Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна та стягнення суми. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26.02.1994 року, який був розірваний рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на позивачку [PERSON]. Позивачка зазначає, що подружні відносини сторонами припиненні з весни 2011 року, та з цього ж часу відповідач не проживає в [ADDRESS], витрати на комунальні послуги не сплачує. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.01.2015 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] та встановлений порядок користування житловим приміщенням. Рішенням Апеляційного суду міста Дніпропетровська від 25.02.2015 року було скасовано рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.01.2015 року в частині встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] у позовних вимогах [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою було відмовлено. Під час розгляду справи позивачці стало відомо, що відповідачем без її відома 20.09.2000 року був придбаний автомобіль Toyota Corolla, 1994 року випуску, державний знак [NUMBER], у період з 29.01.2013 року по 12.07.2013 року відповідачем було зареєстровано мисливську гладкоствольну рушницю BERETTA AL391. Вказане рухоме майно у подальшому було відчужено відповідачем без відома та згоди позивачки. Згідно з висновком про оцінку вартості легкового автомобіля Toyota Corolla складає 83 200 гривень, вартість мисливської гладкоствольної рушниці BERETTA AL391 - 14 400 гривень, 1/2 частину вартості яких позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь. Починаючи з 01.01.2012 року та по теперішній час позивачка сплачує комунальні послуги з урахуванням витрат відповідача, який зареєстрований в [ADDRESS], загальна сума яких складає 20058,12 грн., тому 1/2 частину зазначених витрат у сумі 10029,35 грн. позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь. Позивачка в судове засідання не з'явилась, її представник надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомляв, про день слухання справи повідомлявся належним чином - через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №9 від 11.02.2016 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1994 року, який був розірваний рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання подружжям було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на ім'я позивачки [PERSON]. Подружні відносини сторони припинили з весни 2011 року, та з цього часу відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, витрати на комунальні послуги не сплачує. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.01.2015 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] та встановленим порядок користування житловим приміщенням. Рішенням Апеляційного суду міста Дніпропетровська від 25.02.2015 року було скасовано рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.01.2015 року в частині встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] у позовних вимогах [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою було відмовлено. Також судом встановлено, що у період шлюбу відповідачем 20.09.2000 року був придбаний автомобіль Toyota Corolla, 1994 року випуску, державний знак [NUMBER], та у період з 29.01.2013 року по 12.07.2013 року відповідачем було зареєстровано мисливську гладкоствольну рушницю BERETTA AL391, що підтверджується інформацією з листа 16.03.2015 року №14/370ц ГУМВС України в Дніропетровській області Управління Державтоінспекції. Відповідно до даних дозвільної системи Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 05.03.2015 року № 47/15а/з [PERSON] мав у власності зареєстровану мисливську гладкоствольну рушницю BERETTA AL 391 К-12 [NUMBER] зі змінним столом [NUMBER] згідно дозволу [NUMBER] виданого Самарським РВ ДМУ від 29.01.2001 року, яка пізніше була перереєстрована на іншого власника 12.07.2013 року. Відповідно до звіту про вартість автомобіля Toyota Corolla та мисливської рушниці BERETTA AL391, проведеного ПП «Компанія ДЕЛКОНС» 25.03.2015 року, вартість автомобіля Toyota Corolla становить - 83 200 гривень, мисливської рушниці BERETTA AL391 - 14 400 гривень. Згідно з наданих позивачкою, на підтвердження сплати нею комунальних послуг за період з 01.01.2012 року по 30.04.2015 року, квитанцій, вартість комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] становить: по квартплаті - 3025,87 гривень; по оплаті за газ - 1190,8 гривень; водопостачання та водовідведення - 4912,31 гривень, по оплаті за спожиту електроенергію - 2 337,67 гривень, гаряче водопостачання та опалення - 6 750,12 гривень, послуги ліфта - 493,15 гривень, вивіз сміття - 1348,78 гривень (усього 20058,70 : 2 = 10029,35 грн.). Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками, за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частин 1, 2 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України, що є у спільній сумісній власності, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пунктів 22, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ст. 1, п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач, це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. (ст.162 ЖК України). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Оскільки «Правила користування приміщеннями житлових будинків», затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, п. 7 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом, враховуючи положення ст. 541 Цивільного Кодексу України, зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 67 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 «Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Сплата за комунальні послуги підлягає стягненню з споживачів у солідарному порядку, так як повнолітні члени сім'ї наймача, згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР несуть солідарну відповідальність за обов'язками, які виникають із договору найма. В ході судового розгляду судом встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства подружжям, з'ясовано джерело і час його придбання, що повністю знайшло своє підтвердження на підставі поданих позивачкою доказів, тому суд вважає стягнути з [PERSON] в рахунок компенсації вартості за частку у спільному майні подружжя, відчуженого без згоди іншого з подружжя, а саме: 1/2 частини вартості легкового автомобіля Toyota Corolla, 1994 року випуску, державний знак [NUMBER], у розмірі 41 600 грн.; стягнути з [PERSON] у порядку регресу суму боргу за сплачені житлово-комунальні послуги, у розмірі 10 029,35 грн. (1/2 частина), як зі співвласника квартири [ADDRESS], який зобов'язаний нести витрати по утриманню належному йому майна. В частині стягнення вартості 1/2 частини мисливської гладкоствольної рушниці BERETTA AL 391 суд вважає відмовити, оскільки, як вказано у позовній заяві, вона придбана у період з 29.01.2013 року по 12.07.2013 року, а подружні стосунки сторонами припиненні з весни 2011 року. Також суд вважає відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн..

Outcome: partial