Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

01 червня 2017 року позивач, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Посилалась на те, що вона має сина [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON] З відповідачем [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з січня 2013 року по травень 2014 року, шлюб не реєстрували. Після припинення сімейних відносин проживають окремо. Син проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не цікавиться життям дитини, його здоровям та навчанням, не виявляє бажання спілкуватися із сином та приймати участь у його вихованні. [PERSON] взагалі не дбає про духовний та фізичний розвиток сина [PERSON], не забезпечує його підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Просила, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON], [INFO] та стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи, Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд установив, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.9). [PERSON] вихованням дитини не займається, коштів на його утримання не надає. Відповідно до заяви [PERSON], яка нотаріально посвідчена, відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав на дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно\~ ст. 150 СК України\~ \~ батьки мають обов'язки щодо виховання\~ \~ та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний\~ \~ розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно\~ ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.\~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх стан здоровя, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. З вищезазначеного вбачається, що відповідач [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с.33). У відповідності до ст.. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Матеріали справи містять достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо сина без поважних причин, що шкодить його інтересам та негативно впливає на розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved