Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивачка посилається на те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], актовий запис № 3049, свідоцтво про народження серії [NUMBER]. 15 лютого 2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. З моменту розлучення і по цей час, батько дитини сина не відвідує та не підтримує з ним жодних відносин, всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. З моменту розлучення і станом на даний час, дитина знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується талоном про реєстрацію за місцем проживання від 23 липня 2009 року. Вона має належні умови для того, щоб виховувати сина, оскільки отримує заробітну плату, достатню для повноцінного утримання та виховання дитини і забезпечення її матеріально. Алкогольними напоями вона не зловживає і компрометуючих матеріалів відносно неї не має. На обліку у лікарні з будь-яких порушень не перебуваю. На даний час, неповнолітній [PERSON] відвідує відповідні заклади і має: задовільний рівень розвитку. Таким чином, проживання дитини з нею не тільки формально, а й законно відповідає її інтересам. Вона має можливість забезпечити належні умови її проживання та виховання. На даний час повною мірою займається вихованням сина, чого відповідач не робить взагалі. Разом з тим, вона не чинить жодних перешкод для спілкування відповідача з сином і готова з свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька, чого останній не робить, це можуть підтвердити і свідки. Син також хоче жити разом з нею і не хоче проживати разом з батьком. 04 жовтня 2013 року було зроблено запит за № 318 у Рівненську міську раду про надання відділом служби молоді, висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, так-як дитина проживає з нею у місті Рівне. Однак до даного часу, а ні на запит, а ні на телефонні дзвінки ніхто не реагує і такого висновку не надає. Позивачка посилається на ст. ст. 150, 157, 164 Сімейного кодексу України, просить позбавити відповідача - [PERSON], батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позивачка вказала, що життям дитини відповідач не цікавиться, її вихованням не займається, участі у її вихованні не приймає, жодного разу на протязі 4 років сина не відвідував, тому просить позбавити батьківських прав відповідача. Суду показала, що відповідач сина бачив, коли забирав її з пологового будинку. Після цього жодного разу не приїжджав, життям дитини не цікавився, її вихованням не займався. Гроші дитині на речі давав, однак вона завжди їх фактично вимагала. Він телефонував їх тільки в нетверезому стані. Вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, позов було задоволено, стягнуто на її користь на утримання дитини 250 грн. щомісячно і на її утримання до досягнення дитиною 3-х років 150 грн. щомісячно, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів 8500 грн. Заяву про дачу батьківських днів з дитиною відповідач подав лише тоді, коли дізнався, що вирішується питання про позбавлення батьківських прав. Після судового засідання намагався передати через знайомого - кума подарунок дитині. Дитина не знає свого батька, рахує іншого чоловіка своїм батьком. Вона змінила номер телефону, щоб відповідач її не турбував. Позивачка бажає створити нову сім'ю і щоб її дитину усиновив чоловік, якого зараз дитина вважає батьком. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову, просить у його задоволенні відмовити, оскільки відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Він не уникав та не уникає спілкування з дитиною, його утримує. Постійно давав кошти для позивачки на утримання дитини. Тривалий час він перебував на заробітках за кордоном. Відповідачка змінила номер телефону, в соціальних мережах відмітила його в чорний список, тому він не мав змоги спілкуватися з нею. У спілкуванні з дитиною позивачка чинить перешкоди. Кошти передавав, однак позивачка відмовлялася їх отримувати. Він перестав намагатися зв'язуватися з позивачкою, коли вона сказала, щоб він щез з їх життя. Однак він не відмовляється від дитини та від сплати аліментів. Він категорично заперечує щодо позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги не підтримала, заперечує щодо задоволення позовних вимог в зв'язку з тим, що недостатньо підстав для позбавлення батьківських прав, не надано доказів щодо доцільності такого позбавлення, не доведена винна умисна поведінка відповідача, що свідчила б про його небажання спілкуватися та виховувати дитину. В задоволенні позову просить відмовити. Представник служби у справах дітей Гощанської РДА заперечувала щодо задоволення позову, вказала, що відповідач в міру можливостей намагається приймати участь у вихованні дитини та її утриманні, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д»-обліку не перебуває, на засіданні комісії у справах дітей всі одноголосно проголосували щодо недоцільності позбавлення батьківських прав. З задоволенні позову просить відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він понад 4 роки проживає у цивільному шлюбі з позивачкою - [PERSON] Він не заперечував, щоб батько спілкувався з дитиною, однак він не приїжджав, не спілкувався. В 2010 році приїжджав [PERSON] забрати дитячу коляску для сестри. В соціальних мережах [PERSON] писала відповідачу, чи не забув він про дитину. Його дитина вважає батьком. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є хрещеною матір'ю сина сторін та їх кумою, постійно спілкується з позивачкою. Їй відомо, що коли народився [PERSON], відповідач забирав з пологового будинку [PERSON], пів-року разом проживали, потім проживали окремо, пізніше розлучилися. Після того 5-6 років не бачила відповідача, дитину відповідач не провідував, допомоги не надавав, не вітав на дні народження та інші свята. