Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області при третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділі Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку. В позові вказувалося, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 22.05.2006 року, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: с. Петракіївка, вул. Жовтнева, 10, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], житловий будинок належав продавцю -[PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хорольською держнотконторою 10.05.2006 року за реєстром № 795 та зареєстрованого КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 11.05.2006 року в реєстрову книгу №16 ж за реєстровим № 3111. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншрї особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на момент придбання вказаного будинку, право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Позивачі в своїй позовній заяві вказували, що з метою оформлення своїх прав на земельну ділянку, що розташована за адресою - вул. Центральна (Жовтнева), 10 с. Петракіївка Хорольського району Полтавської області вони звернулися до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області з заявою про передачу їм безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку, і рішенням тридцять четвертої сесії шостого скликання Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 01.12.2014 року їм було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості для передачі її нам у власність. Але, як вказують позивачі в своїй позовній заяві, було виявлене слідуюче, а саме, що згідно рішення № 9 шістнадцятої сесії двадцять четвертого скликання Петракіївської сільської ради від 18.01.2005 року ця земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON], відповідно до якого було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 2182923, хоча земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, що належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про спадщину за законом, повинна була б належати також [PERSON], але у зв'язку з тим, що невідомо з яких причин, далі прийняття рішення № 18 першої сесії п'ятого скликання Петракіївської ради Хорольського району Полтавської області про припинення права користування спірною земельною ділянкою [PERSON], справа не пішла. Позивачі вказували, що наступні рішення Петракіївської сільської ради, що стосуються безпосередньо оспорюваної земельної дйіянки, а саме: рішення в частині надання у приватну власність цієї земельної ділянки [PERSON], а також рішення тридцять четвертої сесії сільської ради шостого скликання від 01.12.2014 р. (далі - Рішення 34) в частині надання їм дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (в натурі) та передачі її в спільну сумісну власність - є такими, що суперечать чинному законодавсту України. На підставі заяви [PERSON] її право приватної власності на спірну земельну ділянку було припинено Рішенням № 18. Позивачі вказували, що Петракіївська сільська рада всупереч нормам, передбаченим ст.ст. 125,142 Земельного кодексу України, Рішенням № 18 передала [PERSON] право приватної власності на спірну земельну ділянку, право власності на яку, залишилося зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на земельну ділянку за [PERSON], а рішенням № 34 передала їм право приватної власності на спірну земельну ділянку. Позивачі також вказували, що [PERSON] померла 19 лютого 2010 року, а Петракіївська сільська рада, незважаючи на неодноразові їхні звернення, до цього часу не зробила ніяких кроків для вирішення данного питання окрім формальних відписок. Відділ Держгеокадастру не може провести реєстрацію права власності спірної земельної ділянки за ними, так як вона до цього часу рахується за [PERSON], а тому вони вимушені звертатися до суду, щоб в судовому порядку встановити їхнє право на вказану земельну ділянку. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, в своїй позовній заяві просили суд розглянути справу у їхню відсутність, а їхній позов задовольнити повністю. В судове засідання представник позивачів [PERSON] не зявився, звернувшись до суду із письмовою заявою, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, а позов задовольнити повністю, а також вказував, що не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] 1/2 частини суми судового збору, зазначеної в позовній заяві. Представник Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання не з"явився, про що до суду сільський голова Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області [PERSON] звернувся із письмовою заявою, в якій просив слухати справу у відсутності представника сільради, вказуючи, що позов [PERSON] та [PERSON] визнають частково, а саме, в частині скасування державного акту. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області в судове засідання не з"явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, заяви про розгляд справи у відсутність представника Відділу чи про відкладення розгляду справи до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши позицію сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 22.05.2006 року, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: с. Петракіївка, вул. Жовтнева, 10, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], житловий будинок належав продавцю -[PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хорольською держнотконторою 10.05.2006 року за реєстром № 795 та зареєстрованого КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 11.05.2006 року в реєстрову книгу №16 ж за реєстровим № 3111. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншрї особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на момент придбання вказаного будинку, право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Судом встановлено, що з метою оформлення своїх прав на земельну ділянку, що розташована за адресою - вул. Центральна (Жовтнева), 10 с. Петракіївка Хорольського району Полтавської області позивачі звернулися до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області з заявою про передачу їм безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку, і рішенням тридцять четвертої сесії шостого скликання Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 01.12.2014 року їм було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості для передачі її нам у власність. В подальшому позивачами було виявлено, що згідно рішення № 9 шістнадцятої сесії двадцять четвертого скликання Петракіївської сільської ради від 18.01.2005 року ця земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON], відповідно до якого було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 2182923. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на день прийняття Рішення № 34), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, право власності виникає лише з моменту його державної реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, що належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про спадщину за законом, повинна була б належати також [PERSON]. Пунктом 5 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.. Відповідно до ч. 2 ст. 238 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набутгя права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] її право приватної власності на спірну земельну ділянку було припинено Рішенням № 18. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що Петракіївська сільська рада Хорольського району Полтавської області всупереч нормам, передбаченим ст. ст. 125 та 142 Земельного кодексу України, Рішенням № 18 передала [PERSON] право приватної власності на спірну земельну ділянку, право власності на яку, залишилося зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на земельну ділянку за [PERSON], а рішенням № 34 передала позивачам право приватної власності на спірну земельну ділянку. Крім того, відповідно до ч. 1 п. 35 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, під час проведення державної реєстрації речових прав, заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Пунктом 36 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Таким чином, право на припинення державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку належить Петракіївській сільській раді та самій [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] померла 19 лютого 2010 року, а Петракіївська сільська рада, незважаючи на неодноразові звернення позивачів, що підтверджується матеріалами справи, до цього часу не зробила ніяких кроків для вирішення данного питання окрім формальних відписок. Судом встановлено, що Відділ Держгеокадастру не може провести реєстрацію права власності спірної земельної ділянки за позивачами, так як вона до цього часу рахується за [PERSON] Згідно ч.2 ст.158 ЗК України - виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно ч.5 ст.116 ЗК України - земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно пп. б), г), д) ч. 3 ст.152 ЗК України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав ...; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно п.п. 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року суди мають захищати права всіх суб'єктів права власності на землю та на господарювання на ній при вирішенні земельних спорів. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші в порядку цивільного судочинства. Згідно п.11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] та [PERSON] до Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області при третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділі Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку є обгрунтованим та таким, що підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на вищевикладене та вимоги Закону, а також враховуючи прохання представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивачів не всієї суми судового збору, а лише половину, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 772 грн. 42 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved