Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

14.05.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 23 жовтня 2001 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна № 6622, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав продавцю на праві власності на підставі Дубліката свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Софіївської сільської ради Первомайського району, 22.01.1990 року, дублікат видано 23.06.1999 року, зареєстровано Первомайським МБТІ реєстровий номер 374 книга 2 від 22.01.1999 року. Вони з власником домовилися, що вартість будинку складає 8610,00 грн. За оформленням вказаної угоди вони звернулися до Первомайської філії Південної Товарної Біржі, де 23.10.2001 року договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними був письмово укладений, та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" зареєстрований на біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 6622. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації. Так, 30.10.2001 року позивачем було зареєстроване право власності на дане домоволодіння, про що свідчить реєстраційне посвідчення про реєстрацію будинку в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 374. Отже, з цього моменту Позивач став законним власником вказаного будинку. Проте, при зверненні до органу реєстрації прав власності на нерухоме майно для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на будинок, [PERSON] дізнався, що являється власником вище вказаного житла на підставі біржової угоди, яку необхідно узаконити. Так, згідно вимог ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони вимагати визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди (ст. 220 ч. 2 ЦК України). На сьогоднішній день оформити укладену між ними угоду в нотаріуса не можливо, оскільки вказана біржова угода зареєстрована в Первомайському МБТІ. Тобто, вже проведена державна реєстрація права власності на нового власника та неможливо отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на колишнього власника. Оскільки, [PERSON] являлася законною власницею будинку, то ніяких перешкод в розпорядженні майном у неї не було і вона мала право його відчужувати, тобто продавати. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу позивачем та продавцем, були виконані. За домовленістю між ними, житловий будинок, був проданий, продавцю були переданні гроші в розмірі 8610,00 (вісім тисяч шістсот десять) грн. Продавцем передано та Позивачем прийнято житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна виконаний в повному обсязі, а тому, вважає, що він є дійсним. Крім того, слід зазначити, що згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 015303 від 16.08.1994 р. та довідки Відділу у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру Миколаївської області право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що була надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , залишилось зареєстрованим за колишнім власником будинку, [PERSON] . На даний час Позивач не має можливості переоформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки [PERSON] померла. Проте, вважає, що земельна ділянка площею 0,2500 га перейшла у власність Позивача з моменту реєстрації права власності на житловий будинок, відповідно до умов ст. 120 ЗК України. В зв`язку з вище викладеним, вважає, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту його прав буде визнання в судовому порядку за ним права власності на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, що знаходяться по [ADDRESS] . Представник позивача надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON] та [PERSON] , договору купівлі-продажу нерухомого майна № 6622, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 23.10.2001 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно цього договору [PERSON] передав продавцю гроші в рахунок повного розрахунку за майно, а остання в свою чергу отримала гроші та передала позивачу даний будинок в управління та користування, звільнивши її. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved