Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

13.09.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулося Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому було уточнено. Свої позовні вимоги Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», обґрунтовує тим, що 14.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], [NUMBER], виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 28.11.2001, місце проживання: 61000, [ADDRESS] був укладений Кредитний договір № 5655045, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 (тридцять п'ять тисяч) доларів США, а Відповідач, зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та в обумовлені договором строки. В подальшому до Кредитного договору вносилися зміни додатковими угодами № 1 від 14.09.2007, № 28312831 від 05.05.2014, №4526А63АFВЕВ934897170866В9D80D32 від 23.12.2014, № 1 від 23.12.2014, які є його невід'ємною частиною, згідно п. 6.9 Кредитного договору та відповідних пунктів додаткових угод. Відповідач належним чином не виконував свої обов'язки, тому позивач вимушений був звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача, уточнену позовну заяву підтримала та просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач, пред'явлені до нього вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов до наступного висновку. Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено матеріалами справи, та ніким не заперечувалося, 14.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], [NUMBER], виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 28.11.2001, місце проживання: 61000, [ADDRESS] був укладений Кредитний договір № 5655045, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 (тридцять п'ять тисяч) доларів США, а Відповідач, зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та в обумовлені договором строки. В подальшому до Кредитного договору вносилися зміни додатковими угодами № 1 від 14.09.2007, № 28312831 від 05.05.2014, №4526А63АFВЕВ934897170866В9D80D32 від 23.12.2014, № 1 від 23.12.2014, які є його невід'ємною частиною, згідно п. 6.9 Кредитного договору та відповідних пунктів додаткових угод. Свій обов'язок надати Позичальнику кредит у розмірі та на умовах Кредитного договору (згідно п.1.1. Кредитного договору) Позивач належним чином виконав, відкривши Відповідачу банківський (картковий) рахунок та надавши йому обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі (у відповідності до п. п. 2.3.2. 2.3.2.1 Кредитного Договору). Згідно п.1.4. та п.3.2.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1 до Кредитного договору, але не пізніше 14.09.2022. Починаючи з 14.05.2016 Відповідач платежів в погашення заборгованості за Кредитним договором не здійснює, в зв'язку з чим його заборгованість за сумою кредиту станом на станом на 04.09.2016р. (включно) складає 25502,10 доларів США (двадцять п'ять тисяч п'ятсот два долари десять центів) Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав\-ства України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна\-чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими озна\-ками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йо\-му позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України в разі невиконання зобов'язання позичальником кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати належних відсотків. Відповідно до п. п. "в" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.93 р. індивідуальної ліцензії гребують операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На сьогоднішній день вимоги або будь-які обмеження відносно граничних сум і строків надання і одержання кредитів в іноземній валюті діючим законодавством не встановлені, у зв'язку з цим здійснення резидентами операцій з надання кредитів в іноземній валюті не вимагає індивідуальної ліцензії Національного банку України (лист Національного банку України № 28-313/2178 від 29.05.2001 р.). Але, враховуючи вимоги до здійснення і функціонування банківської діяльності на підставі відповідної ліцензії (ст.ст. 2, 15,19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 2121-III від 07.12.2000 р.) Позивач на момент видачі кредиту Відповідачу мав Банківську ліцензію № 8 та Дозвіл № 8-1, видані Національним банком України 02.10.2006 р., а також має на сьогоднішній день Банківську ліцензію № 8 та Дозвіл № 8-2, видані Національним банком України 04.08.2009 р. і 22.09.2009 р. відповідно, які дозволяють йому виконувати банківські операції, передбачені ст. 47 вказаного Закону, в тому числі зазначені у п. З ч. 1 ст. 47 цієї статті, і саме: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик згідно ст. 2 цього Закону, коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент). Також п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповіда\-ча на користь позивача також витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved