Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У січні 2019 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м.Києві суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» в особі голови комісії з припинення/ліквідатора - Кононця Вадима Валерійовича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про зобов`язання вчинити дії. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.12.2017 року відбулася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля "Opel Astra", д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Daewoo», д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даного ДТП транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу АК/2216865. 11.12.2017 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та надав усі необхідні документи, останнім днем виплати позивачу страхового відшкодування було 12.03.2018 року, проте відповідач, в порушення ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснив виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експерта №1101/18/18 від 21.01.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "Opel Astra", д. н. з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з вирахуванням ПДВ, складає 66521,34 грн. Крім того, позивачем було понесено витрати на проведення експертизи в розмірі 1500,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, 26.12.2018 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, згідно якої просив повідомити про причини у затримці виплати страхового відшкодування, яка була відповідачем залишена без розгляду. На даний час триває процес ліквідації ПрАТ "Київський страховий дім". 10.10.2018 року позивач надіслав відповідачу заяву про включення його до реєстру кредиторів на суму 67521,34 грн., проте дана заява також залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Тому, позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд зобов`язати відповідача визнати його кредиторські вимоги в розмірі 67521,34 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дану вимогу кредитора до першої черги проміжного ліквідаційного балансу, стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 23.01.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 20.05.2019 року було призначено розгляд справи в режимі відеоконференції. У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи міститься заява від 16.05.2019 року, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити і розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, 09.12.2017 року відбулася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля "Opel Astra", д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Daewoo», д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно положень ч.4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» згідно полісу АК/2216865. 11.12.2017 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та надав усі необхідні документи. 13.12.2017 року позивач повідомив відповідача про проведення огляду автомобіля, просив забезпечити явку представника страхової компанії. Згідно висновку експерта №1101/18/18 від 21.01.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "Opel Astra", д. н. з. [NUMBER] , складає 66521,34 грн. Тому, відповідач повинен був сплатити позивачу страхове відшкодування, з урахуванням розміру франшизи, що передбачена полісом АК/2216865 - 500,00 грн., в розмірі 66021,34 грн. Крім того, позивачем було понесено витрати на проведення експертизи в розмірі 1500,00 грн., а тому відповідачем на користь позивача має бути сплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 67521,34 грн. Позивач зазначає, що останнім днем виплати страхового відшкодування було 12.03.2018 року, проте відповідач, в порушення ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснив виплату страхового відшкодування. 26.12.2018 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, згідно якої просив повідомити про причини у затримці виплати страхового відшкодування, яка була відповідачем залишена без розгляду. Позивач пояснив, що ПрАТ "Київський страховий дім" знаходиться в процесі ліквідації, про що дізнався з офіційного сайту відповідача. 10.08.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було оприлюднено повідомлення про рішення засновників (учасників) ПАТ "Київський страховий дім" щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ "Київський страховий дім" з 10.08.2018 перебуває у стані припинення, а засновниками визначений строк для заявлення кредиторами своїх вимог - до 10.10.2018. 10.10.2018 року позивач надіслав відповідачу заяву про включення його до реєстру кредиторів на суму 67521,34 грн., проте дана заява також залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 22 вказаного закону встановлює, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У ст.ст. 29,30 також зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Такі правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Що стосується посилань позивача на припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно вимог п.20.2, 20.3 ст. 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. У пункті 41.1 ст. 41 Закону зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Пунктами 52.1., 52.5 ст. 52 Закону визначено, що членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п.51.7 ст. 51 Закону у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування. Відповідно до ст. 248 ГК України у разі ліквідації суб`єкта господарювання до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вноситься відповідний запис. Однак, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення та на даний момент відомості щодо його ліквідації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні. За таких обставин, позивач, як особа, яка вважає, що внаслідок дій [PERSON] - особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, порушено її права, має право реалізувати своє право на відшкодування шкоди у порядку, визначеному Законом. Пунктом 1 частини 1 ст. 110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачений порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, а саме: учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяці (п.п. 3,4,5 ст. 105 Цивільного кодексу України). Пунктом 6 цієї статті зазначено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Отже, як вбачається із вищенаведеного та встановлено судом, позивач звернувся у визначений відповідачем строк для заявлення кредиторських вимог, яка не була розглянута відповідачем у встановлений ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України строк. Відповідно ч.1 ст. 112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Відповідно ч.2 ст. 112 ЦК України, черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. Нормами ч.3 статті 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості за виплату страхового відшкодування у розмірі 67521,34 грн. та зобов`язання визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу підприємства кредиторські вимоги позивача у загальному розмірі 67521,34 грн. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем вимоги позивача не спростовані, доказів погашення заборгованості не надано, як і не наведено підстав для відмови у включенні до проміжного ліквідаційного балансу підприємства кредиторські вимоги позивача. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що позивач не отримав страхового відшкодування, хоча звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та включення його до реєстру кредиторів на суму 67521,34 грн., яка доведена матеріалами справи, зокрема даними звіту №1101/18/18 від 21.01.2018 року, у зв`язку з чим права позивача порушено, які підлягають захисту, шляхом зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги позивача в розмірі 67521,34 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дану вимогу кредитора до першої черги проміжного ліквідаційного балансу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved