Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» 05 березня 2018 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який під час розгляду справи позивач уточнював, та згідно з останньою редакцією позову до [PERSON] , Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, просить суд: - скасувати арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який накладений постановою Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №32064900; - скасувати арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який накладений постановою Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №32024688; - скасувати арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який накладений на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2011 року в рамках забезпечення позову по цивільній справі № 2-2834/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості; - встановити порядок виконання рішення суду, що рішення є підставою для припинення номеру запису про обтяження 23675915, номеру запису про обтяження 23675868 та номеру запису про обтяження 23675746 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 06 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №6155396, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 135360 доларів 00 центів США, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. 3 метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником перед позивачем за кредитним договором, був укладений іпотечний договір від 06.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2340, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , та в цілому складається з: житлових кімнат - 1, 2, 3, кухні-4, ванної - 5, туалету - 6, коридору - 7, загальною площею - 62,4 кв.м., житловою площею - 36,7 кв.м. На підставі вказаного іпотечного договору стосовно іпотечного майна 06.06.2008 року державним реєстратором Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Івановим І.В. було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна обтяження - заборону на нерухоме, номер запису про обтяження 23675711. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позичальником, на підставі заяви іпотекодержателя та іпотечного договору, 30 листопада 2017 року державним реєстратором Івановим Ігорем Володимировичем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, в приватну власність позивачу, про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис про право власності за №23675673. Однак, як стало відомо позивачу з інформаційної довідки №115332858 від 26.02.2018 року на вказану нерухомість в рамках виконавчого провадження про стягнення боргу з відповідача було накладено арешти Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, який в подальшому було реорганізовано в Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме: на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №32064900, про що свідчить запис про обтяження №23675915; на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №32024688, про що свідчить запис про обтяження №23675868. Також на зазначено майно накладено арешт на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2011 року в рамках забезпечення позову по цивільній справі № 2-2834/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, про що свідчить запис про обтяження 23675746. Позивач стверджує, що оскільки вищезазначене нерухоме майно, на яке накладено арешт перебувало в іпотеці та на даний час належить позивачу на праві власності, наявність вказаних арештів порушує охоронювані законом права та інтереси позивача. На підставі вказаного, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 березня 2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 13 липня 2018 року до суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 11.10.2018 року. Також судом в судовому засіданні 11.10.2018 року було ухвалено залучити до участі по справі в якості співвідповідачів по справі: Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» та Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк». 05.11.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову. 26 листопада 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 січня 2019 року залучено до участі по цивільній справі №520/2536/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] , Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Публічного акціонерне товариство «ПроКредит Банк», Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», про звільнення майна з-під арешту, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна». Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - Шамілова Наталія Ігорівна в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні заперечував проти розгляду справи. Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2008 рок між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №6155396, за мовами якого позикодавець надав позичальнику кредит в сумі 135360 доларів США, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 06 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2340. За умовами вказаного іпотечного договору, іпотекою за цим договором забезпечуються виконання всіх зобов`язань громадянина [PERSON] перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору №6155396 від 06 червня 2008 року. Іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання основного зобов`язання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах, визначених у цьому договорі, нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка в цілому складається з: житлових кімнат - 1, 2, 3, кухні - 4, ванної - 5, туалету - 6, коридору - 7, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. Вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.09.2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., за реєстровим номером 2871 та зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 08.10.2003 року в книзі 502 пр., на сторінці 154, під №472. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №19108104, виданим КП «ОМБТІ та РОН» 06.06.2008 року, реєстраційний номер вищевказаної квартири - [NUMBER] . На підставі вказаного іпотечного договору стосовно іпотечного майна 06.06.2008 року державним реєстратором Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Івановим І. В . було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна обтяження - заборону на нерухоме, номер запису про обтяження 23675711. У відповідності до ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу» - «В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами». Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги, яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 4 іпотечного договору та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону - ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Позичальник за кредитним договором №6155396 від 06 червня 2008 року свої зобов`язання не виконував належним чином, в результаті чого виникла заборгованість. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №115332858 від 26.02.2018 року, вбачається, що державним реєстратором Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Івановим Ігорем Володимировичем 30 листопада 2017 року було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38457099 від 01.12.2017 року; підстава винесення права власності - іпотечний договір від 06.06.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №2340. Отже, позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» в погашення заборгованості боржника за кредитним договором №6155396 від 06 червня 2008 року, задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Також з зазначеної інформаційної довідки вбачається, що стосовно вказаної квартири [ADDRESS], в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна містяться записи про державну реєстрацію обтяжень, а саме: - запис №23675915 про арешт нерухомого майна, зареєстрований 07.04.2012 року на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №32064900; - запис №23675868 про арешт нерухомого майна, зареєстрований 05.04.2012 року на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №32024688; - запис №23675746, про арешт нерухомого майна, зареєстрований на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2011 року по справі №2-2834/11. Під час розгляду справи судом, з метою з`ясування, встановлення та перевірки усіх обставин по справі, ухвалою суду від 30.03.2018 року витребувано з Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірені копії виконавчих проваджень №32064900 та №32024688. На виконання вказаної ухвали суду 23.07.2018 року з Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшов лист за №18727 від 12.07.2018 року до якого надано належним чином завірену копію виконавчого провадження №32024688. На підставі наданих документів, судом встановлено, що вказане виконавче провадження, відкрито з примусового виконання виконавчого листа №2-2494/11, виданого 02.03.2012 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в сумі 10491 долар 27 центів США та 12860 гривень. В рамках виконавчого провадження №32024688, державним виконавцем 05 квітня 2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно боржника [PERSON] 24.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення вказаного виконавчого документа стягувачеві, на підставі п.1 ч.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Законі 1999 року), а саме у зв`язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Щодо виконавчого провадження №32064900, в рамках якого 05 квітня 2012 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно боржника [PERSON] , вищевказаним листом за №18727 від 12.07.2018 року, державним виконавцем повідомлено суд, що надати витребувані матеріали зазначеного виконавчого провадження не представляється можливим, оскільки зазначене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2834/11, виданого 25.01.2012 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк», завершено 20.12.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Законі 1999 року) та знищено за закінченням трирічного терміну зберігання виконавчих проваджень переданих державними виконавцями до архіву. Отже, судом встановлено, що вказані обтяження стосовно майна, належного позивачеві, накладені на підставі постанов державного виконавця винесених під час виконавчих проваджень, які на цей час не є відкритими. Щодо запису №23675746, про арешт нерухомого майна, зареєстрованого на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2011 року по справі №2-2834/11, судом встановлено, що в рамках вказаної справи за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, Суворовським районним судом міста Одеси було постановлено зазначену ухвалу, якою накладено арешт у тому числі на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Також, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк України», як іпотекодержатель нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який в подальшому звернув стягнення на це майно та набув право власності на нього, звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з заявою про скасування заходів забезпечення позову, однак ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року по справі №2-2834/11 ПАТ «ПУМБ» відмовлено у прийнятті заяви, оскільки останній не є стороною по цій справі та роз`яснено ПАТ «ПУМБ» звернутись з аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом про скасування арешту. З урахуванням вищезазначених обставин, оскільки позивач ПАТ «ПУМБ» був іпотекодержателем нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який в свою чергу мав першочергове право на звернення стягнення на цей майно, правом на що скористався, звернув стягнення на це майно та набув право власності на нього, однак на цей час позбавлений права на розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном, у зв`язку з наявність вищевказаних обтяжень у вигляді арешту на нерухоме майно, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту ч.6 та 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання боржником на момент пред`явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов`язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Аналогічна правова позиція була зазначена Верховним Судом України у постанові від 09 квітня 2014 року по справі № 6-13цс14 та Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 61-16095св18. Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі вищевказаних обставин, вбачається, що арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебувало в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, зазначені вище обтяження були накладені на іпотечне майно вже після підписання договору іпотеки від 06.06.2008 року та реєстрації іпотеки. У той же час, судом також встановлено, що не зважаючи на зазначені обтяження, в порядку позасудового звернення стягнення на іпотечне майно, ПАТ «ПУМБ» набув право власності на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується відповідним записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про здійснену державним реєстратором Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Івановим Ігорем Володимировичем 30 листопада 2017 року реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38457099 від 01.12.2017 року; підстава винесення права власності - іпотечний договір від 06.06.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №2340. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, відповідачами та третіми особами не надано до суду доказів, що ними оскаржувалась вищевказана перереєстрація права власності за ПАТ «ПУМБ» на нерухоме майно, яке належало боржнику [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. Таким чином, арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебувало в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на яке позивач надалі набув право власності та на цей час позбавлений користуватись і роз поряджати своїми правами, як власник цього майна, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, з урахуванням того, що звернення позивача до суду з цим позовом є єдиним можливим способом захисту його прав та інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved