Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить, з урахуванням уточнених вимог /а.с.32-34/, зобов`язати відповідачів зробити ремонт опалювальної системи будинку [ADDRESS] для центрального опалення ванної кімнати квартири № 2 ; стягнути на її користь з відповідачів у солідарному порядку суму майнової шкоди в розмірі 3906,83 грн. та моральної шкоди в розмірі 2500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Зазначений будинок знаходиться на утримані та обслуговувані ЛКП «Нове». 01 грудня 2010 року між нею та відповідачем ЛКП «Нове» був укладений типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У квартирі ванна кімната не опалюється зовсім, неодноразові її звернення з приводу усунення неполадок в системі опалення залишені відповідачами без задоволення. ЛКП «Залізничнетеплоенерго» не знижує оплату за опалення, проте вона в період з 01 червня 2016 року по 31 квітня 2019 року оплатила 3984,38 грн. за фактичне не поставлене у вказаний період тепло за обігрів ванної кімнати, вбиральні та коридора, і які вона вважає своїми збитками. Вважає, що їй нанесена моральна шкода в розмірі 2500 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала в зв`язку з із протиправними діями відповідача. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 08 серпня 2019 року представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради подала до суду письмовий відзив /а.с.68,69/, в якому проти позову заперечила, пояснивши це тим, що в силу вимог чинного законодавства до повноважень районної адміністрації не входить надання житлово-комунальних послуг та проведення капітального і поточного ремонту внутрішніх мереж. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради проти позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, зазначеним у відзиві, просить в позові відмовити. Суд ухвалив справу розглядати без участі представників відповідача ЛКП «Нове» та третьої особи ЛКП «Залізничнетеплоенерго», які, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, відзиву та письмових пояснень не подали, однак матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення. 30 травня 2019 року ухвалою суду позов [PERSON] залишений без руху, оскільки не відповідав вимогам статті 175 ЦПК України /а.с.26/. 14 червня 2019 року представником позивача було подане клопотання про долучення матеріалів з усуненими недоліками позовної заяви, які були вказані у вищевказаній ухвалі суду від 30 травня 2019 року /а.с.31/. 18 червня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. 08 серпня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду /а.с.75/. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, що підтверджується довідкою ЛКП «Нове» № 1321 від 04 червня 2018 року /а.с.35/. Будинок [ADDRESS] знаходиться на утримані та обслуговувані ЛКП «Нове», що визнається учасниками справи та підтверджується матеріалами справи. 01 грудня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ЛКП «Нове» був укладений типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі - договір про надання послуг від 01 грудня 2010 року) /а.с.48-51/. Пунктом 1 договору про надання послуг від 01 грудня 2010 року передбачено, що предметом договору є забезпечення виконавцем ЛКП «Нове» надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових території у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем [PERSON] - забезпечення своєчасної оплати за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені договором. У пункті 20 договору про надання послуг від 01 грудня 2010 року вказано, що договір набирає чинності з моменту його підписання, проте термін дії договору не зазначається. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні правовідносини на момент укладання договору про надання послуг від 01 грудня 2010 року) /надалі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV/ було передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (який регулює спірні правовідносини на момент розгляду справи у суді) /надалі - Закон України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII/ договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Пунктом 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що договір про надання послуг від 01 грудня 2010 року був розірваний або визнавався недійсним з підстав його невідповідності чинному законодавству. Також, відповідачами не надано доказів того, що на даний час існує договір, який набрав чинності, про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] , що укладений за правилами, визначеними Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, а відтак, договір про надання послуг від 01 грудня 2010 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем ЛКП «Нове», зберігає чинність на умовах, визначених вказаним договором. Таким чином, судом достовірно з`ясовано, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ЛКП «Нове» існують правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, у яких позивач є споживачем, а відповідач ЛКП «Нове» - виконавцем. З листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 31 жовтня 2017 року № 32-5744 убачається, що з метою виявлення причин неналежної роботи рушникосушки у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] працівниками ЛКП «Нове» проведено обстеження по стояку квартири позивача та встановлено, що у квартирах № № 5 та 29 самовільно демонтовані рушникосушки, і тому, ЛКП «Нове» надано письмове попередження мешканцям зазначених квартир щодо необхідності відновлення стояка рушникосушки до належного технічного стану /а.с.18/. Зі змісту листів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30 листопада 2017 року № 32-6349 та від 26 грудня 2017 року № 32-6864 убачається, що позивача [PERSON] було повідомлено про те, що роботи по відновленню роботи рушникосушки у ванній кімнаті позивача розпочато та відновлення роботи рушникосушки заплановано на січень 2018 року /а.с.19,20/. 08 лютого 2018 року комісією в складі працівників ЛКП «Нове» був складений акт про те, що по [ADDRESS] не функціонує рушникосушка у ванній кімнаті /а.с.17/. З листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 25 вересня 2019 року № 32-4376 убачається, що працівниками ЛКП «Нове» проведено обстеження квартири квартир по стояку позивача [PERSON] та встановлено, що мешканцями квартир №№ 5, 29 придбано житло з демонтованим стояком рушникосушки. При опитуванні мешканці заперечують щодо виконання робіт по відновленню вказаного стояка, про що складений відповідний акт за їх підписами. [PERSON] запропоновано встановити електричну рушникосушку, від вказаної пропозиції позивач відмовилася, і тому відсутні підстави для задоволення вимоги останньої щодо відновлення роботи рушникосушки /а.с.21/. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтям 20, 21 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV були визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Аналогічні норми щодо прав та обов`язків споживача та виконавця житлово-комунальних послуг містяться у статтях 7 та 8 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII. Як убачається з пояснення представника позивача, які він надав у судовому засіданні, йому достовірно не відомо від якої конкретно мережі має працювати рушникосушка у ванній кімнаті в квартирі [ADDRESS] , чи від мережі центрального опалення, чи від мережі постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з частинами 2-4 статті 22 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до підпунктів 10, 12, 13 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 виконавець зобов`язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; вести облік скарг (заяв, вимог, претензій) споживачів щодо кількості та якості надання послуг, а також облік їх розгляду. Пунктом 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку, послуги з централізованого опалення - є відгалуження від стояків у межах квартири, а послуги з постачання холодної та гарячої води - є після першої водозапірної арматури на відгалуження від стояка у квартирі споживача. Таким чином, у судовому засіданні достовірно з`ясовано, що виконавець послуг, яким є відповідач ЛКП «Нове», зобов`язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі, зокрема, і мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, у будинку [ADDRESS] у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт. З матеріалів справи вбачається, що рушникосушка у ванній кімнаті в квартирі [ADDRESS] не функціонує у зв`язку з неналежною роботою внутрішньобудинкової, а не внутрішньоквартирної системи центрального опалення та постачання гарячої води. За таких обставин, суд не бере до уваги доводи представників відповідачів, які наведені у листі Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 25 вересня 2019 року № 32-4376 щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача [PERSON] щодо відновлення роботи рушникосушки, оскільки виконавець послуг - ЛКП «Нове» зобов`язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт. Представником відповідача ЛКП «Нове» не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що працівниками зазначеного підприємства були вжиті всі заходи з метою відновлення постачання централізованого опалення та гарячої води у стояку рушникосушки у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що вимога позову в частині щодо зобов`язання відповідача ЛКП «Нове» провести ремонтні роботи мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] для відновлення роботи рушникосушки у ванній кімнаті, розташованої в квартирі позивача є підставною та підлягає до задоволення. Разом з тим, вимога в частині зобов`язання відповідача Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити ремонт мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішення Львівської міської радою № 977 від 01 листопада 2016 року (надалі - Положення № 977) Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів", утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні. Згідно із підпунктами 4.34 та 4.35 пункту 4 Положення № 977 до компетенції районної адміністрації належить здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян; координація роботи підприємств, що здійснюють утримання та експлуатацію житлового фонду, на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. З аналізу вищевказаних нормативних актів слідує, що до кола повноважень Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не входять обов`язки щодо утримання внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснення її обслуговування та ремонт, і тому, в суду немає правових підстав для задоволення зазначеної вимоги. Щодо вимог про стягнення на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку майнової шкоди в розмірі 3906,83 грн. та моральної шкоди в розмірі 2500 грн., то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна). Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Предметом спору у даній конкретній справі є вимога позивача про стягнення з відповідачів 3906,83 грн., що становлять частину витрат на оплату послуг з центрального опалення, які позивач сплатила відповідно до відомостей про нарахування та оплату послуг центрального опалення /а.с.47/, і які вважає своїми збитками. Суд приходить до переконання, що заявлена до стягнення сума витрат на оплату послуг з центрального опалення не є збитками, оскільки такі витрати не мають необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, в той же час, спір виник з приводу відшкодування витрат позивача, які не пов`язані безпосередньо із відновленням її порушеного права, а стосується прав споживача послуг на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, які передбачені у пункті 5 частини 1 статті 7 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII. Враховуючи наведене, немає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача частини витрат останньої, які вона понесла на оплату послуг з центрального опалення, в розмірі 3906,83 грн., в якості саме збитків. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд зазначає, що правовідносини, які склалися між позивачем [PERSON] та відповідачем ЛКП «Нове» випливають з договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, а саме, послуг централізованого постачання гарячої води та опалення до квартири позивача - споживача цих послуг. За таких обставин, суд вважає некоректним твердження позивача, що їй має бути відшкодована моральна шкода на підставі статті 1167 ЦК України, оскільки правила вказаної статті ЦК України на спірні договірні відносини не поширюються, так як регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року в справі № 641/5430/15-ц. Позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що їй була заподіяна моральна шкода саме небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією (житлово-комунальною послугою). Також, ні положеннями типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного 01 грудня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ЛКП «Нове», ні нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі ненадання або надання не в повному обсязі споживачу послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води або опалення. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволені позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Беручи до уваги, що позовна вимога про зобов`язання відповідача ЛКП «Нове» вчинити дії була задоволена, то і судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial