Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У листопаді 2015 р. [PERSON] через свого представника звернувся з позовом, у якому просить визнати недійсними кредитний договір № 11347215000 від 16.05.2008, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (на даний час - Акціонерне товариство "Укрсиббанк") та [PERSON] , та договір іпотеки від 16.05.2008, укладений між ними. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16.05.2008 між ним та Банком було укладено Кредитний договір № 11347215000. Процентна ставка згідно Кредитного договору складає 14,0 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ним та Банком 16.05.2008 укладено іпотечний договір, предметом якого є будинок в [ADDRESS] . При цьому, вказав, що Банком не було дотримано норми Законів України «Про захист прав споживачів», Правила надання банками України інформації споживачу ро умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вказує, що на порушення норм права Банк: не здійснив належно детальний розпис сукупної вартості кредиту для нього як споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не навів належний «Графік платежів», згідно зі строковістю, зазначеною у договорі (щомісяця), у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших зобов`язань споживача з розписаною сукупною вартістю кредиту за кожним платіжним періодом; не зазначив вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; не визначив належно реальну процентну ставку; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому вигляді. Окрім того, на боржника покладено обов`язок укладення за власний рахунок договору страхування предмету застави, проте лише в тій страховій компанії, яка буде рекомендована Банком. Вважає несправедливими умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відтак, зазначене свідчить про те, що сторонами Кредитного договору не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, на переконання позивача, укладання спірного кредитного договору відбулося з використанням Банком нечесної підприємницької практики. 17.11.2015 позов забезпечено, шляхом заборони Державному підприємству "СЕТАМ" (04053, м. Київ, вул. Артема, 73, ідентифікаційний код 39958500) та іншим уповноваженим особам проведення продажу (електронних торгів, аукціону) нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , призначеного на 18.11.2015 р. (а.с.47-49). 22.12.2015 до суду надійшло заперечення на позовну заяву, у якому Банк не погоджується із заявленими вимогами позивача. Вказує на те, що останньому була надана кредитна послуга, вимоги Закону були дотримані при укладенні Кредитного договору. З дати укладення кредитного договору, позивач жодного разу не звернувся до Банку з проханням роз`яснити будь-яке положення Кредитного договору. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що Кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Договір про надання споживчого кредиту був укладений 16.05.2008, то саме з цього дня у відповідності до вимог ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності. Просить при винесенні рішення застосувати строки позовної давності, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі(а.с. 56-60). 04.03.2016 у справі призначена судова фінансово-економічна експертиза, провадження у справі зупинено (а.с. 114-115). 24.01.2019 провадження у справі відновлено. Експерт повернула ухвалу суду без виконання, у зв`язку із несплатою вартості експертизи, та ненаданням документів для її проведення(а.с. 152). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. У раніше поданих заявах заявлені вимоги підтримали просили позов задовольнити. Представник відповідача - Дуднік М.А., у наданій заяві заявлені вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях. Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.05.2008, між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (на даний час - Акціонерне товариство "Укрсиббанк") укладено договір надання споживчого кредиту № 11347215000. За умовами договору Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на відповідних умовах в сумі 180 000 доларів США, із встановленням процентної ставки 14,00 % річних, зі строком кредиту - не пізніше 15.05.2015, із встановленим графіком повернення кредиту та інших платежів, щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту, виконання умов договору забезпечується заставою нерухомості: кафе-ресторан (приміщення-2) Престиж", що в [ADDRESS] та є власністю [PERSON] , та порукою: [PERSON] , і [PERSON] , повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів(а.с. 61-67, 86). 16.05.2008 між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір споживчого кредиту № 11347222000. За умовами договору Банк надає позичальнику кредит (кредитні кошти) у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 6727.26 грн. під 23.00% річних. Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит, сплатити плату за користування у порядку та на умовах зазначених в договорі. Строк користування траншем до 15.05.2015(а.с. 15-22). 16.05.2008 між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (на даний час - Акціонерне товариство "Укрсиббанк") укладено договір іпотеки за яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежиле приміщення, кафе-ресторан за адресою: [ADDRESS] . За даним договором термін Кредитні договори вживаються у значенні: договір про надання споживчого кредиту № 11347215000 та договір про надання споживчого кредиту № 11347222000 від 16.05.2008(а.с.23). Під час дії договору споживчого кредиту сторони укладали угоду № 1 від 16.02.2009, якою змінили схему погашення кредиту та термін повернення кредиту за договором - не пізніше 14.05.2021(а.с.71). 27.10.2009 між сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою змінили день сплати ануїтентного платежута його розмір(а.с. 77). Відтак, встановлено, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, отримавши від банку всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору, що відповідає статтям 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтям 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Правові підстави для визнання спірного Кредитного договору недійсними відповідно до положень статтей 203, 215, 230 ЦК України, як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивач не довів введення його в оману під час укладення споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у строк, встановлений у зобов`язанні. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1 - 3 , 5 ст. 203 цього Кодексу. Як на підстави для визнання спірної угоди недійсною, позивач посилався на приписи ст. ст. 11, 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов оспорюваних правочинів, оскільки на час укладення кредитного договору банк не повідомив його про валютні ризики, пов`язані з підвищенням вартості валюти, не повідомив орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, внаслідок чого відповідач застосував нечесну підприємницьку діяльність, ввівши позивача в оману. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Згідно п. 3.4.5. п. 3 Кредитного договору, сукупна вартість кредиту визначається "Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту" Графік розрахований на дату підписання договору. та містяться у договорі(а.с. 64). Ризик валютних коливань на час укладення кредитного договору мають обидві сторони договору (кредитор і позичальник). Зміни валютного ринку під час виконання кредитного договору не можуть бути визнані підставою для зміни або розірвання раніше укладеного договору або звільнення однієї із сторін від виконання взятих на себе зобов`язань, якщо сторона вважає, що такі зміни відбуваються не на її користь. Із матеріалів справи вбачається, що укладаючи Кредитний договір, [PERSON] зазначив і посвідчив власним підписом, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. У п. 7.5. п. 7 Кредитного договору зазначено, що підписанням договору Позичальник підтверджує, що на укладення договору є клієнтом банку і ознайомлений з Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами Банку, що викладені у Додатку № 3 до Договору. Згідно п. 7.13. п. 7 Кредитного договору, підписанням даного договору позичальник засвідчує факт та згоду з його умовами, підтверджує свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до себе, а також що перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог чинного законодавства України, зокрема ЗУ "Про захист прав споживачів". 16.05.2008 [PERSON] власноруч підписав договір про надання споживчого кредиту № 11347215000. Своїм підписом засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: метою, для якої кредит буде використаний, наявними формами кредитування та відмінностями між ними, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, формами забезпечення, строком та відсотковою ставкою за кредитом, орієнтованою сукупною вартістю кредиту та вартістю послуг з оформлення договору про надання кредиту, з валютними ризиками, при отримання кредиту в іноземній валюті тощо(а.с. 61-67). Відповідно до додатку № 1 до Кредитного договору встановлено графік платежів, згідно якого погашення кредиту починається з травня 2008 року по 15 травня 2015 року(а.с. 68-69). Також погоджено сплату комісії(а.с. 70). Із додатку № 1 до договору №11347215002 від 27.10.2009, слідує, що між сторонами погоджена сукупна вартість кредиту(а.с. 78-85). Відповідно до заяви на видачу готівки від 16.05.2008 Банк перерахував [PERSON] . 180000 доларів США , що еквівалентно 909000.00 грн. (а.с. 86). Отже, позивач при укладенні спірного договору був повідомлений про всі істотні умови договору, добровільно згідно з положеннями ст. ст. 3, 627 ЦК України підписав договір, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Крім того, на момент укладення Кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Договірні умови передбачені зазначеним Кредитним договором та додатками до нього не створюють дисбаланс прав та обов`язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати, як несправедливі та дискримінаційні, що порушують права позивача, як споживача фінансових послуг. Всі договірні умови підписані позивачем добровільно, без будь-якого тиску, без погодження з позичальником банк не включив до договору жодної умови, які б створювали дисбаланс прав та обов`язків позичальника, що не спростовано позивачем. При цьому, позичальник самостійно з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного Кредитного договору. Підрахунок сукупної вартості кредиту не становить для позивача складності, оскільки сторонами договору чітко і зрозуміло обумовлено розмір кредиту, його відсоток, графік погашення кредиту та відповідальність за порушення виконання кредитних умов. За встановлених судом обставин, укладений між сторонами кредитний договір із додатковими угодами не суперечить нормам чинного на той час законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину; під час укладення кредитного договору позивачу було надано необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, тому правові підстави для висновків про введення відповідачем позивача в оману відсутні, а заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Враховуючи досліджені судом умови укладеного між сторонами кредитного договору, судом не встановлено істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, заподіяння шкоди споживачу та порушення принципу добросовісності. Оспорюваний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь- яких застережень позичальник підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору. Оспорюваним Кредитним договором, який укладений між сторонами передбачена інформація про умови кредитування, де зазначені перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх сукупних послуг, а також фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом, реальна процентна ставка, вид і предмет супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання Кредитного договору недійсним, відповідно до положень ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, як укладеного унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивач не довів введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала, умови договору були погоджені сторонами при його укладанні та визнані такими, що не є несправедливими. Зміст кредитного договору не суперечить нормам Закону. Позивач не довів своїх позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком (ст. 81 ЦПК України). Проведення судової фінансово-економічної експертизи не відбулось через її неоплату позивачем. Посилання [PERSON] на те, що спірні договори укладені між сторонами з використанням Банком нечесної підприємницької практики та що позивача при укладенні вказаних договорів було введено в оману, є безпідставними та не доведеними. При укладенні спірних правочинів сторони погодили їх умови, а позивач, підписуючи вказані договори, засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною, достовірною. Питання про розірвання кредитного договору позичальник не порушував, виконував його умови та сплачував кредитні кошти, тобто фактично визнав умови договору. Позивач у позовній заяві вказує, що 16.05.2008 між ним те відповідачем в забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір іпотеки, предметом якого став будинок по [ADDRESS] , та просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений 16.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та [PERSON] .. Проте укладення вищезазначеного договору іпотеки предметом якого став будинок по [ADDRESS] , позивачем не доведено, доказів того суду не надано. Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Щодо клопотання відповідача про застсування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач дізнався, або міг дізнатись про порушення свого цивільного права або інтересу в день складання договору про надання споживчого кредиту 311347215000 та договору іпотеки - 16.05.2008. Та мав право звернутись до суду протягом трьох років, тобто до 16.05.2011. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою про порушення свого цивільного права або інтересу 10.11.2015, тобто зі спливом строків позовної давності. З клопотанням про поновлення строків позовної давності, із посиланням на поважні причини такого пропуску, позивач до суду не звертався. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову також у задоволенні позовних вимог із-за пропуску позивачем строку позовної давності. У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 „ Про судове рішення у цивільній справі" суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, в рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи те, що позивачем не доведено вимоги, на які він посилається в позовній заяві, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. Згідно ч. 9 ст. 1158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. А тому підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 17.11.2015, у вигляді заборони Державному підприємству "СЕТАМ" (04053, м. Київ, вул. Артема, 73, ідентифікаційний код 39958500) та іншим уповноваженим особам проведення продажу (електронних торгів, аукціону) нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]

Outcome: dismissed