Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

05.02.2016 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області про скасування рішення виконавчого комітету та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач набула у власність житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про спадщину за законом після смерті [PERSON] Проте, земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний житловий будинок та яка, надана для його обслуговування, згідно державного акту на землю, перебуває у власності [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька - [PERSON], проте належним чином не оформила документи на земельну ділянку. [PERSON] померла [INFO] року. Єдиним спадкоємцем після її смерті, яка прийняла спадщину є позивач. Оформивши належним чином спадкові права на житловий будинок, який увійшов до складу спадщини після смерті [PERSON], позивач вирішила впорядкувати документи на земельну ділянку, проте з'ясувалося, що державний акт містить величезну кількість помилок. Оскільки внести зміни або виправлення в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, неможливо, позивач просила про часткове скасування оскаржуваного рішення № 38 від 18.02.1994 року, а також визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на землю від 05.05.1997 року № [NUMBER]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних них підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області 16.12.2013 року( а.с. 10). 05.05.1994 року на ім'я попередніх власників будинку - [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області на підставі рішення за № 38 від 18.02.1994 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] (а.с. 12). Згідно даного акта [PERSON] та [PERSON] набули у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0895 га. для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Проте, зовнішні межі останньої, які зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю не відповідають межам з викопіювання карти м. Вознесенська, плану земельної ділянки, вказаного в технічному паспорті на житловий будинок. [PERSON] померла [INFO] року в м. Вознесенську Миколаївської області ( а.с. 6 ). Спадщину після її смерті прийняла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим державним нотаріусом державного нотаріального архіву Миколаївської області, 29.04.2004 року ( а.с. 9 ). [INFO] року [PERSON] померла ( а.с. 7 ). Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування"). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації тощо). Судом встановлено, що земельна ділянка передана [PERSON] та [PERSON] з порушеннями, а саме зовнішні межі останньої, які зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю не відповідають межам з викопіювання карти м. Вознесенська, плану земельної ділянки, вказаного в технічному паспорті на житловий будинок. Отже, орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час Земельним кодексом України повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6, 17,19, 22,56 ЗК України 1990 року. Таким чином прийнятий відповідачем акт в цій частині порушує права позивача в сфері земельно-правових відносин. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року). Обставини справи, зокрема смерть співвласників земельної ділянки вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваного рішення органом, що його прийняв. Тому суд прийшов до висновку, що рішення в оскаржуваній частині, як протиправне, підлягає скасуванню в судовому порядку. За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Outcome: approved