Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмір 18 986 гривень 07 копійок, понесених витрат по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між товариством та відповідачем 17 лютого 2011 року було укладено Договір № 120198189 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, загальна первісна вартість якого становить 1 159 гривень 73 копійки. Посилаючись на п.8.7 Договору та п.п.4.9, 6.2 «Правил отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaselT», позивачі вважають, що відповідач, як Клієнт, зобов'язана була оплачувати платежі, починаючи з дня передачі відповідача обладнання, у строк, який закінчується в останній день останнього календарного місяця встановлення Пакетом LeaselT строку: перший платіж 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20 - го числа кожного місяця, тобто 10 платежів по 115 гривень 97 копійок. Станом на час звернення позивача до суду відповідачем було оплачено 775 гривень 97 копійок. Таким чином, п.п.3.1, 5.4.2, Договору, у відповідача перед ними виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів. Так як позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання відповідачу згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, але відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу передбачена п.14.2 Правил та п.5.4.2 Договору, тому за ним рахується заборгованість, підтверджена розрахунком - Структурою грошових нарахувань. Структура грошових нарахувань на надходжень відображає належні до виплати відповідачем суми та порівнює їх з фактично здійсненими останніми платежами відповідачем. Останній стовпчик Структури є різницею між належними до сплати і фактично сплаченими сумами та відображає заборгованість відповідача щомісяця наростаючим підсумком. Згідно Структури відповідач сплатив лише 775,97 грн., (в Структурі колонка "Оплата всього"), з яких на підставі ст. 534 ЦК України та п. 6.8. Правил зараховано: 290,16 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів (в Структурі колонка "Розподіл оплат. Штрафні санкції"); 49,84 грн. на погашення компенсації понесених витрат пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання (в Структурі колонка "Розподіл оплат. Компенсація витрат"), 235,97 грн., на погашення місячних орендних платежів (в Структурі колонка "Розподіл оплат. Місячний платіж"). В результаті розрахунку заборгованість Відповідача станом на день подання цієї заяви не погашена і становить 18986,07 грн., що складається з: 923,76 грн., компенсації вартості наданого обладнання; 18062.31 грн., плата за прострочення щомісячних платежів. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань відповідач не погоджується, тому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з,явився, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі наданими до позовної заяви матеріалами. Відповідач і його представник позовні вимоги визнали частково, суду пояснили, що відповідно позовної заяви, станом на час звернення позивача до суду відповідачем було оплачено 775 гривень 97 копійок. На сьогоднішній день відповідачем було проплачемо за отриманий від позивача товар ще 200 гривень у квітні 2014 року, на погашення компенсації вартості товару, копію квитанції долучили до письмового заперечення). Тому вважають, що на погашення вартості отриманого відповідачем за Договором товару виплачено майже повну його вартість в загальній сумі 975 гривень 97 копійок (775.97 грн. + 200 грн.). і з відповідача на користь позивача до стягнення залишається тільки 183 гривні 76 копійок. Стосовно основної вимоги по оплаті вартості товару, враховуючи останній платіж відповідача за квітень 2014 року, вимоги позивача підлягають тільки частковому задоволенню в сумі 183 гривні 76 копійок. Вважають, безпідставним нарахування на відповідача позивачем штрафних санкцій, зарахування частини грошових коштів, сплачених відповідачем в якості щомісячних платежів в рахунок оплати отриманого товару на погашення компенсації та у вигляді штрафних санкцій, оскільки це суперечить умовам укладеного між ними Договору. В даному Договорі йде мова про те, що Клієнт, у разі прострочення оплати платежів оплачує плату в порядку та розмірах, визначених Правилами (п.7.2). Які саме Правила мав на увазі позивач у Договорі не зазначено. Так само, як відповідача ніхто і не знайомив з цими Правилами, а тому відповідачу не була доведена належним чином інформація щодо відповідальності за прострочення щомісячних платежів, підтвердженням чого є відсутність підпису відповідача на доданих до позову отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaselT. Крім того вважають, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в сумі 18 552 гривні 47 копійок такими, що заявлені позивачем поза межами визначеного ст.258 ЦК України спеціального строку позовної давності, встановленого законом в один рік. За ч.1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з дати укладання договору та п.3 договору, змісту позовної заяви, структури нарахувань і надходжень, строк виконання відповідачем зобов'язань за ним був визначений один рік. Враховуючи те що зі сторони відповідача мали місце порушення строків внесення сплати щомісячних платежів ще під час першого року дії договору, позивач довідався про порушення свого права при першому випадку порушення відповідачем строку платежу, а в крайньому випадку не пізніше 17 лютого 2012 року, тобто кінцевого строку, встановленого для виконання відповідачем зобов'язань за договором. В той же час, за захистом своїх прав та стягнення з відповідача на його користь в тому числі штрафних санкцій, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося тільки 27 березня 2014 року. Тому вважають, що у суду є всі підстави для застосування щодо вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», заявлених до відповідача в частині стягнення штрафних санкцій, щодо яких визначено спеціальну позовну давність, наслідків спливу позовної давності, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України, згідно якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні було встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій» 17 лютого 2011 року було укладено Договір № 120198189 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, загальна первісна вартість якого становить 1 159 гривень 73 копійки. Згідно п.1.1. Договору Відповідач бере участь в системі LeaselT, зокрема отримує ІТ- обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи LeaselT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaselT, а Оператор LeaselT (Позивач), зобов'язується підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ - обладнання обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог передбачених пакетом LeaselT. Відповідно до п.1.2. Договору порядок отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaselT, які є невід'ємною частиною цього Договору. На підставі п.2.2. Договору, Позивач надав Відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання - передачі майна №120198189 від 17.02.2011 року. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 1159,73 грн. Згідно п.2.1. Договору умови, за яким ІТ - обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaselT. Відповідачем обрано Пакет LeaselT Десятка. Умовами пакету LeaselT є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 1159,73 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівнями частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. З наданого розрахунку вбачається, що, Відповідач мав сплатити 10 платежів по 115,97 грн., фактично ним сплачено 775 грн. З наданої квитанції вбачається, що на сьогоднішній день відповідачем було проплачемо за отриманий від позивача товар ще 200 гривень у квітні 2014 року, на погашення компенсації вартості товару. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Підтвердженням того, що між сторонами був укладений договір є сам Договір, як вбачається з дати укладання договору та п.3 Договору, змісту позовної заяви, структури нарахувань і надходжень, строк виконання відповідачем зобов'язань за ним був визначений один рік. Враховуючи те, що зі сторони відповідача мали місце порушення строків внесення сплати щомісячних платежів ще під час першого року дії договору, позивач довідався про порушення свого права при першому випадку порушення відповідачем строку платежу, а в крайньому випадку не пізніше 17 лютого 2012 року, тобто кінцевого строку, встановленого для виконання відповідачем зобов'язань за договором. Згідно ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов,язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов,язаний з лізингом, застосовуються загальні положення про договір купівлі - продажу та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом зроблено висновок, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, в яких одна сторона (лізингоодержувач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (лізингодавця) певну дію, в даному випадку сплатити суму коштів за договором. У силу статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач крім того, що зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, звернув увагу на те, що в позовній заяві позивачі вказали на те, що вона отримала товар за договором та умовами Правил…, хоча з умовами Правил її не знайомили. На підтвердження доводів позовної заяви позивачами додано копії Договору підписаної позивачами та відповідачем, а також «Правила отримання ІТ - обладнання,…», як невід,ємної частини Договору, такі «Правила…» підписані тільки лише позивачами, а тому по своїй суті є нікчемним правочином, що узгоджується з принципом закріпленим ч.1 ст.203, п.2 ч.1 ст.208 ЦПК України. На обґрунтування стягнення позовних вимог позивач посилається на Правила…, проте, судом зроблено висновок про безпідставне нарахування на відповідача позивачем штрафних санкцій, зарахування частини грошових коштів, сплачених нею в якості щомісячних платежів в рахунок оплати отриманого товару на погашення компенсації та у вигляді штрафних санкцій, оскільки це суперечить умовам укладеного між сторонами Договору. В даному договорі йде мова про те, що Клієнт, у разі прострочення оплати платежів оплачує плату в порядку та розмірах, визначених Правилами (п.7.2). Які саме Правила мав на увазі позивач у Договорі не зазначено. Так само, як до суду не надано жодних доказів, що відповідача знайомили з цими Правилами. Суд вважає, що в даному, позивачами не була доведена належним чином інформація відповідачу, щодо відповідальності за прострочення щомісячних платежів, підтвердженням чого є відсутність підпису відповідача, на доданих до позову «Правилах отримання ІТ - обладнання, інших товарів та послуг у системі Пакет LeaselT», а тому суд прийшов до висновку, що в даному випадку підлягає до стягнення сума основного боргу у розмірі 183 гривні 76 копійок. В той же час суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в сумі 18 552 гривні 47 копійок не підлягають задоволенню, так як заявлені позивачем поза межами визначеного ст. 258 ЦК України спеціального строку позовної давності, встановленого законом в один рік. За ч.1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з дати укладання договору та п.3 Договору, змісту позовної заяви, структури нарахувань і надходжень, строк виконання відповідачем зобов'язань за ним був визначений один рік. Враховуючи те що з боку відповідача мали місце порушення строків внесення сплати щомісячних платежів ще під час першого року дії договору, позивач довідався про порушення свого права при першому випадку порушення відповідачем строку платежу, а в крайньому випадку не пізніше 17 лютого 2012 року, тобто кінцевого строку, встановленого для виконання відповідачем зобов'язань за договором. Відповідно до поштового штампу позивач, за захистом своїх прав та стягнення з відповідача на користь в тому числі штрафних санкцій, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося тільки 31.03.2014 року. Тому суд прийшов до висновку, що є всі підстави для застосування щодо вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», заявлених до відповідача в частині стягнення штрафних санкцій, щодо яких визначено спеціальну позовну давність, наслідків спливу позовної давності, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України, згідно якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позивних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому вимоги в частині стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають частковому задоволенню на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2 гривні 36 копійок. На підставі викладеного і

Outcome: partial