Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що у січні 2010 року зареєструвала шлюб із [PERSON] Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] З серпня 2010 р. з відповідачем проживають окремо, шлюб розірвано рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2013 р. Відповідач з серпня 2010 р. ніякої участі у вихованні дитини не приймає, здоров'ям сина не цікавиться, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток. За весь цей час відповідач жодного разу не відвідував сина, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Будь-яких перешкод для спілкування з дитиною відповідачу не чинилися, що свідчить про нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків, а тому позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі ? усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повного повноліття дитини. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав та доводів наведених в позовній заяві. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. У судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак конверти повернулися до суду у зв'язку зі спливом терміну зберігання. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, вивчивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 26 травня 2010 року, [PERSON] народився [INFO] року, батьком якого є [PERSON], мати [PERSON] (а.с.5). Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2013 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.3). [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 09 вересня 2016 року, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 09 вересня 2016 року, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] (а.с.4). У довідці № 60 від 20.04.2017 р., КЗ "Навчально-виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад комбінованого типу - загальноосвітня школа І ступеня №218", вказано, що вона видана [PERSON], матері [PERSON], учня 1-го спеціального класу цієї школи, в тому, що вихованням сина займається сама, батько у вихованні дитини участі не приймає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач з відповідачем не проживають разом з серпня 2010 року, відповідач ніколи не цікавився життя дитини, участі у його вихованні не приймав, ні до дитячого садочка, ні до школи не разу не приходив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] участі у вихованні дитини [PERSON] не приймає, будь-яких перешкод йому не чинилися, ніколи не бачила, щоб батько приходив до будинку де проживає дитина з матір'ю. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] участі у вихованні дитини [PERSON] не приймає, не виявляв бажання спілкуватися з сином. У судовому засіданні представник виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області пояснила, що [PERSON] не звертався до них із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання батьківських обов'язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст.164,165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно акта обстеження умов життя т а виховання в сім'ї [PERSON] та [PERSON], від 25.09.2017 р., складеної комісією у складі спеціаліста І категорії служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради Кравченко І.М. та фахівця КМЦСССДМ [PERSON], обстежені умови життя та виховання неповнолітнього [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], де разом з дитиною проживають: мати - [PERSON], баба - [PERSON], дід - [PERSON], зять - [PERSON] Матеріально сім'ю утримує - мати та вітчим дитини, розмір щомісячного доходу складає - 7 000 грн., вихованням дитини займається мати та вітчим, санітарний стан в жилому приміщенні - задовільний. Дитина забезпечення одягом, взуттям, їжею та всім необхідним. Під час обстеження було виявлено, що санітарний стан в жилому приміщенні задовільний, в кімнаті чисто, в холодильнику наявні продукти харчування (а.с. 49). Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що батько дитини з нею не проживає, її утриманням, вихованням не займається, дитиною не цікавиться, участі в її житті не приймає, не бажає забезпечити сину базові потреби-належне харчування, відповідний одяг, санітарно-гігієнічні умови проживання. Спілкування з батьком у хлопчика взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Окрім того, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак в позовній заяві позивач просить стягнути аліменти в розмірі ? від всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини певного віку, щомісячно і до повноліття дитини Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 13 червня 2017 року, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідач у судове засідання не з'явився, будь-яких доказів про свій матеріальний стан суду не надав, а тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини певного віку, з дня звернення позивача до суду із позовною заявою, щомісячно і до повноліття дитини, оскільки законом визначена мінімальна межа, яка не може бути меншою ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial