Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття доньки, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісяця на кожну дитину, а після повноліття доньки - по 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття сина, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно. Позивач у позові вказала, що з 25.07.2009 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу в них є двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], які залишаються проживати з позивачем. У вересні 2016 року вони з чоловіком повністю припинили сумісне проживання та сімейні стосунки, у тому числі і ведення спільного господарства. З вересня 2016 року після припинення сумісного проживання з відповідачем діти знаходяться тільки на утриманні позивача, ніякої регулярної матеріальної допомоги на їх утримання вона не одержує вже більше чотирьох місяців. Аліменти на утримання дітей відповідач має намір сплачувати на підставі рішення суду. Інших дітей у [PERSON] не має, і стягнення по виконавчим документам з відповідача не здійснюються. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та уточнила позовні вимоги, а саме, після повноліття доньки стягнути з відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття сина, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позов вимог, надав письмові пояснення та зазначив, що в повній мірі виконує свої обов'язки по виконанню та утриманню дітей, проживає він разом із позивачем та дітьми, а тому, на його думку, відсутні правові підстави для стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей. Крім того, відповідачем надав письмові докази наявності у нього стабільного, регулярного доходу та підтвердив факт працевлаштування з 02.02.2017 року на ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» із встановленням йому заробітної плати не нижче рівня мінімальної заробітної плати. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009 року. Згідно свідоцтва про народженнясторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] (актовий запис №357) та [PERSON], [INFO] (актовий запис №01). Відповідно до п.17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно пояснень позивача, діти проживають разом із матір'ю. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Факт проживання дітей разом із матір'ю відповідачем не спростований. Згідно ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані брати участь в утриманні неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України врегульовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, зважаючи, що відповідач має постійне місце роботи, отримує регулярний дохід, враховуючи задовільний стан здоров'я відповідача, відсутність інших дітей та осіб, які перебувають у нього на утриманні, відсутність будь - яких стягнень за виконавчими листами, суд вважає за можливим стягнути з[PERSON] на користь позивача на утримання доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття доньки, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісяця на кожну дитину, а після повноліття доньки - 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття сина, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно. Визначення аліментів у такому розмірі не будуть порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають права відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму. Крім того, при визначенні судом аліментів, що будуть стягуватись з відповідача на користь дітей до досягнення молодшою дитиною повноліття, суд керувався правом дитини на достатній життєвий рівень, гарантований ст.8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» та виходячи із принципу юридичної визначеності, що є складовою частиною принципу верховенства права, закріпленого у ст. 8 Конституції України, з метою захисту якнайкращих інтересів дитини, обов'язок забезпечення яких покладений ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року на державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи. У разі подальшої зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, відповідно до ст. 192 вказаного Кодексу сторони мають право звернутися із позовом про зміну розміру аліментів до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved