Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказував на те, що 28.05.2016 року на вул. Бориспільській в м. Києві трапилась ДТП за участі автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Skoda Octaviaд.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] З місця ДТП потерпілого [PERSON] було доставлено до Київської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де останній перебував на стаціонарному лікуванні з 28.05.2016 року по 31.05.2016 року, після чого [PERSON] лікувався амбулаторно у КПТ «Консультативно-діагностичний центр № 2 Дарницького району м. Києва» з 01.06.2016 року по 22.06.2016 року. Після проходження лікування, [PERSON] змушений був звільнитись з роботи у зв'язку з пошкодженням автомобіля, на якому він працював. Дані пошкодження виключали подальше використання автомобіля без проведення його ремонту, що підтверджується Звітом про визначення вартості матеріального збитку. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Octavia, згідно із Звітом про визначення вартості матеріального збитку, складеним 27.09.2016 pоку, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля складає 183 874,36 грн., ринкова вартість автомобіля після ДТП складає 81297,56 грн. Отже, сума збитків, завданих власнику автомобіля, за вирахуванням його вартості після аварії складає 102 576,80 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, яким керував відповідач [PERSON] була застрахована в AT «СК АХА страхування», згідно із страховим полісом, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю склала 100 000,00 гр., за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн. Після дотримання передбачених законодавством процедур, [PERSON] 12.09.2016 року було перераховано від AT «СК АХА страхування» 50000,00 грн. відшкодування матеріального збитку та 13.09.2016 року - 523,62 грн. документально підтверджених витрат на лікування. Отже, виходячи із зазначеного Звіту про визначення вартості матеріального збитку, різниця між визначеною експертом сумою матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого з вини відповідача автомобіля та страховою виплатою складає 52 576,80 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати пов"язані з евакуацією пошкодженого автомобіля у сумі 450,00 грн., витрати пов"язані із здійсненням оцінки нанесеного автомобілю матеріального збитку у сумі 2500,00 грн., відшкодування середньої заробітної плати за останні три місяці роботи у сумі 13 363,17 грн., а також моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн. Представник позивача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнала частково, а саме: в частині стягнення страхового відшкодування у сумі 52 576,80 грн. та витрати пов"язані з евакуацією пошкодженого автомобіля у сумі 450,00 грн., в іншій частині просила відмовити у задоволенні. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 28.05.2016 року приблизно о 19 год. 45 хв., керуючи автомобілем [NUMBER], на вул. Бориспільській, 3-Б в м.Києві, не вибрав безпечну швидкість для руху, не врахував дорожню обстановку, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, чим [PERSON] порушив вимоги п.10.1, 12.1, 12.3 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 12.07.2016 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік. (а.с.64-65). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.68). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] була застрахована у АТ «СК АХА страхування», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9204955, вказаний факт сторонами не оспорюється. Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 27.09.2016 року вбачається, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER] складає 102 576 грн. 80 коп. (а.с.39-44). АТ «СК АХА страхування» виплатило страхове відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON], а саме: страхове відшкодування у сумі 50 000 грн. 00 коп. (шкода завдана майну) та у сумі 523 грн. 62 коп. (шкода завдана здоров»ю). Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування. Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За правилами ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. У той же час відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З наведеного вбачається, що оскільки АТ «СК АХА страхування» позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 50 000 грн. 00 коп., тому у відповідача [PERSON], як особи яка завдала шкоду, необхідно стягнути різницю розміру матеріальної шкоди у сумі 52576 грн. 80 коп. (102-576 грн. 80 коп. - 50 000грн. 00 коп.), а також вартість послуг з евакуації автомобіля в сумі 450.00 грн., витрати на проведення визначення вартості матеріального збитку в сумі 2500,00 грн., у той же час матеріальна шкода за втрачений заробіток (дохід) у сумі 13363 грн. 17 коп. залишалась недоведеною належними та допустимими доказами. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди необхідно задовольнити частково, оскільки вони частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 згаданої статті ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП моральні переживання позивача, які не припиняються і по даний час, а також враховуючи відсутність будь-яких дій відповідача щодо добровільного повного або часткового відшкодування позивачу завданих матеріальних збитків, вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди в сумі - 15000,00 грн. Суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути на його користь із [PERSON] моральну шкоду у сумі 2 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги частково ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи частково підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial