Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 31 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В., АТ «Місто Банк», Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсним акту та свідоцтв, скасування державної реєстрації права власності. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.02.2017 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви, було відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року клопотання позивачки [PERSON] про об`єднання цивільних справ в одне провадження - задоволено. Об`єднано цивільну справу за №520/1214/17 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В., АТ «Місто Банк», Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсним акту та свідоцтв, скасування державної реєстрації права власності з цивільною справою №522/2342/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Росла», АТ «Місто Банк», Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Одеській області про визнання недійсним звіту про оцінку майна в одне провадження. Об`єднаній цивільній справі №522/2342/15-ц присвоєно номер №520/1214/17. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року /суддя Калініченко Л.В./ позовну заяву [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В., АТ «Місто Банк», Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області про визнання недійсним акту та свідоцтв, скасування державної реєстрації права власності, та позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Росла», АТ «Місто Банк», Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Одеській області про визнання недійсним звіту про оцінку майна - залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 31.05.2019 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 року головуючим по справі обрано суддю Васильків О.В. Ухвалою від 26.06.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] прийнято до провадження судді Васильків О.В. 09.12.2019 року від АТ "Місто Банк" до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про визнання акту та свідоцтв недійсними та визнання недійсним звіту про оцінку майна, в якому представник АТ "Місто Банк" просить в задоволенні позову відмовити /т.3 а.с.196/. 24.01.2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог /т.4 а.с.13-18/, відповідно до якої позивач [PERSON] просить суд: - визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу, в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції В.В. Шапошник 17.09.2012 року; - визнати недійсним Свідоцтво від 17.12.2012 року, що було видане [PERSON] , приватним нотаріусом ОМНО, яким вона посвідчила, що ПАТ «Місто Банк» належить на праві власності майно, що складається з дачного будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з дачного будинку літ. «Е1», загальною площею 185 кв.м., літньою жилою пл. 88,7 кв.м., оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ПАТ «Місто Банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] ; - визнати недійсним Свідоцтво від 17.12.2012 року, що було видане [PERSON] , приватним нотаріусом ОМНО, яким вона посвідчила, що ПАТ «Місто Банк» належить на праві власності земельна ділянка під дачним будинком [ADDRESS] , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ПАТ «Місто Банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] ; - скасувати державну реєстрацію Свідоцтва від 17.12.2012 року, що було видане [PERSON] , приватним нотаріусом ОМНО, яким вона посвідчила, що ПАТ «Місто Банк» належить на праві власності майно, що складається з дачного будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з дачного будинку літ. «Е1», загальною площею 185 кв.м., літньою жилою пл. 88,7 кв.м., вартість якого складає 1196807,00 грн., згідно експертного висновку від 20.03.2012 року, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ПАТ «Місто Банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] ; - скасувати державну реєстрацію Свідоцтва від 17.12.2012 року, що було видане [PERSON] , приватним нотаріусом ОМНО, яким вона посвідчила, що ПАТ «Місто Банк» належить на праві власності земельна ділянка під дачним будинком [ADDRESS] , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ПАТ «Місто Банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] . 27.10.2020 року від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області надійшли пояснення. В ході розгляду справи судом також розглянуті клопотання сторін щодо витребування доказів. Ухвалою суду від 02.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В ході судового розгляду справи представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. В судовому засіданні 17.05.2021 року заявив клопотання про надання йому додаткового часу для підготовки до судових дебатів. До судового засідання 09.06.2021 року представник позивача [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що суду були надані пояснення сторін та досліджені всі матеріали справи, задоволено клопотання представника позивача для надання йому додаткового часу для підготовки до судових дебатів, суд вважає неявку представника позивача без поважних причин та приходить до висновку про можливість продовження розгляду справи. 09.06.2021 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій представник просить провести судові дебати за її відсутності та відмовити [PERSON] у позові в повному обсязі. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова Г.В. не з`явилась, повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву не скористалась. Будь-яких інших заяв щодо розгляду справи та суті позовних вимог від приватного нотаріуса до суду не надходило. Представник третьої особи Відділу примусового\~виконання рішень\~Управління забезпечення\~примусового виконання\~рішень в\~Одеській області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~ до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В уточнених позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що 05.04.2007 року між нею та КБ ТОВ «Місто Банк» було укладено кредитний договір №195/Ф/USD від 05.04.2007 із додатковою угодою №1 від 10.04.2008 до нього про надання кредиту в сумі 500000,00 доларів США строком з 10.04.2007 до 08.04.2009 із щомісячною сплатою 13,5 відсотків річних. Окрім відповідно до Іпотечного договору від 05.04.2007 року для забезпечення вимоги Іпотекодержателя (АТ «МістоБанк»), що випливає з кредитного договору №195/Ф/USD від 05.04.2007, предметом іпотеки стали дачний будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з дачного будинку літ. «Е1», загальною площею 185 кв.м., літньою жилою пл. 88,7 кв.м., відображеного у технічному паспорті від 02.12.2005 р., а також земельна ділянка площею 0,0138 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 5110136900:34:015:0062. 17.12.2012 року приватний нотаріус ОМНО Філімонова Г.В. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу посвідчила, що ПАТ «Місто Банк» належить на праві власності майно, що складається з дачного будинку за адресою: [ADDRESS] , вартість якого складає 1196807,00 грн., та земельна ділянка, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] . На підставі вказаного ПАТ «Місто Банк» отримало відповідні свідоцтва, які на думку позивача складені з грубими порушеннями діючого законодавства та порушують права та інтереси позивача. При цьому позивач зазначає, що вона була позбавлена права у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне їй майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом, оскільки з матеріалами виконавчого провадження її не ознайомили, про його існування вона дізналась випадково. Також позивач вказує, що вона була позбавлена права оскаржити результати оцінки майна, оскільки з ними її не ознайомили, всі підписи щодо її ознайомлення з зазначеною оцінкою є сфальсифікованими, так як оцінка значно перевищує вартість спірного майна, оскільки не враховано, що до земельної ділянки немає проїзду, а є лише прохід до них, що свідчить про те, що експерт взагалі не виїжджав на місце. Крім того вбачається, що при проведенні оспорюваних прилюдних торгів порушено встановлені законом правила їх підготовки в частині належного повідомлення про їх проведення. 20.07.2012 року та 20.08.2012 року торги не відбулися, однак в подальшому в порушення вимог п. 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» не реалізоване на прилюдних торгах майно не було уцінене, а одразу був застосований п. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» щодо залишення нереалізованого майна за стягувачем. У відзиві на позов представник ПАТ «Місто Банк» посилається на те, що посилання позивача, що їй стало відомо в теперішній час про акт держвиконавця та свідоцтва про право власності спростовуються позовною заявою [PERSON] від 2014 року в іншій справі; посилання на необізнаність позивача з виконавчим провадженням спростовуються заявами позивача та Актом опису та арешту майна, при складенні якого [PERSON] була особисто присутня. Доводи позивача, що державний виконавець з результатами оцінки майна не знайомив, спростовуються матеріалами виконавчого провадження. Також представник відповідача посилається на те, що позивач була обізнана як з наявністю виконавчого провадження, так і результатами оцінки нерухомого майна, однак не скористалась встановленим законом правом оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця із звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому АТ «Місто Банк» набуло права власності на спірне майно в результаті закінчення виконавчого провадження в порядку Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» та у встановленому законодавством порядку отримало відповідні свідоцтва про право власності. Окрім того у відзиві представник АТ «Місто Банк» просить суд застосувати позовну давність і відмовити в позові, оскільки [PERSON] у 2012 році була обізнана із зверненням стягнення на іпотечне майно, що підтверджується матеріалами справи. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач та його представник недобросовісно користуються своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи та вчиняються з метою перешкоджання судочинству. Приватний нотаріус ОМНО Філімонова Г.В. правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших заяв щодо розгляду справи до суду не надала. В письмових поясненнях від 27.10.2020 року представник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області посилається на те, що на виконанні у відділі з 10.01.2012 р. перебував виконавчий напис №2387 від 31.08.2009, про звернення стягнення на дачний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0138 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] за рахунок реалізації яких задовольнити вимоги АТ «Місто Банк» у сумі 2745086,59 грн. 17.09.2012 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 8 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції), а саме: стягувачу АТ «Місто Банк» відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) передано в рахунок погашення боргу, нереалізоване майно дачний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0138 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію 1460105,00 грн. Надати більш детальну інформацію не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено через закінчення трирічного терміну зберігання на підставі пунктів 9.9., 9.10 Наказу Міністерства юстиції України про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 22.12.2008 р. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом досліджено Свідоцтво про право власності від 09.12.2005 року, яким Виконавчий комітет Одеської міської ради посвідчує, що об`єкт в цілому, який розташований в [ADDRESS] дорозі за [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. В цілому складається з дачного будинку літ. «Е1», загальною площею 185,0 кв.м., літньою житлою площею 88,7 кв.м., відображеного у технічному паспорті від 02.12.2005 р. /т.2 а.с.8/. 11.04.2007 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А. від 10.11.2005 року, реєстр №16229, є власником земельної ділянки площею 0,0138 га у межах гідно з планом за адресою: [ADDRESS] /т.2 а.с.9/. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий напис №2387 від 31.08.2009, про звернення стягнення на дачний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0138 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] за рахунок реалізації яких задовольнити вимоги АТ «Місто Банк» у сумі 2745086,59 грн. 26.10.2010 року державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ Кіптіковим І.О. складено Акт опису й арешту майна від (АК №830792) при примусовому виконанні виконавчого напису №2387 (ВМС50680), виданого 31.08.2009 року приватним нотаріусом ОМНО Філімоновою Г.В. про звернення стягнення на майно на користь КБ ТОВ «Місто Банк» /т.1 а.с.72-75/. Відповідно до вказаного Акту описано і накладено арешт на таке майно: 1.Дачний будинок [ADDRESS] , який складається з дачного будинку під літ. Е1, оцінка 1600000,00 грн. 2.Земельна ділянка площею 0,0138 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка для індивідуального будівництва. Оцінка 50000,00 грн. В Акті зазначено, що описане майно прийняв на відповідальне зберігання, копію акта опису й арешту майна отримав [PERSON] , що підтверджується власноручним підписом [PERSON] 25.01.2012 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Коваленко В.О. винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Росла». Постановою встановлено, що актом опису й арешту майна АК№830792 від 26.10.2010 накладено арешт на майно боржника. Для визначення вартості арештованого майна боржника, а саме: будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0138 га, які належать на праві власності [PERSON] , необхідно призначити спеціаліста для участі у виконавчому провадженні /т.2 а.с.54/. Відповідно до Звіту про оцінку майна: двоповерховий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , здійсненого ТОВ «Росла» 20.03.2012 року ринкова вартість вказаного об`єкту складає 1460105,00 грн. (182817,00 доларів США) /т.2 а.с.13-40/. 26.03.2012 року начальником Відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Одеській області на адресу [PERSON] та ПАТ «Місто Банк» направлено лист, в якому вказано, що постановою державного виконавця відділу було призначено експертизу у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису №2387, виданого 31.08.2009 приватним нотаріусом ОМНО про звернення стягнення на дачний будинок під № [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0138 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належить [PERSON] за рахунок реалізації яких задовольнити вимоги АТ «Місто Банк» у сумі 2745086,59 грн., для визначення вартості боржника, а саме: дачного будинку під № [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,0138 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] описаного й арештованого актом опису й арешту майна від 26.10.2010. Оцінювачем було надано звіт про оцінку ринкової вартості майна боржника, а саме: дачного будинку під № [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,0138 га, що розташовані за адресою [ADDRESS] , описаного й арештованого актом опису й арешту майна, від 26.10.2010, згідно до якого вартість майна склала: дачний будинок під [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0138 га, що розташовані за адресою [ADDRESS] 1460105 грн. В зазначеному листі також повідомляється, що якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення /т.1 а.с.76/. Вказаний лист [PERSON] отримала 05.04.2012 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /т.1 а.с.77/. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] 27.06.2012 року зверталась до Начальника управління державної виконавчої служби з заявою про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису №2387, виданого 31.08.2009 приватним нотаріусом ОМНО про звернення стягнення на дачний будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с.50/. Окрім того, [PERSON] 27.06.2012 року зверталась і з заявою щодо надання належним чином посвідченої копії оцінки нерухомого майна для оскарження її у судовому порядку /т.1 а.с.53/. 17.09.2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Коваленко В.О. винесено постанову, якою передано АТ «Місто Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, нереалізоване за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно було передане на реалізацію: - дачний будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з дачного будинку літ. «Е1», площею 185 кв.м., літньою жилою площею 88,7 кв.м., відображеного в паспорті від 02.12.2005 р. та належить боржнику [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 09.12.2005 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради, зареєстровано 13.12.2005 р. в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації нерухомості», реєстраційний номер: 13180892, номер запису: 1663 в книзі 22с-76; - земельна ділянка площею 0,0138 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 5110136900:34:015 належить боржнику [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №954876 Одеським міським управлінням земельних ресурсів та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №010750500461 за ціною 1460105,00 грн. Залишок боргу за виконавчим написом №2387, виданим 31.08.2009 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу про звернення стягнення на дачний будинок та земельну ділянку площею 0,0138 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] за рахунок реалізації яких задовольнити вимоги ПАТ «Місто Банк» у сумі 2745086,59 грн. складає 1284981,59 грн. /т.4 а.с.77/. 17.09.2012 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області В.В. Шапошник затверджено Акт державного виконавця про передачу майна стягувачу /т.4 а.с.76/. Згідно з Свідоцтвом від 17.12.2012 року [PERSON] , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції, В.В. Шапошник 17.09.2012 року, посвідчила, що ПАТ «Місто Банк» належить на праві власності майно, що складається з дачного будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер: 13180892, що в цілому складається з дачного будинку літ. «Е1», заг. пл. 185 кв.м., літньою жилою пл. 88,7 кв.м., вартість якого складає 1196807,00 грн., згідно експертного висновку від 20.03.2012 року, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач, ПАТ «Місто Банк», виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 09.12.2005 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2005 року. Право власності на вказане в цьому свідоцтві майно підлягає державній реєстрації. Зареєстровано в реєстрі за №3859 /т.4 а.с.74/. Право власності на спірне майно за ПАТ «Місто Банк» зареєстровано 25.03.2013 року, про що суду надано відповідний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень /т.1 а.с.10/. Судом встановлено, що 30.04.2014 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до АТ «Місто Банк», приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Одеській області про визнання акту та свідоцтв недійсними, який ухвалою суду від 21.07.2016 року було залишено без розгляду за заявою представника позивача /т.1 а.с.79-84/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження"\~606-14, з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Відповідно до ч. 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. станом на 01.12.2012 року) не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. Частиною 6 вказаної статті визначено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Згідно з\~ч.\~8\~ст.\~62\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (в\~ред.\~станом на\~01.12.2012\~року) у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Частиною 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. станом на 01.12.2012 року) визначено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] 05.04.2007 року уклала з КБ ТОВ «Місто Банк» кредитний договір, в забезпечення виконання зобов`язань за яким було також укладено іпотечний договір, предметом якого стали дачний будинок [ADDRESS] та відповідна земельна ділянка, що належали [PERSON] на праві власності. В подальшому в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань боржником [PERSON] 10.01.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу був виданий виконавчий напис №2387 щодо звернення стягнення на вказане майно, за рахунок реалізації яких задовольнити вимоги АТ «Місто Банк» у сумі 2745086,59 грн. З пояснень представника відділу ДВС вбачається, що в ході проведення виконавчих дій відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» нереалізоване спірне майно передано стягувачеві АТ «Місто Банк» в рахунок погашення заборгованості за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію 1460105,00 грн. Після чого державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 17.09.2012 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону. Виконавче провадження (ЄДРВП №30609248), яке перебувало на виконанні у відділі знищено згідно п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. №2274/5 Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відтак вбачається, що вказане виконавче провадження було знищене не раніше 17.09.2015 року та до того часу ніщо не заважало стороні позивача отримати письмові докази для оскарження в суді дій чи бездіяльності державних виконавців, результатів проведення торгів, тощо. Суд зазначає, що позивач [PERSON] з 05.04.2012 року була обізнана з тим, що на її майно звернуто стягнення за виконавчим написом нотаріуса та здійснено оцінку майна для проведення торгів з його реалізації, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення листа державного виконавця, в якому повідомляється, що якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] мала можливість оскаржити результати оцінки та в подальшому результати торгів або дії чи бездіяльність виконавчої служби вчасно. Суд враховує, що позивач [PERSON] зверталась до суду 30.04.2014 року з позовом до АТ «Місто Банк», приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Одеській області про визнання акту та свідоцтв недійсними, який ухвалою суду від 21.07.2016 року було залишено без розгляду за заявою представника позивача /т.1 а.с.79-84/. Таким чином суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, що позивачем пропущено строки позовної давності при зверненні до суду 31.01.2017 року з тими самими вимогами. Щодо вимог [PERSON] про визнання недійсним звіту про оцінку майна суд зазначає, що з вказаними вимогами [PERSON] звернулась до суду 05.02.2015 року, однак після уточнення позовних вимог 24.01.2020 року в цій частині свій позов не підтримала та на даний час вказані вимоги не є предметом розгляду даної справи. Стосовно позовних вимог [PERSON] відповідно до уточненої позовної заяви від 24.01.2020 року суд зазначає наступне. За вказаними вимогами [PERSON] просить суд: - визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ В.В. Шапошник 17.09.2012 року; - визнати недійсними свідоцтва від 17.12.2012 року, видані на підставі зазначеного акту; - скасувати державну реєстрацію вказаних свідоцтв. Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтв та скасування державної реєстрації є похідними від вимоги про визнання недійсним акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 17.09.2012 року. При цьому сторона позивача як на підставу для визнання акту недійсним посилається на норми законодавства щодо недійсності правочинів, а саме на ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України. З цього приводу суд зазначає, що судовою практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 03.07.2019 року по справі № 206/2421/16-ц, визначено, що відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження, Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону). Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону). З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду. Так, згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав [PERSON] є не визнання вказаного акту недійсним, а його визнання незаконним та скасування. Окрім того, відповідно до ч. 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Тобто для подальшого визнання недійсними свідоцтв про право власності необхідно скасування не лише акту про передачу майна стягувачу, а й відповідної постанови, про що сторона позивача взагалі не заявляє жодних позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. При цьому суд зазначає, що доводи сторони відповідача ПАТ «Місто Банк» знайшли своє підтвердження матеріалами справи та не були в ході судового розгляду спростовані стороною позивача. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed