Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 24.03.2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14760,40 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач не виконав умови Генеральної угоди, та не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідач станом на 11.06.2017 року має заборгованість в сумі 16593,62 грн., яка складається з: 10238,15 грн. заборгованість за кредитом; 1150,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2047,60 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; 3156,96 грн. штраф. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 16593,62 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та просить ухвалити рішення на розсуд суду. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. У судовому засіданні встановлено, що 24.06.2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6). Пунктом 2.1 Генеральної угоди встановлено, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14760,41 грн на строк 24 місяці з 24.03.2016 року по 31.03.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з «01» по «25» число кожного місяця у розмірі 738,61 гривень. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачена відповідальність за порушення позичальником зобовязання з повернення кредиту: починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник Банку сплачує штраф у розмірі 3156,96 грн.. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 549 ЦК України, передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, боржник повинен передати кредиторові грошову суму або інше майно, що є неустойкою (штрафом, пенею). Однак, відповідачем зобовязання за договором належним чином не виконувались, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4), в розмірі 16593,62 грн., яка складається із: 10238,15 грн. заборгованості за кредитом; 1150,91 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2047,60 грн. сума нарахованої пені та комісії; 3156,96 гривень штрафу. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 24.03.2016 року, а саме: 10238,15 грн. заборгованість за кредитом; 1150,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене Верховний Суд України прийшов до висновку, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Суд в свою чергу зазначає, що умовами кредитного договору від 24 березня 2016 року, укладеного між сторонами, фактично закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне та за одне й те саме порушення, оскільки відповідач повинен сплатити на користь банку за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, як штраф, так й пеню. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 3156,96 грн. за кредитним договором від 24 березня 2016 року, оскільки штраф являє собою подвійну цивільно-правову відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, при наявності такої відповідальності, як пеня, за те саме порушення умов даного договору. Проте, суд вважає необхідним стягнути з відповідача розмір нарахованої пені та комісії у розмірі 2047,60 гривень. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1295 грн. 70 коп.

Outcome: partial