Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

10 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до комунального закладу охорони здоровя «Софіївський районний центр первинної медико санітарної допомоги» Софіївської районної ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та внесення змін до наказу № 1-К п.9 від 03 січня 2012 року «Про прийняття [PERSON]В.». В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про порядок проведення реформування системи охорони здоровя у Вінницькій, Дніпропетровській, Донецькій областях та місті Київ» при реформуванні системи охорони здоровя у Софіївському районі Дніпропетровської області на базі КЗ Софіївської центральної районної лікарні, рішенням Софіївської районної ради № 116-11/УІ від 15.09.2011 року було створено Комунальний заклад охорони здоровя «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Софіївської районної ради Дніпропетровської області. Позивач з 01 серпня 2011 року працювала на посаді лікаря-педіатра дитячої консультації Софіївської центральної районної лікарні. 29 червня 2011 року позивач отримала сертифікат № 3396 лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Педіатрія», який виданий атестаційною комісією при Дніпропетровській державній медичній академії, дія якого закінчується 29.06.2016 року. Під час реформування КЗ «Софіївська центральна районна лікарня» з 31.12.2011 року була звільнена з посади в звязку з переводом до КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМСД» згідно до ст. 36 п. 5 Кодексу законів про працю України на підставі заяви позивача, яку примусили написати . Штатним розписом медичного персоналу Софіївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги на 2012 рік, затвердженого головою Софіївської районної державної адміністрації [PERSON], не було передбачено у штаті Софіївської амбулаторії Загальної Практики Сімейної Медицини посади дільничного лікаря-педіатра, тому позивача фактично примусили написати заяву про прийняття на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря по переводу з 03.01.2012 року, так як інакше позивач була звільнена взагалі з роботи. На той час після закінчення навчального закладу за цільовим направленням була направлена на роботу до КЗ «Софіївська ЦРЛ» молодим спеціалістом та повинна була відпрацювати три роки на посаді лікаря за спеціальністю. Наказом №1-К п. 9 від 03.01.2012 року «Про прийняття Варуші А В.» по КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Софіївської районної ради Дніпропетровської області позивач була прийнята на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря по переводу. Даний наказ, вважає позивач, про прийняття її на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря прийнятий з порушенням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 02.02.2011 року № 49 та п.2 «Примірного положення про лікаря загальної практики сімейної медицини», затвердженого Наказом МОЗ України від 23.02.2001 року. Позивач по наказу № 1-К п. 9 від 03.01.2012 року «Про прийняття [PERSON] В.» працювала не за спеціальністю лікаря педіатра, вона втрачає право на підвищення кваліфікаційної категорії, тому вважає, що наказом порушено право позивача на працю за спеціальністю та право на підвищення кваліфікації . Про порушення свого права позивач дізналася лише у березня 2015 року, коли ознайомилась зі всіма нормативними документами по проходженню атестації для підвищення кваліфікаційної категорії. 20 березня 2015 року позивач звернулась із заявою до в. о. головного лікаря КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМСД» про внесення змін до наказу № 1-К п. 9 від 03.01.2012 року, але отримала відмову. 13 травня 2015 року позивач повторно звернулась із заявою до в. о. головного лікаря КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМСД» про внесення змін до наказу № 1-К п. 9 від 03.01.2012 року ,але знову отримала відмову. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON], надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. У судовому засідання встановлено, що 01 серпня 2011 року позивачку [PERSON] перевели на посаду лікаря-педіатра дитячої консультації , після закінчення інтернатури на цій посаді вона пропрацювала до 31.12.2011 року та була звільнена з посади у звязку з переводом до КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМС», що підтверджено записами у трудовій книжці (а.с. 6 на звороті). Згідно Закону України «Про порядок проведення реформування системи охорони здоровя у Вінницькій, Дніпропетровській, Донецькій областях та місті Київ» при реформуванні системи охорони здоровя у Софіївському районі Дніпропетровської області на базі КЗ Софіївської центральної районної лікарні, рішенням Софіївської районної ради № 116-11/УІ від 15.09.2011 року було створено Комунальний заклад охорони здоровя «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Софіївської районної ради Дніпропетровської області. Згідно штатного розпису медичного персоналу Софіївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги на 2012 рік, затвердженого головою Софіївської районної державної адміністрації [PERSON], не було передбачено у штаті Софіївської амбулаторії Загальної Практики Сімейної Медицини посади дільничного лікаря-педіатра (а.с. 15-17). Тому на підставі даної обставини позивача поставили в безвихідне положення і позивач написала заяву про переведення її на посаду лікаря загальної практики-сімейним лікарем до КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМСД» з 03.01.2012 року, про що свідчить копія заяви позивача (а.с. 13). Згідно витягу із наказу № 1-К п. 9 від 03.01.2012 року [PERSON] було прийнято на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря «Софіївський РЦ ПМСД» по переводу з КЗОЗ «Софіївська ЦРЛ» (а.с. 14). Даний наказ є порушенням підпунктів 3.1-3.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 02.02.2011 року № 49 та п.2 «Примірного положення про лікаря загальної практики сімейної медицини», затвердженого Наказом МОЗ України від 23.02.2001 року, згідно якого, на посаду сімейного лікаря призначається лікар, який закінчив лікувальний або педіатричний факультет вищого медичного закладу, пройшов первинну спеціалізацію у вищому медичному навчальному закладі системи післядипломної освіти за спеціальністю «загальна практика-сімейна медицина» і має сертифікат лікаря-спеціаліста з цією спеціальністю» Сертифікат лікаря загальної практики-сімейного лікаря позивач не отримувала, тому її не мали права призначити на дану посаду. Позивач має лише сертифікат № 3396 лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Педіатрія», який виданий атестаційною комісією при Дніпропетровській державній медичній академії, дія якого закінчується 29.06.2016 року (а.с. 11). Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 02.02.2011 року № 49, медичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Такі вимоги встановлені Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 « Охорона здоровя», затверджених наказом МОЗ України від 29 березня 2002 року № 1134. Пунктом 3.4. зазначених умов також передбачено, що до провадження медичної практики не допускаються особи, які не відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим пунктам 3.1-3.3 цього розділу. Позивач обіймає посаду лікаря-педіатра відповідно до зазначених умов. При прийняття на посаду сімейного лікаря та формуванні штатного розпису та його затвердженні не було взято до уваги, що ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок проведення реформування системи охорони здоровя у Вінницькій, Дніпропетровській, Донецькій областях та місті Києві», наказів МОЗ України № 755 від 04.11.2011 року, № 585 від 21.08.2014 року передбачено, що на період до 01.01.2020 року амбулаторії загальної практики-сімейної медицини можуть консультуватися лікарями-терапевтами дільничними та лікарями-педіатрами дільничними. На цей час до штатного розпису центрів первинної медичної допомоги (медико- санітарної) допомоги можуть включатися посади лікарів акушерів-гінекологів, хірургів, офтальмологів, допомогу при певних захворюваннях з урахуванням розмежування функцій між первинною та вторинною (спеціалізованою) медичною допомогою. Також підпунктом 1.7 п. 1 Положення про амбулаторію, затвердженого Наказом МОЗ України від 04.11.2011 року № 755 передбачено, що у разі відсутності достатньої кількості підготовлених лікарів ЗП-СЛ лікарські посади в амбулаторії можуть обіймати лікарі терапевти дільничні та лікарі-педіатри дільничні. Проте адміністрація КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Софіївської районної ради Дніпропетровської області» дані вимоги законодавства були проігноровані, штатний розпис сформований без врахування зазначених вимог. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України № 359 від 19.12.1997 року «Про подальше удосконалення атестації лікарів» для проходження атестації допускаються лікарі-спеціалісти за спеціальностями, передбачені Номенклатурою лікарських спеціальностей, які працюють за сертифікатом лікаря-спеціаліста та закінчили протягом року перед атестацією передатестаційний цикл в закладі післядипломної освіти або на факультеті післядипломної освіти. У звязку з переводом на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря з 03.01.2012. року, на підставі цього позивач позбавляється права підвищення кваліфікації за своєю спеціальністю. 20 березня 2015 року позивач звернулась із заявою до в. о. головного лікаря КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМСД» про перевод її на посаду лікаря-педіатра дільничного з 05.12.2012 року, у звязку з неможливістю проходження циклу спеціалізації «Загальна практика-сімейна медицина» у звязку з вагітністю та пологами, а також відпусткою по догляду за дитиною віком до 3-х років (а.с. 18) , згідно листа надано у відповідь що переведення не можливо виконати, адже інспектором з кадрів [PERSON] було прийнято [PERSON] на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря згідно заяви, яку вона написала власноручно (а.с. 19). 13 травня 2015 року позивач повторно звернулась із заявою до в. о. головного лікаря КЗОЗ «Софіївський РЦ ПМСД» про внесення змін до наказу № 1-К п. 9 від 03.01.2012 року ,але знову отримала відмову (а.с. 20, 21). Судом встановлено, що наказ № 1-К від 03.01.2012 року був виданий без правових на це підстав, який суперечить законодавству України, а тому на підставі цього він підлягає визнання його незаконним. Верховним судом України в листі від 01.08.2007 року «Практика розгляду судами корпоративних спорів» також зазначено, що спори, пов'язані із скасуванням (визнанням недійсними) наказів про прийняття на роботу, звільнення з посади, належать до трудових спорів. При вирішенні питання про те, чи є спір, який виник між вказаними особами, трудовим, судам необхідно керуватися положеннями гл. XV КЗпП "Індивідуальні трудові спори". Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, тому у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, яка передбачає, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved