Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

02.08.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою, місце проживання неповнолітнього сина визначити з ним, судові витрати у справі покласти на нього. Свої вимоги мотивував тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність порозуміння призвело до поступового погіршення стосунків. Намагання та неодноразові спроби налагодити відносини та зберегти сім`ю позитивних результатів не дали через відсутність порозуміння між ними. Вказав, що з відповідачкою остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, з 2012 року припинили подружні відносини, а в 2013 року відповідачка залишила дитину з ним проживати та з того часу займається виключно власним життям, матеріальної допомоги синові не надає та не виконує свої батьківські обов`язки. За таких обставин їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Тому змушений звернутися до суду. 02.08.2019 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено підготовче судове засідання. 19.09.2019 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.11.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Сторони у судове засідання не прибули. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідачка до суду повторно не прибула, про час та місце судового розгляду вважається повідомленою належним чином, відзиву на позов не подала. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 14.09.2007 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №41, що стверджується свідоцтвом про шлюб/а.с.4/. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] . Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] /а.с.5/, що проживає з позивачем та входить ло складу його сім`ї/а.с.6/. Як посилається позивач у позові, неповнолітній син з 2013 року проживає разом з ним, а відповідачка проживає окремо, що вбачається з довідки Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 01.08.2019 року № 1748 . Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітнього сина суд визначає з його батьком, позивачем у справі, оскільки між сторонами спору з даного приводу не виникло. Оскільки позивач просить у позові усі судові витрати покласти на нього, суд не стягує їх з відповідача як вказано у ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved