Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

06 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 20 вересня 1997 року в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилась земельна ділянка площею 4,37 га, розташована на території Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІI-ОД № 058746, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 16 липня 2003 року на імя [PERSON]. Зазначену земельну ділянку позивач має право успадкувати в порядку першої черги за законом. Після смерті спадкодавця позивач звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову у прийомі заяви та відкритті спадкової справи у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не наданням доказів фактичного прийняття спадку. Позивач вважає, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки не відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті матері, на день відкриття спадщини, він постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за адресою: вул. Миру, 62 с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області, де й проживає до теперішнього часу. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.26 ). Представник Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, але направила до суду заяву з проханням заслухати справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.25 ). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від їх представників заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу у відсутність представників сторін. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 20 вересня 1997 року - в день смерті спадкодавця [PERSON], коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Судом з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги по закону після смерті своєї матері [PERSON], померлої 20.09.1997 року, в тому числі й на земельну ділянку, належну спадкодавцю на праві власності. Позивач зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: - копією свідоцтва про народження серії VII -УР № 1007499 від 14.02.1968 року (а.с.5), згідно якої [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що є позивачем по справі; - копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 357142 від 06.02.1985 року (а.с.6), якою підтверджується, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 06 лютого 1985 року та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «Райлян»; -копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 271343 (а.с.7), із якої слідує, що [PERSON] померла 20 вересня 1997 року в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області; -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ОД за № 058746 від 16 липня 2003 року (а.с.8), виданого на підставі розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 21.10.2002 року № 392/А-2002, яким передано [PERSON] (по батькові зачеркнуто та зверху записано - "Іванівні") у приватну власність земельну ділянку площею 4,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, при видачі вказаного правовстановлюючого документу, прізвище спадкодавця помилково вказали дошлюбне - «Носаченко», замість правильного «Райлян» та по батькові вказали «Григорівна» замість правильного «Іванівна», а потім по батькові ще й виправили, що є недопустимим. Згідно вимог п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. №43, при заповненні бланків державних актів на право власності на земельну ділянку всі записи мають бути зроблені чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Як вбачається з інформаційної довідки № 653/151-17 від 24.11.2017 року, виданої Татарбунарським відділом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.9), вартість земельної ділянки загальною площею 4,3733 га (ріллі), що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії II-ОД за № 058746, виданого згідно розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 21.10.2002 року № 392/А-2002, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 16.07.2003 року за № 7700, що розташована (за межами населеного пункту) Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, з урахуванням коефіцієнтів індексації, станом на 01.01.2017 року складає 173663 грн. 08 коп. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0184520 (а.с.10), виданого члену КСП «Вишневе» [PERSON] на підставі рішення Татарбунарської районної державної адміністрації від 20.12.1996 року № 349/А-96, останній належить право на земельну частку (пай) площею 4,6 в умовних кадастрових гектарах. Довідкою, виданою виконкомом Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.11), підтверджується що [PERSON], [INFO], на день своєї смерті - 20.09.1997 року, була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Разом з нею на момент її смерті проживали та були зареєстровані її чоловік [PERSON] [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON] [INFO], внук [PERSON] [INFO]. З листа нотаріуса за №1298/01-16 від 27.11.2017 року (а.с.12) слідує, що позивачу було відмовлено у прийнятті заяви та відкритті спадкової справи, у зв'язку з втратою ним шестимісячного строку для прийняття спадщини та не наданням доказів фактичного прийняття спадщини. Із витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №50760396 від 01.02.2018 року (а.с.24) вбачається, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої 20.09.1997 року [PERSON] - інформація відсутня. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Судом також встановлено, що успадкувавши після смерті своєї матері [PERSON] належну останній земельну ділянку площею 4,37 га, спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє імя вищезазначене спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що він не пропустив шестимісячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.12). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідача (а.с.25), суд вважає можливим задовольнити вимоги позовної заяви, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном позивача [PERSON], який постійно проживав з спадкодавцем [PERSON], на час відкриття спадщини та після цього за місцем мешкання останньої, що підтверджується довідкою Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.11). Крім того, він забрав собі після смерті матері правовстановлюючий документ на земельну ділянку і не відмовився від спадку в установлений законом строк. Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю на праві приватної власності, про що свідчить копія Державного акту (а.с.8), в якому при виготовленні були допущені суттєві помилки у написанні прізвища та по батькові власника нерухомості, виправлення яких після смерті спадкодавця не можливо, за відсутності інших спадкоємців, які б претендували на спадок, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру(а.с.24), суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнано право власності на земельну ділянку площею 4,37 га, розташовану на території Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ОД за № 058746 від 16.07.2003 року, що належала [PERSON], померлій 20 вересня 1997 року.

Outcome: approved