Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги обгрунтував тим, що у 1991 році разом з відповідачем приїхали на постійне місце проживання в [INFO]. Він пішов працювати у колгосп ім.Стрільця і у цьому ж році їм, як молодій сімї, був наданий житловий будинок по вулиці Чапаєва, 27-А в с.Коритище. З червня 1991 році по даний час він зареєстрований у вказаному будинку. У 2001 році шлюб між ним та відповідачем розірвано, у звязку з чим він змушений був піти жити окремо, не знімаючись з реєстрації. Потім він повертався до сімї, вони вели спільне господарство, проводили поточні ремонти будинку, але у 2015 році після сварки він знову залишив відповідача і став жити окремо. У серпні 2015року він вирішив оформити право власності на вказаний будинок, щоб не залишитись без житла, і дізнався, що власником спірного будинку є [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Коритищенської сільської ради від 13 лютого 2006 року №3, таким чином було порушено його право на власність. Просить визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області № 3 від 13 лютого 2006 року "Про оформлення права власності на жилий будинок, що знаходиться в користуванні фізичних осіб Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №042353 на жилий будинок № 27-А по вулиці Чапаєва села Коритище Миронівського району Київської області. Визнати за ним право власності на 1\\2 частину вказаного жилого будинку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник позов не визнали, представник позивача пояснив, що до 2006 року спірний будинок належав до комунальної власності Коритищенської сільської ради і не був спільно нажитим майном подружжя. Оскільки шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний у 2001 році, [PERSON] не був у розумінні ст.64 ЖК України членом сімї, був тільки зареєстрований у спірному будинку, а фактично утворив іншу сімю і проживав з іншою жінкою. У звязку з цим виконком Коритищенської сільської ради прийняв рішення від 13 лютого 2006 року №3, яким визнав право власності на житловий будинок №27-А по вулиці Чапаєва в с.Коритище за [PERSON]Я та доручив Білоцерківському МБТІ оформити свідоцтво про право власності на вказаний будинок. Відповідач - сільський голова Коритищенської сільської ради позов не визнав і пояснив, що рішення сільської ради про визнання за [PERSON]Я права власності на спірний житловий будинок було прийняте відповідно до її заяви та на підставі записів у погосподарській книзі. На час прийняття оспорюваного рішення сторони у шлюбі не перебували, доказів, що даний будинок набутий подружжям за час шлюбу позивач не надав. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом установлено, що позивач [PERSON]Ф та відповідач [PERSON]Я перебували в зареєстрованому шлюбі та з 1991 року, зареєстровані та проживали однією сімєю у жилому будинку №27-а по вулиці Чапаєва в с.Коритище Миронівського району, разом з ними жили у будинку їхні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], 1983р.н. та [PERSON]В 1988р.н., що підтверджується витягом з погосподарської книги Коритищенської сільської ради Миронівського району (а.с.70). 31 січня 2001 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-БК № 247074 (а.с.49). Спірний житловий будинок №27-а по вулиці Чапаєва в с.Коритище Миронівського району перебував на балансі та був наданий правлінням колишнього колгоспу ім.Стрільця для проживання сімї позивача та відповідача, вказаного факту не заперечують сторони та їх представники. У подальшому колгосп ім.Стрільця було реорганізовано в АТ СП Коритище, що підтверджується витягом з погосподарської книги. Відповідно до п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об»єкти соціальної сфери, житлового фонду, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації колективних сільськогосподарських підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності. Механізм безоплатної передачі житлового фонду до комунальної власності встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 1253 від 13 серпня 2003 року «Про затвердження Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об»єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників». Вказаною постановою передбачено, що об»єктами передачі згідно з затвердженим порядком є, в тому числі, житлові будинки, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам. Рішення про передачу житлового фонду приймається відповідною сільською радою. Ініціатором передачі об»єктів може виступати підприємство-правонаступник, на балансі якого перебуває об»єкт. Після реорганізації колгоспу ім.Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області зазначений житловий будинок мав бути переданий до комунальної власності, тобто у власність територіальної громади села Коритище на баланс Коритищенської сільської ради. У своїх запереченнях на позовну заяву та у судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що до 2006 року будинок за адресою: Київська область, Миронівський район, село Коритище, вулиця Чапаєва, 27-А належав до комунальної власності Коритищенської сільської ради і не був спільно нажитим під час шлюбу майном подружжя. Нею була подана заява до сільської ради та технічний паспорт на житловий будинок, на підставі яких було прийнято рішення про оформлення права власності. Проте, у судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення про передачу житлового будинку №27-А по вулиці Чапаєва села Коритище Миронівського району Київської області як об»єкту соціальної сфери та житлового фонду в комунальну власність правонаступниками колгоспу ім.Стрільця не приймалось, технічний паспорт на цей будинок було виготовлено та видано лише у 2006 році на імя [PERSON] Вказане підтвердили у судовому засіданні сільський голова [PERSON]П та свідок [PERSON] Остання, зокрема, пояснила, що з 1998 року по листопад 2015 року працювала на посаді секретаря Коритищенської сільської ради, спірний житловий будинок належав колгоспу ім.Стрільця, на баланс сільської ради переданий не був, а рішення про визнання права власності на нього [PERSON]Я було видано на підставі її заяви та технічного паспорта на будинок. В той час вони практикували оформляти право власності на одну особу, не дивлячись на кількість зареєстрованих у будинку осіб. На підставі якого запису у погосподарській книзі сільської ради було передано у власність [PERSON]Я будинок, вказати не може. Поряд з тим, що правонаступник колгоспу ім.Стрільця -АТ СТ Коритище не виступило ініціатором передачі вказаного житлового будинку у комунальну власність, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування також не ініціювали вказане питання, відповідне рішення місцевою сільською радою не приймалось. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності, яка здійснюється відповідно до спеціального приватизаційного законодавства України. Не дивлячись на те, що будинок не перебував на балансі сільської ради та не був переданий у комунальну власність в установленому законом порядку, рішенням № 3 від 13 лютого 2006 року на підставі записів у погосподарській книзі № 1 виконавчий комітет Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області визнав право власності на житловий будинок №27-А по вулиці Чапаєва села Коритище Миронівського району Київської області за відповідачем [PERSON] На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Коритищенської сільської ради відповідачу 10 квітня 2006 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яким є вказаний будинок. 10 квітня 2006 року відповідач здійснила державну реєстрацію вказаного права власності у комунальному підприємстві Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації». Дані обставини підтверджуються копією рішення виконавчого комітету, свідоцтвом про право власності, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, доданими до матеріалів справи (а.с.7, 10, 11). Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Чинним законодавством України загалом та Цивільним кодексом України і Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень зокрема передбачено ряд підстав, внаслідок яких у фізичної чи юридичної особи виникає право власності на обєкти нерухомого майна. Однак існують ряд підстав виникнення права власності на об'єкти нерухомого майна, документ про наявність якого може видати лише держава. Цю свою функцію держава делегувала місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які здійснюють оформлення права власності на обєкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності. Статтею 18 Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Для того, щоб оформити свідоцтво про право власності на належне їй нерухоме майно у виконкомі місцевої ради особа повинна подати уповноваженому органу оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких це майно виникло чи було набуто у власність до того. Натомість уповноважений орган при достатності інформації у поданих документах про належність заявнику обєкта видає свідоцтво про право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Рішення виконавчого комітету Коритищенської сільської ради № 3 від 13 лютого 2006 року прийнято в порушення вимог вказаного закону. Виконавчий комітет Коритищенської сільської ради, прийнявши рішення про визнання права власності на житловий будинок за [PERSON]Я та видавши правовстановлюючий документ на будинок одному з подружжя після розірвання шлюбу, порушив права позивача та інших членів сімї на приватизацію вказаного будинку. Свідоцтво про право власності на будинок №27-А по вулиці Чапаєва села Коритище Миронівського району Київської області було видано відповідачу на підставі незаконного рішення виконавчого комітету Коритищенської сільської ради, тобто, з порушенням вимог закону. Суд приходить до висновку, що даний правовстановлюючий документ неможливо розцінювати як законний, а тому він підлягає скасуванню. Також відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеного будинку, оскільки він не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачеві присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст.328, 345, 393 ЦК України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Постанови Кабінету Міністрів України № 1253 від 13.08.2003 року «Про затвердження Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об»єктів»,

Outcome: partial