Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просить стягнути з останньої суму заборгованості в загальному розмірі 138341,10 грн. за кредитним договором №б/н від 14.01.2016року, яка складається з наступного: - 30385,26грн. - заборгованість за тілом кредиту;- 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;- 30385,26грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4243,87 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 96648,11 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 6563,86грн. - штраф (процентна складова), а також судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. Обгрунтовує вимоги тим,що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв"язку з чим підписала заяву №б/н від 14.01.2016р , згідно якої отримала кредит у розмірі 500грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка не виконувала умови щодо своєчасного повернення кредиту, тому станом на 28.11.2019року виникла заборгованість в загальній сумі 138341,10грн. Ухвалою суду від 29 січня 2020року позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" залишено без руху (а.с.43-44) Ухвалою суду від 14 лютого 2020року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у данній цивільній справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку спрощенного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. (а.с.53-54) В судове засідання сторони не з"явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягають, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін.. Дослідивши докази по справі , суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно анкети - заяви від 14.01.2016р про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, [PERSON] уклала з позивачем договір про надання банкіських послуг і отримала кредит в розмірі 500грн на картковий рахунок. Відповідачка отримала кредитну картку "Універсальна 55". 26.07.2017року їй було збільшено кредитний ліміт до 23000грн. 19.07.2018року зменшено ліміт до 0,00грн. Відповідачка користувалась цим кредитом та частково його погашала, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості та виписками по картковому рахунку (а.с.15,74-81). Відповідачка не виконувала умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів. Такі дії відповідачки свідчать про порушення нею умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів і відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов"язання. Згідно розрахунків заборгованості за договором б/н від 14 січня 2016 року, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та Мутафовою, станом на 28 листопада 2019 року заборгованість складає 138341,10 грн., з яких: - 30385,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 30385,26 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 4243,87 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 96648,11 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нарахована комісія; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 6563,86 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 77). Додані до анкети - заяви умови та правила, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.16-33)відповідачем не підписані, а тому у суду не має підстав вважати, що саме з цими документами відповідач була ознайомлена. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Мутафовою АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то зазначені обставини вказують на порушення прав банку, які підлягають захисту через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 22 900,96грн. Суд не погоджується з позивачем, що заборгованість за тілом складає 30 385,26грн, оскільки згідно виписки по рахунку (а.с.75-76), [PERSON] скористалася кредитними коштами в розмірі виділеного їй ліміту , а саме використала 22900,96грн. З цієї ж виписки також вбачається, що позивачем в суму заборгованості за тілом кредиту враховані проценти за користування кредитним лімітом за ставкою 3,6, чим збільшено тіло кредиту. Що стосується вимоги позову про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України, то суд зазначає на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач здійснив нарахування відсотків в розмірі 86,4 % річних за період з 01.10.2019 року по 28.11.2019 року в сумі 4243,87 грн. (а.с. 14). У даному випадку, за відсутності Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені відповідачем, неможливо стверджувати про договірні відсотки. Отже, вказаний розмір відсотків не може бути застосований. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд не бере до уваги Умови та правила надання банківських послуг, які не були підписані сторонами і на які посилається позивач, не можливо встановити строк повернення кредиту (строк виконання зобов`язання) та порядок погашення кредитної заборгованості, а відтак неможливо визначити дату, з якої можна нараховувати 3% річних. Тому підстав стягувати відсотки в розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України теж не має. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Звертаючись в суд з позовом про стягнення з [PERSON] пені в сумі 96648,11грн, Банк посилався на те, що кредитним договором передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно матеріалів справи, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.52) Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р місто Дружківка Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій. Тому Банк безпідставно нарахував і вимагає сплати [PERSON] штрафів за кредитним договором. Виходячі із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. Позивач же не довів належними та допустимими доказами розміру заборгованості відповідача зі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, а також - погодження відповідачем умов щодо сплати відсотків, пені та штрафів саме у зазначеному банком розмірі. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 347,88грн. Позовні вимоги задоволено в сумі 22900,96грн, що складає 16,55% від заявлених позивачем вимог (2102*16,55%)

Outcome: partial