Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

02.12.2020 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ), в якій він просить надати йому додатковий строк в два місяці з дня набрання рішенням законної сили для звернення до П`ятої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що про наявність заповіту, виданого на його користь, від [PERSON] , яка померла [INFO] , він дізнався вже зі спливом шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини під час пошуку особистих речей його троюрідного брата - [PERSON] в серпні 2020 року. 25.08.2020 року позивач звернувся до П`ятої ХДНК де йому було видано дублікат заповіту на його користь від [PERSON] , складеного 25.11.2014 року, зареєстровано в реєстрі 5-1084, за яким все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме на день смерті та на що за законом матиме право [PERSON] заповідалось [PERSON] [INFO] . В той же день 25.08.2020 року позивач подав до П`ятої ХДНК заяву про прийняття спадщини за [PERSON] , яка померла [INFO] , але за результатами розгляду поданої заяви державним нотаріусом П`ятої ХДНК Лолою Юлією Вікторівною було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1822/02-31 від 25.08.2021 року. Позивач не звернувся своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як не знав про існування заповіту, що вважає поважною причиною пропуску встановленого законом строку для її подання. Просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 22.02.2021 року представником відповідача було подано до суду Відзив на позовну заяву в якому проти задоволення цього позову представник заперечував, так як вважає, що незнання про існування заповіту не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 31.05.2021 року адвокат Івіна В.В. подала до суду Відповідь на відзив на позовну заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій зазначалось про задоволення позовних вимог в повному обсязі та поважності пропуску строку для прийняття спадщини, а саме, що позивач не мав жодних підстав вважати існування необхідності прийняття спадщини через не інформованість про наявність заповіту на його ім`я в сукупності з фактом прийняття спадщини з боку єдиного спадкоємця першої черги, який постійно проживав із спадкодавцем на момент її смерті. Представник позивача адвокат Івіна В.В. в підготовче судове засідання не з`явилась, але 21.07.2021 р. від неї надійшло заява про проведення підготовчого засідання у її відсутність, в якому вона не заперечувала про призначення справи до судового розгляду та просила задовольнити її клопотання про виклик до суду гр. [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) для його допиту в якості свідка. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Третя особа подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 липня 2021 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.09.2021 року адвокат Івіна В.В. надала до суду заяву про зміну анкетних даних представника позивача, в якій зазначила про зміну своїх анкетних даних, а саме прізвища « Івіна » на « Луніна » та долучила копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. 15.09.2021 року адвокатом Луніною В.В. було подано заяву про допит позивача як свідка в якій зазначалось про необхідність допиту позивача як свідка через неможливість встановити зв`язок з особою, яка буда заявлена раніше як свідок - [PERSON] , внаслідок його можливого перебування за кордоном. Також у поданій заяві про допит позивача як свідка було повідомлено, що зазначені обставини про неможливість виклику [PERSON] в якості свідка стали відомі позивачу вже після закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні, яке відбулось 12.11.2021 року представник позивача та позивач позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Третя особа державний нотаріус П`ятої ХДНК Лола Ю.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] [PERSON] [INFO] , що була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , складено заповіт, за яким все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме на день смерті та на що за законом вона матиме право, заповідано [PERSON] [INFO] . Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, примірник якого зберігається у справах відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори. Згідно свідоцтва про право власності на житло, Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 19.01.1998 року, реєстраційний номер № 2-98-106227, [PERSON] належить на праві власності 45/100 частин комунальної квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Спадщина відкрилась [INFO] , коли [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.06.2019 року. За інформацією, вказаною у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1822/02-31 від 25.08.2021 року в архівним справах П`ятої ХДНК зберігається спадкова справа № 403П/2019 після смерті [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . В зазначеній Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії також зазначається про подання її сином - [PERSON] [INFO] , заяви про прийняття спадщини, яка була зареєстрована 06.12.2019 року та те, що станом на 08 червня 2019 року разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований її син - [PERSON] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON] позивач разом із нею не проживав, при цьому- її син [PERSON] , який проживав разом з нею, подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1822/02-31 від 25.08.2021 року, Листом П`ятої Харківської міської державної нотаріально контори від 06.12.2019 вих. № 2497/02-14, Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 06.12.2019 року. Отже, для прийняття спадщини у встановлений законом строк, позивач повинен був подати до відповідної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, при цьому строк для подання такої заяви сплинув 08 грудня 2019 року. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, постанова Верховного Суду від 23.08.2017 р. по справі 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Матеріали справи не містять документів про здійснення повідомлення державним нотаріусом П`ятої ХДНК позивача про відкриття спадщини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що померла [PERSON] є його троюрідною тіткою по лінії матері, що про наявність заповіту від [PERSON] ніхто не знав, що вона його склала на позивача. Заповіт був знайдений випадково позивачем вже після спливу строку, встановленого для прийняття спадщини під час пошуку особистих речей для [PERSON] , який станом на час звернення Позивача до суду помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 03.11.2020 року. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17, постанові від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок висловлений у постанов Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справа N 565/1145/17. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Отже, у межах шестимісячного строку позивач не вчиняв дій, спрямованих на прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту. Про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивач [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, строк на прийняття спадщини пропущено позивачем з поважних причин, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В позовній заяві позивач, у разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved