Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

05 червня 2020 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 25 квітня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки. Шлюбні відносини вони припинили в листопаді 2019 року, з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Спорів щодо поділу майна, визначення місця проживання та утримання дитини вони не мають, оскільки донька після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, а відповідач приймає участь у її вихованні та добровільно надає матеріальну допомогу на її утримання. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою суду від 02 липня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і відкрито провадження у справі (а.с. 13-14). У судове засідання сторони не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає (а.с. 9, 10). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 квітня 2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний запис за № 117 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). [INFO] у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 7). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені у листопаді 2019 року, з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 грн. 40 коп. (а.с. 1), решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved