Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] який вона отримала у спадщину по заповіту матері - [PERSON]. Ще при житті матері в будинку були зареєстровані відповідачі: бувший чоловік та син її сестри, які зареєстровані в будинку до даного часу. Вони лише зареєстровані в будинку, хоча з самого моменту реєстрації в будинку не проживали. В 2008 році вони взагалі виїхали з м. Овруча, не повідомивши куди. Реєстрація відповідачів в будинку перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися її житловим будинком. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що відповідачі були тільки зареєстровані в будинку її матері, який вона успадкувала після її смерті, але ніколи в ньому не проживали. Проживали ж вони в найманій квартирі. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, повідомлялися про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та розпискою про отримання судової повістки. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши в судовому засіданні докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які в будинку ніколи не проживали і не проживають. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом по спадковій справі №356/2009 від 09.09.2009, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23833969 від 14.09.2009, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічна норма закріплена і в ст.383 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки відповідачі не проживали і не проживають на даний час в житловому будинку [ADDRESS] наявні правові підстави для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн.00 коп. в доход держави.

Outcome: approved