Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

06 жовтня 2015 позивач звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 червня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір VIX0AD00005335, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6476,59 доларів США на термін до 18 червня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором VIX0AD00005335 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 19 серпня 2015 року становить 15540, 56 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 5812,41 доларів США, в зв'язку з чим різниця становить 9728, 15 доларів США, а тому просили стягнути зазначену суму, а також штрафи у розмірі: 11,32 доларів США (фіксована частина); 486,41 доларів США (процентна складова), що разом становить 10225, 88 доларів США та судові витрати солідарно з відповідачів. В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити . Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Зокрема [PERSON] послався на те, що сума боргу є завеликою для нього, поки міг, він платив кредит, потім віддав заставний автомобіль. При цьому визнав факт підписання договору та ознайомлення з його умовами, зазначив, що йому неодноразово дзвонити працівники банку з вимогами погашення кредиту. Разом з тим письмових вимог від банку, в тому числі повідомлення від 08 вересня 2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи, він не отримував. [PERSON] зазначила, що до неї банк не звертався з вимогою про погашення заборгованості, при цьому після спливу строку погашення кредиту - 18 червня 2013 року, вона вважала свої зобов'язання припиненими. Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема роз'яснивши особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, в тому числі обов'язок доведення обставин, на які особи посилаються як на підстави своїх заперечень, надавши час на отримання юридичної допомоги та роз'яснивши порядок отримання такої допомоги, попередивши про наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №VIX0AD00005335, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 6476,59 доларів США на термін до 18 червня 2013 року (а.с. 14-22). В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором 19 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки (а.с.23). Згідно п. 11 договору поруки, він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27 травня 2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» через неналежне виконання відповідачем умов договору, було стягнуто заборгованість у розмірі 5812,41 доларів США (а.с. 4-7). З вказаного рішення вбачається, що при укладенні договору сторонами дотримано вимоги ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, при цьому позивач свої зобов'язання за договором виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором VIX0AD00005335, станом на 19 серпня 2015 року [PERSON] має заборгованість, яка складається з: 9728,15 доларів США - різниці між поточною заборгованістю та стягнутою раніше судом; 11,32 доларів США (фіксованої частини); 486,41 доларів США (процентної складової), а разом 10225,88 доларів США (а.с.8-10), що за курсом 22,09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 серпня 2015 року складало 225858, 93 гривні (а.с.11). Позивач 08 вересня 2015 року звертався до відповідачів з повідомленням про необхідність погашення заборгованості, що утворилась. (а. с. 12, 13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, беручи до уваги неналежне виконання [PERSON] умов кредитно-заставного договору від 19 червня 2015 року, яке виразилося у виконанні ним договірних зобов'язань з порушенням умов, визначених договором, щодо строків та розміру погашення кредитної заборгованості, позовні вимоги до нього являються обґрунтованими, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до [PERSON], виходячи з такого. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо таки строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України вбачається, що із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З договору поруки від 19 червня 2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова, визначена п. 11 договору не являється встановленням сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому до [PERSON] підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо того, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того у кредитно-заставному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - 18 червня 2013 року ( п. 17.1.4). Таким чином у позивача виникло право пред'явлення вимоги до [PERSON] починаючи з 18 червня 2008 року протягом наступних шести місяців, чим позивач не скористався, тому суд відмовляє в частині позовних вимог щодо [PERSON] через припинення поруки. Така позиція суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у поставах від 18 липня 2012 року № 6-78 цс 12, 21 травня 2012 року № 6-48 цс 11, 23 травня 2012 року № 6-33 цс 12, 07 жовтня 2015 № 6-263 цс 15. Також при винесенні рішення суд враховує позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року та позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену в п. 14 Постанови № 14 від 18 грудня 2009 року, та беручи до уваги курс долара США , встановлений Національним Банком України станом на день винесення рішення (23,6 грн), стягує з [PERSON] заборгованість в розмірі 241 330, 77 грн ( 10 225,88 х 23,6). Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 559, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: approved