Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37231,13грн. Свої вимоги обгрунтував тим, що на день пред'явлення позову відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання із повного погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим порушив умови договору щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, що призвело до утворення заборгованості у названому розмірі. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 09.11.2005року в розмірі 37231грн.13коп., яка утворилась станом на 20.03.2014року, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з"явився, до суду надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач та його представник у судове засідання не з"явилися, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнав, просить застосувати строк позовної давності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2005року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк"", та [PERSON] укладено споживчий договір про надання кредиту у розмірі 5 тис.грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір,підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п.п.3.2;3.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт надав згоду, що кредитний ліміт встановлюєтся за рішенням банку і клієнт дає право змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.9) Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором б/н від 09.11.2005 року зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати усіх платежів за договором, допустив заборгованість, яка станом на 20 .03.2014року становить 37 231,13грн., з яких: -4477,35грн.- заборгованість за кредитом; -30 504,68грн.-заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500грн. (фіксована частина) та 1749,10грн. (процентна складова). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 256,257 ЦК України визначено, що позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1,5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як убачається з виписки про рух коштів по особовому рахунку відповідача останній платіж ним здійснений 20.01.2006року, то саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду лише 11.04.2014 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 257 ЦК України. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009року №14 " Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав. Банк звернувся до суду поза межами строку позовної давності,питання про поновлення пропущеного строку,який у відповідності з вимогами ст.73 ЦПК України у певних випадках може бути відновлений,не ставив,доказів переривання відповідачем перебігу строку позовної давності Банком не представлено. Враховуючи ту обставину, що позивач пропустив строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, не надав суду доказів поважності причин пропуску даного строку, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача залишити без задоволення. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014року №6-20 цс 14 На підставі ст.ст.15, 16, 252, 256, 261, 257, 267, 526, 530, 533, 536, 549-522, 610, 625, 1049, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed