Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

12.06.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовної заяви зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] В квартирі вона не проживає, оскільки має інше житло с. Чемужівка Зміївського району Харківської області. Проте, у належній їй квартирі зареєстровані її син [PERSON], колишня дружина сина - [PERSON] та їх діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З серпня 2017 відповідач з дітьми не проживає в належній їй квартирі, виїхала добровільно, забрала свої речі та переїхала проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] Будь-якої домовленості щодо найму квартири з відповідачем не укладалося і реєстрація [PERSON] порушує її права як власника житла, у тому числі на власний розсуд розпоряджатися належним майном, оформити субсидію. 27.07.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де [PERSON] зазначила наступне. Позовні вимоги вона не визнає. Вказала, що дійсно, з жовтня 2017 року тимчасово з дітьми проживає за іншою адресою, однак квартири залишила не добровільно, а тому, що її колишній чоловік постійно вчиняє сварки, чинить всілякі перешкоди для проживання, виганяв її з дітьми з квартири, принижував їх честь та гідність, через що вона вимушена була піти. З приводу незаконної поведінки колишнього чоловіка, вона неодноразово зверталася до поліції. В квартирі залишилися її особисті речі та речі дітей. Позивач не довела, що без поважних причин вона не проживає в квартирі. Позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнає. У зв'язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Спірним є право користування житловим приміщенням у виді квартири за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського РНО 22.11.2004, р/№4497. Право власності [PERSON] зареєстровано 23.12.2004 КП "Зміївське БТІ", за № 8288403. (а. с. 9, 10, 11). Згідно довідки Зміївської міської ради від 06.06.2018, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а. с. 15). З копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2017, яке набрало законної сили, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а. с. 15). Згідно акту обстеження умов проживання від 15.12.2017, складеного спеціалістом служби у справах дітей Зміївської РДА [PERSON] та фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи Зміївського ЦСССДМ [PERSON],[PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2017 року проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Даними акту обстеження, складеного 07.06.2018 депутатом Зміївської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає. (а. с. 14). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України). На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням наведених норм, абсолютності права власності та звернення [PERSON] за захистом цього права шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підстави для задоволення позову. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власниками житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Той факт, що з жовтня 2017 року [PERSON] не проживає в квартирі позивача, вона сама підтвердила, вказуючи на це у відзиві. Не визнаючи позовних вимог, відповідач [PERSON] посилалася на те, що не з власної волі вимушена була виїхати на інше місце проживання, однак доказів того, що саме власник квартири [PERSON] чинить їй перешкоди не надала. На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач надала докази неправомірної поведінки сина власника квартири [PERSON], які не можуть бути прийняті судом до уваги. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 704, 80 грн.

Outcome: approved