Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: стягнути на користь [PERSON] з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ЄДРПОУ 00034186, пеню в розмірі 977,29 грн., 3% річних в розмірі 101,12 грн., втрати від інфляції в розмірі 1554,52 грн. та суму судового збору 243 грн. 60 коп., а всього 2876,53 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначив, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року у справі №753/5794/14-ц, зокрема було вирішено стягнути на користь [PERSON] з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 6440 грн. 45 коп. страхового відшкодування та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього - 6684 грн. 05 коп. Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 року вказане заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року у справі №753/5794/14-ц було скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення пені у розмірі 792 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 173 грн. 86 коп., втрат від інфляції у розмірі 97 грн. 12 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, і на виконання вказаного судового рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчі листи про стягнення на користь [PERSON] з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" вищевказаних сум - 6684 грн. 05 коп. та 1063 грн. 63 коп. При цьому, відповідачем всупереч положенням ст.599 ЦК України не було належним чином (в період після набрання рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 року, тобто з 26.09.2014 року по 02.03.2015 року) виконане вказане рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 року щодо сплати відповідачем саме позивачу вищевказаних грошових сум, які відповідно були сплачені та фактично отримані позивачем (перераховані відповідачем на банківський рахунок (карту) позивача №4627081755750770) лише 03.03.2015 року (згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.03.2015 року). Враховуючи викладене, вимоги діючого законодавства, в тому числі, ст.599 ЦК України, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за період з 26.09.2014 року по 02.03.2015 року, арифметична сума пені за цей період за прострочення виплати вказаних грошових сум становить суму 977,29 грн. Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, від вказаних сум відповідач повинен сплатити на користь позивача: 3% річних, які за період з 26.09.2014 року по 02.03.2015 року становлять суму 101,12 грн. та втрати від інфляції в розмірі 1554,52 грн. за цей період. Представник позивача підтримав вказані позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача у письмових запереченнях вважав, що позов є необгрунтованим та безпідставним, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на належне виконання вищевказаних зобов»язань перед позивачем 21 листопада 2014 року, при цьому, посилався на платіжні доручення від 21 листопада 2014 року, в яких отримувачем зазначено ГУЮ у м. Києві, при цьому, Банком отримувача зазначено ГУ ДКСУ у «М.КИЇВІ» (тобто з вини відповідача вказана невірна назва населеного пункту). Крім того, відповідач не надав конкретних заперечень (розрахунків) щодо наданого позивачем арифметичного розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. Враховуючи викладене, проаналізувавши всі матеріали справи, в тому числі, вищенаведені письмові заперечення представника відповідача, в яких останній не надав заперечень щодо періоду та розміру нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року (а.с.6, 7) у справі №753/5794/14-ц, зокрема було вирішено стягнути на користь [PERSON] з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 6440 грн. 45 коп. страхового відшкодування (за змістом рішення - на виконання умов договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього - 6684 грн. 05 коп. Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 року (а.с.8, 9) вказане заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року у справі №753/5794/14-ц було скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення пені у розмірі 792 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 173 грн. 86 коп., втрат від інфляції у розмірі 97 грн. 12 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, і на виконання вказаного судового рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчі листи про стягнення на користь [PERSON] з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" вищевказаних сум - 6684 грн. 05 коп. та 1063 грн. 63 коп. При цьому, відповідачем всупереч положенням ст.599 ЦК України не було належним чином (в період після набрання рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 року, тобто з 26.09.2014 року по 02.03.2015 року) виконане вказане рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 року щодо сплати відповідачем саме позивачу вищевказаних грошових сум, які відповідно були сплачені та фактично отримані позивачем (перераховані відповідачем на банківський рахунок (карту) позивача №4627081755750770) лише 03.03.2015 року (згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.03.2015 року а.с.10). Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Закону, в тому числі, у встановлений строк. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України - зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З положень п.3 Положення «Про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» від 28.09.1996р., вбачається, що об'єктом страхування цивільної відповідальності є цивільна відповідальність власників транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, майну фізичних та юридичних осіб. Відшкодуванню страховиком підлягає пряма шкода, заподіяна третій особі під час руху транспортного засобу, якщо має місце причинний зв'язок між рухом транспортного засобу і заподіяною ним шкодою. Відповідно до положень пунктів 1.3, 1.4, 1.7 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Відповідно до положень ст.9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": п.9.1. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування; п.9.2. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Крім того, відповідно до положень п.36.5 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. На підставі викладеного, враховуючи розмір подвійної облікової ставки НБУ за період з 26.09.2014 року по 02.03.2015 року, відсутність конкретних заперечень (з розрахунком (в контексті вищенаведених положень ст.60 ЦПК України)) щодо сум, пені в розмірі 977,29 грн., 3% річних в розмірі 101,12 грн., втрат від інфляції в розмірі 1554,52 грн. за цей період, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, і вищевказані заперечення відповідача не спростовують такого висновку суду, оскільки відповідачем не доведений факт належного виконання зобов»язання по сплаті вищенаведених сум заборгованості (встановлених у судовому рішенні) саме позивачу в період з моменту набрання законної сили вищевказаним рішенням суду апеляційної інстанції по 02.03.2015 року. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору - 243 грн. 60 коп. стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved