Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

03 вересня 2015 року приватне акціонерне товариство страхова компанія "Теком" (надалі ПАТ СК «Теком») звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 1000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 червня 2014 року в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю [PERSON], який, керуючи мотоциклом [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] і який належить [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль «Hyundai Elantra» одержав механічні пошкодження. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 липня 2014 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП автомобіль [NUMBER], був застрахований в ПАТ СК «Теком», згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №136-14Д/Т/АТ від 30 травня 2014 року (далі договір страхування). На підставі цього договору та заяви страхувальника ПАТ СК «Теком» була сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 1533 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] також була застрахована у ТВД «СТ «Домінанта», у зв'язку з чим 28 серпня 2015 року ТВД «СТ «Домінанта» сплатило ПАТ СК «Теком» страхове відшкодування у розмірі 533 грн, що також підтверджується платіжним дорученням. Оскільки сплачена ПАТ СК «Теком» сума страхового відшкодування не була відшкодована в повному обсязі, страхова компанія звернулася з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника ПАТ СК «Теком», а також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не зявився, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 59). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 травня 2014 року між ПАТ СК «Теком» та [PERSON]С було укладено договір №136-14Д/Т/АТ добровільного страхування наземного транспортного засобу, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням визначеним цим договором транспортним засобом, а саме автомобілем «HYUNDAI Elantra», державний номер [NUMBER], та додатковим обладнанням, встановленим на цьому транспортному засобі (а.с. 22-26). Термін дії договору страхування з 31 травня 2014 року по 30 травня 2015 року. Франшиза по ризикам ДТП, ПДТО, ПВС, ВП, СЛ складає 0,30%. Страхова вартість становить 200\~000 грн, страхова сума 200 000 грн. Страхова премія складає 10540 грн. З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 27 липня 2014 року, яка набрала законної сили 01 вересня 2015 року, встановлено, що 18 червня 2014 року о 16 год. 30 хв. [PERSON], керуючи мотоциклом «Musstang» (номерний знак [NUMBER]), по вул. Семінарській в м. Одесі, в порушення 13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI» (номерний знак [NUMBER]) під управлінням [PERSON] В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 9). Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено штраф. 19 червня 2014 року [PERSON] звернулася до ПАТ СК «Теком» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 13, 14). ПАТ СК «Теком» визнала подію, що мала місце 18 червня 2014 року по вул. Семінарській в м. Одесі із застрахованим автомобілем «HYUNDAI Elantra», державний номер [NUMBER], страховим випадком (а.с. 12). Згідно рахунку-фактури №ЗН041615 від 18 червня 2014 року вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «HYUNDAI Elantra», державний номер, державний номер [NUMBER], станом на 18 червня 2014 року, складає 2133 грн (а.с. 19). 02 липня 2014 року ПАТ СК «Теком» перерахувала на рахунок ФОП [PERSON]С вартість суми страхового відшкодування згідно страхового акту №422 від 25 червня 2014 року у розмірі 1533 грн. (2133 грн. 600 грн. франшиза = 1533 грн.). В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію платіжного доручення №2354 (а.с. 31). Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТВД «СТ «Домінанта» (а.с. 29), остання перерахувала на рахунок ПАТ СК «Теком» страхове відшкодування у розмірі 533 грн. (1533 грн 1000 грн), що підтверджується платіжним дорученням №3024 від 28 серпня 2015 року (а.с. 30). Так як, згідно з полісом страхування №АС/7492331, укладеним між ТВД «СТ «Домінанта» та [PERSON], франшиза становить 1000 грн., вказана сума залишилася не відшкодованою. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з приводу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд звертає увагу, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, що випливає зі змісту ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Така правова позиція суду узгоджується з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено таку постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказане свідчить про те, що на відповідача, який визнаний судом винним у вчиненні ДТП, покладається обовязок відшкодувати завдані ним збитки. Нормами статей 1191, 1192 ЦК України врегульовано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.ст. 29, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Враховуючи викладене, а також той факт, що [PERSON] постановою суду визнаний винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого пошкоджено транспортний засіб, позивач відшкодував суму ремонту, за виключенням франшизи, у розмірі 1533 грн, страховик відповідача частково компенсував витрачену позивачем суму в розмірі 533 грн, вимоги про стягнення з відповідача сплаченої потерплій, проте не компенсованої суми в розмірі 1000 грн, підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2836 від 31 серпня 2015 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved