Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

04 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яким просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1300,00 грн. щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 30 квітня 2010 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина -[PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб розірвано, позивач з сином проживають разом. Відповідач всіляко ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги про стягнення аліментів, просить позов задовольнити, розглянути справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, 05.03.2017, відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з розміром аліментів та вважає, що даний розмір має бути встановлений 931,00 грн. Також зазначив, що має непостійний та нерегулярний дохід, у зв'язку з тим, що позивач навмисно створила всі умови, щоб він не зміг працевлаштуватися. Також, позивач утримує його документи, а саме: трудову книжку, військовий квіток, диплом, автомобіль. У зв'язку з цим, відповідачу відмовляють навіть у прийомі на облік у Харківському центрі зайнятості. Крім того, зазначив, що на його утриманні знаходиться мати, [PERSON], 1947 року народження, яка є непрацездатною та отримує пенсію і потребує його допомоги. Отже, максимальна грошова сума аліментів, яку може надавати відповідач на утримання неповнолітньої дитини, складає 931,00 грн. щомісяця. Третя особа- [PERSON]., повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року, який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 12.01.2011). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивач зазначена матір'ю дитини, відповідач - батьком. Судом встановлено, що дитина проживає з матір'ю за адресою: вулиця Велика Жихорська, будинок № 208, місто Харків та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз'ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз'яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України № 1801-VІІІ від 21.12.2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік», враховуючи, що прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн., суд вважає необхідним встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду. Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що відповідач працездатний, однак на час ухвалення рішення судом не працює, інших осіб на своєму утриманні не має. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved