Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

09 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу,зареєстрованого 02 вересня 2005 року у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції,актовий запис №1249, стягнення аліментів на сина [PERSON],[INFO],щомісячно,в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття,залишити сина [PERSON] проживати з нею. Також просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею та відповідачем по справі [PERSON] право власності за кожним по ? ідеальної частки квартири [ADDRESS] в місті Рівне, залишивши вказану квартиру в їхній спільній частковій власності. Право власності [PERSON] на ? ідеальної частки квартири [ADDRESS] в місті Рівне припинити. Із спільного сумісного майна подружжя виділити відповідачу по справі [PERSON] та визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки Volkswagen Bora 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,6 куб.см., зареєстрований на нього, про що видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] від 17.10.2008 року, стягнувши з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] кошти в розмірі 70 000 гривень в якості грошової компенсації за припинення за нею права на ? частку вищевказаного автомобіля. В подальшому від представника позивачки адвоката Цуняка В.Й. поступила заява про зменшення позовних вимог з 70 000 грн. грошової компенсації за припинення права власності на 1/2 автомобіля до 65 000 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилась,подала заяву про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Цуняк В.Й. позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу,стягнення аліменів та поділ майна визнав повністю,не запеерчував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 02 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1249. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається із пояснень представника позивачки, останнім часом у сторін виникали непорозуміння, що спричинені різними поглядами на життя, в зв'язку з чим вже близько восьми місяців вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не турбуються один про одного, фактично стали чужими людьми. Всі спроби налагодити стосунки між ними не принесли результату, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Відповідно до приписів ч.1 ст.51 Конституції України та положень ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Оскільки сімейні стосунки та ведення спільного господарства між сторонами припинені, подружніх стосунків вони не підтримують,втратили почуття любові та довіри, за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення,тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вказувала позивачка, дитина проживає з нею, в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання сина останніх вісім місяців не надає. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців, а також інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір"ю - позивачкою по справі. Відповідач інших утриманців не має, працює, за станом здоров"я спроможний працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини,протилежного судом не встановлено. Суд вважає за необхідне врахувати вказані обставини як істотні при визначенні розміру аліментів. Із врахуванням принципу рівності прав та обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, встановлений ч.6 ст.7 СК України, встановлений державою розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, докази про матеріальне становище сторін, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають до стягнення на користь позивачки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу),щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позову в частині поділу майна,відповідно до положень ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу - Поддубною Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №624, [PERSON] та [PERSON] було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] що в м. Рівне, зареєстровану на відповідача по справі [PERSON] Відповідно до Біржової угоди 1352 від 06.08.2008 року, [PERSON] та [PERSON] було придбано легковий автомобіль марки "Volkswagen Bora", 2002 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,6 куб.см., зареєстрований на відповідача по справі [PERSON], про що видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] від 17.10.2008 року. Згідно ст.372 ЦК України та ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст.71 СК України та роз'яснень, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок. За відсутності згоди одного з подружжя на отримання ним грошової компенсації своєї частки у спільному майні та неможливості реального розподілу неподільної речі відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірна квартира є неподільною, з врахуванням роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», де в п.14, зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо видалити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З врахуванням рівності права спільної сумісної власності подружжя,позов щодо визнання за [PERSON] та [PERSON] по ? ідеальної частки даної квартири без її реального поділу, залишивши її у спільній частковій власності,наявні. Щодо поділу автомобіля марки "Volkswagen Bora", 2002 року випуску, відповідно до положень ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Зазначені норми закону свідчать, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Таким чином, оскільки виділ в натурі ? частки спірного авто є неможливим, у зв'язку з його неподільністю, а також враховуючи визнання відповідачем виділу йому автомобіля з компенсацією 65 000 грн. для позивачки,позов в цій частині також підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.60,70,71,110,112,180,183 Сімейного Кодексу України, ст.364 ЦК України,

Outcome: approved