Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги зменшили, зменшені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 17.07.2005 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 12.10.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 20.08.2018 року і до досягнення ними повноліття. Головним державним виконавцем Святошинського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №57809950 по виконанню вказаного судового наказу, однак відповідач невчасно та не в повному обсязі сплачує призначені судом аліменти. Станом на 26.11.2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 45 559 грн. 66 коп. Однак після відкриття провадження у даній цивільній справі [PERSON] протягом березня - травня 2020 року сплатив всю заборгованість по аліментам і за змістом довідки державного виконавця станом на 17.06.2020 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Але позивач просить стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів за період з серпня 2018 року по серпень 2019 року включно в розмірі 48 929 грн. 71 коп., оскільки на цей період існувала заборгованість, яка виникла з вини відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що з серпня 2018 року по серпень 2019 року включно він проживав разом з сім`єю, повністю утримував своїх дітей і дбав про них. Про існування судового наказу Дарницького районного суду м. Києва він знав, але його не виконував, оскільки він і так забезпечував дітей всім необхідним, тому двічі сплачувати кошти на утримання дітей не було потреби. Вже після отримання ухвали про відкриття провадження у даній справі він повністю сплатив позивачу заборгованість по аліментам. Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено у судовому засіданні, 17.07.2005 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] (а.с.8-9). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. 12.10.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 20.08.2018 року і до досягнення ними повноліття (а.с.10). Постановою головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маціборук В.О. було відкрито виконавче провадження №57809950 по виконання вказаного судового наказу (а.с.11), однак відповідач [PERSON] невчасно та не в повному обсязі сплачував призначені судом аліменти. Станом на 1.10.2019 року заборгованість по сплаті аліментів складала 49 997 грн., а станом на 26.11.2019 року становить 45 559 грн. 66 коп. (а.с.12-13). Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України. Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №57809950 заборгованість по сплаті аліментів станом на 17.06.2020 року відсутня (а.с.52-53). Вказане підтвердив і відповідач [PERSON] , надавши суду ксерокопії квитанцій про сплату заборгованості протягом вересня 2019 року по травень 2020 року включно (а.с.28-37). За правилами ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що з серпня 2018 року по серпень 2019 року включно він проживав разом з сім`єю, повністю утримував своїх дітей і дбав про них, про існування судового наказу Дарницького районного суду м. Києва він знав, але його не виконував, оскільки він і так забезпечував дітей всім необхідним, тому двічі сплачувати кошти на утримання дітей не має потреби, суд не може покласти в основу рішення, оскільки згідно вказаних вище норм права та ст.18 ЦПК України відповідач зобов`язаний виконувати рішення суду у вигляді судового наказу, яке він не оскаржив, про існування якого він знав, про що повідомив суд у судовому засіданні і з яким він погодився. А спільне проживання та утримання дітей не звільняє відповідача від виконання судового рішення. Таким чином, оскільки заборгованість по сплаті аліментів за період з 1.08.2018 року по 31.08.2019 року виникла з вини відповідача, зобов`язаного їх сплачувати на підставі судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2018 року, тому одержувач аліментів, тобто позивач по справі, має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума неустойки (пені) за вказаний період складає 48 929 грн. 71 коп., розрахованої відповідно до уточненої позовної заяви. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі судовий збір, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved