Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що він 11 січня 2016 року згідно договору позики, укладеного в письмовій формі, передав у користування [PERSON] 13 285 грн. За даним договором відповідач зобов'язалася повернути кошти протягом одного року, до 11 січня 2017 року. В установлений в розписці термін [PERSON] борг не повернула. На неодноразові прохання й вимоги повернути борг вона не реагує. Оскільки відповідач вчасно не повернула борг, то просить суд стягнути з неї в його користь борг за договором позики в сумі 13 285 грн.. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав . Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову, вимоги зустрічного позову підтримали. Пояснили, що 11 січня 2012 року між відповідачем та сином позивача - [PERSON] було укладено трудовий договір, на підставі якого відповідач працювала продавцем. 17 вересня 2015 року вона звільнилася з вказаної роботи за власним бажанням і працевлаштувалася на іншу роботу. Однак в кінці вересня 2015 року її викликали для участі в ревізії, яка проводилася в магазині. За результатами даної ревізії була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 26 431,20 грн. Після цього [PERSON] став вимагати в неї та іншого продавця відшкодування виявленої недостачі. 11 січня 2016 року вона змушена була написати розписку про те, що взяла в нього у користування 13 285,60 грн., які зобов'язується повернути до 11 січня 2017 року. Зазначена в розписці сума становить половину суми виявленої в магазині недостачі. Однак, 11 січня 2016 року вона ніяких грошей від [PERSON] не отримувала і він їй жодних коштів не давав, умов позики грошей вони не узгоджували, а тому просить суд у задоволенні первісного позову відмовити та ухвалити рішення, яким визнати неукладеним 11 січня 2016 року між нею та [PERSON] договір позики на суму 13 285,60 грн. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050, 625 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. В ст. 218 ч. 1 абз.2 ЦК України закріплено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, а саме: розписку від 11 січня 2016 року, згідно якої [PERSON] отримала від позивача 13 285,60 грн. та зобов'язалася повернути через рік; трудовий договір між відповідачем і фізичною особою, яка використовує найману працю [PERSON] від 11 січня 2012 року, згідно якого відповідач виконувала обов"язки продавця і який згідно відмітки служби зайнятості знято з реєстрації 17.09.2015р., вважає, що первісний позов підставний і підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] дійсно порушено зобов'язання за договором щодо повернення взятих у користування грошових коштів у визначений строк, які вона добровільно не виконує, у зв'язку з чим слід стягнути з неї в користь позивача борг у розмірі 13 285,60 грн. Доводи зустрічного позову суд вважає безпідствними, так як відповідачем не надано будь-яких належних доказів на спростування власноручно написаної нею боргової розписки, які б підтверджували написання розписки під тиском щодо відшкодування недостачі та неотримання нею грошових коштів. При цьому, суд зауважує , що розписка видана позивачу, а не гр. [PERSON] , з яким відповідач укладала вищевказаний трудовий договір і в якого працювала продавцем в магазині, після закінчення дії трудового договору та фактичного припинення роботи продавцем. В судовому засіданні не встановлено даних і не доведено того, що розписка була написана під впливом обману,насильства, погроз, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У відповідності до абз. 6 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Тому, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного та ст. 16, 1046-1051 ЦК України,

Outcome: approved