Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2019 р. звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, в якому просить: стягнути з Міністерства оборони України на її користь 500000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №94 від 15.09.2017 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, її чоловік [PERSON] , проходив військову службу у Збройних силах України. 13.12.2016 р. під час проходження військової служби у зоні проведення АТО, внаслідок умисного злочину наскрізного вогнепального кульового поранення, її чоловік загинув. В січні 2017 року позивач звернулась із заявою до [INFO] про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, працівником військомату їй було відмовлено у прийнятті документів, мотивуючи тим, що нею не надано документ про те, що смерть не є наслідком вживання алкогольних напоїв. 21.03.2017 р. вона повторно звернулась із такою самою заявою, та 22.03.2017 р. подані нею документи були скеровані до [INFO] для вирішення питання щодо направлення їх до Міністерства оборони України. Листом від 24.03.2017 за № 12/1018 [INFO] повернув [INFO] на доопрацювання документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Листом від 29.03.2017 за № 144 Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат повідомлено про повернення документів на доопрацювання. 15.05.2017 р. позивач в черговий раз звернулася до [INFO] із проханням невідкладного вжиття заходів оформлення та подання за належністю документів для отримання одноразової допомоги у зв`язку зі смертю загиблого чоловіка та вжиттям заходів щодо встановлення причин та умов, які сприяли порушенню її прав. На вказане звернення [INFO] листом від 23.05.2017 р. повідомив, що документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги розглянуті та відправлені на доопрацювання до [INFO] з вимогою посприяти у витребуванні з військової частини, у якій проходив службу загиблий, документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. У серпні 2017 року позивач звернулась з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Вінницького обласного військкомату в частині неподання її заяви про виплату на розгляд відповідної комісії. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 позов задоволено та визнано протиправною бездіяльність [INFO] щодо не оформлення та неподання у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації до Департаменту фінансів Міністерства оборони України поданих позивачем документів на одержання грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 15.09.2017, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом №94 прийняла рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Як підставу відмови згідно протоколу зазначено те, що нещасний випадок із чоловіком стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння. 11.10.2017 р. позивач подала позовну заяву до Вінницького окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №94 від 15 вересня 2017 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, а саме: дружині [PERSON] [PERSON] в інтересах малолітнього сина - [PERSON] , матері - [PERSON] , батькові - [PERSON] . У відповідь представник МО України подав заперечення у яких зазначив, що враховуючи те, що чоловік загинув внаслідок алкогольного сп`яніння, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги. 23.11.2017 року Вінницький окружний адміністративний суд позов задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №94 від 15 вересня 2017 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Також суд зобов`язав Міністерство оборони України виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у рівних частках дружині, синові та батькам чоловіка. 17.01.2018 р. Вінницький апеляційний адміністративний суд постановив апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 вирішено касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року залишити без змін. Незважаючи на рішення суду, Міністерство оборони України й надалі не вживало жодних дій, спрямованих на надання позивачу допомоги. 06.06.2018 р. позивач вкотре звернулася до Міністерства оборони України, до [INFO] з проханням в добровільному порядку виконати рішення суду, повідомивши при цьому, що знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Повна байдужість до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, а також порушення службовими особами Міністерства оборони України ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, спричинила неабиякі моральні страждання, спричинила непоправну шкоду психологічному стану позивача та стала перешкодою для нормального розвитку її сина як особистості. Таким чином, внаслідок прийняття неправомірного рішення Міністерством оборони України, були порушені її права та права її малолітньої дитини, передбачені ст.3, ч.5 ст.17, ст. 21 Конституції України, чим їй та її дитині були заподіяні психологічні, моральні та душевні страждання. В зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 15.03.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, та призначено підготовче судове засідання. 06.11.2019 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник Міністерства оборони України просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. У поданому відзиві представник відповідача звернув увагу суду на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. В обґрунтуванні своєї заяви позивач не наводить будь-яких фактів протиправності дій (бездіяльності) Міністерства оборони України, а тим більше не посилається на відповідні докази такої діяльності або бездіяльності. Крім того, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними їх службових повноважень. Доказів порушення посадовими чи службовими особами Міністерства оборони України при здійсненні владних повноважень не надано. А тому підстав для отримання відшкодування моральної шкоди не вбачається. 28.11.2019 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги, та просить задовольнити, а заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вважає безпідставними. Ухвалою суду від 29.09.2020 р., закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, повністю підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що чоловік позивача - [PERSON] , проходив військову службу у Збройних силах України. 13.12.2016 р. під час проходження військової служби у зоні проведення АТО, внаслідок умисного злочину наскрізного вогнепального кульового поранення, загинув. В березні 2017 року позивач звернулась із заявою до [INFO] про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами сь.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Листом від 24.03.2017 за № 12/1018 [INFO] повернув [INFO] на доопрацювання документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Листом від 29.03.2017 за № 144 Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат повідомлено про повернення документів на доопрацювання. Листом від 23.05.2017 р. на звернення позивача, [INFO] повідомив, що документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги розглянуті та відправлені на доопрацювання до [INFO] з вимогою посприяти у витребуванні з військової частини, у якій проходив службу загиблий, документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. У серпні 2017 року позивач звернулась з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Вінницького обласного військкомату в частині неподання її заяви про виплату на розгляд відповідної комісії. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 позов задоволено та визнано протиправною бездіяльність [INFO] щодо не оформлення та неподання у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації до Департаменту фінансів Міністерства оборони України поданих позивачем документів на одержання грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 15.09.2017, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги батьку, матері, дружині та сину загиблого [INFO] старшого солдата [PERSON] , з підстав того, що нещасний випадок стався під час виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння (протоколом №94). 11.10.2017 р. позивач подала позовну заяву до Вінницького окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №94 від 15 вересня 2017 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України. 23.11.2017 року Вінницький окружний адміністративний суд позов задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №94 від 15 вересня 2017 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Також суд зобов`язав Міністерство оборони України виплатити членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних Сил України [PERSON] , передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян у рівних частках дружині, синові та батькам загиблого. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 р. апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 касаційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року залишити без змін. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі\~ст. 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей\~1176,\~1167 ЦК України\~потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статті\~12,\~81 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 397/1745/14-ц. Позивач просить суд стягнути з Міністерства оборони України на відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 гривень. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України»\~передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України. Відповідно до частин 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вбачається, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було прийнято протиправне рішення щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Протиправність зазначеного рішення встановлена судовими рішеннями, зокрема, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 версня 2017 року, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року та постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 . За таких обставин, суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивача про необхідність відшкодування йому моральної шкоди. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки вона була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність відмови комісії у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Таким чином, з огляду на засади розумності та справедливості суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 20000 гривень. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial