Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суд з наведеним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що зі своїм чоловіком, [PERSON], останній раз спілкувалась в 2015 році, з тих пір жодних відомостей про чоловіка вона не має. Під час шлюбу в них з відповідачем народився син -[PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, то позивачка просить позбавити його батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з"явилася, подала заяву в якій происла розглянути справу за її відсутністю та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 грудня 2014 року (а.с.6), [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. З 28.01.2014 року по 04.09.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.12) Жодних з покладених законом на батьків обов»язків батько дитини не виконує, вихованням малолітньої дитини займається виключно позивачка, нею створені всі необхідні умови для проживання дитини. Дані обставини підтверджуються актом обстеження житлових умов сім»ї складеним комісією ЄРЦ від 02.11.2015 року. (а.с.13). Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу ясла-садок №3 «Бджілка» [PERSON] працює в даному закладі на посаді помічника вихователя з 14.09.2009 року та з 18.02.2015 року знаходиться в декретній відпустці (а.с. 14-15). Відповідно до копії будинкової книги позивач разом з неповнолітнім сином зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. (а.с.8-11). З висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вбачається про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки хлопчик зареєстрований та проживає разом із матір'ю, для нього створені належні умови для проживання. Батько не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його здоров'ям, жодного разу не приходив до нього. Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] є обгрунтованою, такою, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень щомісячно з дня подання позову і до досягнення сином повноліття, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень; Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачем не надано доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я. Позивач знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, самостійно утримує та виховує дитину, а тому суд вважає,що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з 17 листопада 2015 року. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях, твердженнях, які самі потребують доведення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь держави судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 166, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved