Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач 30 вересня 2020 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що відповідач на підставі заяви б/н від 05 вересня 2015 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, в ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати комісії та штрафи; з 01 березня 2019 року впроваджено зміни до Умов та правил надання банківських послуг, у тому числі встановлено розмір процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які підлягають сплаті у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна Голд". Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит згідно з договором, відповідач, у свою чергу, не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 28 липня 2020 року заборгованість відповідача склала 18222,70 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) - 536,80 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, - 193,04 грн., нарахована пеня -17492,86 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. 25 січня 2021 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомиі, про дату, час і місце судового засідання повідомленмй належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та шляхом публікації оголошення на офіційному сайті суду, відзив на позовну заяву суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Позивачем надано до суду анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11) та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна 55», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» (а.с.12) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.18-66), розміщений на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору, які відповідачем не підписані. Згідно з наданим Банком розрахунком (а.с.6-7), заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року склала 18029,66 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредита - 536,80 грн., що є простроченим тілом кредита, заборгованість за відсотками, нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 14229,86 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК (з 01 жовтня 2019 року) - 193,04 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 3263,00 грн.. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування (а.с.10) 26 липня 2016 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 400,00 грн., який 31 січня 2017 року збільшено до 500,00 грн. та 30 серпня 2018 року зменшено до 0,00 грн.. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що відповідачем не заперечується. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача (а.с.6-7) та витягу з особового рахунку (а.с.70-71), фактично отримана відповідачем сума коштів складає 756,22 грн., у рахунок погашення заборгованості сплачено 577,00 грн., тому стягненню з відповідача підлягає сума отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 179,22 грн.. Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пені є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій, не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а також що відповідач знав, ознайомився та погодився зі змінами до Умов та правил щодо встановлення відсотків відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та строками повернення кредиту. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абз.1 ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2). Оскільки, як було зазначено вище, позивачем не доведено узгодження сторонами строку повернення кредиту, а матеріали справи не містять відомостей про пред"явлення позивачем відповідачеві вимоги про виконання зобов"язання, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо наслідків прострочення виконання зобов"язання у даній справі не можуть бути застосовані у зв"язку з недоведенням факту прострочення. Крім того, суд не бере до уваги як неналежний доказ надану позивачем до суду копію анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11), оскільки долучена до матеріалів заява анкета надрукована у зменшеному масштабі, що призводить до неможливості сприйняття її змісту (неможливо встановити дату складення заяви та інші умови), про що було зазначено в ухвалі суду від 01 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без руху та запропоновано позивачеві усунути зазначений недолік. У відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху представником позивача Савіхіною А.М. 21 жовтня 2020 року надана заява, у якій, зокрема, зазначено, що ДСТУ 4163-2003 національним стандартом України не передбачена обов`язковість розміру шрифту 12-14 для документів, які виготовляються на конторській друкарській машинці або за допомогою комп`ютерної техніки; позивачем надано до суду максимальної якості копії анкети-заяви, оригінал анкет-заяви не дозволяє зробити копії кращої якості, а у разі необхідності судом може бути витребувано у представника позивача оригінал даного документу для огляду в судовому засіданні. В ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 25 січня 2021 року постановлено витребувати у позивача письмові докази отримання відповідачем кредиту на підставі договору від 05 вересня 2015 року, а саме: оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Зазначена ухвала суду направлена на електронну адресу позивача та отримана ним 26 січня 2021 року, але вказана вимога суду позивачем не виконана. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов"язок доказування не може бути перекладений учасниками справи на суд. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити зміст зазначеного доказу та його належність до справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial