Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

12 травня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 10 червня 1994 року вони з відповідачем уклали шлюб. Подружжям у шлюбі, за спільні кошти, на підставі договору купівлі - продажу від 11 серпня 2004 року (свідоцтво про право власності видано замість договору купівлі - продажу) придбано нежитлові будівлі, які розташовані у [ADDRESS] . У позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, власником зазначених вище нежитлових будівель зареєстровано відповідача [PERSON] , при цьому, вказане вище нерухоме майно належить сторонам, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. Оскільки, сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, через те, що відповідач не бажає добровільно поділити спільне майно та взагалі відмовляється вирішити питання поділу майна подружжя, позивач просить суд поділити майно подружжя, набуте за час шлюбу, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 27 травня 2021 року подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, при цьому 27 травня 2021 року також подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши у підготовчому судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 10 червня 1994 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а. с. 8). Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 березня 2010 року та копії Витягу серії ССТ № 860327 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25495743 від 05 березня 2010 року, відповідач [PERSON] є приватним власником нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Опис об`єкта: Складається з основних будівель літ. М-1, загальною площею 1551,4 кв.м, літ. Ф - 1 - 3, загальною площею 584, 1 кв.м, літ. Ш - 1, загальною площею 316, 2 кв. м, літ. Ы, загальною площею 197, 0 кв. м., літ. Я - 1, загальною площею 1303, 4 кв. м.; Підстава: Рішення виконкому Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області/свідоцтво про право власності видано замість договорів купівлі - продажу від 11 серпня 2004 року р.№ 1202, від 29 квітня 2005 року р. № 3 Б/. Дата: 20 жовтня 2009 року. Номер: 53 (а. с. 9, 10). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідо з положеннями ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідо з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Постанова) роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У пункті 30 вказаної Постанови також роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, тому, у відповідності до чинного законодавства, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згіно з положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved