Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом, в якому просило стягнути із [PERSON] заборгованість станом на 02.10.2015 у розмірі 28898,02 доларів США, що за курсом НБУ становить 611193,12 грн. за кредитним договором № CNGLAU00150745 від 28.03.2007 року та судові витрати. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № СNGLAU00150745 від 28.03.2007 року в сумі 4542,38 доларів США, що за курсом 23,84 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.12.2015 року складає 108 290 грн. 40 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 1624 грн. 40 коп. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість з пені у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Так, заявник зазначає, що сторони встановили в кредитному договорі розмір та порядок сплати неустойки відповідачем у разі порушення ним зобов'язань за кредитним договором. Суд першої інстанції не зрозуміло на підставі якої норми права порівняв розмір неустойки з розміром кредиту. Заявник вважає, що не можна було застосовувати положення ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, оскільки не доведено наявності обставин, які мають істотне значення для справи . На думку заявника, жодна законна підстава для зменшення суми пені не має місця, а тому рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, додавши, що в позовній заяві мала місце описка в написанні номеру кредитного договору. Фактично номер договору CNGLAU00150725, а не CNGLAU00150745. Відповідач до суду не з'явився. Надіслана на його адресу судова повістка повернулася з відміткою «За вказаною адресою не проживає». Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає неповністю. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNGLAU00150725, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 15770 доларів США на термін до 28.03.2014. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості позичальником здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. З приводу неналежного виконання взятих на себе зобов'язання позивач вже звертався з позовом до відповідача. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено та стягнено з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, згідно з поданим представником позивача розрахунком заборгованості по кредитному договору, що складала станом на 27.02.2012 року 14153,57 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/113 від 23 березня 2012 року становило 113026,26 грн. Задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача в частині стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором не можуть бути задоволені, оскільки сума боргу за кредитним договором була стягнута рішенням Менського районного суду від 21.05.2012 року. Суд першої інстнції дійшов висновку про наявність заборгованість по процентам та по комісії за користування кредитом, обрахувавши суму заборгованості з урахуванням рішення Менського районного суду від 21.05.2012 року. В зазначеній частині рішення суду відповідає наявним матеріалам справи, вимогам закону, яке регулює спірні правовідносини. В цій частині рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржує. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що сума цієї заборгованості є несправедливою та сприяє отриманню боржником невиправданих додаткових прибутків. Крім того, сума основного зобов"язання вже стягнута судом 21.05.2012. Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитись враховуючи наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За змістом статей 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору. Колегією суддів встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання і на момент подачі позову не погасив заборгованість перед банком, а від так, у позивача є всі підстави для стягнення пені. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2., 2.2.3. даного Договору Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу , але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Розмір пені (за підрахунками позивача) з врахуванням вже стягнутої в 2012 році судом суми 497,07 доларів США станом на 02.10.2015 становить 513 343,17 грн, що еквівалентно 24 267,75 доларів США (а.с.4,5.9). Факт наявності пені ніким не оспорений. Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, розмір пені в декілька разів перевищує розмір заборгованості за кредитом. Судова колегія, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені в ст. 3 ЦК України , з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 (справа №1-12/2013), вважає за можливе зменшити розмір неустойки, враховуючи часткову сплату боргу (а.с.5), відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, стягнення пені за рішенням суду від 21.05.2012 та ту обставину, що розмір пені значно перевищує розмір збитків. Суд визначає розмір пені за період з 28.02.2012 по 02.10.2015 в сумі 1 грн за кожен день прострочення, тобто 1312 грн. З огляду на викладене вище, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1ст.309 ЦПК України. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється частково, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України із [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути судовий збір пропорційно вимог, що задовольняються - 26,22 грн (10084 х 0,26 : 100 = 26,22).

Outcome: partial