Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком по вказаному адресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка після смерті баби [PERSON] в порядку спадкування за законом стала власником житлового будинку по [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстроване проживання [PERSON] , [INFO] , який в минулому був чоловіком рідної сестри позивачки [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] приблизно більше 20 років тому шлюб між собою розірвали і припинили спільне проживання. Сестра [PERSON] постійно проживає в м. Івано-Франківськ, а місце проживання, знаходження або перебування відповідача нікому не відоме . Відповідач в житловому будинку не проживає без поважних причин більше 20 років, з реєстрації проживання не знявся і по даний час значиться таким, що проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Ніяких домовленостей між позивачкою та відповідачем про умови на право проживання в житловому будинку або користування ним не має. Позивачка має право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Так як відповідач значиться таким, що проживає в будинку позивачки, стало перешкодою на призначення субсидії. В судовому засіданні 27.02.2020 позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Ствердила, що відповідач, колишній чоловік її рідної сестри, після розірвання шлюбу із сестрою в належному їй житловому будинку не проживає. Місце проживання чи перебування відповідача позивачці не відоме. Позивачка має право на отримання субсидії для відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач значиться таким, що проживає у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, перешкоджає їй в отриманні субсидії. Проте, відповідач більше 20 років в житловому будинку по [ADDRESS] не проживає без поважних причин. В судове засідання 02.04.2020 позивачка не з`явилася. До суду подала заяву про продовження розгляду справи у її відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання призначені по справі на 27.02.2020 та 02.04.2020 не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Однак, до суду повернулися поштові конверти без вручення з відмітками укрпошти "неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача. Крім того, про розгляд справи 27.02.2020 відповідача було повідомлено через оголошення на офіційній сторінці веб-порталу Городенківського районного суду Івано-Франківської області. Клопотання про відкладення розгляду справи 02.04.2020 від [PERSON] до суду не надходило. Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання 02.04.2020 учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку та допитавши свідків в судовому засіданні 27.02.2020, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2011 року по справі № 2-72/11 визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . Копія Витягу про державну реєстрацію прав № 29147472, виданого ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 28.02.2011 свідчить про те, що [PERSON] на підставі рішення суду /справа № 2-72/11/01.02.2011/ належить на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS] ; дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 28.02.2011, номер запису 205 в книзі 1. З довідки № 468, виданої 19.11.2019 виконкомом Корнівської сільської ради Городенківського району слідує, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але в селі не проживає тривалий час. Актами обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 19.11.2019 та від 30.01.2020 доводиться, що в ході обстеження комісією господарства гр. [PERSON] , жительки [ADDRESS] , встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але в житловому будинку по вищевказаній адресі не проживає. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1,5 ч.ч.3, 4 ст.71 цього Кодексу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача, ствердила, що відповідач є її колишнім чоловіком. Шлюб між ними розірвано ще в 1988 році. З 1990 року відповідач в будинку сестри не проживає, де проживає на даний час вона не знає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , ствердив, що він є зятем позивачки та в будинку позивачки проживає уде три роки. Відповідача [PERSON] не знає та він не проживає в будинку позивачки. що в [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка позивачки, ствердила, що сторін знає. По сусідству з позивачкою живе давно. Відповідача знає з 1983 року. В будинку позивачки він жив десь рік. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11.05.1988 відділом загсу Городенківського райвиконкому стверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 11.05.1988 зроблено запис № 42. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач фактично не проживає в будинку позивача, а реєстрація відповідача в даному будинку перешкоджає позивачці належно реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості. При вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі ст. ст. 71, 72, 150, 156, 163 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України,

Outcome: approved