Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шкуратівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 травня 1997 року померла її баба по лінії батька [PERSON]. Останні постійно до дня смерті проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай) розміром 3,71 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в САПТЗТ «Шкуратівське». Право на земельну частку (пай) належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ № 0283856, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 жовтня 1996 року № 294, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 511. Позивачка є спадкоємницею пятої черги і має намір успадкувати спадкове майно, в тому числі земельну ділянку (пай). Однак юридично свої права не оформила у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений, копія дублікату сертифікату знаходяться у відділі Держгеокадастру, виготовлені на імя померлого. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після баби [PERSON], яка померла 09 травня 1997 року право власності на земельну частку (пай), розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності САПТЗТ «Шкуратівське», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0283856, виданим на імя померлого. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявились, представник надав до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 09 травня 1997 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьком позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЕ № 957861 (а. с. 8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП № 296157 після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 8). Батько позивачки [PERSON] помер 15 липня 1998 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 260845 (а. с. 9). З архівного витягу запису акта про народження № 18 вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], записано [PERSON] Максим… та [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 265794 [PERSON] померла 09 травня 1997 року в с. Шкуратівка Білопільського району Сумської області (а. с. 12). [PERSON] помер 20 жовтня 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І- БП № 265600 (а. с. 13). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 15 червня 1989 року Шкуратівською сільською радою посвідчено заповіт від імені [PERSON] (а. с. 11). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 липня 2016 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті баби [PERSON], яка померла 09 травня 1997 року в селі Шкуратівка Білопільського району Сумської області, тривалістю в три місяці (а. с. 14-15). Зі змісту листа відділу Держгеокадастру у Білопільському районі від 19 грудня 2016 року вбачається, що на імя [PERSON] виготовлялись дублікати сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0283856 та серії СМ № 0283835 на земельну частку, розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження голови Білопільської РДА від 09 жовтня 1996 року № 294, зареєстровані 12 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам САПТЗТ «Шкуратівське» на території Шкуратівської сільської ради за № 511. Дублікати сертифікату зберігаються у відділі Держгеокадастру у Білопільському районі (а. с. 29). У відповідності до інформаційної довідки про вартість земельної частки (паю) станом на 2016 рік оціночна вартість земельної ділянки, загальною площею 3,71 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Шкуратівської сільської ради, становить 64 228 грн. (а. с. 18). Щодо письмового розяснення з питань оформлення спадщини приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] розяснила, що видача свідоцтва про право на спадщину не можливо, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, які підлягають реєстрації (а. с. 17). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], який помер 15 липня 1998 року, держнотконторою не заводились. Спадкова справа після [PERSON], яка померла 09 травня 1997 року, заведена за № 110/2016 (а. с. 34). Згідно спадкової справи [PERSON], яка померла 09 травня 1997 року, вбачається, що спадкова справа № 110/2016 заведена за заявою [PERSON] (а. с. 43-48). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої 09 травня 1997 року [PERSON], але юридично її не оформила. Однак, вказана обставина не позбавляє позивачку права на спадщину та підлягає захисту в суді. Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, при чому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після померлої баби шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а. с. 16). Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай) втрачені. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved