Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] подав до суду позовну заяву, в якій зазначав, що останній на підставі заповіту від 14 вересня 2013 року є спадкоємцем всього належного [PERSON], померлому [INFO] року, майна. Позивач прийняв спадщину шляхом подання 28 листопада 2013 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу. При житті, 10 жовтня 2013 року, [PERSON], який проживав і був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] подав до відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію цього жилого приміщення. Розпорядженням органу приватизації від 14 листопада 2013 року №37643 вказану квартиру передано йому у приватну власність. На звернення законного представника малолітнього- його батька [PERSON], до начальника відділу приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням видати свідоцтво про право власності на квартиру йому було відмовлено з вказівкою на те, що видати таке свідоцтво неможливо та запропоновано звернутись до суду. Посилаючись на викладені обставини, перехід до [PERSON], як до спадкоємця померлого, прав [PERSON] на отримання правовстановлюючого документа на квартиру, відмову відповідача у його видачі та неможливість у зв'язку з цим отримати на вказане майно свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач просив задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечував, зазначав, що у нього виникають сумніви щодо законності складеного [PERSON] заповіту, а, відповідно, про належність [PERSON] до кола його спадкоємців. Однак в подальшому представник Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації до суду повторно не з"явився. Судом про дату судового розгляду судом повідомлений належним чином. Причина його неявки суду невідома. Прокурор вважав, що позов не підлягає задоволенню з мотивів, наведених представником відповідача, крім того, вказував, що розпорядження про передачу квартири у власність [PERSON] було прийняте після його смерті, відтак вона не входила до складу спадкового майна. Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, у поданій заяві просив провести розгляд справи без його участі, свого відношення щодо поданого позову у ній не зазначив. У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, неповідомленням про причини неявки, ненадходженням від нього заяви про розгляд справи за його відсутності та з урахуванням того, що його представником раніше наводились мотиви заперечень проти позову і подавались докази, суд, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази суд встановив такі обставини. [INFO] року помер [PERSON], який 14 вересня 2013 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В., зареєстрований в реєстрі за №3359, яким заповів все належне йому майно, а також те, що належатиме йому на час смерті і на що за законом він матиме право, - [PERSON], [INFO]. Батьками малолітнього 28 листопада 2013 року в його інтересах нотаріусу подано заяву про прийняття спадщини, у зв'язку з чим останнім було заведено спадкову справу. Доказів про те, що складений [PERSON] заповіт скасовано або змінено не подано, як і не встановлено, обставин, зазначених у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, які б свідчили про його нікчемність. Доводи представника відповідача та прокурора про сумніви щодо законності заповіту обґрунтовуються обставинами, які можуть тягти за собою його недійсність. Заповіт визнається недійсним судом лише за позовом заінтересованої особи, а, відповідно, зазначені обставини підлягають з'ясуванню при розгляді такого позову (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). Поданий Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією у цій справі зустрічний позов про визнання заповіту від 14 вересня 2013 року недійсним ухвалою суду від 24 листопада 2016 року залишений без розгляду із-за неявки відповідача в суд. Тому наведені представником відповідача та прокурором обставини не підлягають встановленню, оскільки вони не входять до предмета доказування при вирішенні вимог за позовом [PERSON], які розглядаються, у зв'язку з чим підлягають відхиленню. Існування інших судових рішень про визнання цього заповіту недійсним не доведено. З огляду на викладене та не встановлення наявності у [PERSON] спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, до [PERSON] в порядку спадкування перейшли права і обов'язки померлого, що належали йому на час смерті і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 2016, 2018 цього Кодексу). Ще за життя , а саме, 10 жовтня 2013 року, [PERSON], який проживав і був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] подав до відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про приватизацію цього жилого приміщення. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду визначаються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. ст. 1, 5, 8 цього Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Передача квартир (будинків) у власність громадян, які постійно проживають у них, здійснюється відповідно до поданих ними заяв на підставі рішень відповідних органів приватизації. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Розпорядженням органу приватизації Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 листопада 2013 року №37643 квартиру [ADDRESS] передано у приватну власність [PERSON] Вказане Розпорядження є чинним, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 10 липня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову заступника прокурора Голосіївського району м. Києва до управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, [PERSON], про визнання цього рішення протиправним і його скасування відмовлено. З урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, того, що у справі, в якій ухвалене зазначене рішення, та у цій справі беруть участь ті самі особи, то обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням, не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається. Волевиявлення на приватизацію квартири було реалізоване [PERSON] при житті шляхом подання до уповноваженого на її проведення органу відповідної заяви. Законодавець не пов'язує прийняття рішення про передачу квартири у власність особі в порядку приватизації із вчиненням нею особисто будь-яких дій після подання відповідної заяви. Отже, внаслідок реалізації особою суб'єктивного права на приватизацію квартири шляхом подання заяви відсутні підстави вважати, що після її смерті до спадкоємця не може перейти право на оформлення і одержання документів, які посвідчують право власності на такий об'єкт, тим більше у випадку, коли його передано у приватну власність спадкодавця на підставі рішення уповноваженого на це органу. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачено відмови у проведенні приватизації чи видачі документів щодо її оформлення у зв'язку із смертю особи після подання заяви про приватизацію, а ст. 1219 ЦК України не встановлено неможливості переходу до спадкоємця права на оформлення і отримання документів, які посвідчують право власності на жиле приміщення за цих обставин. За таких обставин суд дійшов висновку, що до [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] перейшло право на приватизацію квартиру [ADDRESS] отримання і оформлення документів, які посвідчують право власності на неї, а відтак поданий в його інтересах позов підлягає задоволенню. Доводи прокурора про неможливість переходу до позивача, як спадкоємця, в порядку спадкування права на отримання у власність спірної квартири не ґрунтуються на наведених нормах законодавства, яким його виникнення і існування не ставиться в залежність від того до чи після смерті особи, яка подала заяву про приватизацію, уповноваженим органом було прийняте рішення про передачу жилого приміщення у приватну власність. Оскільки відповідачем необхідні документи, які посвідчують право власності на це нерухоме майно, не видаються, набуття позивачем права власності на нього заперечується, що перешкоджає останньому оформити право власності в порядку спадкування і видачі відповідного свідоцтва про право власності нотаріусом, то таке є підставою для визнання за ним права власності і захисту порушених прав [PERSON] в судовому порядку. При ухваленні такого рішення суд, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11 грудня 2013 року у справі 6-121цс13, розглянутій ним у порядку Глави 3 Розділу V цього Кодексу, щодо застосування статей 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та статей 1216, 1218 ЦК України.

Outcome: approved