Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач у грудні 2015 року звернулась в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 18 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис № 661. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Спору про місце проживання дітей та поділ майна на даний час не мають. В судове засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, строк на примирення просила не надавати, погодилась на ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду 14.03.2016 року не з"явився, через канцелярію суду, подав заяву, в якій клопотав надати строк для примирення терміном в три місяці, бажає зберегти сім"ю. Після відновлення провадження, в судове засідання не з"явився, повідомлявся. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до вимог статті 112 СК України для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами у вересні 2004 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис 661. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей- [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спір про місце їх проживання відсутній. При цьому, відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 14.03.2016 року, за клопотанням відповідача судом зупинялось провадження в справі, до закінчення строку для примирення ( а.с. 28). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З»ясовано, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки тривалий час подружжя не підтримує шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ними перестали бути сімейними, позивач після спливу строку для примирення, який надавався, має стійке волевиявлення спрямоване на припинення сімейних відносин, тобто їх розірвання. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач на примирення не погодилась, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу з урахуванням викладених обставин є неможливим, а відтак шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved