Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна осіб, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мотивуючи свої вимоги наступним. З березня 2003 року по 15 вересня 2012 року вона та відповідач сумісно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час фактичних сімейно-шлюбних відносинах та сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ними було набуто спільно майно за спільні кошти, що складається: з житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 54,1 кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., а також господарчі споруди та будівлі: Б сарай, В кухня, Г гараж, Д сарай, Е погріб, Ж убиральня і земельну ділянку, кадастровий номер якої 1425284700:01:004:0001 розміром 0,2100га надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за тією ж адресою. Вказане майно було придбано відповідно до договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року, засвідченого приватним нотаріусом Торезького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1553. Відповідно до п.3 Договору придбання житлового будинку та земельної ділянки вчиняється [PERSON] з письмової і нотаріально оформленої згоди [PERSON], з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах з березня 2003 року, а також легковий автомобіль марки "ГАЗ-3110" державний номерний знак [NUMBER], вартістю 11тис.грн., відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2012 року та технічного паспорту [NUMBER]. Фактичні сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені 22 вересня 2012 року, оскільки Відповідач створював умови, які не уможливлюють спільне проживання двох людей як сім'я. Оскільки відповідач не визнає за нею право спільної сумісної власності тому вона ставе питання про визнання за нею та відповідачем права власності по 1/2 частки в спільному сумісному майні, а саме: право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 54,1кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., а також господарчі споруди та будівлі: Б сарай, В кухня, Г гараж, Д сарай, Е погріб, Ж убиральня, земельну ділянку, кадастровий номер якої 1425284700:01:004:0001 розміром 0,2100га надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за тією ж адресою та право власності на 1/2 частку легкового автомобіля марки "ГАЗ-3110" державний номерний знак [NUMBER]. Просила визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 54,1 кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., а також господарчі споруди та будівлі: Б сарай, В кухня, Г гараж, Д сарай, Е погріб, Ж убиральня; земельну ділянку, кадастровий номер якої 1425284700:01:004:0001 розміром 0,2100га надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за тією ж адресою, а саме буд. [ADDRESS] та легковий автомобіль марки "ГАЗ-3110" 1999 року випуску, шассі [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], визнавши частки у спільному майні рівними - по 1/2 частки за кожним. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що розписку від 30.10.2013 року вона писала власноруч, але під тиском відповідача. Між ними була усна домовленість про поділ спільного майна подружжя їй автомобіль, а відповідачу будинок, але відповідач все одно не віддає автомобіль. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що за час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу сторонами було придбано автомобіль на території Росії та зареєстровано на позивачку, громадянку Росії та будинок, який зареєстровано на відповідача, громадянина України, так як придбали його на території України. По справі про встановлення факту проживання однією сім»єю є рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 січня 2014 року, яке набрало законної чинності і яким встановлено факт сумісного проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 14 вересня 2012 року включно, тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно автомобіль було придбано за спільні кошти в Російській Федерації та з 2012 р. знаходиться у нього, тому згоден на його поділ, а будинок він придбав за гроші свого сина і позивачка писала в присутності адвоката йому розписку про те, що вона не має до нього претензій, тому в частині вимог, щодо визнання спільною сумісною власністю житлового будиноку [ADDRESS] та визначенні часток в будинку просив відмовити. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.08.2012 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила автомобіль ГАЗ-3110, 1999 року випуску, шассі [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до паспорту транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля марки ГАЗ-3110, 1999 року випуску, шассі [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] з 31.08.2012 року. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14.09.2012 року укладеного між [PERSON], яка у шлюбі не перебуває та [PERSON], який перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність придатні для використання за призначенням: житловий будинок А - камінь, житловою площею 31,9 кв.м., загальною площею 54,1 кв.м., а також господарчі споруди та будівлі: Б сарай, В кухню, Г гараж, Д сарай, Е погріб, Ж убиральню, що знаходяться у [ADDRESS], земельну ділянку, кадастровий номер якої 1425284700:01:004:0001 розміром 0,2100 га надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за тією ж адресою. В даному договорі зазначено, що придбання житлового будинку та земельної ділянки вчиняються [PERSON] з письмової згоди гр. [PERSON], з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах з березня 2003 року. Згідно заяви [PERSON] від 14.09.2012 року засвідченої приватним нотаріусом Торезського міського нотаріального округу, остання надала свою згоду на купівлю та укладання [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку номер 1 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] та земельної ділянки, розміром 0,2100 га, розташованого за тією ж адресою наданої для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд за 16000 гривень. [PERSON] повідомила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з березня 2003 року. Підтвердила усім зацікавленим особам, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаної нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю. Їй відомо, що придбана нерухомість також буде об»єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними під час шлюбу. Згідно з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.01.2014 року встановлено факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 14 вересня 2012 року включно. Що стосується посилань відповідача на наявність розписки [PERSON] в якій зазначено, що на 14 вересня 2012 року в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] не перебувала. Житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка, придбана [PERSON] самостійно за його особисті кошти. Майнових претензій з приводу цього будинку не має та зобов»язується їх не пред»являти, написана 30.10.2012 року в присутності адвоката [PERSON] та засвідчена його печаткою, судом до уваги не приймається, оскільки вона вже була предметом дослідження при розгляді справи Апеляційним судом 23.01.2014 року. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з вимог ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищів чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. При цьому, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно вимог ст.ст.60,61,59 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтєю 61 цього Кодексу, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає доведеним факт спільного проживання сторін з 01 січня 2004 року по 14 вересня 2012 року включно однією сім»єю, що встановлено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.01.2014 року. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 54,1 кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., а також господарчі споруди та будівлі: Б сарай, В кухня, Г гараж, Д сарай, Е погріб, Ж убиральня; земельна ділянка, кадастровий номер якої 1425284700:01:004:0001 розміром 0,2100 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за тією ж адресою, а саме буд. [ADDRESS] та легковий автомобіль марки "ГАЗ-3110" 1999 року випуску, шассі [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] було придбано за час спільного проживання, а тому зазначене майно належить їм на праві спільної сумісної власності, відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що будинок придбано ним за особисті кошти (надані сином), оскільки ним не надано доказів цього. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 2 статті 60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частина 4 статті 60 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому суд вважає за можливе визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 54,1 кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., а також господарчі споруди та будівлі: Б сарай, В кухня, Г гараж, Д сарай, Е погріб, Ж убиральня; земельну ділянку, кадастровий номер якої 1425284700:01:004:0001 розміром 0,2100га надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за тією ж адресою, а саме буд. [ADDRESS] та легковий автомобіль марки "ГАЗ-3110" 1999 року випуску, шассі [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], визнавши частки у спільному майні рівними - по 1/2 частки за кожним. На підставі викладеного,

Outcome: approved