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивачка є її рідною дочкою. Коли народився її онук [PERSON], відповідач через певний час покинув її дочку з сином, вони почали проживати окремо. Всього один раз тримав дитину на руках, забрав дитячу коляску. Відповідач та його батьки дитиною не цікавляться, дитину відповідач не провідував, допомоги не надавав, не вітав на дні народження та інші свята. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживала по-сусідству зі сторонами. Деякий час вони проживали як нормальна сім'я, коли народився син, через деякий час відповідач пішов проживати окремо, з'являвся всього декілька разів. Як їй відомо, [PERSON] не чинила батьку перешкод у спілкуванні з дитиною. Зі слів [PERSON] відомо, що відповідач пару разів в нетверезому стані їй телефонував та погрожував їй. Представник відділу ДВС Гощанського районного управління юстиції Приступлюк Т.В. в судовому засіданні показав, що з 04.04.2011 року у відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] по даному виконавчому провадженні з відповідача було вирахувано 2600 грн. 20 коп. Інші відомості по сплаті аліментів на користь [PERSON] відсутні. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], - свідоцтво про народження [NUMBER] від 09.12.2008 року. Шлюб між сторонами розірвано 15.02.2010 року - свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини разом з нею не проживає - талон з реєстрації за місцем проживання. Згідно висновку органу опіки та піклування Гощанської РДА № 1175/01-61 від 01.12.2014 року, орган опіки та піклування прийшов до висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Згідно характеристики Квасилівської селищної ради від 06.11.2014 року, [PERSON] характеризується позитивно, приймає участь у громадському житті селища, є членом громадського формування «Правопорядок» та помічником дільничного інспектора. Дбайливий господар, з сусідами не конфліктує. Згідно відповіді служби у справах дітей виконкому Рівненської міської ради № 01-14/3193 від 08.12.2014 року на адресу [PERSON], призупинено розгляд заяви [PERSON] до вирішення справи про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларації прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що „дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Закон України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001р. вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст.164 СК України, до яких відносяться, що один з батьків 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.п.7,15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", орієнтує суди, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показами свідків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків за незалежних від неї причин. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд враховує пояснення батька дитини щодо його бажання виконувати свої батьківські обов'язки та сплачувати аліменти, причини виникнення заборгованості зі сплати аліментів, причини відсутності належного спілкування з дитиною через небажання позивачки щодо такого спілкування, що, разом з тим, не знімає з нього відповідальності у ситуації, яка склалась з приводу його участі у вихованні сина, з яким фактично не спілкувався. Викладене вказує на те, що ставлення відповідача до дитини дещо змінилось і [PERSON] бажає виконувати свої батьківські обов'язки. В підтвердження того, що відповідач бажає приймати участь у вихованні сина, свідчить те, що останній звертався до виконавчого комітету Рівненської міської ради для надання йому дозволу на побачення із сином. Окрім цього, судом встановлено, що відповідач періодично працює за кордоном, часто виїжджає за межі України, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Згідно відповіді № 20 від 02.04.2015 року ДНЗ № 41 вбачається, що проведення бесіди з дитиною практичним психологом не входить до його компетенції, запропоновані питання не відповідають віку дитини. Практичний психолог у своїй діяльності використовує діагностичні методики, які не передбачають проведення бесіди з дитиною із прямими запитаннями. Запитувана інформація спрямована безпосередньо до практичного психолога. З метою збереження психічного здоров'я дитини, дитина має право знати про існування біологічного батька. Відповідно до СК України, відповідальність про повідомлення щодо існування біологічного батька має покладатися на матір дитини. Суд прийшов до висновку, що доводи позивачки про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є безпідставними, оскільки вони не підтверджуються достатніми доказами. Суд погоджується з висновком органу опіки і піклування Гощанської райдержадміністрації від 01.12.2014 року про недоцільність позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки останній за місцем проживання характеризується позитивно, в міру можливостей виконує свої обов'язки по вихованню дитини. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою не надано суду достатніх доказів того, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому він не може бути позбавлений батьківських прав. Одночасно суд вважає за можливе скористатися своїм правом, наданим йому відповідно до роз'яснень, що містяться в п.18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, про те, що суд може з урахуванням поведінки батьків відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, але повідомити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, суд передбачає ціль спонукати відповідача до більш ретельного виконання свого обов'язку по вихованню дитини, зокрема: спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, цікавитися умовами її життя та виховання, піклуватися про духовний розвиток дитини та інше (відповідно до віку та рівня розвитку дитини). Беручи до уваги все вищенаведене, з огляду на те, що відсутні підстави, передбачені ст.164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також виходячи з інтересів дитини та умов її нормального виховання, враховуючи її вік, суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed