Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

02 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, Артемівського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № LGH1G100000243, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 48389,60 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач [PERSON] 11.09.2007 уклали іпотечний договір. Згідно п. 33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно трьохкімнатну квартиру, загальною площею 83.30 кв.м., житловою площею 42.70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.11.2013, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки і надано право банку її реалізації. На вказане вище майно, яке є предметом іпотеки, було накладено арешт: Козелецьким районним відділом виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області на підставі постанови ВП № 33098282 від 19.06.2012 на користь [PERSON]; Козелецьким районним відділом виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області на підставі постанови ВП № 21981039 від 15.10.2010 на користь [PERSON]; Артемівським відділом державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції на підставі постанови ВП № 27337739 від 30.06.2011 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Наявний арешт, не дає банку можливості здійснити реалізацію предмету іпотеки та погасити наявну заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем. В судове засідання позивач не зявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 04 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № LGH1G100000243, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 48389,60 доларів США (а.с. 15-20). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки від 11.09.2007 року( а.с. 21-29). Згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 83.30 кв.м., житловою площею 42.70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яке належить відповідачу [PERSON] 15 жовтня 2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого провадження на користь фізичних осіб про стягнення боргу з [PERSON] накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки (а.с.12). Вищезазначене обтяження державного виконавця Зюзя О.Г. зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений, як зазначено вище, 11.09.2007 року, а постанова про накладення арешту 15.10.2010 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved