Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулася в суд до відповідачки з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 23 березня 2001 року між нею та відповідачкою було укладено договір № 4702 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній Біржі „Нерухомість Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4702 від 23.03.2001 року та зареєстрований 10.04.2001 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 167 за реєстровим № 5429. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вона не має можливості розпорядитися купленою нею на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство - договір не посвідчений нотаріально- вона змушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судове засіданні позивачка не з'явилася, направила для участі у справі свого представника, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи- Товарна Біржа „Нерухомість Південь"- в судове засідання не з'явився, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою, що така організація відсутня. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 4702 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], на Товарній Біржі „Нерухомість Південь", який записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4702 від 23.03.2001 року та зареєстрований 10.04.2001 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 167 за реєстровим № 5429. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачка уплатила продавцю вартість квартири, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користується нею, а відповідачка отримала оплату договірної вартості квартири, звільнила її від побутового майна та здійснила виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved