Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 02.08.2011 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. 6 жовтня 2016 року [PERSON] помер. Відповідач у справі є його спадкоємцем. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 02.08.2011 року становить 24179,58 грн., яка складається з наступного: 1560,58 грн. - заборгованість за кредитом; 22610,00 грн. заборгованість за відсотками. Тому позивач просить стягнути з відповідача - спадкоємця померлого вищевказану заборгованість та витрати, повязані з розглядом справи. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій стверджує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, зазначили що у померлого відсутнє спадкове майно. В судовому засіданні встановлені факти та відповідні їм правовідносини: 2 серпня 2011 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н відповідно якого останній отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.7). [PERSON] погодився, що заява позичальника разом, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с.7). Проте, в порушення умов кредитного договору [PERSON] своєчасно не повертав ПАТ КБ ПРИВАТБАНК кредитні кошти, своєчасно не сплачував відсотки за його користування та ухилявся від виконання зобов'язань по кредитному договору. 6 жовтня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-БП №271457 (а.с.64). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором № б/н від 02.08.2011 року становить 24179,58 грн., яка складається з наступного: 1560,58 грн. - заборгованість за кредитом; 22610,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.5,6). Згідно копії листа Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 9 березня 2017 року за №619/02-14, на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» після смерті [PERSON] померлого 6 жовтня 2016 року заведена спадкова справа № 50 від 07.03.2017 року. Також зазначено, що заяви про прийняття спадщини від спадкоємців після померлого 06.10.2016 року [PERSON] в Лебединську районну державну нотаріальну контору Сумської області не подавались(а.с. 38). У відповідності до копії Листа претензії від 29 вересня 2017 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило [PERSON] вимогу про погашення боргових зобовязань [PERSON] на підставі норм ст.ст.1261, 1281-1282 ЦК України (а.с.39). Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом спадщину із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки Підопригорівської сільської ради Лебединського району Сумської області від 15.05.2018 року за № 146 (а.с. 62) встановлено, що [PERSON] [INFO] був зареєстрований на території сільської ради по вул.. Шевченка, 3 в с. Підопригори Лебединського району Сумської області, але фактично за вказаною адресою не проживав з 2007 року, а проживав в м. Ромни. Крім того, довідкою Підопригорівської сільської ради Лебединського району Сумської області від 15.05.2018 року за № 147 (а.с. 63) встановлено, що померлий [PERSON] на території Підопригорівської сільської ради не мав земельної частки (паю), земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та іншого нерухомого майна. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Разом з тим необхідно враховувати наступне. Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено отримання [PERSON] як спадкоємцем, що прийняв спадщину вимоги кредитора за зобов'язаннями померлого [PERSON], оскільки в матеріалах позову міститься Реєстр згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів претензій до спадкоємців, проте відсутні жодні докази щодо отримання відповідачем відповідної вимоги; та позивачем не надано докази наявності спадкового майна, за рахунок якого спадкоємець зобовязаний задовольнити вимоги кредитора, що в сукупності позбавляє позивача права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що факти, наведені позивачем в обґрунтовування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed