Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

07 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 квітня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції, із [PERSON], актовий запис № 77. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них є малолітні діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу позивач зазначає психологічну несумісність характерів. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, надання строку на примирення не має необхідності. Позивач в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]» (а.с. 26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати (а.с. 34). Будь-яких інших заяв та клопотань що стосуються предмету позовних вимог та зустрічного позову не подав. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2001 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та відповідач [PERSON], зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції, актовий запис № 77 (а.с.8а). Від шлюбу є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Між сторонами по справі склалися такі сімейні відносини, які унеможливлюють подальше спільне проживання. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін по справі та інтересам їхніх дітей, тому заявлена позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «[PERSON]», суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «[PERSON]». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 352,40 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 352 грн. 00 коп.

Outcome: approved