Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.04.2018 року [PERSON] на підставі договору позики № 25/04/18 від 25.04.2018 року отримав грошову позику в розмірі 20385,00 грн. На час укладення цього договору відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, займаючи посаду водія автотранспортних засобів, що підтверджується наказом № 100-к від 04.07.2017 року. Кінцева дата повернення позики - 25.05.2018р. 31.05.2018 року відповідача було звільнено з роботи згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить наказ директора ТзОВ "Овертранс" № 161-к від 31.05.2018 р. Станом на 06.07.2018 року загальна сума боргу становить 21 225,92 грн., що складається з 20 385,00 грн. - основна заборгованість, 770,55 грн. - пеня, 70,37 грн. - 3% річних, у звязку з чим просив позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача Смик М. М. позов підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив таку задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з"явився в судове засідання без поважних причин та неповідомив про причини своєї неявки суд. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» про стягнення невиплаченої заробітної плати залишено без розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що 25.04.2018 року між позивачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач отримав 20 385,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується видатковим касовим ордером від 25.04.2018 року. Зазначену суму коштів, відповідач зобов`язувався повернути до 25.05.2018 року. Проте, відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав та отримані кошти за договором позики не повернув. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. . За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів є обгрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.11, 16, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved