Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

09 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши останній тим, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] , де з 08 вересня 2009 року, за згоди останнього, було зареєстровано також [PERSON] . З часу реєстрації місця проживання відповідача у домоволодінні [ADDRESS] останній жодного дня не проживав в ньому, оскільки необхідність у цьому відпала, а фактично мешкав у будинку [ADDRESS] , де мешкає по теперішній час. Відповідач особисто з реєстрації місця проживання не знімається, посилаючись на свою зайнятість і постійно відкладає це на невизначений строк. На час звернення до суду з відповідною позовною заявою відповідач не проживає за місцем реєстрації більше 11 років, а тому позивач просить суть визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року по даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов, з якого вбачається, що він визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності. Директор департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Пономарьов А.С. надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР. Дослідивши долучені до позовної заяви письмові докази, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з долученого витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15084688 від 02 липня 2007 року вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕО № 146300 за реєстраційним номером 749 від 10 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 5). Позивачем також долучено копію довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] видану відділом формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР за вих. № 02.3-13/46 від 08 січня 2020 року, з якої вбачається, що останній мешкає по [ADDRESS] (а. с. 7). З долученого до матеріалів справи копії паспорта [PERSON] вбачається, що останній 08 вересня 2009 року зареєстрований по [ADDRESS] (а. с. 8-9). Відтак, позивач вважає, що незважаючи на те, що відповідач ніколи не мешкав у визначеному домоволодінні, однак залишаючись зареєстрованим у ньому, останній тим саме порушує законні права та інтереси позивача. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно дост. 41 Конституції Українита п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК Україниніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта законом. Відповідно ч.ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За положеннямист. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини по справи, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про поважність причин відсутності більше року відповідача за спірною адресою та про відсутність будь\~яких домовленостей відповідача з позивачем, а також думку відповідача щодо визнання позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~витрати понесені позивачем зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved