Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпрі ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути щомісячно з відповідача аліменти у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття, на користь опікуна, [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що батько дітей [PERSON], відповідно до вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.02.2016р. відбував покарання у місцях позбавлення волі. Рішенням виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради № 217 від 22.07.2016р. було призначено [PERSON] опікуном над дітьми. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.07.2017р. матір дітей, [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Відповідач умовно-достроково звільнений, надав до Управління-служби у справах дітей нотаріально завірену заяву від 14.03.2018р., в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Представник позивача надала судe заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. В матеріалах справи наявні нотаріально завірена заява від 14.03.2018р. та заява від 19.06.2018р., в яких відповідач зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно своїх дітей, в інтересах яких подано цей позов. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини відсутності суд не сповістила, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулась. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що під контролем Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради перебувають діти, позбавлені батьківського піклування: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] Діти виховуються під опікою бабусі, [PERSON], [INFO] Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 31.05.2016р. дітей було відібрано у матері, [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Батько дітей, [PERSON], відповідно до вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.02.2016р. відбував покарання у місцях позбавлення волі. Рішенням виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради № 217 від 22.07.2016р. "Про встановлення опіки над дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], призначена опікуном над дітьми. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.07.2017р. матір дітей, [PERSON], [INFO], було позбавлено батьківських прав. Відповідно до довідки державної установи "Старобабанівської виправної колонії № 92" від 27.11.2011р., [PERSON], [INFO], відбуває покарання в Старобабанівській виправній колонії № 92 Черкаської області з 26.03.2016р., згідно вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.02.2016р. засуджений до 3 років 3 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України. Початок строку 01.02.2016р., кінець строку 14.03.2019р. (можливий розгляд на умовно-дострокове звільнення). [PERSON], [INFO], умовно-достроково звільнений, надав до управління-служби у справах дітей нотаріально завірену заяву від 14.03.2018р., в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей. [PERSON], [INFO], навчається в 8-Б класі СЗШ № 107. [PERSON], [INFO], навчається в 4 класі СЗШ № 107. [PERSON], [INFO], навчається в 10 класі СЗШ № 107. [PERSON], [INFO], навчається в 7-Б класі СЗШ № 107. [PERSON] навчається в 5 класі СЗШ № 107. Дітьми займається бабуся (опікун), [PERSON], [INFO] Діти проживають з опікуном за адресою: [ADDRESS]; підопічні забезпечені всім необхідним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Вищевказаними статтями визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до висновку виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 08.05.2018р. №119/05-38, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] В матеріалах справи наявні нотаріально завірена заява від 14.03.2018р. та заява від 19.06.2018р., в яких відповідач зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно своїх дітей, в інтересах яких подано цей позов. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав згоду на позбавлення його батьківських прав, яка була посвідчена нотаріально та яку продублював у заяві від 19.06.2018р., доказів на спростування фактів свого ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно дітей, в інтересах яких подано цей позов, суду не надав, що явно свідчить про небажання останнього виконувати свої батьківські обов'язки взагалі. Згідно з п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію Органу опіки та піклування та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Приймаючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача, з огляду на те, що мати дітей була позбавлена батьківських прав раніше, судом також враховано, що діти проживають з опікуном, їхньою бабусею [PERSON], яка є близькою родичкою та забезпечує дітей належним доглядом і піклуванням. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] у розмірі по 972 гривень на кожну дитину щомісячно та до досягнення кожним з них повноліття, оскільки вказана сума є на час винесення рішення ? частиною встановленого державою прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved