Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати відмову [PERSON] на тимчасовиї виїзд за кордон неповнолітньої дочки, [PERSON] [INFO] - безпідставною, дозволити позивачці без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду за кордон, дозволити без згоди та супроводу батька тимчасові поїздки неповнолітньої дочки за кордон до досягнення нею повноліття та допустити до негайного виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 18.01.2001 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. Від спільного з відповідачем проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишена на проживання з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи теперішню обстановку в державі, відпочинок та навчання за кордоном є дешевшим, безпечнішим та престижнішим. Поїздки за кордон матимуть неабияке значення для духовного розвитку дитини, сприятимуть розширенню світогляду та добре позначаться на її духовному та інтелектуальному розвитку. Для виїзду за кордон потрібна письмова нотаріально посвідчена згода батька, однак отримати таку згоду вона не може так як відповідач відмовляється її надати. Через це вона змушена звертатись із позовом до суду для захисту прав дитини. У судовому засіданні представник [PERSON] - Петрунько І.А. позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що протягом останніх декількох років проживає у цивільному шлюбі з громадянином Польщі - [PERSON]. Його мати, [PERSON] дала запрошенняна туризм та відвідини для [PERSON] [INFO] Також [PERSON] зобов'язалася покрити усі витрати по проживанню, навчанню, лікуванню та переїзду [PERSON] також є можливість влаштувати [PERSON] на навчання в Громадську школу №1 ім.Папи Римського Іоанна Павла ІІ. Тому просить суд задоволити позовні вимоги у повному об'ємі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та в судовому засіданні пояснив, що позивачка [PERSON] не може належним чином підтвердити можливість матеріально утримувати дочку за кордоном і йому не знайомий співжитель позивачки до якого вона хоче поїхати з дочкою. Крім того він вважає, що дочці слід виїхати за межі України та побачити світ, але вона це може зробити з ним, коли у нього на це буде достатньо коштів. Тому просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Сторожинецької РДА в судове засідання не прибув, однак направив до суду заяву в якій вказав, що з метою забезпечення захитсу прав та законних інтересів малолітньої дитини [PERSON] [INFO] підтримує позовіні вимоги у повній мірі. Представник третьої особи - підрозділ ДМС України у Чернівецькій області Сторожинецького району в судове засідання не з'явився двічі, хоча завчасно і належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] [INFO](а.с.9), яка рішенням Рожнятівського районного суду від 02.07.2012 року (а.с.8) залишена на проживання з позивачкою та проживає з нею у с.Снячів Сторожинецького району Чернівецької області (а.с.10-13). Копією запрошення (а.с.14-17, 75) підтверджено, що громадянка Польщі [PERSON] гарантує в разі приїзду [PERSON] покрити усі витрати по проживанню, навчанню, лікуванню та переїзду та будь-яку іншу допомогу. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З пояснень представника позивачки видно, що відповідач не приймає належної участі у вихованні дитини, а вона має намір тимчасово разом із дочкою [PERSON] відвідати свого співжителя в Польщі та відпочити і оздоровити її, розширити її кругозір та ознайомити з культурою інших народів. На думку представника [PERSON] така подорож матиме важливе значення для духовного та фізичного розвитку дитини. Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд без згоди та супроводу другого з батьків (п.4) За змістом ст.141, ч.1 ст.151, ч.2 ст.155 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мати ї батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.16 вищезазначеного закону батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно ч.1 ст.18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Беручи до уваги вік неповнолітньої дитини, яка повинна відвідувати школу, суд погоджується з доводами позивачки щодо доцільності та необхідності виїзду дитини за кордон, однак в період канікул у школі. Враховуючи те, що відповідач не займається вихованням доньки [PERSON], не забезпечує її матеріально, а позивачка створює умови для її належного розвитку та виховання, в тому числі і поїздкою в іншу державу, відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини є безпідставною, тому суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, оскільки така поїздка буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст.4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів, їх тимчасового затримання та вилучення", ст.ст.9, 10, 12 Конвенції про права дитини,

Outcome: dismissed