Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

11.11.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 10.02.2011 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Сімейні стосунки між подружжям не склалися через різницю в характерах, однією сім'єю подружжя проживали до червня 2015 року, на даний момент сім'я розпалася, шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження сім'ї у подальшому не можливе, вказує на те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить суд розірвати шлюб; після розірвання шлюбу змінити прізвище на "[PERSON]" та залишити сина на ї вихованні, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання суду надала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечувала (а.с.23). Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 23). За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10.02.2011 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 136 (а.с.3). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач припинили шлюбно-сімейні стосунки з червня місяця 2015 року через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, а також те, що позивачка потерпає від психологічного насилля відповідача. Шлюб існує лише формально. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими: збереження сім'ї не можливо, на примирення позивач не згодна, шлюб існує лише формально, відтак позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат, а саме судового збору у сумі 487,20 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вимог діючого законодавства, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved