Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Служба у справах дітей Хотинської РДА Чернівецької області про визначення місця проживання дитини . Посилався на те, що 14 серпня 1996 року він уклав шлюб з [PERSON], [INFO]. Від цього шлюбу у нас народились дві доньки - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що на даний час він з відповідачкою перебуває в розірваному шлюбі та шлюбні стосунки припинені. На протязі кількох років [PERSON] підтримує позашлюбні стосунки з іншим чоловіком. А вже майже рік вона проживає з ним на квартирі в м.Чернівці. Зазначив, що [PERSON] взагалі не цікавить доля їхньої сім'ї, зокрема доля дітей. Вона усунулась від виховання доньок, які на даний час проживають з ним. Також вказав, що старша донька [PERSON], уникає спілкуванню з матір'ю. Так само, молодша донька [PERSON] на даний час проживає з ним і не хоче спілкуватись з мамою, яка покинула сім'ю. Зазначив, я не маю наміру забороняти дружині виховувати доньку та спілкуватись з нею. Однак, виходячи з тих фактичних обставин, які склались в житті відповідачки вважаю, що її не будить цікавити доля дитини, як не цікавить на даний час. А особливо його лякає, яке може бути відношення до дитини чоловіка, з яким вона фактично спів мешкає. Крім того вказав, що на даний час з боку [PERSON] склались як недоброзичливі стосунки між нею та дітьми, зокрема молодшою донькою [PERSON], так і нехтування своїми обов'язками матері по вихованню дітей. Просив визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] разом з ним. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах захисту дітей Хотинської РДА у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи про причини неявки суд не повідомила. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали покази, та пояснили що [PERSON] не цікавиться життям дітей не бере участі у їх вихованні та проживає окремо від них. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони 14 серпня 1996 року уклали між собою шлюб. Також встановлено, що під час шлюбу у сторін народились дві доньки - [PERSON] [INFO], яка на даний час повнолітня та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом по народження дитини від 04.09.2006 року серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. У вказаному свідоцтві [PERSON] зазначений батьком дітей, а [PERSON] - матір'ю. При вирішенні даного спору суд враховує положення ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, батьки дітей проживають окремо та не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти. Таким чином, виник спір про визначення місця проживання дітей, які не досягли 10 років. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст.161 СК України). Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, судом встановлено, що [PERSON] має у власності житло, придатне для проживання неповнолітньої [PERSON]; займається підприємницькою діяльністю та отримує стабільний дохід, між батьком та дівчинкою існують позитивні та гармонійні стосунки. Суд також враховує, що мати дитини на даний час з дитиною не проживає та не спілкується, що триває довгий час, в судовому засідання не з'являється причину неявки не повідомляє, що свідчить про байдуже ставлення до вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини. З урахуванням наведеного, суд вважає, що саме батько проявляє більшу турботу та увагу до дитини, а тому в даному випадку наявні виняткові обставини, які дають підстави суду прийти до висновку про необхідність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO] з батьком, це відповідатиме інтересам [PERSON] забезпечить нормальну психологічну атмосферу для проживання та виховання дитини, сприятливе уникнення травмування дитини. Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків ( рішення Європейського суду з прав людини у справі „Гофман проти Німеччини" від 11.10.2001 року). Аналізуючи усі вище викладені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Служба у справах дітей Хотинської РДА Чернівецької області про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню.

Outcome: approved