Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

05 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських права відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідачем був усиновлений її син від першого шлюбу [PERSON], [INFO], який є інвалідом з дитинства. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. У травні 2015 року відповідач почав зловживати спиртними напоями, та кидатися битися на неї та її старшого сина. Після цього разом вони не живуть, відповідач проживає окремо. У 2015 році він виїхав кудись на заробітки і до них не повертався, більше трьох років ні вона, ні діти його не бачили. Жодного спілкування з відповідачем з того часу не було, він не приймав участі у вихованні і утриманні дітей. Після того як вона подала в суд на аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість, відповідач та його батьки почали їй дзвонити та ображати її та дітей. На сьогоднішній день відповідач веде асоціальний спосіб життя. Періодично він їздить на заробітки на 1-2 місяці, а коли приїжджає - пропиває гроші, які заробив, внаслідок чого постійно знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. Молодший сина свого батька взагалі не знає, а відповідачу невідомо, як виглядає його син. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 листопада 2018 року відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 09 січня 2019 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Лівобережному району Гавриш Я.О., діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні просила постановити рішення на розсуд суду, максимально враховуючи інтереси неповнолітніх дітей. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 18 липня 2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 12 грудня 2016 року (а.с. 11). Як вбачається зі свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 8). Згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2013 року про усиновлення, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина позивачки - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON], 2002 року народження є дитиною-інвалідом з дитинства до 18 років, законним представником є мати [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається з витягу до кримінального провадження № 12017050790000573, за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР щодо порушення кримінального провадження відносно [PERSON] за ст.. 164 ч.1 КК України за фактом ухилення від сплати аліментів, внаслідок чого утворилася заборгованість на 07.03.2017 року 14743,24 гривень (а.с. 13, 14). Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 23 грудня 2016 року відносно [PERSON], [INFO], встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, до виконання зобов'язань за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя (про стягнення аліментів) (а.с. 15). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 19 березня 2019 року № 13-31-29, визнано вважати недоцільним на теперішній час позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вказаного висновку вказано, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків у відношенні дітей. Проте суд не приймає до уваги зазначений висновок Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, оскільки він суперечить письмовим документам, наданим позивачем у судовому засіданні. Так, згідно первинного психологічного висновку, наданого медичним психологом [PERSON], в ході спілкування з малолітнім [PERSON], 2015 року народження, встановлено, що батька він не знає, пластична дитяча психіка компенсувала відсутність батька наявністю старшого брата. Рекомендовано зберегти родинний уклад, що склався для уникнення негативного впливу з боку біологічного батька, огородити [PERSON] від контактів з ним в рамках правового поля. Відповідно до первинного психологічного висновку, наданого медичним психологом [PERSON], в ході спілкування з неповнолітнім [PERSON], 2002 року народження, встановлено, що тестування за допомогою проективних методик підтвердило дані із анамнезу життя у [PERSON] стійких, неприязних відношень до свого батька, [PERSON]. Дані відношення мають тенденцію до жорстокої, агресивної взаємодії з можливістю застосування фізичного насилля з обох сторін. Тому рекомендовано для виключення подальшої ескалації конфлікту у сім'ї ізолювати його від впливу [PERSON] Як вбачається із заяви неповнолітнього [PERSON], посвідченої 14 січня 2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, він підтримує позовні вимоги матері [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно нього та його малолітнього брата [PERSON]. Зазначив, що наполягає на позбавленні [PERSON] батьківських прав у зв'язку з постійним невиконанням своїх батьківських обов'язків, жорстоким поводженням, фізичним, моральним і психологічним насильством у відношенні нього та його малолітнього брата [PERSON], а також у зв'язку з постійним психологічним тиском і загроз на їх сім'ю. Згідно характеристики, наданої 17 січня 2019 року Маріупольським коледжем Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського на студента групи ТХ-17-09-2 [PERSON], 2002 року народження, останній виховується у неповній сім'ї. Мама [PERSON] займається вихованням сина, слідкує за його успішністю, цікавиться життям сина у коледжі, допомагає йому із заняттями, морально підтримує. [PERSON] завжди відкується про матір з повагою, відносини в сім'ї гарні. Батько [PERSON] на батьківських зборах не буває, контактів з викладачами не підтримує, у виховному процесі сина участі не приймає. Як вбачається з характеристики, наданої ОСББ «Вікторія-90» із підписами сусідів, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю у трьохкімнатній квартирі. Мати створює для дітей усі необхідні умови для їх належного розвитку та виховання, є зразком для своїх дітей. Батько дітей [PERSON] страждає алкогольною залежністю, вихованням дітей не займається, ніякої участі в їх житті не приймає. Зі слів мешканців будинку, були випадки фізичного насильства з боку батька по відношенню до старшого сина [PERSON]. Забезпеченням побутових потреб дітей займається лише мати, інтерес до життя дітей у батька повністю відсутній, батько з життя дітей самоусунувся. Аналізуючи вищевикладені письмові документи у сукупності, а також враховуючи той факт, що висновок органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 19 березня 2019 року № 13-31-29 складався без врахування вказаних документів з посиланням на відсутність доказів з боку позивачки, суд не приймає до уваги вказаний висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте, як встановлено судом, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Разом з тим, відповідач [PERSON], не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним батьківських обов'язків, тим самим не оспорює наявних підстав для позбавлення його батьківських прав. Виходячи з інтересів дітей, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що батько тривалий час не опікується долею дітей, з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям, неповнолітні діти не отримують від нього тепла та батьківської турботи, матеріального забезпечення, суд вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved