Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

03.09.2021 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міьскрайонного суду Львівської області від 17.03.2014 у справі №442/823/14-ц з частки від доходу - 1/3 з усіх видів заробітку щомісячно, присуджених стягувати з [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , на тверду грошову суму в розмірі 1500 грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та позбавити відповідача батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2014 у справі №442-823/14-ц присуджено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно листа Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮУ (м.Львів) від 08.06.2021, що 18.04.2014 в межах виконавчого провадження №43053384 державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №442/823/14-ц від 02.04.2014 - винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у виконавчому документі вказано місце проживання боржника [ADDRESS] . Виконавче провадження №43053384 знищено за закінченням строків давності зберігання. Відповідач не надає жодних коштів на утримання сина. Дитина постійно проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач взагалі не відвідує сина, не піклується про нього, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Відповідач також не приділяє увагу і здоров`ю, лікуванню дитини, не бере участі й у навчально-виховному процесі сина. Вчителі не знайомі з батьком, він не забирає сина зі школи, не цікавиться успішністю та поведінкою сина, не відвідує батьківські збори, шкільні заходи, з вчителями на зв`язок не виходить. Син [PERSON] ставиться до відповідача як до чужої, абсолютно незнайомої людини, не має до нього синівських почутті. Така поведінка відповідача призвела до втрати зв`язків між ним та його сином, а враховуючи відсутність будь-яких особистих стосунків протягом 8 років позбавлення батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді від 29.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 28.10.2021. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. 28.10.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 19.11.2021. Представник позивача подав до суд заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності його довірительки, позов підтримують повністю, просять такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не подав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлено судом: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, проте на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.08.2015 шлюб між ними розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2014 [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З листа Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області №27743 від 08.06.2021 вбачається, що 18.04.2014 в межах виконавчого провадження №43053384 державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №442/823/14-ц від 02.04.2014 - винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у виконавчому документі вказано місце проживання боржника [ADDRESS] . Виконавче провадження №43053384 знищено за закінченням строків давності зберігання. На підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.06.2021 видано дублікат вищевказаного виконавчого листа №442/823/14-ц. Оцінка суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.3 ст.181 СК України, в редакції Закону від 17 травня 2017 року №2037-VIII, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», запроваджено правовий механізм зміни, за рішення суду, способу стягнення аліментів попередньо, визначений рішенням суду. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ч.1 ст.182 СК України, з урахуванням змін внесених згідно із Законами від 17 травня 2017 року № 2037-VIII та від 3 липня 2018 р., № 2475-VІІІ, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеності стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд повинен враховувати встановлені ч.2 ст.182 СК України, з урахуванням змін внесених згідно із Законами від 17 травня 2017 року № 2037-VIII та від 3 липня 2018 р., № 2475-VІІІ, гарантії прав дитини, а саме, що: - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; - мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність доказів про матеріальне становище платника аліментів [PERSON] , та приймаючи до уваги відсутність доказів про матеріальне становище позивачки [PERSON] , беручи до уваги відсутність доказів про стан здоров`я позивача, їх спільної дитини, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що слід позов задоволити частково та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються, на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2014 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня набрання рішенням законної сини і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу на те, що, аліменти, після зміни способу їх стягнення, підлягають стягненню починаючи від дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини, оскільки ст.191 СК України регламентує час, з якого присуджуються аліменти, а в даному випадку судовим рішенням не присуджуються аліменти на дитину, а змінюється спосіб їх стягнення. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З довідки КНП «Стебницька міська лікарня» від 02.06.2021 вбачається, що до лікаря з дитиною [PERSON] зверталась мама [PERSON] . З довідки Дрогобицької міської ради Львівської області від 04.06.2021 №01-17/78 вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] не бере участі у навчально-виховному процесі щодо свого сина, зокрема, вчителі не знайомі з батьком [PERSON] , він не приводить та не забирає сина зі школи, не цікавиться успішністю та поведінкою сина, не відвідує батьківські збори та різноманітні шкільні заходи, з вчителями на зв`язок не виходить. З представлених суду доказів, а саме: довідки Дрогобицької міської ради №534 від 03.06.2021, довідки Відділу-центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про реєстрацію місця проживання №007113/13-2021, а також з Акту обстеження умов проживання, вбачається, що [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Із висновку Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 25.08.2021 №3-35/8074 вбачається встановлення факту невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, діючи в інтересах вищевказаної дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. У відповідності до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача в розмірі по 908 грн., а також 908 гривень судового збору в дохід держави за позовну вимогу, за подання якої позивач звільнення від сплати судового збору.

Outcome: approved