Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

02 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/73720 від 10 грудня 2007 року в розмірі 15169,33 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 333175 грн 42 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 10 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/08-112/73720, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало відповідачеві кредит за програмою кредитування «АВТО В КРЕДИТ» у сумі 31300 доларів США зі сплатою 12,95% річних, а останній був зобов'язаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Внаслідок порушення відповідачем строків внесення щомісячних платежів у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 14 липня 2015 року склала 15169,33 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 333175 грн 42 коп., з яких 8995,02 дол. США що еквівалентно 197564 грн 40 коп. - заборгованість по кредиту (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 3695 дол. США, що еквівалентно 81156 грн 07 коп.); 812,59 дол. США, що еквівалентно 17847 грн 53 коп. - заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочена заборгованість - 799,82 дол. США, що еквівалентно 17567 грн 05 коп.); 5361,72 дол. США, що еквівалентно 117763 грн 49 коп. - пеня. Оскільки [PERSON] добровільно заборгованість перед банком не погасив, останній звернувся з позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 46). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно укладав з позивачем кредитний договір, однак, враховуючи фінансову кризу в країні, був позбавлений можливості вчасно сплачувати за договором. Вислухавши пояснення відповідача, розглянувши позовну заяву, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 грудня 2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 39-41), з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений кредитний договір № 014/08-112/73720, за яким відповідач отримав у кредит 31 300 доларів США на споживчі цілі, а саме придбання автомобіля - Ssang Yong Kyron, строком на 84 місяці - до 10 грудня 2014 року, зі сплатою 12, 95 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 11-21). З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав банківську ліцензію №10, зареєстровану НБУ 27 березня 1992 року за №94 та відповідно до дозволу НБУ №10-4 від 11 жовтня 2006 року має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, неторговельні операції, ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті (а.с. 42-43). Згідно з п. 1.3.2 Договору, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами в розмірі 568, 56 доларів США. Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів у валюті кредиту (п. 7.2 Кредитного договору). Відповідно до графіку погашення кредиту, останній платіж мав бути внесений 10 грудня 2014 року (а.с. 22-23). Судом також встановлено, що 07 травня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, змінивши дату остаточного погашення кредиту - до 10 квітня 2016 року (а.с. 24-25). Крім того, тимчасово, на період з 08 травня 2009 року по 07 травня 2010 року сторони домовилися про зменшення розміру щомісячного платежу до 175 доларів США - кредитні канікули (п. 3 Додаткової угоди). Відповідно до п. 16.3 Кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Згідно зі ст. 9 договору, відповідач зобов'язався достроково протягом 30 днів на вимогу Кредитора погасити кредит. В п. 16.7 Кредитного договору сторони визначили, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. За змістом розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14 липня 2015 року заборгованість зі сплати кредиту становила 8 995, 02 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків - 812, 59 доларів США, пеня - 5 361, 72 доларів США (а.с. 7-10). З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2015 року банк направив відповідачу письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 32-35). Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Зазначений правовий висновок щодо застосування норм ст. ст. 1048, 1050 ЦК України, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Суд погоджується та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує його при застосуванні вказаних вище правових норм. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог банку про стягнення з відповідача суми заборгованості з підстав порушення ним умов договору. Вирішуючи спір в частині розміру суми, що підлягає стягненню, суд виходить з такого. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Оскільки кредитний договір був укладений сторонами 10 грудня 2007 року, на час його укладення Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Згідно із закріпленим у ч. 1 ст. 11 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки курс долара США по відношенню до української гривні на день розгляду справи є більшим, ніж той, за яким провів розрахунок позивач, і клопотань про збільшення позовних вимог до суду не надходило, суд,

Outcome: approved