Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з даним позовом, та в процесі розгляду справи, уточнивши позовні вимоги в частині зазначення прізвища відповідача з «[PERSON]» на "[PERSON]», просив задовольнити позов, мотивуючи тим, що 27.02.2014 року [PERSON] отримав кредит 7400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, але допустив прострочення в платежах, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 6.11.2016 року складає 60745 гривень 60 копійок та яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь. У грудні 2016 року [PERSON] подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись, що ніякого договору укладено та підписано між ним і банком не було, він не отримував кредит, тому просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 27.02.2014 року. Ухвалою від 11.01.2017 року первісний та зустрічний позов об'єднані в одне провадження. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у зв'язку з виниклою заборгованістю по тілу кредиту, процентам, нарахувавши штрафні санкції, просив їх стягнути з відповідача. Проти задоволення зустрічного позову подав заперечення, мотивуючи його тим, що кредитний договір з відповідачем укладався шляхом підписання ним заяви про надання банківських послуг. У заяві від 27.02.2014 року, підписаної [PERSON], зазначено, що останній дає згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг між ним та банком разом. Своїм підписом він (відповідач) також підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Тобто, між сторонами було досягнуто згоди з усіх умов кредитного договору, який був укладений у формі встановленій законом (письмовій) та волевиявлення сторін по справі було вільним. Вказане підтвердив випискою з особового рахунку відповідача, про те, що він, у день укладення договору, скористався грошовими коштами, наданими в кредит банком, а потім частково сплачував борг по ньому та фотокарткою з отриманою відповідачем кредитною карткою "Універсальна". В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином,не повідомив про причину свого неприбуття. З пояснення представника відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач, який часто вживає спиртні напої не може бути присутній в судовому засіданні через свій стан. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 06.12.2016 року, первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, підтвердивши факт підписання відповідачем [PERSON] заяви про надання банківських послуг від 27.02.2014 року, заперечував приєднання до договору про надання банківських послуг, пов'язаних з кредитуванням, зазначивши, що відповідач, підписавши заяву, погодився лише на те, що дана заява разом з Пам'яткою і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг; погодився на отримання роздруківки договору на сайті ПРИВАТБАНКУ, погодився на оформлення послуги накопичення коштів «Копилка». Також , як зазначив представник відповідача, в заяві від 27.02.2014 року відсутні будь-які позначки( відмітки), які б указували на те, що [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім'я кредитну картку з кредитним лімітом 7400 гривень. А тому договір б/н від 27.02.2014 року не відповідає вимогам ч.1 ст.634 ЦК України, укладений з недотриманням вимог ч.1 ст.203 ЦК України та, на підставі ч.1,3 ст.215 ЦК підлягає визнанню недійсним. Крім того, представник відповідача за первісним позовом зазначив, що зобов'язання за кредитним договором виникли у громадянина «[PERSON] Романа Валентиновича», а не його довірителя [PERSON], що також не дає підстав для стягнення боргу за кредитним договором у останнього. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази , суд приходить до наступного. 27.02.2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Вказаний договір складається із Заяви про надання банківських послуг, Тарифів надання кредиту, Умов і Правил надання банком послуг, які містять умови користування платіжною карткою. У заяві від 27 лютого 2014 року, підписаної [PERSON], зазначено, що останній дає згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг між ним та банком разом. Своїм підписом він також підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді( а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де визначено за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги ( а.с.9-32). Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно із ч. 1 ст.207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимоги законодавства, що стосуються чинності кредитних договорів, встановлені як ЦК України (статті 1048,1052, 1054), так і Законом України від 12 липня 2001 р. № 2499-VI «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, для визначення, чи укладено кредитний договір необхідно встановлювати такі обставини: досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Крім того, кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), які надані позивачем (а.с.09-32) та діяли на час виникнення спірних правовідносин і з якими відповідно до поданої заяви ознайомлений та був згоден [PERSON], визначено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, нормами міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, даним договором, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку (п. 2.1.1.2.7). Істотні умови обслуговування по кредитній карті позначаються в довідці про умови кредитування, що є невід'ємною частиною при оформленні кредитної картки та регулює тривалість пільгового періоду, розмір обов'язкового щомісячного платежу і тарифів по кредитній картці (п. 2.1.1 Умов). Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг Банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата одержання картки, зазначена у заяві. Згідно з п.2.1.1.2.3. Після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви Банк проводить перевірку наданої документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити( зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. З поданого банком розрахунку заборгованості встановлюється факт користування кредитними коштами відповідачем, які були зняті 27.02.2014 року та 28.02.2014 року частинами на загальну суму 7400 гривень та здійснення часткової сплати по ньому, 03.04.2014 року на суму 400 гривень, (а.с.4) . Як роз'яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). До відносин за кредитним договором застосовують положення , що регулюють договір позики, якщо інше не встановлене законом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей абор інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вказані положення закону договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, а й передавання позичальнику грошової суми. Враховуючи те, що недійсним може бути визнаний лише укладений правочин, а недодержання сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення, на які посилається представник відповідача [PERSON], не може бути підставою для оспорювання правочину в судовому порядку, оскільки в силу закону такий правочин вважатиметься або неукладеним, або нікчемним, позов відповідача, в частині визнання кредитного договору недійсним, з зазначених в ньому підстав, не може бути задоволений. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] не підписував Заяву про надання банківських послуг, так як в заяві зазначене прізвище [PERSON], спростовуються доказами, залученими до справи, а саме Заявою про надання банківських послуг, складеною російською мовою, де прізвище заявника зазначене також російською мовою «[PERSON]», а дані про особу повністю відповідають даним, зазначеним в його паспорті( фотокопія) серії [NUMBER] від 22.05.1996 року( а.с.33) та паспорті(фотокопія) № [NUMBER] від 27.12.2016 року (а.с.60), а саме [INFO], уродженець села Новоантонівка Новобузького району Миколаївської області, проживає та зареєстрований в [ADDRESS] ; ідентифікаційний код, зазначений в Заяві від 27.02.2014 року також ідентичний, наданому представником відповідача [NUMBER]( а.с.60). Розв'язуючи позов в частині стягнення заборгованності за кредитним договором, суд приходить до наступного. Зважаючи на наявність у матеріалах справи Заяви позичальника, в якій указано, що вона разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є таким договором та визначають його умови, обставини щодо отримання кредитних коштів, порядку погашення кредиту - строку, розміру та складових щомісячного зобов'язання [PERSON], а також на наявність доказів, що підтверджують отримання кредитних коштів відповідачем, та часткову ним сплату коштів, що вказує на визнання заборгованості, суд приходить до висновку про те, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх умов кредитного договору, який був укладений у формі встановленій законом (письмовій) та волевиявлення сторін по справі було вільним. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із виписки про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 27.02.2014 року по 12.01.2017 року( а.с.83-85) [PERSON], встановлено, що зняття коштів з кредитної карти здійснено відповідачем 27.02.2014 року частинами (5 грн., 3000 грн.,1000 грн.,3100 грн.), 28.02.2014 року на суму 10 грн. 50 коп., а останнє погашення боргу відбулось 03.04.2014 року в сумі 400 грн. Зазначені обставини відображені і у наданому банком розрахунку заборгованості ( а.с. 4-5). Відповідно до ст.ст. 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом, зобов'язання (неналежне виконання). Порушення зобов'язань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків. Невиконання цих зобов'язань тягне відповідальність боржника, який має повернути суму боргу з процентами та пенею, передбаченими договором, згідно з правилами ст..624 ЦК України. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 06.11.2016 року, у нього утворилася заборгованість перед банком в розмірі 60745 гривень 60 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7199 гривень 50 копійок, заборгованості по процентам у сумі 47177 гривень 26 копійок, заборгованість за комісією у сумі 3000 гривень, а також штраф у сумі 500 гривень (фіксована частина), 2868 гривень 84 копійки (процентна складова) ( а.с.4-5). На думку суду, матеріали справи не містять доказів, що відповідач не отримував чи не користувався кредитними коштами. Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надані відповідні докази, а саме: Заява відповідача на отримання банківських послуг, яка підписана особисто відповідачем (а.с. 6); Довідка про умови кредитування( а.с.7), розрахунок заборгованості станом на 06.11.2016 року, з якого вбачається рух грошових коштів по рахунку кредитної угоди та стан нарахувань в певні періоди часу (а.с. 4,5); виписка по рахунку картки відповідача з 27.02.2014 року по 12.01.2017 року(а.с. 83-86). При цьому представником відповідача не спростовані докази надані Банком, у т.ч. розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка по картці позичальника, які деталізують отримання кредитних коштів та сплату кредиту і відсотків, копія фотокартки [PERSON] під час отримання кредитної картки «Універсальна»( а.с.87,91). Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості обґрунтовані, при цьому посилання представника відповідача [PERSON] на неотримання [PERSON] кредитних коштів не доведені належними та допустимими доказами. Виходячи з викладеного, позов Банку про стягнення заборгованності за кредитним договором підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню понесений і документально підтверджений судовий збір у розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved