Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та вказала, що її батько - [PERSON] за договором дарування від 26.06.2006 р. отримав земельну ділянку площею 0,0570 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку по провулку [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], однак зареєструвати право власності не встиг та помер [INFO] У встановлений законом строк вона звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 17.09.2015 р. державний нотаріус Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної ділянки у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, оформлених в установленому законом порядку. Позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, проти позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. З договору дарування, укладеного 26.09.2006 р. та посвідченого державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за р.н.2-5676, вбачається, що [PERSON] отримав у дар земельну ділянку площею 0,0570 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговуванням житлового будинку та господарських споруд по провулку [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.06.2010 року, виданим відділом РАЦС Білоцерківського МРУЮ у Київській області, [PERSON] помер [INFO] р. Зі свідоцтва про народження судом встановлено, що [PERSON] був батьком позивача. Судом встановлено також, що з заявою про прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом та постанови від 17.09.2015 р., державний нотаріус Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, розглянувши подану [PERSON] заяву про прийняття спадщини, видав свідоцтво про право на спадщину за законом на 56/100 частин житлового будинку [ADDRESS], однак відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, зареєстрованих у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.ст.1217,1222, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом; спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, і той з подружжя, який його пережив; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1218 того ж Кодексу, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 того ж Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, до нього переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини; для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Беручи до уваги, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] його право на реєстрацію права власності на земельну ділянку залишилось, а його дочка [PERSON] спадщину прийняла, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню у тому обсязі, який відповідає обсягу прав спадкодавця, у тому числі, на вчинення дій щодо реєстрації права власності на вказане нерухоме майно у порядку спадкування. Як вбачається з листа відповідача, він проти позову не заперечує. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, визнання відповідачем позову є підставою для ухвалення рішення про його задоволення, якщо це не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, та не суперечить законодавству. На підставі наведених норм та встановлених обставин та враховуючи, що підстав вважати, що задоволення позову порушить права, свободи чи інтереси інших осіб, або це суперечить законодавству, під час розгляду справи не встановлено, суд задовольняє позов частково.

Outcome: partial