Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

08.07.2021 року [PERSON] звернулась до Володарського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд її малолітнього сина на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у межах Автономної Республіки Крим. Позов мотивує тим, що 12 жовтня 2018 року вона зареєстрували шлюб з [PERSON] , на даний час шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачем, вона піклується про нього, повністю матеріально його утримує, доглядає за ним, займається його вихованням. [PERSON] ніколи не перешкоджала і немає наміру перешкоджати спілкуванню батька з дитино. Відповідач участі у вихованні та догляді сина не здійснює, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. На даний час відповідач перебуває під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вона має намір разом з дитиною поїхати на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим до своїх батьків, які там проживають, проте не може цього зробити без згоди батька дитини. Відповідач не може надати та не бажає надати нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий на виїзд дитини у межах Автономної Республіки Крим. Просить суд, надати тимчасовий дозвіл виїзд/в`їзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, Автономну Республіку Крим, малолітній особі - [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , з моменту набрання рішенням суду законної сили до 01 січня 2023 року. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та вказав, що в його дружини є ще двоє дітей від попереднього шлюбу і вона не зможе вивезти дітей до своїх батьків, так як вони не вакциновані. Представник служби у справах дітей і сім`ї Володарської селищної ради вирішення питання щодо задоволення позову та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим покладала на розсуд суду. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, взявши до уваги позицію представника третьої особи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12 жовтня 2018 року зареєстровали шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, (а.с. 18), на даний час шлюб розірвано. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.02.2021, виданого Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.17). Після розірвання шлюбу та на даний час син проживає разом з позивачем, вона піклується про нього, займається його вихованням, матеріально його утримує. [PERSON] ніколи не перешкоджала і немає наміру перешкоджати спілкуванню батька з дитино. Відповідач участі у вихованні та догляді сина не здійснює, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. На даний час відповідач засуджений Володарським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України та перебуває під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Позивач має намір разом з дитиною поїхати на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим до своїх батьків, які там проживають, що стверджено їх паспортними даними, які були надані позивачем в судовому засіданні (а.с. 69-76), проте цього вона не може зробити без згоди батька дитини. Відповідач в не може надати та не бажає надати нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий на виїзд дитини у межах Автономної Республіки Крим. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ встановлено, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VІІ сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованою територією. Згідно з абз. 3, абз. 4 п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 04.06.2015, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється, зокрема: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач [PERSON] перебуває під вартою, відтак позивач не має можливості отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий в`їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію України дитини. З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасовий в`їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію України дитини узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини на тимчасово окуповану територію. Оскільки батько дитини не надав нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини, що не досягла 16 років, та не може особисто супроводжувати дитину на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, де проживають батьки позивачки і куди вона має намір поїхати разом з дитиною, тому суд вважає надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію без згоди та супроводу батька з моменту набрання рішенням суду законної сили до 01 січня 2023 року включно. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору, суд бере до уваги вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатила судові витрати у виді судового збору у розмірі - 908 грн (а.с. 9), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved