Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, та посилалася на те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина на спадкове майно померлого, а саме на земельну ділянку площею 2,8579 га, яка знаходиться в межах Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивачка вказувала на те, що [PERSON] на її ім»я залишив заповіт і вона являється спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] 13.11.2015 року державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П. відмовив позивачці в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Чупирянська сільська рада, Білоцерківського району, Київської області після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно та не проведено державної реєстрації права власності даного об»єкта спадкового майна. Позивачка просила в судовому порядку визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 2,8579 га, яка знаходиться в межах Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області та яка посвідчена державним актом серії [NUMBER] в порядку спадкування після смерті померлого [INFO] року [PERSON]. Представник позивача у суді уточнив позовні вимоги позивачки та просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на земельну ділянку площею 2,8579 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільсько господарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Представник Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області Київської області до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, направив суду лист від 25.01.2015 року №02-14-29 в якому вказав, що Чупирянська сільська рада не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після померлого [INFO] року [PERSON]. Заслухавши учасника процесу, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1960 року. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Як встановлено в суді, на день смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до копії заповіту від 04.01.2003 року посвідченого 04.01.2003 року секретарем виконавчого комітету Чупирянської сільської Ради народних депутатів Білоцерківського району Київської області та зареєстрованого в реєстрі №1, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті і на що за законом він матиме право він заповідає [PERSON]. Вказаний заповіт на день смерті [PERSON] був чинним. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу Українизастосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, оскільки [PERSON] помер [INFO] року і спадщину було прийнято до 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спад коємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту від криття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести міся ців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за за повітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Згідно до копії спадкової справи Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області №02-14/298/2010 до майна померлого [INFO] року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області звернулася 04.08.2010 року [PERSON] Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.01.2016 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення 04.08.2010 року спадкової справи до майна померлого [INFO] року [PERSON] З копії довідки виданої Чупирянською сільською радою Білоцерківського району від 09.07.2010 року за №02-18-753, яка була видана [PERSON], вбачається, що померлий [INFO] року [PERSON], [INFO], на день своєї смерті проживав і був зареєстрований в [ADDRESS]. На день його смерті в цьому ж будинку разом з ним була зареєстрована дружина [PERSON], [INFO], інших спадкоємців, які проживають за даною адресою не має. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] шляхом реєстрації зі спадкодавцем за його ж адресою станом на [INFO] року. Наведене також вбачається із довідки виданої виконкомом Чупирян ської сільської ради від 14.09.2015 року №02-33-715. Отже, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON]., померлого [INFO] року у передбаченому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що 04.08.2010 року державний нотаріус Білоцер ківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом в якому вказано, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року є його дружина [PERSON], [INFO]. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з: майнового паю, у загальному пайовому фонді колек тивного сільськогосподарського підприємства «Чупирянське» с. Чупира, Білоцерківсько го району, Київської області. Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1-1246. В судовому засіданні було встановлено, що 13.11.2015 року державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори винесла постанову в якій відмо вила [PERSON] в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Чупирянська сільська рада, Білоцерківського району, Київської області після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно та не проведено державної реєстрації права власності даного об»єкта спадкування. Наведене підтверджується копією постанови від 13.11.2015 року за №4319/ 02-31. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз»яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні було встановлено, що на підставі розпорядження Білоцерків ської райдержадміністрації від 20.09.2004 року №326 на ім»я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] в якому зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,8579 га, яка розташована на території Чупирянської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Наведене підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на якому міститься печатка Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області. Згідно до довідки виданої виконавчим комітетом Чупирянської сільської ради від 13.11.2015 року №02-33-828 [PERSON] по Чупирянській сільській раді належить земельна ділянка (пай) розміром 2,8579 га. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогоспо дарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створе них на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно до ст.2 цього Закону Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купів лі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлю ючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» та Закону України «Про оренду землі», громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності. Отже, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку /пай/ посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток /паїв/ в натурі /на місцевості/, а після цього - власнику земельної частки /паю/ видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином в даному випадку, спадкодавець [PERSON] мав право на земельну частку /пай/, що було в свій час посвідчено відповідним сертифікатом, яким посвідчувалося його право на земельну частку /пай/ до виділення цієї частки в натурі, вказаний сертифікат він одержав за життя, і вказана частка /пай/ була виділена в натурі /на місцевості/, державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений, але не був за життя [PERSON] зареєстрований у встановлему законом порядку, а тому до [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], перейшло право на вищевказану земельну ділянку. При вирішенні спору судом приймаються до уваги і та обставина, що згідно відомостей з Національної кадастрової системи власником земельної ділянки площею 2,8579 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Чупирянської сільської ради являється [PERSON]. Наведене підтверджується відповіддю Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київ ської області від 02.02.2016 року за № 9-1005-99.4-171/2-16 на запит суду та відомостями з Національної кадастрової системи. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовува тися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказано вище в рішенні суду, позивачка позбавлена можливості оформити спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку. Оскільки спадкодавець [PERSON] набув права на вказану вище земельну ділянку, а тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року право власності на земельну ділянку площею 2,8579 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Оскільки інший порядок для набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно законодавством не визначений. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 524,534,548,549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 1216,1218,1225 ЦК України, п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/», Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/»,

Outcome: approved