Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 17 лютого 2014 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено на проживанні з матір»ю. Зазначає, що відповідач, як батько матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча його матеріальний стан дозволяє брати участь у витратах на дітей. Так, відповідач є працездатний, інших осіб на утриманні не має, хоч офіційно не працевлаштований, однак має регулярні заробітки. Вказує, що її доходів не вистачає для забезпечення належного рівня життя та розвитку дітей, на придбання одягу та інших необхідних речей. Тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити їх у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги заяву позивачки та дослідивши подані нею докази, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, від спільного проживання сторін у шлюбі народилися діти\~: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. В силу\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2\~ст.182 Сімейного кодексу України\~встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року\~зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітні діти сторін проживають окремо від батька, відповідача по справі, і перебувають на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, матеріально забезпечений, то суд вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, що просить позивачка. На підставі наведеного та\~ст. 15 ЦК України, ст.ст.\~180-182,\~184,\~191 СК України,

Outcome: approved