Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 19.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. щодо звернення стягнення на житловий будинок площею 72,8 кв.м., що знаходиться на території Семенівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2323084000:02:-14:0167 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 19.11.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на належний позивачу житловий будинок площею 72,8 кв.м, що знаходиться на території Семенівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2323084000:02:14:0167. Підставою для вчинення виконавчого напису стала заборгованість по кредитному договору №08-325П127-127-К, укладеному між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» від 23.10.2008 року, а позивач по вказаному договору виступав майновим поручителем. 07.05.2018 року Мелітопольським міжрайонним відділом ДВС було відкрито виконавче провадження ВП №563337465 та накладений арешт на вищевказане майно. В січня 2019 року позивач отримав лист з ДП «СЕТАМ», яким його було повідомлено про те, що належне йому майно передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, шо при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Відповідно до пп.2.3. п. 2 глави 16 розділу II Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимота про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Отже, при вчинені виконавчого напису нотаріус повинен дотриматися певних умов: -документи, що підтверджують заборгованість, повинні бути оформлені у відповідності до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"; - кредитор має проінформувати боржника про розмір заборгованості до моменту вчинення напису, що повинно підтверджуватися відповідними письмовими доказами; - обов`язкова перевірка нотаріусом наявності або відсутності спору між сторонами щодо заборгованості; - з дня виникнення права вимоги повинно пройти не більше трьох років. У разі порушення хоча б однієї з цих умов нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису, є підставою для визнання в судовому порядку виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що нотаріусом були порушені вимоги законодавства в частині дотримання умов вчинення виконавчого напису, оскільки позивач взагалі не був проінформований про наявність існуючої заборгованості за кредитним договором і йому взагалі не було відомо про розмір заборгованості, отже у зв`язку з чим нотаріусом не з`ясовано наявність або відсутність спору щодо заборгованості, а також не проінформовано позивача про заборгованість до моменту вчинення виконавчого напису. Крім того, нотаріус, в порушення положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку №1172, взагалі не перевірив чи мав боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була ця заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. В судове засіданні позивач та його представник - адвоката Медвідь Є.М. не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі , на доводах та вимог позовної заяви наполягає в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача АТ «Альфа-Банк» не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти поданого позову заперечує в повному обсязі на підставі поданого письмового відзиву, відповідно до якого 23.10.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08-325А127-ВКЛ, відповідно до якого кредитор надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 150 000 грн., зі сплатою 30% річних на умовах, визначених кредитним договором. Надалі, 23.10.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно умов якого останній надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок площею 72,8 кв.м, що знаходиться на території Семенівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2323084000:02:14:0167. В зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором за період з 21 жовтня 2014 року по 31 травня 2017 року, на підставі умов кредитного та іпотечного договів, банк просив задовольнити вимоги у вказаному розмірі за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки. 09.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №26360. Для вчинення виконавчого напису банком було надано всі необхідні документи, а також направлено копію вимоги про усунення порушень як боржнику так і іпотекодавцю. Відповідні докази містяться в матеріалах нотаріальної справи та були надані нотаріусу під час вчинення виконавчого напису. Крім того, зазначає, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Також, у відзиві представник відповідача посилається на правові позиції ВС від 04.07.2018 року у справі №61-27237св18, у справі №61-24579св18 від 24.10.2018 року, у справі 6-3034цс16 від 05.07.2017 року, у справі на висновок ВП ВС у постанові від 15.01.2020 року у справі 305/2082/14-ц, роз`яснення ВП ВС за наслідками розгляду цивільної справи 755/10974/17, які просить врахувати під час ухвалення судового рішення. Зазначає, що заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до вимог діючого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення; нотаріус не звертався до стягувача за наданням додаткової інформації, оскільки йому було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису; нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість і відповідність документів, поданих на обгрунтування стягнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів; виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності з дотриманням 30-денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість у відповідності до положень ст. 1050 ЦК України. Тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. надійшла заява, відповідно до якої він просить розглянути справу за його відсутності, на підставі наявних у справі документів, відмовити у задоволенні позовних вимог відносно нього, оскільки з урахуванням Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року в даній категорії справ нотаріус може виступати лише в якості третьої особи, а не відповідача, тому вважає вимоги до нього безпідставними. Також, на ухвалу суду від 06.10.2020 року надав належним чином завірені копії виконавчого напису від 09.11.2017 року та матеріали, на підстав яких вчинявся вищезазначений виконавчий напис. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. в судове засідання, призначене на 19.01.2021 року на 09.30 годин не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача, представника відповідача АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Чуловського В.А. про слухання справи за їх відсутності та у зв`язку з неявкою третьої особи приватного виконавця Проценка Д.Ю. фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, письмовий відзив на позовну заяву, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.10.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08-325А127-ВКЛ, відповідно до якого кредитор надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 150 000 грн., зі сплатою 30% річних на умовах, визначених кредитним договором. 23.10.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно умов якого останній надав в іпотеку житловий будинок площею 72,8 кв.м, що знаходиться на території Семенівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2323084000:02:14:0167. 23.10.2008 року приватним нотаріусом Чупрун Т.А. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо заборони на іпотечне майно на підставі іпотечного договору від 23.10.2008 року. В подальшому 21.07.2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладена Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту від 23.10.2008 року та 21.07.2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 про внесення змін до Договору іпотеки від 23.10.2008 року,. 26.09.2012 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладена Додаткова угода №2 про внесення змін до договору кредиту від 23.10.2008 року та в цей же день між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №3 до договору кредиту від 23.10.2008 року. 26.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №2 про внесення змін до Договору іпотеки від 23.10.2008 року. Вищевказані зміни до договору іпотеки були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо заборони на іпотечне майно на підставі іпотечного договору від 23.10.2008 року. В зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором, відповідач звернувся до боржника та іподекодавця з вимогою про усунення порушень та вимогою про добровільне виселення вих..№104468 від 28.08.2017 року, в якій повідомив, що станом на 31.05.2017 за кредитним договором існує заборгованість, яка складає 599278,33 грн., у тому числі строкова заборгованість - 223134,42 грн., прострочена заборгованість - 63434,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих % - 915,43 грн., прострочена заборгованість по нарахованих % - 311794,38 грн. З огляду на що, відповідач вимагав виконати порушене зобов`язання та повернути суми кредиту за кредитним договором №08-325П127-К від 23.10.2008 року. Також зазначив, що у разі невиконання цієї вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана вимога була направлена як боржнику [PERSON] так і [PERSON] , зокрема [PERSON] як на адресу розташування нерухомого майна, переданого в іпотеку: [ADDRESS] так і на адресу вказану в іпотечному договорі, а саме [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позивачем вказаної вимоги 09.11.2017 відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису б/н, в якій просив вчинити виконавчий напис нотаріуса на договорі іпотеки, укладеному між ним та позивачем, з метою звернення стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок площею 72,8 кв.м., що знаходиться на території Семенівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2323084000:02:-14:0167, власником яких є [PERSON] , в рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги стягувача у розмірі, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 21 листопада 2014 року по 31 травня 2017 року, а саме: строкова заборгованість - 223134,42 грн., прострочена заборгованість - 63434,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих % - 915,43 грн., прострочена заборгованість по нарахованих % - 311794,38 грн., загальна сума заборгованості складає: - 599278,33 грн. 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 26360 про стягнення на житловий будинок площею 72,8 кв.м., що знаходиться на території Семенівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2323084000:02:-14:0167. Власником предмета іпотеки є [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, пропонує задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 21 листопада 2014 року по 31 травня 2017 року, а саме: строкова заборгованість - 223134,42 грн., прострочена заборгованість - 63434,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих % - 915,43 грн., прострочена заборгованість по нарахованих % - 311794,38 грн., загальна сума заборгованості складає - 599278,33 грн. Згідно поданих представником АТ «Альфа-Банк» копій документів, а саме копії рішення №5/2019 від 15.10.2019 року, яким затверджено Передавальний акт та визначено правонаступництво всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк», копії протоколу №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року, відповідно до якого вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу), а також копії Передавального акту, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів, з урахуванням клопотання представника позивача про заміну відповідача, судом, на підставі ч.ч.1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України, замінено первісного відповідача АТ «Укрсоцбанк» належним відповідачем - АТ «Альфа-Банк». Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного: У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.ч.1,2 ст. 570 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. На підставі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно зі ст. 33 вказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. п. 4.1, 4.2 договору іпотеки, укладеного 23.10.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.5 договору іпотеки визначено право іпотекодержателя за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: - на підставі рішення суду або на підстав виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателю від свого іменні будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» або шляхом організації іпотекодержателю продажу предмета-іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або в позасудовому порядку згідно із Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або будь-яким іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент звернення стягнення та реалізації предмета застави. Використання позасудових спосіб звернення стягнення на предмет застави не позбавляє права заставодержателя звернутися до суду. У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), який містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з пунктом 1 цього Переліку стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.4 п. 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Аналіз вказаних норм свідчить, що для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення за іпотечним договором, нотаріусу обов`язково подається письмова вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання із доказами їх відправки іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Для одержання виконавчого напису за іншими нотаріально посвідченими договорами, зокрема позики та кредиту, нотаріусу подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Судом встановлено, що банком до заяви про вчинення спірного виконавчого напису були подані такі документи: Кредитний договір № 08-325А127-ВКЛ від 23.10.2008 року, Іпотечний договір №08-325-П127-1 від 23.10.2008 року, Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту від 21.07.2009 року, Додатковий договір №1 про внесення змін до Договору іпотеки від 21.07.2009 року; Додаткова угода №2 про внесення змін до договору кредиту від 26.09.2012 року, Договір про внесення змін №3 до договору кредиту від 26.09.2012 року, Додатковий договір №2 про внесення змін до Договору іпотеки від 26.09.2012 року, Інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого винесено відомості щодо заборони на іпотечне майно на підставі іпотечного договору від 23.10.2008 року та інші відомості щодо заборони на іпотечне майно на підставі укладених додаткових договорів до іпотечного договору, Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, Вимога про усунення порушень та вимога про добровільне виселення вих..№104468 від 28.08.2017 року, Цінні листи ВПЗ Чернігів, з відбитком штампу поштового відділення, Копія списку від 28.08.2017 року, з копіями квитанцій від 04.09.2017 року, виданих поштовим відділенням відправнику, Список №10072 згрупованих поштових відправлень цінних листів поданих в МВПЗ Чернігів відправником ПАТ «Укрсоцбанк», в якому вказано прізвище [PERSON] на адресу [ADDRESS] та адресу вказану в іпотечному договорі: [ADDRESS] з відбитком штампу поштового відділення за 04.09.2017 р., Довідка - розрахунок заборгованості станом на 31.05.2017 року, згідно якої на 31.05.2017 року розмір заборгованості по кредиту складає: строкова заборгованість - 223134,42 грн., прострочена заборгованість - 63434,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих % - 915,43 грн., прострочена заборгованість по нарахованих % - 311794,38 грн., загальна сума заборгованості складає: - 599278,33 грн., Довідка про ненадходження платежу, Інші документи (Тарифи, Бланк заяви про погашення кредитної заборгованості на ім`я [PERSON] , Витяг з ЄДР, копія довіреності, копія паспорту представника банку тощо). Аналізуючи зміст, надісланих нотаріусом на ухвалу суду копій матеріалів, на підставі яких вчинявся спірний виконавчий напис, суд прийшов до висновку, що відповідачем для вчинення виконавчого напису були подані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а також докази надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання із доказами їх відправки іпотекодавцю та боржнику. Оцінюючи доводи позовної заяви щодо відсутності належного повідомлення позивача про необхідність усунення порушень, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до пп.2.3. п. 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. З матеріалів надісланих нотаріусом документів, зокрема письмової вимоги про усунення порушень та вимоги про добровільне виселення вих..№104468 від 28.08.2017 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що дії іпотеко держателя (банку) в даному випадку повністю відповідають вимогам пп.2.3. п. 2 глави 16 розділу II вищевказаного Порядку, зокрема направлення письмової вимоги [PERSON] як на адресу розташування нерухомого майна, переданого в іпотеку: [ADDRESS] , так і на адресу зазначену в іпотечному договорі, а саме [ADDRESS] . Вищевказане підтверджується копіями цінних листів, з відбитками штампів поштового відділення МВПЗ Чернігів, копією списку від 28.08.2017 року, копіями квитанцій від 04.09.2017 року, виданих поштовим відділенням відправнику, а також списком №10072 згрупованих поштових відправлень цінних листів поданих в МВПЗ Чернігів відправником ПАТ «Укрсоцбанк», в якому вказано прізвище [PERSON] на адресу [ADDRESS] та адресу вказану в іпотечному договорі: [ADDRESS] з відбитком штампу поштового відділення за 04.09.2017 р. Оскільки, вказані документи містили відмітку поштового відділення зв`язку про відправлення боржнику та іпотекодавцю повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу і з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику минуло більше тридцяти днів, приватний нотаріус Чуловський В.А. правомірно вчинив виконавчий напис на іпотечному договорі від 23.10.2008 року, укладеного між АКБС «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що вказаний виконавчий напис було вчинено в межах трирічного строку, з дня виникнення права вимоги, а саме з 21.11.2014 року по 31.05.2017 року. Суд наголошує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17 та від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. по справі № 305/2082/14-ц, яка відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з подібних правовідносин, відступати від яких суд підстав не вбачає. Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача у відповідь на надіслану відповідачем вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання. Крім того, позивач не спростовує належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед відповідачем за кредитним договором №08-325П127-К від 23.10.2008 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача, суд вважає за необхідне зазначити про висновки, зроблені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. В даному випадку суд вражає необхідним зазначити, що позивачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, порушені ним в позовній заяві, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню, а тому у позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed