Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" в особі Вінницького регіонального управління Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що 10.01.2014 року він здав на інкасо в Вінницьке регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" 500 доларів США, що підтверджується квитанцією № 9 від 10.01.2014 р. Відповідно до Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою правління НБУ №502 від 12.12.2002 року йому повинні були повернути вказану суму з урахуванням комісії уповноваженого банку. Позивачу було повідомлено, що кошти повернуть протягом не більше двох місяців від дня здачі. Однак, незважаючи на його неодноразові звернення до працівників Вінницького регіонального управління Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" з вимогою повернути коши, кошти позивачу було повернуто лише після звернення до суду з даним позовом - 02.10.2014 року. В результаті незаконних дій відповідача він не мав можливості своєчасно отримати свої кошти. На його заяви відповідач надавав відверті відписки, які не давали чіткої відповіді відносно того, коли йому будуть повернуті кошти. Позивач є інвалідом ІІІ групи, має безліч хронічних захворювань, постійно перебуває на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, має високий тиск та задуху. Характер його захворювань підтверджується виписками з історії хвороби. Такі незаконні дії відповідача негативним чином відобразились на характері захворювань позивача. Єдиним джерелом доходу позивача є мізерна пенсія, яка складає в середньому 950 грн. в місяць, більшу частину якої він вимушений витрачати на ліки. Незаконне поводження з ним негативно впливає на здоров'я позивача та його нервову систему. Постійні хвилювання та стреси від незаконних дій відповідача призвели до того, що захворювання позивача ускладнилися, він втратив сон, постійно переживав за свої кошти, відчував постійний стрес та нервозність, відчував себе ошуканим. Вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка самим негативним чином впливає на його стан здоров'я. Просить (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог) стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 8 000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що 10.01.2014 року позивач здав на інкасо в Вінницьке регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" 500 доларів США, що підтверджується квитанцією № 9 від 10.01.2014 р. Під час прийняття коштів позивачу було повідомлено, що кошти повернуть протягом не більше двох місяців від дня здачі. Однак, незважаючи на неодноразові усні звернення до працівників Вінницького регіонального управління Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" з вимогою повернути кошти, кошти позивачу не повертали. Позивач після передачі коштів на інкасо та до жовтня 2014 року неодноразово усно звертався до начальника відділення банку №515 в м. Вінниці Кушніра А.А., телефонував йому з проханням виплатити йому кошти, приходив до відділення, однак йому повідомляли, що кошти до банку не надійшли. Кошти позивачу було повернуто лише 02.10.2014 року, тобто після звернення до суду з даним позовом та після того, як він в черговий раз прийшов до відділення банку з вимогою повернути кошти. Позивач є інвалідом ІІІ групи, має багато хронічних захворювань, постійно перебуває на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, постійно потребує кошти на лікування. Єдиним джерелом доходу позивача є пенсія, яка складає в середньому 950 грн. в місяць. Постійні хвилювання та стреси від незаконних дій відповідача призвели до того, що захворювання позивача ускладнилися, він втратив сон, постійно переживав за свої кошти, відчував постійний стрес та нервозність, в нього порушився сон, позивач відчував себе ошуканим. В результаті незаконних дій відповідача позивач не міг своєчасно отримати свої кошти. Протягом тривалого часу позивач змушений був звертатися за медичною допомогою, тому відчував гостру потребу в даних коштах, які необхідні йому для лікування. Крім того позивач пояснив, що після надходження коштів до банку, тобто з травня 2014 року працівники банку ніяким чином не повідомляли його про надходження коштів. В судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 8 000 грн. 00 коп. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" - Кашпрук Т.В. в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що відповідно до абз. 2 п. 11 розділу II Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 р. № 502, банк, фінансова установа мають право здійснювати обмін зношених банкнот іноземних валют на умовах, що визначаються ними разом із банком-кореспондентом, та в порядку, визначеному для виконання операцій з приймання іменних чеків на інкасо, установленому в нормативно- правовому акті Національного банку України, що регулює порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України. Згідно п. 2 розділу І. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. № 174, предметом її регулювання є такі касові операції як, зокрема, прийняття на інкасо банкнот іноземних держав та іменних чеків. Операції з приймання на інкасо банкнот іноземних держав здійснюються в порядку, передбаченому для операцій із приймання іменних чеків на інкасо в главах 4-6 Положення про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520. Ці операції здійснюються з оформленням квитанції та реєстру приймання на інкасо банкнот іноземних держав. Пунктом 3.4. Положення передбачено, що зарахування коштів та видача готівки за інкасованим чеком здійснюються банками (установами) після одержання відшкодування за чеком від платника. Для відправлення платнику чеків, що прийняті до сплати на інкасо, банк (установа) формує їх у пакети. Разом із чеками відправляються супровідні документи (листи, інкасові інструкції, які оформлюються відповідно до вимог платника, тощо). Порядок виплати коштів регламентується, зокрема, пунктами 6.1. та 6.3. Положення, відповідно до яких після одержання коштів за чеками від платника банк (установа) за попередньою домовленістю з власником чеків повідомляє його телефоном або письмово за адресою, що зазначена власником чеків у заяві, про приймання чеків до сплати на інкасо, про надходження коштів та про назву та місцезнаходження банку (установи), до якого потрібно звернутися для одержання цих коштів. Таким чином, процедури прийняття на інкасо банкнот іноземних держав та виплати коштів за ними передбачають виконання ряду етапів, при цьому жодним нормативно - правовим актом не встановлений конкретний період, строк, протягом якого банком мають бути виплачені грошові кошти з моменту одержання на інкасо банкнот іноземних держав. Такий строк залежить від фактичного одержання відшкодування від іноземного банку та не залежить від банку, який прийняв банкноти на інкасо. 10.01.2014 р. відповідачем були прийняті на інкасо від позивача банкноти доларів США у сумі 500 доларів США. На підтвердження прийняття банкнот позивачу було видано квитанцію від 10.01.2014 р. за встановленою Національним Банком України формою. Жодного конкретного строку, протягом якого позивачу має бути здійснена виплата за прийнятими на інкасо банкнотами, у квитанції не зазначено, такий строк не повідомлявся позивачу і в будь-який інший спосіб, оскільки з огляду на вищевикладене він від відповідача не залежить. Відповідно до вищевказаних нормативних документів та відповідно до Банкнотної угоди, укладеної 12.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Райффайзен банком, відповідачем 25.04.2014 року прийнятті на інкасо банкноти були передані до іноземного банку. 23.04.2014 р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату йому коштів за зданими на інкасо доларами США. На вказану заяву відповідачем була надана письмова відповідь за № 14-11/17249 від 08.05.2014 р., у якій позивачу було повідомлено про надіслання банкнот до іноземного банку та роз'яснено з посиланням на нормативну базу про неможливість здійснення виплати у зв'язку з неодержанням відшкодування від іноземного банку станом на дату надання відповіді. Відповідачем не було порушено жодних нормативно-правових актів, які регламентують порядок прийняття на інкасо та виплату за прийнятими на інкасо банкнотами іноземних держав, так само як і не порушено прийнятих на себе зобов'язань перед позивачем. Будь-яких протиправних, незаконних, а тим більше винних дій відповідач по відношенню до позивача не вчиняв. Зазначає, що позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів самого факту заподіяння йому моральної шкоди, не зазначив із посиланням на докази, у чому саме вона полягає, не навів жодних міркувань, з яких він виходив, визначаючи заявлений ним до стягнення розмір моральної шкоди тощо. Самі по собі посилання позивача на інвалідність та наявність хронічних захворювань не можуть свідчити про заподіяння останньому моральної шкоди. Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації інваліда № 238 від 27.02.2014 р. тривалість перебування позивача на інвалідності бере свій початок ще з 15.12.2011 р. Позивач в обґрунтування заподіяної моральної шкоди посилається на стрес та нервозність, тоді як в індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 238 від 27.02.2014 р. чітко вказано, що психіатричної та психологічної допомоги позивач не потребує. Відсутні такі скарги і у наданих позивачем виписках із історії хвороби. Вважає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, які є надуманими та безпідставними. Крім того зазначила, що до відділення банку №515 в м. Вінниці кошти на покриття інкасо надійшли 23.05.2014 року. Після надходження коштів працівники банку неодноразово намагалися повідомити позивача про надходження коштів, однак не могли цього зробити, так як на телефонні дзвінки він не відповідав. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Відповідно до абз. 2 п. 11 розділу II Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 р. № 502 (у редакції постанови Правління Національного банку України 30.04.2014 № 249), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 січня 2003 р. за № 21/7342, банк, фінансова установа мають право здійснювати обмін зношених банкнот іноземних валют на умовах, що визначаються ними разом із банком-кореспондентом, та в порядку, визначеному для виконання операцій з приймання іменних чеків на інкасо, установленому в нормативно-правовому акті Національного банку України, що регулює порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України. Пунктами 3.4., 6.1. Положення про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.02.2001 р. за №152/5343 передбачено, що зарахування коштів та видача готівки за інкасованим чеком здійснюються банками (установами) після одержання відшкодування за чеком від платника. Їх зарахування на рахунок чекодержателя або на рахунок банку (установи), з якого здійснюється виплата коштів за чеком чекодержателю, якщо останній не має рахунку в банку (установі), здійснюється не пізніше ніж на третій банківський день після надходження їх на кореспондентський рахунок банку (установи). Після одержання коштів за чеками від платника банк (установа) за попередньою домовленістю з власником чеків повідомляє його телефоном або письмово за адресою, що зазначена власником чеків у заяві, про приймання чеків до сплати на інкасо, про надходження коштів та про назву та місцезнаходження банку (установи), до якого потрібно звернутися для одержання цих коштів. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до квитанції №9 про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав від 10.01.2014 року, відповідач прийняв на інкасо від позивача [PERSON] 500 доларів США банкнотами по 100 доларів США. Відповідно до вищевказаних нормативних документів та відповідно до Банкнотної угоди, укладеної 12.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Райффайзен банком, відповідачем 25.04.2014 року прийнятті на інкасо банкноти були передані до іноземного банку, що підтверджується видатковим позабалансовим ордером №196 від 25.04.2014 року. [PERSON] 23.04.2014 року звернувся до начальника Вінницького регіонального управління Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" з проханням в найкоротший термін вирішити питання про видачу йому 500 доларів США. Із листа Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 08.05.2014 року №14-11/17249 адресованого [PERSON] вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі коштів та повідомлено, що кошти були відправленні до США з метою здійснення перевірки, банк на дату надання відповіді коштів не отримав. Разом з тим, як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, із письмових пояснень начальника відділення банку №515 в м. Вінниці Кушніра А.А., до відділення банку №515 в м. Вінниці кошти з іноземного банку надійшли 23.05.2014 року. Однак, як вбачається із заяви на видачу готівки №29 від 02.10.2014 року відповідач, в порушення вимог Положення про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, виплатив позивачу відшкодування по банкнотам прийнятим на інкасо лише 02.10.2014 року. Тобто з часу надходженя коштів до відділення банку №515 в м. Вінниці, а саме з 23.05.2014 року та до 02.10.2014 року кошти позивачу виплачені не були, що свідчить про недобросовісність відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що неправомірними діями відповідача було порушено права та інтереси позивача. При цьому суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що працівники банку неодноразово намагалися повідомити позивача про надходження коштів, однак не могли цього зробити, так як на телефонні дзвінки він не відповідач, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що відповідач після одержання коштів, повідомляв позивача телефоном або письмово про надходження коштів та про назву та місцезнаходження банку (установи), до якого потрібно звернутися для одержання цих коштів, як це передбачено п. 6.1. Положення про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, відповідачем до суду не надано. Положеннями ст. ст. 21, 24, ч. 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, п.п. 3, 4, 5, 9, 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААВ №550341 від 27.02.2014 року позивач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. З довідки Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №2266 від 26.08.2014 року, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІІ групи, а саме за період з лютого 2014 року по липень 2014 року отримав кошти в розмірі 5 016 грн. 15 коп. В судовому засіданні позивач зазначає, що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, має багато хронічних захворювань, постійно перебуває на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та постійно потребує кошти на лікування. Єдиним джерелом доходу позивача є пенсія, яка складає в середньому 950 грн. в місяць. Постійні хвилювання та стреси від незаконних дій відповідача призвели до того, що захворювання позивача ускладнилися, він втратив сон, постійно переживав за свої кошти, відчував постійний стрес та нервозність, в нього порушився сон, позивач відчував себе ошуканим, оскільки не міг своєчасно отримати свої кошти. Протягом тривалого часу позивач змушений звертатися за медичною допомогою, тому відчував гостру потребу в даних коштах, які необхідні йому для лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 8 000 грн. 00 коп. Під час судового розгляду справи, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд прийшов до висновку, що оскільки протиправними діями відповідача права та інтереси позивача були порушені, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав та законних інтересів. Суд вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесених ним душевних стражданнях та нервовому потрясінні, які, враховуючи що він є інвалідом ІІІ групи, негативно вплинули на стан його здоров'я, що підтверджується відповідними медичними документами, які містяться в матеріалах справи. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер, обсяг та тривалість моральних страждань та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн. 00 коп. Що стосується тверджень представника відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження моральної шкоди, суд зазначає, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що заявнику не потрібно представляти будь-які докази моральної шкоди, яку він поніс. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Недайборщ проти Росії" (Nedayborshch v. Russia) від 1 липня 2010 року зокрема зазначено, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи що позивача, на користь якого ухвалено рішення, відповідно до ухвали суду від 08.09.2014 року звільнено від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial