Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на праві приватної власності [PERSON] належить 6/100 частин домоволодіння №35 (кв. №14) у м. Херсон, вул. Маяковського. Відповідачі самовільно вселилися та проживають в квартирі позивача, оскільки не є його родичами, знайомими та згоди на їх проживання в спірній квартирі позивач не надавав. В добровільному порядку відповідачі відмовляються звільнити квартиру., що порушує законне право позивача на володіння та розпорядження належним йому майном. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що задоволення позову порушить інтереси неповнолітніх осіб. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позовні вимоги позивачем доведені, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивачу на підставі договору дарування, посвідченого 01.07.2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2000 на праві приватної власності належать 6/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Маяковського, буд. 35. У зазначеній частині домоволодіння згідно довідки №225 від 30.11.2016 року, виданої Органом самоорганізації населення №7 виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджатися своїм майном. Частиною 1\~ст.321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень \~ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), мають право на користування жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім"ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, отже припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім"ї на користування цим будинком. Згідно з ч.4 ст. 156 ЖК України передбачено право користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку, що відповідачі без законних підстав проживають у належній позивачу на праві власності частині домоволодіння, а отже мають бути виселені. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на договір оренди квартири, укладений 01.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №76281424 від 19.12.2016 року [PERSON] належать інші 4/100 частини того ж домоволодіння по вулиці Маяковського, буд. 35, в якому знаходяться 6/100 частин домоволодіння, які належать позивачу і в яких незаконно проживають відповідачі. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В звязку із задоволенням позовних вимог, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору відшкодовуються відповідачами на користь позивача.

Outcome: approved