Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

05.10.2021 року до суду звернувся позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», представник позивача Шкромида Ю.В., з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача [PERSON] 19.10.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 20.10.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи на 10.12.2021 року. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 14.04.2020-010001902 в сумі 6\~240.00 грн., та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 19 березня 2020року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР » та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 19.03.2020-100000350. Відповідно до п.1.1. якого за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2021 року у справі № 173/2222/20 встановлена правомірність укладеного договору та його укладення у повній відповідності до чинного законодавства. Суд відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним. Відповідно до п. 1.4 договору № 19.03.2020-100000350 кредитор надає кредит позичальникові у розмірі 4\~000.00 грн., на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 01.04.2020 року з платою за користування кредитом у розмірі 1\~120 грн. 19.03.2020 року позивач видав відповідачеві кредит у розмірі 4000.00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 545 від 19.03.2020 року, чим виконав свої зобов`язання повністю. 31.03.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 31.03.2018-010002039, з аналогічними у мовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 31.03.2020 року та на підставі ст.. 601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту в розмірі 4000.00 грн., за кредитним договором № 31.03.2018-010002039 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000.00 грн. за кредитним договором № 19.03.2020-10000350. 14.04.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 14.04.2020-010001902 згідно якого Кредитор надає позичальникові кредит у розмір 4\~000.00 грн.., на 28 календарних днів,з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.05.2020 року та платою за користування кредитом у розмірі 2\~240.00 грн. з заявою позичальника про кредитування/зарахування від 14.04.2020 року та на підставі ст. 601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4\~000.00 грн. за кредитним договором № 14.04.2020-010001902 було зараховано в рахунок вимоги кредитора по поверненню суми кредиту розмірі 4 000.00 грн., за кредитним договором № 31.03.2018-010002039 . За даним договором позивачем та відповідачем строки повернення кредиту та процентів не переносились. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачеві заборгованість, розрахунок та розмір якої визначені у додатку до даної позовної заяви, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що 19 березня 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР » та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 19.03.2020-100000350, що підтверджується копією договору. Відповідно до п.1.1. якого за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2021 року у справі № 173/2222/20 встановлена правомірність укладеного договору та його укладення у повній відповідності до чинного законодавства. Суд відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним, що підтверджується копією рішення суду. Відповідно до п. 1.4 договору № 19.03.2020-100000350 кредитор надає кредит позичальникові у розмірі 4 000.00 грн., на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 01.04.2020 року з платою за користування кредитом у розмірі 1 120 грн. 19.03.2020 року позивач видав відповідачеві кредит у розмірі 4000.00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 545 від 19.03.2020 року, чим виконав свої зобов`язання повністю. 31.03.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 31.03.2020-010002039, з аналогічними у мовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 31.03.2020 року та на підставі ст.. 601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту в розмірі 4000.00 грн., за кредитним договором № 31.03.2020-010002039 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000.00 грн. за кредитним договором № 19.03.2020-10000350. 14.04.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 14.04.2020-010001902 згідно якого Кредитор надає позичальникові кредит у розмір 4 000.00 грн.., на 28 календарних днів,з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.05.2020 року та платою за користування кредитом у розмірі 2 240.00 грн. з заявою позичальника про кредитування/зарахування від 14.04.2020 року та на підставі ст.. 601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4 000.00 грн. за кредитним договором № 14.04.2020-010001902 було зараховано в рахунок вимоги кредитора по поверненню суми кредиту розмірі 4 000.00 грн., за кредитним договором № 31.03.2020-010002039, що підтверджується копіями заявок Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачка посилається на те, що вона не укладала кредитний договір з первісним кредитором, не отримувала грошових коштів, та їй невідомо звідки у первісного кредитора виявились її паспортні дані. Договір між сторонами було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Зазначений договір був укладений відповідно до положень ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» - договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до абз.1,2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» - Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ч.1,3,4,5,6, ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» - Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 12\~ЗУ «Про споживче кредитування»\~регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування»\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. \~ \~ Відповідно судом встановлено, що відповідач прийняла пропозицію укласти договір про надання позики та отримала грошові кошти. Таким чином судом встановлено, що договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі та підписаний уповноваженими особами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачані договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року). \~ \~ Виходячи\~з вищевикладеного,\~надавши належної\~ оцінки\~ представленим\~ у\~справі доказам\~у їх\~сукупності:\~встановивши,\~що згідно\~умов кредитного\~договору,\~з \~урахуванням \~укладених в\~ подальшому\~ договорів\~про \~ перекредитування\~/\~зарахування,\~ \~остаточний \~термін \~повернення позики\~ встановлено\~ \~12.05.2020\~року.\~ Приймаючи\~ до\~уваги,\~що \~ позивач\~просить \~стягнути з\~ \~відповідача \~ \~заборгованість за\~основною сумою\~4\~000.00\~грн.,\~тобто \~суму \~виданих кредитних\~ коштів,\~та \~відсотків сумі\~ 2\~240.00грн.,\~ \~які погодженні\~ \~сторонами при\~укладенні \~останнього \~договору \~про перекредитування,\~ \~суд приходить\~до \~висновку про\~ задоволення\~ позовних\~ вимог\~ \~та \~стягнення з\~ відповідача\~ на\~користь позивача\~заборгованості,\~ за\~ сумою\~наданого кредиту\~ 4\~000.00\~грн.,\~ \~і \~відсотків \~ \~за \~користування кредитом\~ у\~ в\~сумі \~2\~240.00\~ .00\~ грн.,\~ \~ а\~ всього\~ 6\~240\~00\~грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~270.00 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог і дана сума судового збору є мінімальною для даного виду позовів

Outcome: approved