Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

02.04.2015 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про виселення. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.08.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ZPE0GK00000275 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого третій особі було надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 93 220,00 доларів США строком до 04.08.2025 року, а третя особа зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені умовами Кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 09.08.2005 року між позивачем та третьою особою був укладений Договір іпотеки № ZPE0GK00000275, згідно умов якого третя особа передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], та належить на праві власності третій особі. При цьому, умовами вказаного Договору іпотеки передбачено право відповідача на реєстрації у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. У зв'язку з невиконанням третьою особою своїх зобов'язань за Кредитним договором, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «КБ «Приватбанк». Після ухвалення вказаного рішення суду позивачем, в порядку виконання вимог закону, було направлено третій особі, як позичальнику, та відповідачу, як особі, яка згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Хрещатик», зареєстрована у вказаній квартирі, вимогу про звільнення займаного житлового приміщення, однак дана вимога виконана не була. При цьому, позивач зазначає в позовній заяві, що відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі без відповідної згоди на такі дії ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя. На підставі вищевикладеного та посилаючись на вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу України, позивач просить суд виселити [PERSON] з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» від 27.02.2016 року, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05.08.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ZPE0GK00000275 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого третій особі було надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 93 220,00 доларів США строком до 04.08.2025 року, а третя особа зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені умовами Кредитного договору (а.с. 5-6). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 09.08.2005 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № ZPE0GK00000275, згідно умов якого [PERSON] передав ПАТ «КБ «Приватбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], та належала на праві власності [PERSON] (а.с.7-8). Разом з тим, у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 9-10). Звертаючись з позовом до суду, позивач просить виселити відповідача зі спірної квартири, посилаючись на те, що останній добровільно звільнити квартиру та виселитись з неї не бажає. Так, згідно положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. При цьому, аналогічний порядок щодо виселення всі громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення яка на предмет іпотеки, передбачено положеннями ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР. Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з Довідки форми № 3, виданої ЖБК «Енергетик» в 2016 році за № 9, у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з 2006 року зареєстроване постійне місце проживання [PERSON], згоди на реєстрацію якого в вказаній квартирі ПАТ «Приватбанк» як іпотекодержатель не надавав. Разом з тим, не зважаючи на вимогу позивача, направлену [PERSON] та [PERSON] 09.07.2014 року, щодо добровільного звільнення у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12), на день розгляду справи в суді відповідач [PERSON] квартиру не звільнив. З огляду на наведене, а також враховуючи ту обставину, що позивач, у встановлений законом спосіб повідомив відповідача про звільнення квартири, на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, а відповідач добровільно її не звільнив, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення [PERSON] з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 6 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 109 ЖК Української РСР, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: approved