Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] є батьком їхніх спільних дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . У 2013 році судом стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі по 450,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27 липня 2013 року і до досягнення ними повноліття. Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання синів, які повністю знаходяться на її утриманні та вихованні. На даний час розмір аліментів є меншим від встановленого законом мінімуму, розмір витрат на утримання дітей значно зріс, а відповідач в свою чергу має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж визначені судом. З врахуванням зазначеного просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просила стягнути додаткові витрати на дітей у розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, посилаючись на те, що діти потребуюють постійних грошових вкладень у їх навчання , розвиток та відпочинок. Від представника відповідача адвоката Корфа П.К. 15.02.2021 надійшов відзив на позов у якому він вказав, що позивачка не подала жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України та стягнення додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Семенюк Ю.В. підтримав позов з підстав, наведених у ньому та вказав, що у відповідача покращився матеріальний стан, оскільки він працює у Республіці Польщі, має у власності будинок та земельну ділянку, що є підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, діти займаються спортом, а саме граюь у футбол, що є підставою для стягнення з відповідача по 1000 гривень додаткових витрат на дітей. Представник відповідача адвокат Корф П.К. позов не визнав з підстав, наведених ним у відзиві. Крім того вказав, що відповідач дійсно працює у Республіці Польщі, однак його доходи незначні, він має на утриманні жінку, яка чекає від нього дитину. На утримання дітей щомісячно надсилає триста злотих. У нього у власності дійсно є будинок, який він отримав у спадок у 2004 році, тобто ще до винесення рішення про стягнення аліментів. У будинку проживає позивачка з дітьми. Земельна ділянка передана в оренду, однак гроші за оренду отримує позивачка. Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є синами [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01.10.2013 вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26.07.2013 і до досягнення дітьми повноліття. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта вбачається, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,0371 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крижівської сільської ради та житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першої\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз\~ст. 192 СК України\~дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено покращення майнового стану відповідача, однак відповідачем визнано розмір аліментів у сумі 1200 грн. Крім того, позивачем не підтверджено розмір витрат, який несеться нею на утримання дітей, що виключає можливість для суду дати оцінку реальним витратам чи можливим витратам сторін у зв`язку з утриманням дітей, тобто не підтверджено те, що позивачка несе витрати на утримання дітей щомісяця більші ніж 3000 гривень з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей. Посилання позивачки на те, що у відповідача є у наявності майно, а також на його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 3000 гривень залишилися без підтвердження їх доказами. Крім того,\~Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII\~частину першу статті 71 Закону України\~«Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Таким чином, доводи представника позивачки про те, що позивачка отримувала і після звернення в суд аліменти у розмірі встановленому рішенням суду від 2013 року\~у розмірі 450 гривень за відсутності доказів про реально сплачені аліменти, підлягають критичній оцінці, оскільки державою гарантовано розмір аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не залежно від розміру визначеного рішенням суду. З врахуванням наведеного слід позов задовольнити частково, а саме в розмірі який визнається відповідачем. Відповідно до\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись з даною вимогою, позивачка обмежилася лише загальними фразами та вказала, що діти потребують постійних грошових вкладень у їх навчання, розвиток, відпочинок. Однак всупереч вимогам\~ст. 185 СК України\~не вказала які додаткові витрати вона несе на дітей, що викликані особливими обставинами, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає. На підставі ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що при\~\~подачі позову позивачка звільнена\~\~від сплати\~\~судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави\~\~судовий збір в розмірі 908 (дев"ятсот вісім) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial