Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

02 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON], з 24.07.1992 року по 22.02.1995 року та з 26.01.1996 року по 15.12.2009 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю слюсар черговий та з ремонту устаткування (5 розряду) на збагачувальній фабриці № 1 Північного державного гірничо-збагачувального комбінату, яке 28.10.1996 року було перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", а з 04.04.2011 року було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат". 29.06.2010 році він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У зв'язку з цим він був вимушений 05.10.2010 року звільнитися з роботи. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 25.03.2014 року Протокол № 534, йому 29.06.2010 року було встановлене професійне захворювання (Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легенів другої ст.). ЛН - другого ступеня.). Згідно Інформаційної довідки про умови праці № 2/2-1132 від 21.04.2010 року він 16 років 6 місяців працював на ВАТ "ПГЗК" у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528. У п. 12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.07.2010 року (форма П-4) (далі - Акт № 2 розслідування від 29.07.2010 року), міститься висновок про те, що він - [PERSON] 32 роки 1 місяць працював у шкідливих умовах праці. Згідно п. 17 Акту № 2 розслідування від 29.07.2010 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідно до п.19 Акту № 2 розслідування від 29.07.2010 року, особи які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи: керівництво ПівнГЗК, ВАТ "ПівнГЗК". Ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці". Згідно Довідки МСЕК від 04.08.2010 року, йому з 02.08.2010 року було встановлено 25 % втрати професійної працездатності, що підтверджується Довідкою МСЕК від 04.08.2010 року. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв'язку з ушкодженням його здоров'я через вищевказане професійне захворювання. У результаті професійного захворювання у стані його здоров'я виникли незворотні зміни, що свідчить про настання негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних). Він відчуває постійну задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 3-4 разів на добу, які виникають частіше при фізичному навантажені, рідше - вранці або у нічний час, кашель з мокротинням, біль у грудях, слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль (що підтверджується Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 25.03.2014 року. Також, у результаті захворювання був порушений його звичайний спосіб життя. У зв'язку з тим, що він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи, був вимушений у віці 58 років звільнитися з роботи. Крім того, він не можу виконувати навіть домашню роботу, яку він виконував до того, як отримав захворювання. Зараз, замість нього частину домашньої роботи виконує його дружина, внаслідок чого був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини. Через втрату свого здоров'я йому у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. До отримання професійного захворювання, він разом з друзями, у вільний від роботи час займався рибальством та грав у футбол. Однак, тепер (у зв'язку з отриманням професійного захворювання) вже не може це робити. Передумовою для поліпшення свого стану здоров'я є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Все вищевказане спричинило втрату повноцінного (якісного) життя у віці 58 років, що також безперечно призвело та надалі призводить до завдання йому моральної шкоди. Вважаю, що вищевказана сума у розмірі 263 088 грн. є справедливою компенсацією за завдану мені моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких я вимушений кожного дня зазнавати та терпіти у зв'язку з ушкодженням мого здоров'я через вищевказане професійне захворювання. Оцінюю заподіяну йому моральну шкоду у сумі 263 тис. 088 гривень виходячи з двохсот розмірів мінімальної заробітної плати вважає, що вищевказана сума у розмірі 263 068 грн. є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він вимушений кожного дня зазнавати та терпіти у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я через виробничу травму та професійне захворювання. Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 263 тис. 088 гривень та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] наполягає на позовних вимогах позивача. Представник позивача Юфєрєва О.М. в судове засідання не з'явилася, надавши заяву до суду, що з позовом не згодні в повному обсязі та про розгляд справи за їх відсутність. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], з 24.07.1992 року по 22.02.1995 року та з 26.01.1996 року по 15.12.2009 року виконував роботу відповідно до трудового договору працював за спеціальністю слюсар черговий та з ремонту устаткування на збагачувальній фабриці № 1 Північного державного гірничо-збагачувального комбінату, яке 28.10.1996 року було перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", а з 04.04.2011 року було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - а.с.8-13. 29.06.2010 році він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У зв'язку з цим він був вимушений 05.10.2010 року звільнитися з роботи а.с.13. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 25.03.2014 року Протокол № 534, йому 29.06.2010 року було встановлене професійне захворювання (Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легенів другої ст.). ЛН - другого ступеня.) - а.с.19-20. За висновком МСЕК від 04.08.2010 р. позивачу вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності - а.с.17-18. Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 29 липня 2010 р. встановлена причина профзахворювання (п.14-16). Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу -а.с.14-16. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що "забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган". Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України "Про охорону праці". Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до частини 2 абз.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до вимог ст.14 "Про охорону праці", акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.07.2010 року (а.с.14-16), виписок МСЕК а.с.17-18, виписок із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 25% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 35 000 грн. та судові витрати по справі. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial