Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 4575,19 грн. за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року. Заявлені вимоги мотивує тим, що 05.03.2007 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з відповідача на її користь присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.02.2007 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Бердичівському МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Станом на 01.05.2018 року заборгованість по аліментам становить 13309,86 грн., що свідчить про те, що відповідач сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі. Тому змушена звернутись до суду про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судове засідання позивачка не з"явилася, її представник, [PERSON], надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач також в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Заяви сторін долучено до матеріалів справи. У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2007 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.02.2007 року і до повноліття дитини ( а.с.14). Згідно наявної в справі довідки-розрахунку №15/1984 від 15.05.2018 року , виданої Бердичівським міськрайонним відділом ДВС Головного управління юстиції у Житомирській області за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість по аліментам станом на 01.05.2018, в розмірі 13309,86 гривень. (а.с. 7-10). На підставі вказаної довідки здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розмір якої становить 4575,19 гривень, що не перевищує розмір заборгованості. Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 1, 2 пункту 22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 Сімейного кодексу України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом перевірено суму пені, яку позивачка просить стягнути з відповідача, та встановлено, що розрахунок пені здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. З урахуванням наведеного, проведений позивачем розрахунок неустойки (пені) є вірним, відповідачем не оспорено та не спростовано. Враховуючи визнання відповідачем позову, з нього підлягає стягненню на користь позивачки неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2007 по квітень 2018 у розмірі 4575,19 грн. Позивач звільнена від сплати судового на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved