Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач у квітні 2012 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно кредитного договору № CVJWAK00030002 від 24.01.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 36312,37 грн., зі сплатою за користування ним 12,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.01.2008 р., проте в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконував, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем договору застави рухомого майна від 24.01.2005 року. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені і шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим він є солідарним відповідачем за пред`явленим до стягнення боргом. З урахуванням викладеного просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVJWAK00030002 від 24.01.2005 року у розмірі 23258,47 грн., - здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння) Публічному Акціонерному Товариству Комерційний Банк "Приватбанк"(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570), а саме: автомобіль ВАЗ модель: 21102, рік випуску 2004, тип ТЗ: Легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] ; - звернути стягнення на предмет застави автомобіль: ВАЗ модель: 21102 , рік випуску 2004, тип ТЗ: Легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк"(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просив стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2012 року скасовано і справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, яка наявна в матеріалах, просив суд розглядати справу без участі представника та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу строків позовної давності. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Надав через канцелярію відзив, в якому просив суд відмовити в задоволені позовних вимог до АТ «Акцент-Банк». Просив розглядати справу за відсутності представника АТ «Акцент-Банк». Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № CVJWAK00030002 від 24.01.2005 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 36312,37 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.01.2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № CVJWAK00030002 від 24.01.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір застави рухомого майна -автомобіля ВАЗ модель: 21102, рік випуску 2004, тип ТЗ: Легковий комбі, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до договору застави Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконавця будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № CVJWAK00030002 від 24.01.2005 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № CVJWAK00030002 від 24.01.2005 року заборгованість станом на 29.03.2012 року склала 23258,47 грн., де: 5679,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1248,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16330,89 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Щодо заяви представника відповідача про застосування стоків позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, висвітленою в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 24.01.2005 року, строк дії договору до 23.01.2008 року. Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 грудня 2007 року по цивільній справі за позовною заявою ЗАТ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволені та стягнено солідарно з відповідачів заборгованість станом на 26.09.2007 року в розмірі 15970,40 грн. Як вбачається із рішення суду ЗАТ КБ «ПриватБанк» достроково стягнув заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13716,17 грн. Відповідно до копій платіжних доручень № 538, № 539 від 18 липня 2008 року заборгованість в розмірі 15970,40 грн. та судовий збір в розмірі 159,70 грн. погашені. З даним позовом про звернення стягнення на предмет застави позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 13.04.2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 10000 грн., то як вбачається із договору поруки №167 від 20.10.2010 року укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договір поруки був укладений після закінчення строку кредитного договору та погашення тіла кредиту. Крім того суд звертає увагу, що заборгованість за наявності якої просить позивач звернути стягнення на предмет застави складається із заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені, які нараховані після дострокового стягнення тіла кредиту за межами строку позовної давності. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16). Суд критично відноситься до наданого позивачем розрахунку заборгованості, звертає увагу на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 625, 1048 ЦК України. Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed