Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Уточнивши позовну заяву зазначила, що 29.06.1984 прийнята у члени колективного сільськогосподарського підприємства «Надія», де продовжувала працювати до 21.03.1998 року. В той час, 19.01.1996 року, було передано землю у колективну власність КСП «Надія» на підставі Державного акту на право колективної власності на землю. Її прізвище було включено за номером запису 246 в Додаток 1 - Список громадян - членів КСП до Державного акту. Проте, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Надія» відсутній запис про реєстрацію сертифікату на її ім`я, тобто сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не виготовлявся. У період паювання землі вона працювала у КСП «Надія» та була членом КСП. З посиланням на Указ Президента України № 720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" зазначила, що право на земельну частку (пай) особи виникає не з часу внесення членів КСП до Списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, перевірки і затвердження цього Списку, а з моменту передачі Державного акту конкретному КСП, членом якого вони є. Право на земельну частку (пай) особи виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством Державного акту на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана, як така, що має право на земельну частку (пай). Оскільки про включення її прізвища до списку членів КСП «Надія», які мають право на земельну частку (пай), вона дізналася 06.08.2019 року з листа відділу у Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, вважає, що строк позовної давності пропущено із поважних причин, а тому вважає, що має право на земельну частку (пай) розміром 6,68 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Просить визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, поновивши строк для звернення до суду з даним позовом, а також визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,68 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого КСП «Надія» на території Шевченківської селищної ради Харківської області. Окрім того, просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки колгоспника № 25 з датою заповнення від 29 червня 1984 року, виданої на ім`я « [PERSON] та запису № 246 в Додатку 1 - Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності на землю ХР 27-00-000439 КСП «Надія». В обгрунтування зазначила, що у період з 31.07.1984 по 19.12.1992 працювала у колгоспі імені Петровського, була членом колгоспу, а з 19.12.1992 по 21.03.1998, в зв`язку з реорганізацією колгоспу, була переведена у КСП «Надія», членом якого залишалася до звільнення. За період трудової діяльності їй було видано трудову книжку колгоспника № 25 від 29.06.1984 року та вкладиш до трудової книжки, які містять записи про її трудовий стаж та трудову діяльність. Проте, у трудовій книжці є помилки щодо написання її прізвища та імені по - батькові. Зокрема, їй [PERSON] , було видано трудову книжку з датою видачі 29.06.1984, в якій вона записана як « [PERSON] (російською мовою), що не відповідає її паспорту громадянина України та свідоцтву про шлюб. У зв`язку із розбіжністю записів у правовстановлюючих документах вона не має можливості підтвердити трудовий стаж згідно записам у ній, а також членство в колгоспі імені Петровського та КСП «Надія». У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача, Шевченківської селищної ради, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, повідомивши, що наразі в селищній раді відсутні будь-які документи чи відомості, які б могли підтвердити чи спростувати доводи позивача. Представник Шевченківської райдержадміністрації до суду не з2явився. надав заяву про розгляд справи у відсутність. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, з`ясувавши позиції представників сторін, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно трудовій книжці колгоспника № 25 від 29.06.1984 року [PERSON] 29.06.1098 прийнята в члени колгоспу імені Петровського розноробочим, з 1096 по 1989 роки працювала поваром. У 1992 році у зв`язку з реорганізацією колгоспу імені Петровського переведена в члени колективного сільскогопсодарського підприємтсва «Надія». Членство [PERSON] у господарстві припинено 21.03.1998 року на підставі наказу від 26.03.1998 року (а.с. 14, 15). Згідно протоколу зборів уповноважених колгоспу ім. Петровського від 27.12.1984 року № 2 [PERSON] була прийнята в члени колгоспу з 29.06.1984 року. На підставі протоколу засідань правління КСП «Надія» від 21.03.1998 року № 6 [PERSON] виведено з членів КСП. Згіднго протоколу засідань правління КСП «Надія» від 30.01.1999 року № 2 [PERSON] прийнята на роботу в Олександрівську школу кухарем по трудовому договору з 11.01.1999 року / а.с. 22/. Як вбачається з копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-27-00-000439 , він зареєстрований 19.01.1996 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4 (а.с. 19). У Додаток № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-27-00-000439 від 19.01.1996 року - Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 246 включена [PERSON] (а.с. 20, 21). За інформацією відділу у Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.10.2019 року [PERSON] включена с Список членів колективного сільськогосподарського підприємства «Надія» за № 246 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 27-00-000439 від 19.01.1996 року. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ по КСП «Надія» відсутні записи про реєстрацію сертифікатів на право на земельну частку /пай/, виготовлених на ім`я [PERSON] (а.с. 22). 06.11.2019 року Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області відмовлено [PERSON] у видічі сертифікату на право на земельну частку (пай), оскільки останні виготовлені у необхідній кількості відповідно до кількості пайовиків і видавалися в одному екземплярі на руки, архівні екземпляри відсутні та не виготовлялися (а.с. 25). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що занє позивача з середини 1980-х. З 1989 року разом працювали у ідальні до 2007 року, спочатку КСП «Надія», після реорганізації СТОВ «Грозянське». Теж був членом КСП «Надія», було оголошення щодо розпаювання земель, тягнули жереб. Всіх повідомили щоб отримали сертифікат, а потім Державні акти на землю. було розпаювання. Він, як член КСП отримав сертифікат на право на земельну частку /пай/. Пояснив, що в Списках на отримання сертифікату зачитували і прізвище - [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] 3 1989-1990 років, працювали разом у КСП «Надія», вона - поваром, він - шофером. Вони були членами колгоспу, разом були на зборах у клубі щодо розпаювання земель. Всім оголосили щодо проведення жеребу та отримання сертифікатів у сільській раді. Було більше 200 чоловік. Пояснив, що він та його сім`я отримали сертифікати. Виходячи зі змісту п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельні частки (паї), одержані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв), ст.ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки входить до компетенції голови районної державної адміністрації. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного відповідною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку (пай). При розгляді позовів про визнання права на земельну частку /пай/ суд виходить з положень Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Отже, вирішальним для визнання права власності на земельну частку /пай/ є встановлення дати отримання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю і членство особи у колективному сільськогосподарському підприємстві на час отримання ним акту на право колективної власності на землю. Таким чином, на момент отримання КСП «Надія» Державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] була членом КСП, була включена до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай), а тому набула право на земельну частку (пай) з моменту отримання КСП «Надія» Державного акту на право колективної власності на землю, а саме 19.01.1996 року. В той же час, відповідно до статті 71 ЦК 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна давність/ встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 цього Кодексу позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що приймала участь у зборах колгоспу по розпаюванню земель, проте не пам`ятає щодо жеребу. В той час намагалась отримати сертифікат, ій відомо було, що вона є у Списках, однак залишила цю справу оскільки посварилась з начальником дільниці. Повернулась до цього питання у 2019 році, надіславши запит до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в Шевченківському районі. Водночас зазначила, що іі чоловік отримав сертифікат, працюючи у цьому ж колгоспі, вчасно. Отже позивач знала, що має право на земельн у частку /пай/, але протягом 23 років не реалізувала своє право щодо звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, не надала поважних причин пропуску цього строку, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, у зв"язку з пропуском строку позовної давності. Що стосується факту належності [PERSON] трудової книжки та запису в Додатку № 1 до Списку громадян - члені КСП, судом встановлено наступне. За період трудової діяльності [PERSON] видано трудову книжку колгоспника № 25 від 29.06.1984 та вкладиш до трудової книжки [NUMBER] від 21.12.2007, які містять записи про її трудовий стаж та трудову діяльність. Як вбачається з копії трудової книжки з датою видачі 29.06.1984, позивач записана як « [PERSON] (російською мовою). Відповідно ж до: - паспорта серії [NUMBER] , виданого 21.02.2002 Шевченківським РВ УМВС України у Харківській області на ім`я [PERSON] [INFO] ; - картки платника податків, виданої Шевченківським відділенням Куп`янської ОДПІ Харківської області 18.04.2001 року на ім`я [PERSON] ; - копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14.02.1982, позивач значиться як « [PERSON] ». У зв`язку із розбіжністю записів у правовстановлюючих документах [PERSON] не має можливості підтвердити трудовий стаж згідно записам, зазначених у трудовій книжці, а також членство в колгоспі імені Петровського та КСП «Надія». Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини 3 ст. 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч. 1 ст. 316 ЦПК України). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити відповідний факт. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial