Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період його навчання у розмірі 1/3 частки його заробітку відповідача, але не меншу 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON]. У судовому засідання позивачка позов підтримала, пояснила, що відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, хоча син їх потребує, так як навчається на стаціонарі. Йому потрібно купувати одяг, продукти харчування, 400 гривень у місяць син витрачає на проїзд та харчування в їдальні, потрібно ще кошти на пальне на водіння. Підтвердила, що відповідач надає їй кошти на сплату половини вартості комунальних послуг. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що він не проти того, щоб сплачувати аліменти, але у розмірі 1/8 частки його заробітку. Вважає, що цієї суми коштів буде достатньо для утримання сина. Пояснив, що він проживає в одній квартирі з колишньою дружиною та сином. Сплачує більшу частину вартості комунальних послуг. Купує продукти харчування додому. Влітку сину купував одяг. Він, за необхідності, буде давати сину кошти добровільно. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] пояснив, що згоди щодо надання коштів з батьком не було досягнуто. Фактично його утримує мати. Він не просив у батька грошей. Ще він має власні кошти, отримує стипендію. Вживає продукти харчування вдома незалежно від того, хто їх купує, мати чи батько. За комунальні послуги платять батьки. Він витрачає 20 гривень у день на проїзд та харчування, 170 гривень коштує одне водіння, а йому їх потрібно пройти 17, до кінця навчання. На канцтовари витрачає незначні кошти. Не може сказати скільки йому потрібно коштів у місяць. Дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с. 5 ). Шлюб між сторонами розірвано 05 березня 2014 року. Сторони разом з сином проживають за адресою [ADDRESS] ( а.с. 8). [PERSON] навчається в Державному навчальному закладі „Бердичівське вище професійне училище" на 3-му курсі денного відділення на неповному держаному утриманні. Термін навчання - до 30 червня 2015 року ( а.с. 6). За період з квітня по вересень 2014 року отримав 1779, 23 грн. стипендії ( а.с. 21). Позивачка працює в СП ТОВ „Ріф-1". Сума нарахованої заробітної плати за період з 01.01.2014 по 10.06.2014 складає 9584, 46 грн. ( а.с. 7). Відповідач працює у ТОВ „Три ведмеді". Сума нарахованої заробітної плати за період з 01.03.2014 по 31.08.2014 складає 23300 грн. В липні та серпні з вказаних сум відраховано 3150 грн. аліментів (а.с. 20). Як з'ясовано у сторін, з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] з квітня 2014 року до 02 серпня 2014 мають бути стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку. Виходячи із загальновідомих потреб у їжі та одязі, із врахуванням того, що внаслідок навчання на стаціонарному відділенні [PERSON] не має можливості працювати, суд вважає, що він потребує матеріальної допомоги. За правилами частини третьої статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої статі 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню ( частина перша статті 61 ЦПК України). Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір щомісячного стягнення, суд враховує, що право на утримання повнолітнього сина невід'ємно пов'язане із навчанням. І при визначенні розміру аліментів доведенню підлягає саме розмір витрат, пов'язаних з навчанням. Позивачкою на підтвердження заявлених вимог щодо розміру аліментів, доказів про розмір витрат сина не надано. Як вдалося з'ясувати у судовому засіданні [PERSON] витрачає 400 грн. місяць на проїзд і харчування, близько 200 грн. у місяць йому потрібно платити за пальне на водінні. Вказані обставини не заперечені відповідачем. Щомісячно [PERSON] отримує близько 300 грн. стипендії. Вживає продукти харчування, які купує як батько, так і мати. Проживає в квартирі з батьками. Комунальні послуги батьки сплачують спільно. Влітку йому батько окупував одяг. Із врахуванням зазначених вище обставин, розміру заробітної плати відповідача, яка становить більше 3000 грн., зважаючи на те, що обоє з батьків несуть рівні обов'язки по утриманню повнолітнього сина, можливість матері надавати матеріальну допомогу сину, аліменти слід визначити в розмірі 1/7 частки від заробітку відповідача. При цьому судом враховується, що відповідно до статей 192, 201 СК України визначений судом розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено у разі зміни матеріального стану платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до вимог статей 200, 201 СК України на правовідносини про стягнення аліментів на повнолітнього сина не поширюється положення частини другої статті 182 СК України про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вимога про стягнення аліментів у розмірі не менше меншими 30 відсотків прожиткового мінімуму не підлягає до задоволення. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена при зверненні до суду, в сумі 234 гривень 60 копійок, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial