Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

07.06.2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідач по справі є його батьком. Судовим рішенням від 23.09.2004р. з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь матері позивача - [PERSON] , на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. На теперішній час [PERSON] досягнув вісімнадцятирічного віку, а тому зобов`язання батька по сплаті для нього аліментів були припинені. Однак, у зв`язку з продовженням навчання, [PERSON] не має змоги самостійно забезпечувати себе та потребує матеріальної допомоги від батьків. В зв`язку з тим, що мати позивача не може самостійно забезпечувати потреби сина, останній, посилаючись на положення ст. 141, 199, 200 СК України, просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали на підставах викладених в позовній заяві та наполягати на їхньому повному задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, які з`явилися, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає повному задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки №332, виданої директором вищого навчального закладу від 23.01.2019 року вбачається, що [PERSON] є студентом ІІ курсу Коледжу Приватного вищого навчального закладу «Міжнародного класичного університету ім.. Пилипа Орлика» за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія». Позивач навчається на контрактній основі, стипендію не отримує. Форма навчання заочна. Строк навчання становить три роки. Крім цього, довідкою директора Голопристанської гімназії Лобатової І.М. від 23.01.2019р. №13, підтверджується навчання [PERSON] в одинадцятому класі Голопристанської гімназії. Згідно умов договору про навчання вартість освітньої послуги для [PERSON] за період навчання в Коледжі ПВНЗ «Міжнародний класичний університет ім.. П.Орлика» становить 26000,00 грн. , яка розподіляться пропорційно по навчальних роках та сплачується щомісячно готівкою. Долученими до матеріалів справи квитанціями підтверджено проведені матір`ю позивача [PERSON] оплати за навчання сина в сумі 650 гривень щомісячно. При цьому, як вбачається з довідки від 27.05.2019р. № 01-06/91, [PERSON] працює в ДП «Санаторій «Гопри» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на посаді офіціант ІІІ розряду з 17 травня 2019р. і її посадовий оклад становить 3847 грн. на місяць. Крім цього, судом встановлено, що на утриманні [PERSON] , окрім позивача також перебуває малолітня донька [PERSON] 2010 р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження дівчинки серії [NUMBER] та довідкою виконавчого комітету Голопристанської міської ради №510 від 15.02.2019п. про склад сім`ї позивача. Отже, вищезазначеними документами належним чином підтверджено паралельне навчання позивача у двох закладах, що фактично виключає його працевлаштування в даний період та відповідно свідчить про неможливість отримання самостійного заробітку. Також судом встановлено отримання незначного доходу матір`ю позивача у вигляді заробітної плати та приймання нею участі в утриманні свого повнолітнього сина шляхом надання йому матеріальної допомоги у вигляді здійсненні платежів за його навчання. Статтею 199 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд, виходячи з положень ст. 182 СК України, та опираючись на дійсні встановлені обставини щодо стану здоров`я та матеріального становища позивача, а також відсутність будь-яких відомостей про платника аліментів, вважає за можливе та доцільне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Згідно ч. 1 ст. 191 СКУ, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вищевикладене та

Outcome: approved