Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

у березні 2021 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 серпня 2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я., позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] , який вселився в квартиру за згодою колишнього власника. [PERSON] позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тому звернувся у суд з даним позовом. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , та усунути позивачу перешкоди в користуванні вказаним житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 20) Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 серпня 2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. (а.с.6) У спірній квартирі з 01 лютого 1996 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується даними довідки № 14536133 від 24.03.2021 р. про реєстрацію місця проживання особи. (а.с. 19) Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] вселився в дану квартиру та проживає в ній за згодою колишнього власника [PERSON] , а тому [PERSON] , як власник квартири, позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки там мешкає відповідач, який на даний час не має відношення до цієї квартири, іншого житла у позивача немає. Позивачем на ім"я відповідача було направлено письмову вимогу про звільнення спірної квартири, однак дана вимога не була задоволена. Суд вважає, що такі доводи позивача не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно частин першої та третьої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку чи квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З аналізу вказаних норм слідує, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою і поряд з ним мають право користування цією квартирою члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір, поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється і право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував, що відповідач [PERSON] , чинить перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою, проживаючи у вказаній житловій площі. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 02 серпня 2017 року [PERSON] набув права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі довідки № 57, виданої ОСББ "Молодіжний-14" та зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] . За правилами ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, висловлених Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 569/4373/16 від 21 серпня 2019 року, права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту, і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Отже, сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання у контексті відповідної практики ЄССЛ. З матеріалів справи слідує, що відповідач по справі не має іншого житла, виселення із квартири може призвести до виникнення негативних для нього наслідків, пов`язаних з відсутністю у нього в м. Києві іншого житла. Враховуючи наведене, а також дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed