Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її матеріальне утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення сином трирічного віку щомісячно. Позивач у позові вказала, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2015 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Позивач з відповідачем хоча й проживають однією сімєю, але коштів на утримання сімї, а тим паче на сина, відповідач не надає. Позивач тимчасово ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за малолітнім сином, єдиним прибутком у неї є тільки державна допомога на утримання дитини. На її прохання надавати матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не реагує. Державних коштів на утримання сина їй не вистачає. Їй відомо, що з відповідача не стягуються аліменти на утримання інших дітей. В судове засідання позивач не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в окремо наданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав заяву до суду, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі. Оскільки в судове засідання сторони не з'явилися, згідно з правилами ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~ У судовому засіданні встановлено, що з 20 листопада 2015 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі (актовий запис №208). Від спільного проживання вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого Орджонікідзевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.01.2017 р., серії І-КИ №618500. Малолітня дитина проживає з позивачкою, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до п.17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані брати участь в утриманні неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України врегульовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 08 липня 2017 року набрав чинності\~ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Відповідно до зазначеного\~закону, частина 2\~статті 182 Сімейного кодексу України\~викладена в наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Статтями 84 та 91 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено право жінки, яка не перебуває у шлюбі і з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Вказане право на утримання жінка має у разі проживання з нею їхньої дитини, не залежно від того, чи вона працює, від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, який має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає\~за можливим стягнути з аліменти з відповідача на позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для відповідного віку, та аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, і до досягненню дитиною трьох років. Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму. Крім того, судом враховано вимоги ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. У разі подальшої зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, відповідно до ст. 192 вказаного Кодексу сторони мають право звернутися із позовом про зміну розміру аліментів до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved