Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, відомості, висловлені у сюжеті телевізійної передачі «Агенти впливу» каналу НТН 15.02.2015 року. Позивач неодноразово змінював позовні вимоги, згідно останніх уточнень позовних вимог від 07.06.2016 року, позивач просив суд: 1. визнати інформацію, поширену [PERSON], стосовно вчителя з дзюдо Коледжу [PERSON] неправдивою та такою, що невідповідає дійсності та принижує як ділову репутацію Коледжу загалом, так і честь, гідність та ділову репутацію адміністрації Коледжу та його педагогічних працівників. 2. зобов"язати відповідача висвітлити у найближчому ефірі телеканалу НТН спростування неправдивих, необ"єктивних та спотворених відомостей, поширених у програмі "Агенти впливу" від 15.02.2015 року, які принижують честь та гідність адміністрації та працівників РВУФК і ділову репутацію позивача, а також публічно вибачитись перед телеглядачами. 3. спростувати неправдиву інформацію, поширену відповідачем на телеканалі НТН в програмі "Агенти впливу" 15.02.2015 року у спосіб, яким вона була поширена. 4. стягнути на користь позивача з відповідача немайнову шкоду у сумі 20 000 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 15.02.2015 року на телеканалі НТН у передачі "Агенти впливу" був показаний сюжет про РВУФК, в якому колишній вчитель РВУФК [PERSON], яка звільнена з роботи за аморальний вчинок, згадуючи в інтерв"ю тренера РВУФК [PERSON], якого взяли на її місце, зазначила, що він є уродженцем Чечні, там виріс і закінчив школу, що на думку позивача є аморальним та принижує честь та гідність [PERSON] Також, [PERSON] розповсюдила недостовірну інформацію про вчителя [PERSON], вказавши, що він має сидимість, водночас не надавши ні довідки про судимість [PERSON], ні вироку щодо нього. Позивач вважає, що [PERSON] своїм виступом на телебаченні понизила престиж коледжу, налякала невизначене коло осіб, які хотіли б вчитись у Коледжі, але після такого інтерв"ю передумали. Ухвалою суду від 27.04.2016 року, яка знанесена до журналу судового засідання від 27.04.2016 року, за власною ініціативою суду, до участі у розгляді справи, у якості третьої особи без самостійних вимог, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Телестудія «Служба інформації»(Телеканал НТН). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Перед початком розгляду справи по суті позивач повідомив, що подав суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений в учтановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Частиною першою статті 94 ЦК України встановлено, що юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації. Згідно зі ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. В статті 1 Закону України "Про інформацію" зазначено, що під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Судом встановлено, що у сюжеті від 15.02.2015 року в телевізійній передачі «Агенти впливу» каналу НТН колишній вчитель РВУФК [PERSON], яка звільнена з роботи за аморальний вчинок, згадуючи в інтерв"ю тренера РВУФК [PERSON], якого взяли на її місце, зазначила, що він є уродженцем Чечні, там виріс і закінчив школу, що на думку позивача є аморальним та принижує честь та гідність [PERSON] Також, [PERSON] розповсюдила недостовірну інформацію про вчителя [PERSON], вказавши, що він має судимість/, водночас не надавши ні довідки про судимість [PERSON], ні вироку щодо нього. Розповсюджена [PERSON] інформація, а саме: «Я отправила спортсменов на соревнования в Россию, в Чечню. Чем плохо, что дети поехали, получили опыт, отправившись на соревнование, один из ребят занял 2-е место. Наоборот, там прославили как Украину», «А то, что на следующий день берут тренера - уродженца Чечни, выросшего там, и закончевшего школу - это не аморальный поступок? Второй тренер, которого взяли в училище - [PERSON], отсидел 7 лет, счас работает детским тренером» є недостовірною і ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Коледжу та [PERSON] Згідно ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про телебачення та радіомовлення»не допускається використання телерадіоорганізацій для поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи. Згідно з роз"ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п.4 постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як зазначено в п.18 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідач повинен довести, що поширена інформація є достовірною, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено факту недостовірності поширеної інформації відповідачем на телеканалі НТН в програмі "Агенти впливу" 15.02.2015 року, зокрема не надано довідки про відсутність судимості у тренера [PERSON], місця народження тренера [PERSON] тощо, якщо позивач стверджує, що вказана інформація є недостовірною. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами що висвітлена інформація є недостовірною. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивачем моральну шкоду обґрунтовував тим, що своїми незаконними діями відповідач принизила ділову репутацію РВУФК. Виходячи з того, що позивач не подав доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, тому у цій частині позовних вимог також необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст.ст. 91, 94, 277 ЦК України, ст. 471 Закону України «Про інформацію» та

Outcome: dismissed