Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивачка,- [PERSON] що діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у своїй позовній заяві зазначила, що 28 вересня 2012 року приблизно о 12 годині 00 хвилин водій [PERSON], перебуваючи на маршруті № 208, керував належним йому мікроавтобусом «Мерседес Бенц 312» д/н [NUMBER] та рухався зі сторони вулиці Ногіна в напрямку вулиці Ватутіна по вулиці 20 Партз'їзду в місті Кривому Розі. В той самий час вона, [PERSON] таїї неповнолітня донька, [PERSON] знаходилися в салоні вищевказаного мікроавтобусу «Мерседес Бенц 312» д/н [NUMBER] в якості пасажирів. В процесі керування мікроавтобусом «Мерседес Бенц 312» д/н [NUMBER], відповідач [PERSON] не обрав безпечну швидкість, не урахував дорожню обстановку та не впорався з керуванням, в наслідок чого здійснив наїзд на нерухомий транспортний засіб «КРАЗ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася приблизно о 12 годині 00 хвилин, з вини водія мікроавтобуса «Мерседес Бенц 312» д/н [NUMBER], відповідача [PERSON], вона та її неповнолітня донька, [PERSON] отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 30 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання відповідач [PERSON] звільнений з випробувальним терміном строком на два роки. 24 грудня 2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок в частині призначення покарання був змінений і відповідачу [PERSON] призначене покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на два роки. Так, протиправними діями відповідача [PERSON] їй та її неповнолітній доньки, [PERSON], заподіяно моральної шкоди: в результаті ушкодження здоров'я вони знаходилися в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросла в моральні страждання. Стан морального дискомфорту гнітив їх тривалий період часу. В результат протиправних дій відповідача [PERSON] вона отримала інвалідність спочатку другу групу, потім третю групу. Моральну шкоду вона оцінила в 60000 гривень 00 копійок. Тому вона просила суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] на її [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] користь, у відшкодування моральної шкоди 60000 гривень 00 копійок. Стягнути з [PERSON] на її [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] користь у відшкодування витрат за юридичну допомогу 500 гривень 00 копійок. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на вище зазначені обставини справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у сумі 5000 гривень 00 копійок, та суду зазначив що, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року він був визнаний винним та засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на два роки. Цивільні позови потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, оскільки особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність /як в даному випадку/ зобов'язана сплатити потерпілим різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, якщо цього відшкодування буде недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ЗУ "Про страхування" та ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту" його цивільна відповідальність перед третіми особами застрахована і відшкодовувати як матеріальну, так і моральну шкоду повинна також і страхова компанія. Відповідно до Полісу № АВ / 3582171, укладеному ним зі страховою компанією "Еталон" 03 липня 2012 року він застрахував цивільно-правову відповідальність на строк з 07 липня 2012 року по 06 липня 2013 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, складає 100000 гривень, тобто покриває потерпілим всі затрати на лікування та інші витрати, пов'язані з відновленням здоров'я. Відповідно до ст. 20, 25 ЗУ " Про страхування " та ст.22 " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту " при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода в тому числі моральна шкода, пов'язана : з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, із стійкою втратою працездатності потерпілим, із смертю потерпілого. Відповідно до п.22.3 ст. 22 вищевказаного Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту" . Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоді. Ліміт страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, відповідно до Полісу складає 100000 грн., тобто страхова компанія може відшкодувати потерпілій [PERSON] та її неповнолітній дочці [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 гривень кожній. /100000 грн. х 5% = 5000 грн./ Він добровільно пропонував позивачці сплатити їй у відшкодування моральної шкоди 5000 ивень, але вона не погодилася і вважає, що їй спричинена матеріальна шкода у сумі 60000 грн., що не відповідає ступеню її моральних страждань. Ствердження позивачки в позовній заяві в обґрунтування її моральних страждань про те, що він за весь час жодного разу не спробував зробити яку не будь матеріальну допомогу у покращенні її стану здоров'я, хоча б дитини, не відповідає дійсності і спростовується розписками про отримання нею від нього в добровільному порядку 10053 гривень на лікування та інші витрати, пов'язані з відновленням здоров'я. Він розумів, що матеріальна допомога для лікування потерпілим необхідна негайно, тому не чекаючи, поки вони звернуться у встановленому порядку до страхової компанії за відшкодуванням шкоди, добровільно взяв на себе їх витрати по лікуванню. Позивачка не надала розрахунку суми моральної шкоди - 60000 грн. в обґрунтування того, що саме така сума може компенсувати її моральні та душевні страждання. Він вважає, що 5000 гривень 00 копійок, у відшкодування моральної шкоди достатньо для позивачки та її неповнолітньої дитини і саме таку суму кожній повинна відшкодувати їм страхова компанія "Еталон". Він в установленому порядку повідомив страхову компанію про настання страхового випадку за його участю та надав всі необхідні документи для страхового відшкодування потерпілим. Він повідомляв позивачку про існування страхового полісу, пропонував їм звернутися до страхової компанії "Еталон" з заявою про страхове відшкодування, але вона до страхової компанії не звернулася. Відповідно до ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту" потерпіла [PERSON] повинна була звернутися з заявою до Страхової компанії про відшкодування моральної шкоди. Доказів того, що страхова компанія відмовила їй в страховій виплаті, не має. Тому він просить суд в позові [PERSON] до нього про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, відмовити. Суд, у судовому засіданні встановив, що доводи позивача в справі підтверджені письмовими доказами, які перелічені вище у позові, а саме, - вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 30 жовтня 2013 року яким відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на два роки, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року яким [PERSON] призначене покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, з випробуванням на підставі ст.75 КК України строком на два роки. які набрали законної сили, та іншими документами долученими до справи. Статтею ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування а саме якщо вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивачкою не надано доказів в обґрунтування спричинення їй та її дочці моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням відповідачем [PERSON]. Тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє часткове доказове підтвердження під час розгляду цієї справи, але сума, яку [PERSON] вимагає до відшкодування є на думку суду завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому суд вважає можливим задовольнити позов частково,

Outcome: partial