Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивачка в листопаді 2020 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4 000, 00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свою позовну заяву мотивувала тим, що 31.10.2014 сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами не склались, через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя. На даний час сторони проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини та припинили ведення спільного господарства. При цьому, спільна дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач в свою чергу самоусунувся від виховання та утримання дитини, а відтак позивачка вимушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 23.11.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали, просивши суд про їх задоволення. Надаючи пояснення посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, щодо розірвання шлюбу, що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання спільного сина, пояснив, що наразі він ніде не працює вже понад рік та не перебуває на обліку, як безробітний, а тому вважає пред`явлену позивачкою суму стягнення, завищеною. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.10.2014 позивач та відповідач уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а/з № 2277) Сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (виданого повторно) (а/з № 1419) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, вони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства з намірів зберегти шлюб вони не мають, просили суд не надавати їм строк на примирення. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно пояснень позивачки, спільний син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею, відповідач матеріальної допомоги на її утримання у необхідному розмірі не надає, вони не можуть досягти згоди з приводу матеріального забезпечення дитини. В свою чергу відповідач пояснив, що вважає суму, що пред`явлена відповідачем є завеликою, оскільки наразі він безробітний та не має можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі 4 000, 00 грн., щомісячно. Згідно з вимогами ст.ст. 180, 182 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно поданої до суду позовної заяви зазначено, що відповідач не виконує в повному обсязі свого обов`язку щодо утримання спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. У 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, однак на даний час офіційно не працює, а відтак суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 3 000, 00 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Отже, таким чином, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до часткового задоволення судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу, підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн., за вирішення позовної вимоги немайнового характеру про стягнення аліментів (за сплату якої позивач звільнена на підставі Закону України "Про судовий збір"). На підставі викладеного та

Outcome: partial