Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що внаслідок невиконання державною виконавчою службою наказів господарського суду Івано-Франківської області від 1 лютого 2008 року, 18 квітня 2008 року та від 9 грудня 2008 року про стягнення з ПП «Стальімпекс» на користь ВАТ «Будівельник» коштів відповідно у сумі 120 224 грн. 93 коп., 68 699 грн. 96 коп. та 120 224 грн. 93 коп. він не отримав відшкодування у розмірі 309 149 грн. 82 коп. Уточнивши позовні вимоги, просив суд про безспірне списання з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування прямої матеріальної шкоди у розмірі 309 149 грн. 82 коп. та 85 686 грн. 03 коп. на відшкодування внаслідок інфляційного знецінення грошової суми. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 3 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2013 року, позовні вимоги позивача задоволено частково. Внаслідок невиконання судового рішення в межах, в спосіб та в порядку, визначеному законом під час виконання наказу господарського суду Івано-Франківської області № 28 від 1 лютого 2008 року у справі №14/207-7/22 на суму 120 224,93 грн. в рахунок відшкодування прямої шкоди стягнуто з держави на користь [PERSON] шляхом списання коштів зі спеціально визначеного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.06.2014 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду та апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки матеріали виконавчого провадження містять весь хід виконання наказу господарського суду. Інші відповідачі та їх представники в судові засідання не зялялись, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Представник прокуратури міста Івано-Франківська просила в задоволенні позову відмовити.. Вислухавши пояснення сторін, які зявились в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст.4 ЦПК України. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до наказів господарського суду Івано-Франківської області від 1 лютого 2008 року № 28, від 18 квітня 2008 року № 128 та від 9 грудня 2008 року № 276 відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ПП «Стальімпекс» на користь ВАТ «Будівельник» грошових коштів відповідно у сумі 120 224 грн. 93 коп., 68 699 грн. 69 коп. та 120 224 грн. 93 коп. Постановами державного виконавця від 9 грудня 2008 року та від 15 лютого 2011 року стягувачу повернуто накази господарського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2008 року № 128 та від 9 грудня 2008 року № 276, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2011 року визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції з виконання наказу господарського суду Івано-Франківської області від 1 лютого 2008 року № 28 про стягнення з ПП «Стальімпекс» на користь ВАТ «Будівельник» грошових коштів у сумі 120 224 грн. 93 коп. 19 квітня 2011 року між ВАТ «Будівельник» та позивачем укладено угоду про заміну кредитора в зобов'язанні. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні докази завдання державним виконавцем матеріальної шкоди саме позивачу, оскільки стягувана на користь позивача сума 120 224 грн. 93 коп. за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, а є сумою боргу, що стягнута відповідно до рішення господарського суду. Стягнення цієї суми з державного бюджету фактично означає заміну сторони виконавчого провадження та покладення на державний бюджет відповідальності за борговими зобов'язаннями ПП «Стальімпекс». Сума, зазначена у наказі господарського суду Івано-Франківської області від 1 лютого 2008 року № 28, яка не була стягнута через протиправну бездіяльність державного виконавця, не може бути визнана майновою шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу". Судовий наказ від 1 лютого 2008 року № 28 має виконуватись в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження". Як вбачається з матеріалів справи, шкода була завдана майну ВАТ «Будівельник», що підтверджується фактом звернення останнього зі скаргою до господарського суду Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності органів державної виконавчої служби з виконання наказу суду від 1 лютого 2008 року № 28. У той же час зі змісту правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні, укладеного між ВАТ «Будівельник» та позивачем, вбачається, що останньому передано право вимоги за наказами від 1 лютого 2008 року № 28, від 2 грудня 2008 року № 276, від 18 квітня 2008 року № 128, а не право на відшкодування шкоди. З урахуванням наведено позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.22, 1173, 1174 ЦК України,

Outcome: dismissed