Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просила припинити правовідносини, розірвати Кредитний договір №11020534000 від 09.08.2006, укладений між [PERSON] та ПАТ "Укрсіббанк", мотивуючи вимоги тим, що існування вказаних договірних правовідносин втратило свій сенс, зокрема посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.652 ЦК України щодо істотної зміни обставин, світову фінансову кризу, зміну курсу Євро до гривні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Заслухавши представника позивача, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позов не може бути задоволено з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1-2 статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. 09.08.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (а не Публічним акціонерним товариством - згідно з безпосереднім змістом позовних вимог) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту (а не Кредитний договір - згідно з безпосереднім змістом позовних вимог) №11020534000, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 85 000 євро, за умови його повернення та сплати процентів за користування вказаними коштами, комісії, тощо (а.с.16-19, п.1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту), при цьому судом встановлено, що доказів щодо виконання своїх вищевказаних зобов"язань [PERSON] у повному обсязі (в тому числі на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року а.с.11-15), останньою не надано. За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пунктом 9.12 розділу 9 вказаного договору передбачено, що уклавши цей договір, позичальник надає банку згоду: передавати права і обов`язки банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника; вилучати продукцію у позичальника без отримання на це додаткової згоди позичальника та відповідного судового рішення - у випадках звернення банком у позасудовому порядку чи до судового провадження з вимогами про повернення споживчого кредиту чи погашення чи погашення іншого боргового зобов`язання; звертатись за інформацією про фінансове становище позичальника до третіх осіб, які пов`язані з позичальником сімейними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача. Пунктом 9.13 розділу 9 кредитного договору передбачено, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, підписуючи вказаний кредитний договір, [PERSON] погоджувалась з усіма його умовами, вважала їх справедливими по відношенню до себе. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 9.13 кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив її, зокрема зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», всіма умовами даного договору і вони є зрозумілими для позивача, а також вона вважає їх справедливими по відношенню до себе. Суд вважає, що змінені загальні обставини, на які посилається позивач не мають безпосереднього відношення до предмету судового розгляду, а тому і посилання позивача на положення ст.652 ЦК України є безпідставним. При цьому, Статтею 651 ЦК України передбачено: з міна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім того, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин наявна відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed