Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 10.11.2010року, який було розірвано згідно рішення Купянського міськрайонного суду. Під час шлюбу сторони проживали в [INFO], яка належить матері відповідача [PERSON] 03.09.2013року позивачка отримала завдаток у сумі 43тисячі грн. за продаж належної їй квартири [ADDRESS], яку вона придбала ще до шлюбу з відповідачем. 06.12.2014 року дана квартира була продана. Грошові кошти від продажу позивачка витратила на ремонт квартири, в якій вона з відповідачем проживала, а також на купівлю нових меблів у квартиру. При цьому, вона виходила з того, що сума спільно нажитих коштів, які були витрачені на ремонт, становить 43тисячі грн. Оскільки позивачка не має можливості розпоряджатися спільним майном, бо не має до нього доступу, та не може відділити поліпшення, які були здійсненні в квартирі, вона вважала, що є всі підстави для стягнення з відповідача ? частини спільно нажитих коштів, які були витрачені на ремонт та нові меблі, та просила стягнути з відповідача 21500грн. в рахунок ? частини вартості витрачених спільно нажитих коштів. У ході розгляду справи [PERSON] уточнила позовні вимоги. ЇЇ представником [PERSON] до позову був наданий список майна, придбаного під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], на суму 43804грн. 05 коп. Позивачка , її представники [PERSON] та [PERSON], підтримуючи позовні вимоги, просили стягнути з відповідача ? частину вартості саме вказаного у цьому списку майна. Відповідач [PERSON], його представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність. При цьому заперечували факт набуття позивачкою і відповідачем у шлюбі вказаного у списку до позову майна та наявності взагалі сумісного бюджету сім»ї, внаслідок нетривалості шлюбу, навчання позивачки впродовж усього часу перебування у шлюбі у вищих навчальних закладах, відсутності постійних та достатніх доходів подружжя, в звязку з чим їм постійно матеріально допомагали батьки відповідача. Під час шлюбу сторони з дозволу батьків відповідача та без реєстрації проживали в [INFO], яка належить на праві власності матері відповідача [PERSON], батьки здійснювали і здійснюють за свої кошти ремонт у квартирі, у чому їм допомагає відповідач, купували побутову техніку та меблі, якими сторони користувалися у квартирі, дозволу на участь у ремонтних роботах [PERSON] не просила, свої кошти не вкладала ні в сімейний бюджет, ні в ремонт квартири. Та обставина, що батьки відповідача дозволили сторонам тимчасово проживати в квартирі без реєстрації і оформлення будь-яких договорів, не породжувала ніяких прав матеріального характеру ні для позивачки, ні для відповідача. Позивачка з батьками відповідача не мала сумісний бюджет, не вела спільне господарство, а тому її твердження про купівлю нею будівельних матеріалів для ремонту цієї квартири і тим самим поліпшення цієї квартири, безпідставне. У лютому 2014 року позивачка самовільно вивезла з квартири квитанції та речі, що належать [PERSON], у звязку з чим та зверталася до правоохоронних органів. Відповідач та його представники надали суду докази на підтвердження того, що власником квартири є [PERSON] з 27.09.2012року і що вже з жовтня 2012р. по 2015рік батьки відповідача проводили капітальний ремонт квартири з купівлею будівельних матеріалів, вікон, дверей, оздоблення, меблів, тощо. Побутова техніка взагалі купувалася ними у 2012-2013 р. і жодним чином до їх придбання не має відношення [PERSON] Суд, заслухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження №12014220370000305 від 19.02.2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, допитавши свідків , вважає , що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об"єктами права сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, що виключені з цивільного обороту (ст.61 ч.1 СК України), і у відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статті 69,70 СК України передбачають можливість поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Способи та порядок поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені в ст. 71 СК України. Відповідно до вказаної правової норми майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. П.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання, місце його знаходження. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2010року по 28.03.2014 року ( а.с.72). Від шлюбу дітей не мають. Представником позивачки [PERSON] до позову наданий список майна, придбаного під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], на суму 43804грн.05коп. (а.с.84). В якості такого майна вказано: телевізор, придбаний у ФОП Козін 20.04.2013р. за 4100грн., газову пічку, придбану у ФОП Козін 25.07.2013р. за 5580грн., пральну машинку Самсунг, придбану у ФОП Козін 15.11.2012р. за 3100грн., кухню т/ч 468 та кухню т/ч 619, придбану у магазині «Світ меблів» відповідно 23.10.2013р. та 31.10.2013р. за 300грн. та 2356грн., декор, плитку,будматеріали, двері, наличники, ламінат, придбані у ФОП Артюшенко 01.11., 05.11, 09.12, 17.12., 21.12, 14.10 та 24.10.2013р. за 2056грн.92коп, 147грн.,1500грн., 1986грн.,1500грн, 3941грн.63коп, 819грн.90коп., 880грн,1698грн.70коп., 500грн., кухонні секції, придбані в магазині «Світ меблів» 18.12.2013р. за 600грн., двері, придбані у ФОП Іжевський 23.12.2013р. за 1400грн., спальню, табуретки, придбані у магазині «Світ меблів» відповідно 24.12.2013р. за 5098грн. та 26.12.2013р. за 260грн., будівельні матеріали, придбані у ФОП «Ржевський» 26.12.2013р. за 850грн., диван, придбаний у МС «Апрель» 27.12.2013р. за 4995грн., жалюзі, придбані у ФОП «Зіньковський» 25.12.2013р. за 134грн.90коп. Для підтвердження вартості зазначеного майна надані товарні чеки, видаткові накладні гарантійні талони, квитанції до прибуткового касового ордеру, квитанції, бланк заказу на виготовлення жалюзі (а.с.38-59). Звертаючись до суду з даним позовом і уточнюючи його, позивачка просила про стягнення з відповідача ? частини вартості майна, вказаного у списку, доданого до позову, без врахування зазначених у рішенні положень ст.71 СК України щодо способу та порядку поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено, між сторонами не досягалася домовленість щодо способу та порядку поділу спільного майна, згоди на виплату грошової компенсації відповідач позивачці не надавав, гроші на депозитний рахунок суду не перераховував і,крім того , факт придбання такого майна у шлюбі з позивачкою за спільно нажиті кошти взагалі заперечував. Також встановлено, що під час шлюбу сторони з дозволу батьків відповідача проживали в [INFO], яка належить на праві власності матері відповідача [PERSON]Л, що підтверджується копіями договору купівлі продажу від 27.09.2012р., витягу з Державного реєстру правочинів та про Державну реєстрацію прав (а.с.100-103) та не заперечується сторонами. Відповідно до довідок КП «Купянські міські теплові мережі» від 30.03.2014р. та 20.11.2014р., Кіндрашівського сільського голови від 19.11.2014р., позивачка була зареєстрована на території Кіндрашівської сільської ради за адресою: с.Московка, вул.Білгородська,8-а з 29.06.2011р. по 19.02.2014р.; станом на 20.11.2014. в [ADDRESS]»янська ніхто не зареєстрований. Вказана квартира не була і не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, вона не є предметом спору і тому вимоги позивачки до відповідача у порядку поділу майна подружжя у частині стягнення з нього половини вартості майна, придбаного на ремонт цієї квартири у звязку з неможливістю відділення здійснених в ній поліпшень, є безпідставними. Крім того, позивачка не надала беззаперечних доказів щодо обсягу майна, спільно нажитого з [PERSON] у шлюбі, та щодо джерела на його придбання, чи було воно спільними сумісними коштами подружжя або набувалося ними в результаті спільної праці подружжя. Так, у позові вона зазначала, що на купівлю нових меблів та ремонт квартири , де вона проживала з чоловіком, нею були витрачені кошти, отримані від продажу її квартири в сумі 43тис.грн., але з копії договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2013року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] за 46300грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору (а.с.5-6 ), а копія розписки від 03.09.2013р. на а.с.8 свідчить про те, що [PERSON] у завдаток укладення у майбутньому договору купівлі - продажу квартири цього дня передала 43тис. грн. [PERSON]. Даний документ не містить жодного посилання на те, що мова у ньому йдеться про купівлю-продаж саме [ADDRESS], яка належала позивачці. Підтвердження того, що [PERSON] взагалі особисто отримувала ці кошти, в матеріалах справи немає. Відповідач заперечував факт наявності у позивачки таких коштів у період з вересня 2013р. по лютий 2014р., а також внесення нею цих коштів в сімейний бюджет, про продаж квартири дізнався у лютому 2014р. від матері позивачки. З тексту Акту від 16.09.2014року на а.с.10 вбачається, що він складений [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підтвердження того, що [PERSON] у вересні 2013року продала належну їй квартиру у Луганській області та отриманні від реалізації квартири гроші у сумі 43тисячі грн. були витрачені на ремонтні роботи в кв.№50 в буд №3 по вул.2-й Цукрозаводській в м.Куп»янську, а також на покупку нових меблів в цю квартиру, оскільки в цій квартирі проживала [PERSON] зі своїм чоловіком. Даний акт не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, бо свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони особисто цей акт не складали, підписали його на прохання представника позивачки в приміщенні суду, знають про обставини, викладені у акті, зі слів позивачки та її батька. Свідок [PERSON] - сусідка сторін, поясняла, що сторони проживали у кв.№50, де здійснювався ремонт, завозилися будівельні матеріали та меблі, які, зі слів сторін, вони придбали за власні кошти, але чи відповідає це дійсності їй невідомо. Відповідач [PERSON] заперечував і поясняв, що ніколи такого свідку не говорив і не міг, бо будівельні матеріали, меблі були придбані його батьками за їх спільні кошти, він допомагав батькові, який в основному здійснював ремонтні роботи, і з позивачкою вони користувалися майном батьків. Свідок [PERSON] поясняла, що квартиру [ADDRESS]»янську у вересні 2012року для себе придбали [PERSON] та [PERSON], вони ж здійснювали у ній капітальний ремонт та матеріально підтримували відповідача та позивачку. Свідок [PERSON] поясняв, що разом з дружиною у вересні 2012року придбали квартиру [ADDRESS]»янську, яку оформили на імя дружини, і з жовтня 2012року по 2015рік здійснюють у ній ремонт за свої кошти. Ремонтні роботи здійснював в основному він, будівельні матеріали, меблі, побутову техніку купував за спільні з дружиною гроші у присутності позивачки, а оскільки в квартирі з їх дозволу проживали тимчасово сторони, то при заказі товару в деяких накладних вказувалося імя позивачки та її номер телефону для повідомлення про доставку товару. В ході судового розгляду з приводу джерела на придбання спільного з відповідачем майна позивачка надавала суперечливі показання, пояснюючи, що воно було придбане ними і на її зарплату, і на допомогу її батьків та за гроші відповідача, який підробляв, і на завдаток у сумі 43тисячі грн. за продаж належної їй квартири [ADDRESS], яку вона придбала ще до шлюбу з відповідачем. З копії довідки про доходи № 35 від 03.03.2014р. вбачається, що з 07.08.2012р. по 31.12.2012р. [PERSON] мала дохід у розмірі 7959грн.53коп., а за 2013р. - 27121грн.12коп.(а.с.9). Додані позивачкою до справи товарні чеки, накладні , відносяться до 2012-2014р.р. З видаткових накладних та їх копій магазину «Биттехніка Віко» на купівлю 15.11.2012р. пральної машини за 3100грн, 20.04.2013р. телевізора за 4100грн та газової печі за 5580гран. 25.07.2013р., які зазначені у списку майна, придбаного [PERSON] та В.М., як придбані у ФОП Козін, (а.с.84) вбачається, що в них не вказано прізвища роздрібного покупця і відповідно до дат, придбані вони були до отримання коштів від продажу квартири позивачки, як про це вона зазначає у позові. Крім того, в матеріалах кримінального провадження №12014220370000305 від 19.02.2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, по перевірці заяви [PERSON] щодо самовільного вивезення її майна з квартири, позивачка в поясненнях від 19.02.2014р. та 24.02.2014р. вказувала, що на протязі останніх 6 місяців з відповідачем були постійні скандали на побутовому грунті, про що вона ставила до відома і його батьків. У цей же період відповідно до даних списка майна (а.с.84), крім п.1-3, позивачка вказує про придбання сторонами меблів та вкладення коштів у ремонт належної [PERSON] квартири, що є непереконливим. Як і непереконливими є твердження позивачки та її представників про те, що знаходження на руках позивачки квитанцій та товарних чеків свідчить, що саме за її кошти були придбані вказані у них будівельні матеріали та меблі. Показання відповідача, його представників та свідка [PERSON] стосовно порядку купівлі товарів, сплати за них та оформлення товарних чеків, підтверджуються відповідями з магазинів « Биттехніка Віко», «Апрель», МС «Світ меблів» про те, що відносно роздрібних покупців магазин не має і не веде поіменного обліку на підставі паспорту; телефон, адреса та імя записується лише для доставки товару і може не відповідати даним тієї особи , яка сплатила кошти за товар. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог [PERSON] в межах заявлених нею вимог і доказів, що містяться в матеріалах справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed