Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

20 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з квітня 1999 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких 24.06.2000 року народився син [PERSON]. Після народження сина, коли йому виповнилось півроку, відповідач залишив її з дитиною самотньою. Влітку 2001 року вони з відповідачем заради дитини спробували відновити стосунки. 25 серпня 2001 вони зареєстрували шлюб, але з часом відносини між ними погіршувались і фактично були припинені у вересні 2003 року. 21 квітня 2005 року шлюб між ними було розірвано. З дитинства син мешкає з нею, відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймав та не приймає, його життям не цікавиться, останній раз бачився із сином, коли йому було шість років. Вона вже отримувала рішення суду про дозвіл на виїзд дитини без згоди та супроводу батька і наразі звертається до суду з даним позовом, адже син бажає навчатись за межами України та подати документи до навчального закладу. Для отримання дозволу на виїзд сина за кордон разом з нею, вона звернулася до відповідача, але він безпідставно відмовляє, тим самим чинить перешкоди в отриманні дитиною освіти, її духовному та моральному розвитку. Просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України з сином, [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до країн Латвія, Словаччина у період з 01 липня 2017 року по 24 червня 2017 року. У судове засідання позивач та її представник [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, не прибули, надавши через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач до суду не прибув. Судова повістка про виклик його до суд , копія позову з додатками надсилалась за зареєстрованою адресою його проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Однак конверт був повернутий поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області [PERSON], діюча на підставі довіреності, до зали суду також не прибула, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутнлсті, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-НО № 152457, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області. Батьками зазначені: [PERSON], [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 30 вересня 2016 року, встановлено, що 25 серпня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з «Узун» на «Чубарова». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу І-НО № 065157, виданого 30 березня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що в книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 145 від 21 квітня 2005 року. Згідно свідоцтва про шлюб І-НО № 339592, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 27 грудня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 грудня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 554. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Макєєва». Відповідно до ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому суд вважає можливим виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, якщо такий виїзд матиме разовий характер з визначенням певного періоду перебування в іншій державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. При цьому суд враховує положення ч. 2\~ст. 141 СК України, за якою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, та положення ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства", за якою батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, позивачка просить дозволити їй виїзд з сином за межі України на період з 01 липня 2017 року по 24 червня 2018 року, з метою вступу до навчального закладу, навчання, та отримання ним у подальшому гідної освіти, адже позбавлена можливості отримати згоду відповідача на виїзд дитини, а тому суд дійшов висновку про можливість надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд за межі України з її сином [PERSON] без згоди та супроводу батька, відповідача у справі, до країн Литва, Словаччина у вказаний нею період та важає, що такий тимчасовий виїзд не порушить прав відповідача на спілкування з сином.

Outcome: approved