Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди завданої неналежним зберіганням речового доказу у розмірі 104 127, 68 грн, а також моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Позовні вимоги мотивують тим, що у провадженні Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №12013190010006737 від 10.12.2013 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. В рамках даного кримінального провадження, приблизно у 2007 році, слідчим Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області Красовським М.С., було вилучено, як речовий доказ автомобіль марки "Plymuth Voyager", 1987 року випуску, привезений позивачем зі США. Через певний час, працівниками правоохоронних органів було запропоновано повернути даний автомобіль позивачу, однак такий відмовився, оскільки довідався, що даний автомобіль було суттєво пошкоджено під час зберігання як речового доказу. Оскільки, авто було пошкоджено, а відшкодування завданої шкоди йому не пропонувалось, тому не забирав вилучений автомобіль. Факт неналежного зберігання даного авто, як речового доказу, підтверджується листами Рівненської місцевої прокуратури. Крім того зазначає, що є пенсіонером, а також інвалідом 1 групи, і після вилучення автомобіля змушений пересуватись пішки. Разом з тим, після вилучення авто та завдання йому шкоди, вже більше 10 років знаходиться в стані постійного стресу та переживань. Враховуючи вище наведене просить позов задоволити в повному об`ємі. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16 жовтня 2018 року суд задоволив клопотання позивача та ухвалив замінити первісного відповідача належним відповідачем - Головне управління національної поліції в Рівненській області. 13 листопада 2018 року надійшов відзив від відповідача на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнає, так як вважає їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до протоколу огляду автомобіля марки "Plymuth Voyager", 1987 року випуску станом на 31.08.2007 (день проведення огляду) такий вже був пошкоджений, а самевідсутні вікна та наявна дірка на кришці капота. Зазначає, що позивач не долучив до матеріалів справи документів, що засвідчують його право власності на автомобіль марки "Plymuth Voyager", 1987 року випуску. Також не погоджується із заявленим позивачем розміром шкоди завданої йому знищенням речового доказу на суму 104 127, 68 грн, оскільки позивачем не наведено у позовній заяві розрахунку такої шкоди, не підтвердив дану суму жодним належним доказом та не зазначив якими критеріями він керувався чи з чого він при цьому виходив визначаючи таку суму. Позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містить жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю та не довів наявність причинного зв`язку між діями поліцейських та своїм станом. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року задоволено клопотання позивача та залучено в якості співвідповідача у справі Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 28 січня 2019 року надійшло доповнення до відзиву на позов від відповідача Головного управління національної поліції в Рівненській області, відповідно до яких позивач заперечує проти позову акцентуючи увагу на результатах службового розслідування щодо факту зберігання речового доказу у кримінальному провадженні №12013190010006737, яким встановлено, що позивачу неодноразово пропонувалось забрати автомобіль, однак такий не виявив бажання з`явитись до слідчого з приводу отримання автомобіля. Також, підтверджуючих документів щодо належного розмитнення автомобіля не надано, не надано ніяких підтверджуючих документів щодо права власності на вказаний автомобіль, що вказує на те що у встановленому порядку автомобіль в порушення Митного законодавства України, не пройшов процедури розмитнення та у подальшому не був на законних підставах зареєстрований в органах ДАІ МВС України, таким чином на даний час він фактично є безхазяйним майном. З урахуванням викладеного, у ході службового розслідування факти можливого неналежного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні №12013190010006737 не знайшли свого підтвердження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Просять позов задоволити. Позивач додатково пояснив, що в 2000 році він придбав вказаний автомобіль в США за власні кошти, доставку оплатила благодійна організація. Однак не мав достатньо коштів для сплати митних платежів. Його товариш [PERSON] , який проживав у Рівному, запропонував взяти вказаний автомобіль у платне користування. З метою накопичити кошти для розмитнення, він погодився та передав автомобіль даній особі разом із оригіналами документів. Приблизно через рік [PERSON] повідомив, що для розмитнення автомобіля у Рівненській області потрібно 2 700 доларів США, що було значно дешевше ніж у Львові. Позивач позичив вказані кошти та передав [PERSON] , який через деякий час повідомив, що оформлення документів завершено. В 2001 році він приїхав забирати автомобіль у м. Рівне, однак виявив, що автомобіль оформлено на невідому особу -прізвище [PERSON] Цього ж дня у МРЕВ м. Рівна з`ясував, що документи на його автомобіль підроблені. Він вимагав від [PERSON] повернення коштів, однак останній відмовився, тоді він залишив автомобіль йому і звернувся до адвоката у Львові, а також звернулись із заявою про скоєння злочину у Рівненське відділення поліції. Коли конкретно вилучили працівники міліції автомобіль йому не відомо, оскільки автомобіль залишався у [PERSON] . Також позивач в судовому засіданні повідомив, що до моменту вилучення автомобілем користувався [PERSON] , в якому стані автомобіль було вилучено у [PERSON] він не знає. Може лише стверджувати, що, що дійсно в 2009 році, в його присутності, автомобіль для огляду експертом, був наданий [PERSON] . Також повідомив, що в цей день та неодноразово пізніше, останній пропонував забрати йому автомобіль, однак він відмовився в зв`язку з відсутністю документів на такий. Крім цього, зазначив, що в судовому порядку було стягнуто з [PERSON] в його користь 2700 доларів США наданих для оформлення документів на автомобіль. Суму позову визначив виходячи із вартості за яку було придбано автомобіль в США, а саме 5296,75 доларів США. Також позивач пояснив, що починаючи з 2012 році він неодноразово відмовлявся забирати автомобіль із арешт майданчика, оскільки він був в жахливому стані, без коліс вікон та із значними пошкодженнями. В 2014 році він вирішив подарувати свій автомобіль на корись АТО, однак було з`ясовано, що автомобіль знаходить у неналежному стані. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав наведених у відзиві та в доповненні до відзиву на позовну заяву. Додатково пояснила, що кримінальна справа була порушена в 2005 році та перебувала в провадженні слідчого Рівненського міліції. Вперше огляд автомобіля був проведений слідчим 31.07.2007р. в гаражі [PERSON] , оскільки той ним користувався зі згоди позивача. При огляді виявлено значні пошкодження, зокрема: дірка в капоті, відсутність частини скла вікон та інше. Автомобіль у [PERSON] не вилучався, позивачу слідчий пропонував забрати автомобіль у [PERSON] , однак позивач відмовився. Експертиза в 2009 році також проводилась при наявності автомобіля у [PERSON] який надав авто експерту. Автомобіль було доставлено на територію штраф майданчика ДП «Інформ-ресурси» в квітня 2011 року за допомогою лафети. Автомобіль не перебував на ходу. Отже вважає, що немає жодних даних в якому стані перебував автомобіль на момент поміщення на штраф майданчику і близько 10 років перебував у фактичному користуванні [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно частини другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливістю суб`єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими і службовими особами ( ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся із позовом про стягнення шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки "Plymuth Voyager",1987 року випуску був завезений [PERSON] на територію України 15.10.1999 р., відповідно до декларації на ввезення/вивезення транспортного засобу індивідуального користування. Також згідно даної декларації позивач зобов`язався вивезти вказаний автомобіль назад в США до 15.12.1999 р. (а.с.75 Том 1). Протокольною ухвалою суду від 02.08.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. На виконання даної ухвали 23.10.2018 р. надійшли документи з Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області. З наданих суду документів вбачається наступне. Слідчим Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області здійснюється розслідування кримінального провадження №12013190010006737 від 10.12.2013 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України. (а.с. 190, Том 1) 31 серпня 2007 року слідчим було проведено огляд місця події, а саме автомобіль марки "Plymuth Voyager", 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] , яким встановлено ряд ушкоджень наявних у автомобіля на момент проведення такого, що підтверджується протоколом огляду місця події (а.с.163, Том 1). Із змісту вказаного протоколу вбачається, що автомобіль для огляду був наданий [PERSON] . Згідно постанови визнання предмету речовим доказом та прилучення його до справи від 10 квітня 2008 року (а.с.191 Том 1) визнано речовим доказом та прилучено до кримінальної справи №1-1539-05 автомобіль "Plymuth Voyager", кузов № [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта №0578 (а.с.164-176, том 1) судової автотоварознавчої експертизи від 12.01.2009, було проведено огляд автомобіля марки "Plymuth Voyager", кузов № [NUMBER] , у присутності зацікавлених осіб - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час огляду автомобіля було виявлено заміну двигуна, відсутність акумулятора та бокових вікон. Згідно з вказаним висновком ринкова вартість автомобіля марки "Plymuth Voyager", 1987 року випуску, кузов № [NUMBER] на момент огляду, складає: 10 275,56 грн. В судовому засіданні позивач пояснив, що для проведення вказаної експертизи автомобіль також надавав [PERSON] , отже станом на 2009 р. такий продовжував ним користуватись. Судом встановлено, що автомобіль марки "Plymuth Voyager" відповідно до протоколу огляду і затримання транспорту було вилучено слідчим Рівненського МВ УМВС лише 08.04.2011 р. та поміщено на спец майданчик тимчасового затримання транспортних засобів в м. Рівне, вул. Дворецька (а.с.88 Том 2). Згідно протоколу на спецмайданчик автомобіль поступив із значними технічними пошкодженнями. Як вбачається з Висновку службового розслідування від 10 грудня 2018 року (а.с.20-32 Том 2) проведеного з метою встановлення або спростування факту неналежного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні №12013190010006737, відповідно до рапорту слідчого Красовського М.С. від 23.04.2008, такий пропонував потерпілому [PERSON] забрати автомобіль «Пліут» у [PERSON] , так як той наполягав на цьому. Однак [PERSON] відмовився забрати автомобіль. Постановою слідчого від 28.05.2012 кримінальну справу по заволодінню грошовими коштами [PERSON] вчиненого шляхом шахрайства [PERSON] закрито, у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Речовий доказ автомобіль марки "Plymuth Voyager", кузов № [NUMBER] вирішено повернути власнику (а.с.116-117 Том 1) Дана постанова неодноразово скеровувалась позивачу, що підтверджується копією супровідних листів (а.с.118, 119 Том 1). Окрім того, листами від 24.12.2012, 09.08.2013 вкотре позивача повідомлено, що на підставі постанови про закриття кримінальної справи автомобіль марки "Plymuth Voyager", кузов № [NUMBER] підлягає поверненню, для чого [PERSON] необхідно з`явитися до слідчого за місцем досудового слідства (а.с.122, 124 Том 1) Відповідно до показань свідка [PERSON] , які були надані в процесі проведення слідчої дії - допит (а.с.177-179 Том 1), з`ясовано що автомобіль "Plymuth Voyager" [PERSON] передав йому приблизно в 2000-2001 роках та він знаходився до передачі його до Рівненського МВ УМВС. Згідно показів [PERSON] автомобіль вже на той час був старий, пошкоджений та у подальшому зберігався на дворі під відкритим небом, що могло його привести до занедбаного стану ще до передачі до органів міліції. Отже в судовому засіданні встановлено, що в період з 2001 р. по 08.04.2011 р. автомобіль знаходився в користуванні [PERSON] зі згоди [PERSON] , останній неодноразово відмовлявся від повернення йому автомобіля, що визнав в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. На підставі ч.4 ст.100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. В процесі розгляду справи, суду не представлено доказів пошкодження автомобіль марки "Plymuth Voyager", кузов № [NUMBER] в наслідок неналежного зберігання такого з вини відповідача, оскільки автомобіль було вилучено лише в 2011 році та позивачу протягом тривалого строку неодноразово повідомлялось про те, що такий може бути повернутий йому, як власнику. Враховуючи вище наведене, суд відхиляє доводи позивача, про те що саме дії відповідача призвели до знищення наданого їм речового доказу, такі спростовуються матеріалами справи та поясненнями самого позивача наданими в судовому засіданні. Враховуючи наведене вище суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимоги відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed