Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон. В своїй позовній заяві позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 08 серпня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] Ще до шлюбу [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Рішенням Тисменицького районного суду від 04.09.2013 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитину залишено проживати із нею. До розірвання шлюбу в 2010 році вони припинили спільне проживання. З цього часу відповідач усунувся від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дочки. Вже чотири роки вона зі своєю родиною виховує [PERSON], без будь-якої участі чоловіка. Відповідач з ними не проживає, з дитиною не спілкується, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я. Дані обставини підтверджуються довідкою з місця проживання за № 0202 виданою 22.05. 2014 року виконкомом Чукалівської міської ради, рішенням Тисеницького районного суду від 04.09.2013 року в справі № 352/1578/13-ц, довідкою Черніївської лікарської амбулаторії від 23.05.2014 року. Оскільки позивачка змушена самотужки забезпечувати сім'ю, то виїхала на заробітки в Італію, а догляд за дочкою здійснює її мати - [PERSON]. Відповідач не тільки не виконує батьківських обов'язків, але й зловживає своїми правами всупереч інтересів дитини. В силу життєвих обставин, що склалися, вона може забезпечити оздоровлення та відпочинок дочки тільки за кордоном, однак відповідач безпідставно відмовляє дати дозвіл на виїзд дочки за межі України. Вона тривалий час проживає в м. Спінея в Італії, де працює в італійській сім'ї хатньою робітницею. Її дохід становить 560 євро на місяць. Вона приїжджає до дитини, однак не може тривалий час знаходиться з дочкою в зв'язку з роботою, адже вона матеріально утримує їхню сім'ю. Дочка хоче відвідувати Італію, щоб більше часу проводити з матір'ю. В Італії вона має статус постійного жителя та вид на проживання в Італії. тому може забезпечити дитині як лікування так і утримання. Просить надати дозвіл на оформлення проїзних документів та виїзд за кордон, в Італію, малолітній [PERSON], разом з матір'ю або іншою уповноваженою особою без згоди батька. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримала, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що її син не заперечує проти оздоровлення дитини за межами України, але він бажає приймати участь у вихованні дитини та сам забезпечувати дитину та її виховувати. Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON]. В графі батько: [PERSON] та мати: [PERSON].(а.с.4) Рішенням Тисменицького районного суду від 04.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітню дочку - [PERSON],[INFO] залишено на проживання з матір"ю (а.с.5). Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 5 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 4 п.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» із змінами і доповненнями, внесеними 24.10.2002 року № 199, від 03.04.2003 року №662 від 03.06.2004 року № 1742, виїзд неповнолітніх дітей за кордон проводиться на підставі нотаріально-завіреного клопотання батьків чи законних представників батьків. Статтею 4 ч. 2 цього ж закону передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. На виконання Закону України "Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України" постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта /проїзного/ документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні представником позивачки доведено, що відповідач протягом багатьох років, (з 2010 року) після прининення шлюбних відносин між сторонами, не цікавився долею дитини, дитина проживала і проживає разом із батьками матері (позивачки) в с. Чукалівка Тисменицького району, Івано-Франківської області де ходить в школу, батько коштів на утримання дитини не надає, не відвідує школу та медичні заклади, крім того, як ствердила представник відповідача, сам перебуває за межами України в Польщі на заробітках. (а.с. 5-8). Крім того позивачка за межами України в Італії має право на постійне місце проживання, має постійне місце роботи та може забезпечити дитину на термін перебування за кордоном, житлом. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд малолітньої дочки за кордон. Позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. У відповідності до протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав і основних свобод людини, 1950 року (Рим, 04.11.1950) ратифікованої Законом України № 475-97-ВР від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно з ч.2 ст. 10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в т.ч. і власну і повертатися в свою країну. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved