Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

05 лютого 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що її бабусею була [PERSON], яка померла [INFO] За життя [PERSON] заповіт не складала. Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай) розміром 4,29 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в сільськогосподарському акціонерно - пайовому товаристві закритого типу «Супрунівське», право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року № 337. До дня смерті разом з спадкодавцем [PERSON] проживав батько позивачки - [PERSON]. Він здійснив її поховання та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини шляхом розпорядження речами померлої. [INFO] [PERSON] помер. До дня смерті батька [PERSON] разом з ним за однією адресою в с. Супрунівка Білопільського району Сумської області проживала мати позивачки - [PERSON]. Після смерті батька, мати позивачки здійснила його поховання та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, вчасно прийняла спадщину, розпоряджалась речами померлого. [INFO] [PERSON], тобто мати позивачки, померла. Внаслідок смерті матері позивачки відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі право на земельну частку (пай), фактично прийняту після смерті бабусі [PERSON]. Тобто, позивачка шляхом спільного проживання з останнім померлим спадкодавцем [PERSON], на день її смерті вступила у фактичне управління спадковим майном, в тому числі на вищевказану земельну частку (пай). Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 4,29 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO], яка фактично набула право на спадкове майно після . В судове засідання представник позивачки [PERSON] за дорученням [PERSON] не з'явився, надавши до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у його відсутність (а. с. 55 ). Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 31). Представники третіх осіб - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держземагенства у Білопільському районі в судове засідання не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників третіх осіб (а. с. 25, 56 ). Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так, до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця - [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зокрема, ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З урахуванням ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ст. 125 ЗК України. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. У відповідності до п. 2 Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а. с. 8). З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 08 листопада 1953 року укладено шлюб між батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивачці [PERSON] після укладення шлюбу було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 7). Батьками [PERSON], тобто батька позивачки, були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівним витягом запису акта про народження № 1 (а. с. 12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] баба позивачки - [PERSON] померла [INFO] (а. с. 13). Зі змісту листа відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумській області вбачається, що згідно розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року № 337 громадянці [PERSON] 16 грудня 1996 року видано сертифікат серії [NUMBER], розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який видавався членам САПТЗТ «Супрунівське». Крім того, зазначено, що за [PERSON] не зареєстровано право власності на земельну частку (пай), розміром 4,29 га (а. с. 40-43). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто батько позивачки, помер [INFO] (а. с. 10). З довідки, виданої виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Білопільського району від 03 листопада 2014 року за № 633 вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] постійно і на день смерті проживала в с. Супрунівка Білопільського району Сумської області. Після смерті останньої залишилось спадкове майно. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Супрунівської сільської ради Білопільського району не посвідчувався. Син померлої - [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем в будинку за адресою: с. Супрунівка Білопільського району до дня смерті шляхом зберігання та розпорядження особистими документами та майном спадкодавця. [PERSON], який помер [INFO] постійно і га день смерті проживав в с. Супрунівка Білопільського району. Після смерті останнього залишилось спадкове майно. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Супрунівської сільської ради не посвідчувався. Дружина померлого - [PERSON], 1928 року народження, прийняла спадщину після [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем в будинку за адресою: с. Супрунівка Білопільського району до дня смерті, шляхом зберігання та розпорядження особистими документами та майном спадкодавця (а. с. 14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто мати позивачки, померла [INFO] (а. с. 11). Із змісту довідок № 175 від 20 жовтня 2014 року та № 181 від 29 жовтня 2014 року, виданих виконкомом Соснівської сільської ради Глухівського району Сумської області вбачається, що [PERSON] дійсно з 06 травня 2008 року по [INFO] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] (а. с. 15). Згідно витягу з технічної документації по визначенню розмірів та вартості земельної частки (паю) від 23 січня 2015 року, нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,29 умовних кадастрових гектарів на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області станом 2015 рік складає 60 111 грн. (а. с. 17). З оголошення в районній газеті «Білопільщина» від 07 лютого 2015 року вбачається, що загублений сертифікат на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 28 листопада 1996 року на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а. с. 32). У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області від 16 лютого 2015 року спадкові справи після [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON], яка померла [INFO], державною нотаріальною конторою не заводились (а. с. 26-27). З наданої архівної копії спадкової справи № 218/2002 вбачається, що 15 серпня 2002 року першою Сумською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 218 після смерті [PERSON], який помер [INFO] та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 серпня 2002 року. Спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із земельної ділянки площею 4,13 га, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 31 травня 1999 року (а. с. 47-49 ) Таким чином, суд приходить до висновку , що позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,29 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 листопада 1996 року, який видавався [PERSON] як члену сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO] та яка фактично набула право на земельну частку (пай) почергово. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у сільськогосподарському акціонерно - пайовому товаристві закритого типу «Супрунівське», площею 4,29 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала [PERSON] відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 листопада 1996 року, в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved