Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого за довіреністю діє [PERSON], звернулися до суду з позовом 21.01.2015 року та уточнивши позовні вимоги, востаннє 18.06.2015 року в судовому засіданні, просили суд зобов'язати відповідача виконати зобов'язання за Договором № 68 «Про надання послуг із забезпечення замовної потужності на межі балансової належності» від 27.11.2011 року і стягнути з відповідача: - на користь [PERSON] 986,00 грн. за користування чужими коштами в сумі 1125,96 грн.; 143729,70 грн. пені відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 7711,93 грн. збитків, яких [PERSON] зазнав у зв'язку з відсутністю економії на оплаті за спожиту електричну енергію; 120500 грн. моральної шкоди; - на користь [PERSON] 10508,84 грн. за користування чужими коштами в сумі 12000 грн.; 120500 грн. моральної шкоди (а.с. 84-89). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказували, що 27.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» було укладено договір № 68 від 27.11.2011 року, предметом якого було надання послуги із забезпечення замовленої потужності 10 кВт 3 категорії з надійності електропостачання на межі балансової належності відповідно до Технічних умов № 1712110091 від 21.12.2011 року на електрозабезпечення житлового будинку [ADDRESS]. Стверджували, що на виконання умов вказаного договору [PERSON] сплатив 1125,96 грн. за виготовлення технічних умов, а [PERSON] 12000 грн. в рахунок оплати вартості послуг для забезпечення відповідної потужності. Відповідач же до цього часу зобов'язання за договором не виконав та замовлену потужність не надав, що призводить до того, що позивачі не мають можливості використовувати наявні у них численні електроприлади, що завдає їм моральних страждань. Та оцінюючи моральну шкоду, виходячи з розрахунку 100 грн. за кожний день очікування ненаданої послуги, просили стягнути з відповідача 241 000 грн. на двох, тобто по 120 500 грн. на кожного. Вважали, що оскільки замовлена послуга оплачена, то відповідач має виконати умови договору та надати їм замовлену потужність, а крім цього, вважали, що за ввесь час користування відповідачем їх грошима, перерахованими на виконання умов договору, останній має сплатити 3 % річних від вказаної суми та індекс інфляції. Також, стверджували, що неповна інформація (реклама) про ці послуги, невиконання відповідачем умов договору № 68 призвело до того, що [PERSON] втратив можливість зекономити 40% вартості спожитої електричної енергії за період з березня 2012 року по червень 2015 року на суму 7711,93 грн., яку вважав збитками. Вказуючи, що відповідач своєчасно не надав замовлену та оплачену послугу, посилаючись на ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просили суд стягнути на користь [PERSON] пеню в сумі 143729,70 грн. Позивач [PERSON], яка одночасно є представником за довіреністю позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Наполягала на необхідності виконання відповідачем саме умов договору № 68 від 27.11.2011 року по забезпеченню потужності до 10 кВт 380 В, але вже без встановлення трьохфазного лічильника. Пояснювала, що незважаючи на здешевлення вказаної послуги, вони не бажають укладати новий договір про збільшення потужності, навіть за умови повернення відповідачем сплачених нею коштів в сумі 12000 грн. Представник відповідача - Лелеко В.В. позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову вказував, що 27.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» було укладено договір № 68 про надання послуг із забезпечення замовленої потужності на межі балансової належності. Наполягав на тому, що виконання вказаного договору ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» унеможливило невиконання його умов саме [PERSON], який не виконав п. 7 технічних умов і додатку до них, а саме не придбав (замовив) за власний кошт лічильника. Стверджував, що факт відсутності вини ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» у невиконанні умов договору встановлено рішенням Криворізького районного суду № 420/3766/12 від 21.03.2013 року, що стало підставою для відмови в задоволенні інших вимог позивача [PERSON], а саме стягнення пені та матеріальних збитків. Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції за користування чужими грошима, пені, стягнення моральної шкоди, то вказані вимоги вважав необґрунтованими, оскільки їх задоволення можливо лише за умови наявності вини відповідача, відсутність якої встановлена вище вказаним рішення суду від 21.03.2013 року. Наполягав на тому, що виконання умов договору від 27.11.2011 року є неможливим, оскільки строк дії договору закінчився 21.12.2013 року, на даний час позивач вже не бажає встановлювати трьох фазовий лічильник, що було істотною умовою вказаного договору та технічних умов до нього, суттєво змінилася процедура приєднання споживача до електричних мереж і на даний час така процедура є дешевшою, у зв'язку з чим відповідач пропонував позивачам повернути сплачені кошти в сумі 12000 грн. та звернутися з заявою про укладення нового договору на підключення більшої потужності. Заслухавши пояснення сторін, якими вони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Предметом даного спору є виконання ПАТ «»ДТЕК «Дніпрообленерго» умов договору № 68 «Про надання послуг із забезпечення замовної потужності на межі балансової належності» від 27.11.2011 року та відповідальність за його невиконання (а.с.12-13). Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор, при цьому у зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Зі змісту ст. 511 ЦК України вбачається, що зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. При цьому, відповідно до ст.6.,ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, відповідно до п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. З вище вказаного вбачається, що договір № 68 про надання послуг із забезпечення замовлення потужності на межі балансової належності від 27.11.2011 року, який укладений між [PERSON] - замовником, та ПАТ «ЕК «Дніпропобленерго», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» - виконавець, є договором про надання послуги - забезпечення замовленої потужності 10 кВт 3 категорії з надійності електропостачання на межі балансової належності і на вказаний договір поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с..12-13,90-99). Вказаний договір не містить положень про те, що вказаний договір створює права чи обов'язки для третіх осіб, що передбачено ст. 511 ЦК України. Враховуючи вище викладене, зміст п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, згідно яких споживачем виступає особа, з якою укладено договір на постачання електроенергії, суд приходить до висновку, що стороною у спірному договорі і відповідно споживачем є саме [PERSON], якому і належить право вимагати виконання вказаного договору та звертатися до суду за захистом свого порушеного права у випадку невиконання умов договору. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що [PERSON] не є стороною вказаного договору про надання послуги, а відповідно не наділена правом вимагати його виконання іншою стороною - відповідачем по справі. Вимоги належного позивача [PERSON] вирішені рішенням Криворізького районного суду від 21.03.2013 року у справі № 420/3766/12, яке набрало законної сили (а.с.22-28). Крім цього, вимоги про зобов'язання відповідача виконати умови договору № 68 про надання послуг із забезпечення замовлення потужності на межі балансової належності від 27.11.2011 року, не можуть бути задоволені і з тих підстав, що згідно п. 8.1 Договору він діє до повного виконання умов сторонами, але в усякому разі не більше ніж на термін дії технічних умов № 1712110091 від 21.12.2011 року, які є невід'ємною частиною Договору. Як вбачається з вказаних технічних умов від 21.12.2011 року, вони дійсні лише до 21.12.2013 року (а.с. 14), тобто на час розгляду справи втратили свою чинність, що унеможливлює виконання умов договору, але не позбавляє позивачів права укласти новий договір про забезпечення збільшеної потужності. Також з вище вказаного договору № 68 від 27.11.2011 року та технічних умов до нього вбачається, що їх суттєвою умовою було встановлення трьохфазного приладу обліку, який включено до технічних умов за заявою [PERSON] (а.с. 16), і від встановлення якого він на даний час відмовляється, що підтверджується його заявою (а.с. 30) та було вказано в ході судового засідання [PERSON] Вимоги [PERSON] про стягнення збитків за період з 05.03.2013 року по червень 2015 року включно, під якими позивач розуміє кошти надмірно сплачені за спожиту електричну енергію, у зв'язку з не встановленням йому багатотарифного лічильника, наданням неповної інформації про ці послуги, за яким він зміг би зекономити 40% вартості електроенергії, не підлягають задоволенню, оскільки як встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2013 року у справі № 420/3766/12, яке набрало законної сили (а.с. 22-28), у не наданні послуги по встановленню позивачу багато тарифного трьохфазного лічильника та виконання комплексу робіт, необхідних для цього вина ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» відсутня. Вказаним рішенням суду встановлено, що причиною не проведення вказаних робіт ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» стало невиконання умов договору [PERSON] в частині не придбання приладу обліку електричної енергії, який був передбачений технічними умовами. В силу ч. 3 ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню, а лист НКРЕ від 24.10.2013 року, на який [PERSON] посилається як на доказ наявності вини відповідача в порушенні умов договору, не спростовує обставин встановлених в рішенні суду, що набрало законної сили (а.с. 38, 17-23). З умовами договору [PERSON]. був ознайомлений на які він погодився, жодного зауваження щодо неповної інформації в ньому не зазначав. Відповідно до п. 5.1.2 договору № 68 від 27.11.2011 року (а.с. 12 зворот) сторона несе відповідальність за порушення договору, якщо воно сталося з її вини, а тому, з врахуванням всього вище викладеного, відсутні підстави для задоволення вимог позивача [PERSON] про покладення на відповідача обов'язку відшкодувати вказані збитки. Вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення пені в розмірі 143729,70 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а оскільки судом не встановлено порушення зобов'язання відповідачем, тому вказана вимога не підлягає задоволення. З вище вказаних підстав не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення на їх користь моральної шкоди, яку вони обґрунтовували тим, що в результаті порушення зобов'язань з боку відповідача вони позбавлені можливості використовувати всі наявні в них електроприлади (а.с. 42-57). Вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки моральна шкода, відповідно до ст. 1167 ЦК України, може бути відшкодована за умови наявності вини відповідача, відсутність якої встановлена вище вказаним рішенням суду. Крім цього, вимога [PERSON] є безпідставною, оскільки вона не має статусу споживача у спірних правовідносинах, а отже не має права на відшкодування шкоди. Вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача 986,00 грн. в рахунок відшкодування виплат передбачених ст. 625 ЦК України (індекс інфляції та 3% річних), не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з квитанції про оплату від 07.11.2011 року на суму 1125,96 грн. вказана сума оплачена саме за виготовлення технічних умов (а.с. 29). Вказана послуга була надана відповідачем в повному обсязі, що підтверджується технічними умовами № 1712110091 від 21.12.2011 року (а.с. 14), а отже порушення зобов'язання з боку відповідача відсутнє, що свідчить про відсутність підстав для застосування ст. 625 ЦК України, яка передбачає наслідки порушення грошового зобов'язання. Вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 10508,84 грн. в рахунок відшкодування 3% річних та індексу інфляції за нібито користування належними їй коштами в сумі 12000 грн., які були сплачені нею за квитанцією 12000 грн. (а.с. 29) не підлягають задоволенню, оскільки ст. 625 ЦК України на яку посилається позивач, передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а як встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2013 року у справі № 420/3766/12 вина відповідача у невиконанні умов договору від 27.11.2011 року відсутня. Крім цього, як було вказано в ході судового засідання представником відповідача, не заперечувалося [PERSON] та підтверджується листом ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» від 16.10.2014 року відповідач пропонує позивачу повернути кошти в сумі 12000 грн. (а.с. 32), на що остання не погоджується, про що вказувала і в судовому засіданні. У зв'язку з вище викладеним, вимоги позивачів не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 7 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору, у зв'язку з чим згідно з ч.2, 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по даній справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed