Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

09.09.2019 року позивачі звернулися до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Територіальної громади в особі Житомирської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гукова Наталія Євгеніївна про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що 13.08.2019 року позивачі по справі отримали у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гукової Н.Є. свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Свідоцтва про право на спадщину по ј видано на спадщину, яка складається з 1/3 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 18.05.1991 року Другою житомирською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-1681, зареєстрованого 16.09.1991 року Житомирським міським бюро технічної інвентарізадії в реєстрову кадастрову книгу №87, стор. 8, реєстр 10946. Відповідно до довідки №2826 від 11.04.2019 р. про технічні показники об`єкту, свідоцтва про право на спадщину за законом та опису об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єктом спадщини є житловий будинок цегляний, загальною площею 105,8 кв.м., житловою площею 85,0 кв.м. До будинку належать сарай літ. «Б», сарай літ. «В», туалет літ. «У», Ѕ № Ѕ колодязя, №2 колодязь, огорожа №3-5. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1887294018101. Під час отримання свідоцтва про право на спадщину ми повідомили нотаріуса, що фактично батько позивачів та чоловік [PERSON] володів та користувався з 1991 року 2/3 житлового будинку, з яких 1/3 належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину та 1/3 житлового будинку, що мав прийняти та оформити рідній брат [PERSON] , 1954 р.н., але з 1982 року не проживав за адресою будинок [ADDRESS] , а виїхав до Росії на заробітки та не підтримував ніяких зав`язків. В 2008 році [PERSON] , звертався до Богунського РВ УМВС в Житомирський області з заявою про непроживання свого брата [PERSON] за вищезазначеною адресою та на свою заяву отримав постанову про відмові в порушенні кримінальної справи від 11.12.2008 року разом з супровідним листом. Таким чином [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і продовжував до своєї смерті відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, а саме 1/3 житлового будинку [ADDRESS] . Позивачі спадкоємці [PERSON] також вже більше 10 років користуються вищезазначеним майном, що підтверджується довідкою №1358 від 07.09.2019 р., в якій зазначено, що [PERSON] з 25.10.2001 року по теперішній час проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] з 31.01.1979 року по теперішній час, [PERSON] з 27.06.2000 р. по теперішній час та [PERSON] з 11.01.2003 року по теперішній час. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачів надав заяву про розгляд справи у їхню відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи у їхню відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі більше 10 років користуються вищезазначеним майном, що підтверджується довідкою №1358 від 07.09.2019 р., в якій зазначено, що [PERSON] з 25.10.2001 року по теперішній час проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] з 31.01.1979 року по теперішній час, [PERSON] з 27.06.2000 р. по теперішній час та [PERSON] з 11.01.2003 року по теперішній час (а.с. 17). Від того часу позивачі добросовісно, відкрито та безперервно володіють цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови) Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, безперервно користуватися будинком під [ADDRESS] , тому суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачами.

Outcome: approved