Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог: служба у справах дітей Виноградівської РДА про надання дозволу на виготовлення проїздного документу та надання дозволу на виготовлення проїздних документів дитині та виїзд дитини за кордон без згоди батька. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що позивачка [PERSON], перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з початку 2011 року по кінець квітня 2013 року. Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачкою, яка матеріально утримує її та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. З моменту припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Для формування світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, позивачка має намір вивезти дитину за кордон, а саме в Польщу, Румунію та Угорщину. Вважає, що така подорож матиме неабияке значення для розвитку доньки позивачки, формування її особистості в руслі європейської культури та цінностей. З цією метою позивачкою було надіслано рекомендованого листа на адресу колишнього співмешканця повідомлення-виклик від 15.09.2016 року з проханням з'явитися до нотаріуса для оформлення нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон. Не зважаючи на це, відповідач [PERSON] на запрошення з'явитися до нотаріуса жодним чином не відреагував та, відповідно, одержати від нього згоду на виїзд дитини за межі України не виявилося можливим. При цьому жодних об'єктивних та вагомих аргументів, які б обґрунтовували його небажання дати відповідну згоду він не наводив. У зв'язку із викладеним виникла необхідність звернення до суду з метою надання позивачці дозволу на виїзд за кордон [PERSON] без згоди батька. В судове засіданні позивачка [PERSON], не з»явилася, однак її представник [PERSON], подала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день і час розгляду справи (відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України викликався до суду через оголошення у пресі - "Новини Закарпаття" № 134-135 (4599-4600) від 26.11.2016 року), і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, в судове засідання не з"явився. Суд вважає можливим на підставі ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог: служба у справах дітей Виноградівської РДА, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взяємозв»язку, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з початку 2011 року по кінець квітня 2013 року. Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачкою, яка матеріально утримує її та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. З моменту припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Для формування світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, позивачка має намір вивезти дитину за кордон, а саме в Польщу, Румунію та Угорщину. Вважає, що така подорож матиме неабияке значення для розвитку доньки позивачки, формування її особистості в руслі європейської культури та цінностей. З цією метою позивачкою було надіслано рекомендованого листа на адресу колишнього співмешканця повідомлення-виклик від 15.09.2016 року з проханням з'явитися до нотаріуса для оформлення нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон. Не зважаючи на це, відповідач [PERSON] на запрошення з'явитися до нотаріуса жодним чином не відреагував та, відповідно, одержати від нього згоду на виїзд дитини за межі України не виявилося можливим. При цьому жодних об'єктивних та вагомих аргументів, які б обґрунтовували його небажання дати відповідну згоду він не наводив. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Разом із тим, згідно із ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2. ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться, зокрема, на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, однак встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзд дитини за кордон (з узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивачка намагалася здійснити), жодним чином не порушують право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету, перш за все, забезпечення інтересів дитини. Позивачка [PERSON] та її малолітня донька є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, крім того, позивачка [PERSON] працевлаштована в Україні, її батьки також проживають в Україні, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, доступ батька до дитини не обмежений. У зв'язку із викладеним виникла необхідність звернення до суду з метою надання позивачці дозволу на виїзд за кордон [PERSON] без згоди батька. На підставі наведеного, відповідно до вимог п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзд в Україну громадян України», п.п.2,4-2 Правил перетинання державного кордону України, п.п.16,23 Правил оформлення паспорта, ч.3 ст.313 ЦК України ст.ст.19 СК України та

Outcome: approved