Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

02.04.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1485 га, що розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5122082600:01:002:0185. Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1485 га (площа земельної ділянки наведена згідно відомостей Державного земельного кадастру), що розташована на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5122082600:01:002:0185, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 033973 виданого 14.08.2003 року, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру від 31.03.2021 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 08.02.2020 року (а.с. 5), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Встановлено, що 27 серпня 2015 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 59, згідно умов якого земельну ділянку, площею 4,15 га, розташовану на території Кирничанської сільської ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5122082600:01:002:0185, вона заповіла [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62410041 від 10.11.2020 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 27.08.2015 року, зареєстрований за № 59, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Встановлено, що осіб, які мають право на обов`язкову часку у спадщині, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що згідно довідки Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 578 від 18 серпня 2020 року, на час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , а спільно з нею проживав та був зареєстрований [PERSON] , тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач вважається таким, що прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. № 572/02-14 від 25 листопада 2020 року, позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , у зв`язку з наявністю виправлень у правовстановлюючому документі на земельну ділянку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved