Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав свого колишнього чоловіка [PERSON] відносно їхньої неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала в рареєстрованому шлюбі з червня 2001 року по 23.02.2005. Після розірвання шлюбу дочка [PERSON], батьками якої є сторони по справі, залишилась проживати з позивачем. З часу розірвання шлюбу відповідач, не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, упродовж всього часу жодного разу не навідував її. Вихованням та утриманням дочки займається позивач самостійно. У зв`язку з наведеним, органом опіки і піклування визначено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] Враховуючи зазначені обставини, [PERSON] звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] В судове засідання позивач подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити, слухати справу у її відсутності, не заперечує з приводу заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина» за №34 (5284) від 16.05.2017. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.2001 [PERSON] народилася [INFO]. Її батьками є сторони по справі (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.2005 шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано (а.с. 7). Відповідно до довідки №6279 від 15.03.2017, виданої ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області, [PERSON], остання проживає за адресою: [ADDRESS] спільно із дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10). У висновку органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, №0119/01/23 від 02.03.2017 зазначено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] є доцільним (а.с.5). Окрім цього, відповідно до характеристики учениці 10-а класу Калуського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. №10-ліцей» від 07.02.2017, належну увагу вихованню та навчанню [PERSON] приділяє її мати. Батько учениці не цікавився дитиною та жодного разу не відвідував школу (а.с. 11). Судом також враховано, що станом на 01.02.2017 у [PERSON] заборгованість по аліментах становить 29 477,40 грн. (а.с.9). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 164 СК України регламентується, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов"язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). В судовому засіданні з`ясовано, що відповідач протягом тривалого не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням не цікавиться, по-скільки навчального закладу не відвідував. Також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, оскільки жодної матеріальної допомоги не надає. Він також не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, так як взагалі не спілкується із дитиною. Будь-яких належних доказів, що відповідач виконує свій батьківський обов'язок щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток суду не надано. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, чим наносить шкоду її психічному та фізичному здоров'ю. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Крім того, частиною 1 статті 88 ЦПК України, передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved