпрацьовані надані дані персоніфікованого обліку, а відтак частина переплати пенсії була збільшена не з вини [PERSON], а, отже, утримувати переплати пенсії за період з 01.12.2009 року підстав немає. Переплата в сумі 6 722 грн. 06 коп. за період з 01.12.2009 року по 31.07.2011 року не буде утримуватись. Крім того, під час розгляду справи представником відповідача було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності. Вимогами ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, УПФУ в Подільському районі м. Києва дізналося про порушення свого права у жовтні 2009 року, а позовна заява ними була подана лише у серпні 2015 року. Отже строк позовної давності почав свій перебіг 29 жовтня 2009 року та сплив 29 жовтня 2012 року. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що під час розгляду справи представником відповідача було заявлено про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, про застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно якого сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі міста Києва до [PERSON] про стягнення коштів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed