Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

12 грудня 2016 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2016 року по 30.11.2016р. у розмірі 2217,10грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням суду з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на її утримання на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Добровільно виконувати рішення суду відповідач відмовився. 15 грудня 2015 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження із примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Однак і після цього відповідач продовжує ухилятися від сплати аліментів. Рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 1574,77грн. за період з 01.12.2015р. по 30.04.2016р. Відповідач не сплачує аліменти зовсім з 01.12.2015 року. У звязку з несплатою відповідачем аліментів, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2016 року по 30.11.2016р. у розмірі 2217,10грн. та судові витрати по справі (а.с.2-4). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Третя особа в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома. Розглянувши доводи позивача викладені в позовній заяві, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 1 вересня 2015 року на весь період навчання у Державному ВНЗ «Національний гірничий університет», але не більш ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку (а.с.5). На підставі даного рішення 2 грудня 2015 року\~ було видано виконавчий лист №206/4840/15-ц,2/206/1307/15. Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 15.12.2015 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа 206/4840/15-ц виданий 18.11.2015р. (а.с.6). Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2016 року позов [PERSON]\~ задоволено. Стягнуто з [PERSON] (ІПН2452100717) на користь [PERSON] (ІПН3608203924) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року в розмірі 1574,77 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.7). Цим же рішенням встановлено, що згідно з довідкою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області станом на 01.02.2016 року заборгованість відповідача по аліментам складає 5180,15 грн. За час розгляду справи, в рахунок погашення заборгованості по аліментам відповідачем [PERSON] нічого сплачено не було та розмір заборгованості збільшився ще за три місяці (лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року). Згідно зі статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ ст. 196 СК України\~ відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Вказані обставини дають суду підстави для застосування положень ст. 196 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, з врахуванням того, що пріоритет захисту інтересів дітей у відповідності до \~Закону України \~«Про охорону дитинства» та Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року є першочерговим, а тому судам слід приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів, чого відповідачем не було доведено в судовому засіданні. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою ст. 129, частиною третьою ст. 138 та частиною третьою ст. 139 цього кодексу. Сімейний кодекс не передбачає поширення позовної давності на вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у звязку з чим відповідна вимога може бути пред'явлена у будь-який час та строком давності не обмежується. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016р, а також у постановах Верховного Суду України від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року. Таким чином, виходячи з розрахунку позивача (а.с.3-4), який виконано вірно, станом на 12.12.2016 року з урахуванням рішення суду від 05.05.2016 року загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2016р. по 30.11.2016р. складає 2217,10грн. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved