Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

10 березня 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 29.01.2020 року та 05.02.2020 року він звернувся до пункту № 13 прийому вантажів ТОВ «Ін-Тайм», що розташований в м.Дніпро, з метою відправлення належного йому товару, вартістю згідно з декларацією № 3007289601 від 29.01.2020 року на суму 8 440 грн. та згідно з декларацією № 3007349996 від 05.02.2020 року на суму 2 250 грн., який відповідач повинен був доставити покупцям до 03.02.2020 року та до 07.02.2020 р. відповідно, а сплачені покупцем грошові кошти на загальну суму 10690 грн., перерахувати на його рахунок, тобто між ним та відповідачем фактично було укладено публічний договір про надання послуги з перевезення вантажу за плату. Отримувачі вантажу, яким пересилався ним товар, зазначений вище отримали та в день отримання вантажу, через відділення відповідача з видачі вантажу, перерахував йому кошти в розмірі 8440 грн. та 2250 грн. Однак, з невідомих йому причин, відповідач, по цей час сплачені отримувачем кошти за отриманий від нього товар, на його рахунок не перерахував та в інший спосіб вартість належного йому майна не компенсував, внаслідок чого, він змушений був звертись із письмовими заявами на ім`я керівника товариства відповідача, його претензію та заяву від 21.02.2020 р. відповідач не задовольнив. Вважає, що дії відповідача, носять явний характер нечесної підприємницької практики та в порядку захисту його прав споживача просить стягнути з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм» на його користь належні йому кошти у сумі 10 690 грн. Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] . У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від займаної посади, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 03.09.2020 року за № 298 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2020 року, справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.12.2020 року витребувані необхідні для розгляду справи документи. Ухвалою суду від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. Позивач надав заяву про розгляд справу без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24.01.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Ін-Тайм» було укладено разовий договір про надання послуг перевезення. 29.01.2020 року, позивач, шляхом підписання декларації №3007289601 про прийняття вантажу, підтвердив факт укладання публічного договору з ТОВ «Ін-Тайм», за умовами якого останній надав ТОВ «Ін-Тайм» вантаж оголошеною вартістю 8440,00 грн., для доставки з м.Дніпро покупцю [PERSON] в с.Сокиряни Сокирянського району Чернівецької області, що підтверджується копією декларації про прийняття вантажу № 3007289601 від 29.01.2020 року. Відповідно до копії декларації № 3007289601 сторонами було також обумовлено надання ТОВ «Ін-Тайм» додаткової послуги «Післяплати» в сумі 8440,00 грн., відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж після його оплати в розмірі 8440,00грн., а гроші перерахувати відправнику у вигляді видачі готівкових коштів у відділенні відвантаження пр.Б.Хмельницького, 151 в м.Дніпро. Орієнтовна дата прибуття вантажу - 03.02.2020 року. 05.02.2020 року, позивач, шляхом підписання декларації №3007349996 про прийняття вантажу, підтвердив факт укладання публічного договору з ТОВ «Ін-Тайм», за умовами якого останній надав ТОВ «Ін-Тайм» вантаж оголошеною вартістю 2250,00 грн., для доставки з м.Дніпро покупцю [PERSON] в с.Гадяч Гадяцького району Полтавської області, що підтверджується копією декларації про прийняття вантажу № 3007349996 від 05.02.2020 року. Відповідно до копії декларації № 3007349996 сторонами було також обумовлено надання ТОВ «Ін-Тайм» додаткової послуги «Післяплати» в сумі 2250,00 грн., відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж після його оплати в розмірі 2250,00грн., а гроші перерахувати відправнику у вигляді видачі готівкових коштів у відділенні відвантаження пр.Б.Хмельницького, 151 в м.Дніпро. Орієнтовна дата прибуття вантажу - 07.02.2020 року. 21.02.2020 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Ін-Тайм» електронному вигляді із претензією та заявою на перерахування післяплати на розрахунковий/картковий рахунок, в якій просив повернути заборгованість на загальну суму 10690,00 грн. (8440грн.+2250грн.) за декларацією № 3007289601 від 29.01.2020 року та за декларацією № 3007349996 від 05.02.2020 року на його розрахунковий рахунок, що підтверджено копією цієї заяви. Факт видачі та отримання вантажів покупцями і отримання відповідачем ТОВ «Ін-Тайм» коштів за доставлений вантаж, підтверджується скрин-копіями SMS - повідомлень від ТОВ «Ін-Тайм» надісланих на номер телефону [NUMBER] позивача [PERSON] , зокрема, згідно SMS - повідомлення від 04.02.2020 року позивачу повідомлено про те, що вантаж за № 3007289601 отриманий та слід очікувати SMS про доступність отримання післяплати, а згідно SMS - повідомлення від 10.02.2020 року, відповідач повідомив, що вантаж за № 3007349996 отриманий та слід очікувати SMS про доступність отримання післяплати. Згідно SMS - повідомлення від 23.02.2020 року, відповідач повідомив що у зв`язку зі збоєм програмного забезпечення, виплату післяплати буде розпочато з 24.02.20р., грошові кошти будуть зараховані на банківську карту/рахунок клієнта. Відповідно до ч. 1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Згідно декларацій укладених між [PERSON] та ТОВ «Ін-Тайм» послуга «Післяплата» відноситься до виду «додаткові сервіси та послуги». Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.10 ч.1 п.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Таким чином, судом встановлено, що 29.01.2020 року та 05.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з перевезення вантажу, згідно з яким відповідач прийняв на себе обов`язки щодо перевезення та доставки вантажу, який належав позивачу з оголошеною цінністю 8440,00 грн. та 2250,00 грн. за умовою «післяплати», тобто відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж отримувачу вантажу після оплати його вартості на загальну суму 10690,00 грн., а грошові кошти перерахувати відправнику [PERSON] шляхом видачі готівкових коштів у відділенні відвантаження, однак свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, вантаж за умовами договору був виданий відповідачем отримувачам вантажу у пункті розвантаження 04.02.2020 року та 10.02.2020 року, що підтверджується отриманим позивачем 04.02.2020 року та 10.02.2020 року SMS - повідомленням, однак грошові кошти «післяплату» у розмірі 8440,00 грн. та 2250,00 грн., на загальну суму 10 690,00 грн., відповідач позивачу не сплатив, чим істотно порушив умови договору. Доказів на спростування вищевказаних обставин та фактів відповідачем під час судового розгляду справи не надано, тому позов підлягає задоволенню, а оплата (післяплата) за товар за декларацією № 3007289601 від 29.01.2020 року в розмірі 8440,00 грн. та за декларацією № 3007349996 від 05.02.2020 року в розмірі 2250,00 грн. - стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved