Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

05.11.2015 року позивач Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа прокуратура Голосіївського району м. Києва про відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та накладення арешту на житло та майно дитини. В обґрунтування позову представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зазначив, що підставою звернення до суду стало порушення батьками [PERSON] та [PERSON] права дитини на освіту та не забезпечення належних умов для проживання малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до листа № 198 від 14.09.2015 року Гімназії № 179 м. Києва Службі у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві стало відомо, що малолітній [PERSON] досягнувши шкільного віку, 01 вересня 2015 року не приступив до навчання. Мати дитини [PERSON] питання влаштування дитини до навчального закладу почала вирішувати лише 31.08.2015 року, однак необхідних документів до навчального закладу не надала, відповідних медичних документів не оформила. За результатами обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS], було складено відповідний акт від 18.09.2015 року та встановлено, що умови для проживання дитини жахливі, в квартирі стоїть їдкий запах, неможливо дихати, брудно, велика кількість домашніх тварин, антисанітарія, таргани. Для влаштування дитини до навчального закладу, батьками [PERSON] та [PERSON] не здійснено жодних заходів, зокрема не пройдено медичне обстеження дитини, медична картка дитини взагалі втрачена, не придбана шкільна форма, приладдя для навчання. У зв'язку з тим, що дитина проживала в антисанітарних умовах, хлопчик мав неприємний запах та неохайний вигляд. На підставі вищевикладеного та за заявою матері дитини [PERSON] про влаштування дитини до закладу соціального захисту дітей, з 18.09.2015 року малолітнього [PERSON] поставлено на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків та влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації № 1 в м. Києві. Разом з тим, за час перебування дитини в закладі соціального захисту дітей, батьки жодних дій щодо покращення умов проживання дитини не здійснили, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 19.10.2015 року. З огляду на викладене, 20.10.2015 року Комісією з питань захисту прав дитини було прийняте рішення про необхідність відібрання у батьків [PERSON] та [PERSON] малолітнього [PERSON] без позбавлення батьківських прав, оскільки батьки не спроможні забезпечити необхідний розвиток дитині,батьківський потенціал відсутній. Крім того, з огляду на те, що [PERSON] та [PERSON] є особами працездатного віку, представник позивача просив суд вирішити питання про стягнення з відповідачів на користь осіб або установ, які будуть утримувати дитину, аліменти у розмірі ? заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії щомісяця, та зважаючи на те, що малолітній [PERSON] має право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] - накласти заборону на відчуження вказаного житла. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зазначила, що відповідачами наразі не приведено житлове приміщення у стан належний для виховання та розвитку дитини, [PERSON] та [PERSON] не працевлаштовані, постійного джерела доходу не мають, батьківських обов'язків належним чином не виконують, з огляду на, що наявні підстави для відібрання малолітнього [PERSON] у батьків без позбавлення батьківських прав. Також підтримала позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітнього [PERSON] та накладення заборони на відчуження житла, яким має право користуватися малолітній, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала Зазначила, що має бажання виховувати сина [PERSON], наразі вирішує питання щодо свого працевлаштування. Також зазначила, що нею вчиняються дії щодо приведення житла у відповідність до санітарно-гігієнічних норм, водночас погоджується, що в квартирі все ще залишається неприємних запах від домашніх тварин та житло вцілому захаращене. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, додатково зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи, прокуратури Голосіївського району м. Києва,в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, відповідно до законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є, відповідно, матір'ю та батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.07.2008 року, актовий запит 1077 (а.с. 10.) Як вбачається Акту обстеження житлово-побутових умов від 18.09.2015 року (а.с. 13) та Акту обстеження житлово-побутових умов від 19.10.2015 року (а.с. 6), в квартирі за місцем проживання малолітнього [PERSON], за адресою: [ADDRESS], не створено належних умов для виховання та розвитку малолітнього, в квартирі брудно, наявні таргани, стійкий неприємний запах, що викликаний, в тому числі, великою кількістю домашніх тварин, речі розкидані, підлога побита, відсутнє освітлення, крім ванної та туалету, одна кімната двокімнатної квартири повністю захаращена непотребом. Згідно відповіді на запит від Управління охорони здоров'я Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], [INFO], на диспансерному обліку не перебуває, дитина не щеплена за віком, мати рідко і несвоєчасно звертається за допомогою, в квартирі, де проживає дитина, антисанітарний стан, що свідчить про неналежне виконання батьками батьківських обов'язків (а.с. 7). Як вбачається з наказу Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві № 54 від 18.09.2015 року, малолітнього [PERSON], [INFO], постановлено на облік, як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків (а.с. 12). Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дітей, органу опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, 20.10.2015 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей було прийнято рішення щодо необхідності відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] у [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. На підставі вищевказаного рішення, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація надала Висновок № 100-16070 від 08.12.2015 року про необхідність відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] у [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося відповідачами, що в житловому приміщенні, яким має право користуватися малолітній [PERSON] не створено належних умов для його виховання та розвитку, порушуються санітарно-гігієнічні норми, батьками порушено право дитини до здобуття загальної середньої освіти, а саме дитина, досягнуши шкільного віку, не почала відвідувати школу внаслідок ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], у [PERSON] та [PERSON], доведені у повному обсязі, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на користь осіб або установ, які будуть утримувати дитину. Відповідно до ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи положення Сімейного кодексу, відповідно до якого батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на користь осіб або установ, які будуть утримувати дитину, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Приймаючи рішення про накладення заборони на відчуження житла малолітнього [PERSON], а саме квартири за адресою: [ADDRESS], суд керувався наступним. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Як вбачається з Актів Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.09.2015 року та від 19.10.2015 року, малолітній [PERSON] проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечити збереження майна малолітнього [PERSON], суд вбачає підстави для накладення заборони відчуження на вказане житло до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved