Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

01 лютого 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Посікіра Роман Романович звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ТзОВ «Вердикт Капітал», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просить суд ухвалити рішення яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08 грудня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 6155 та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. 29.04.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490939373, відповідно до якого сума кредиту складала 22608,52 грн., процентна ставка за користування кредитом 39,9% річних, тип процентної ставки - змінна, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків - 30.04.2020. 21.06.2016 на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами ТзОВ «Кредитні ініціативи» викупило право вимоги за кредитним договором в АТ «Альфа-Банк». 26.12.2018 на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» викупило право вимоги за кредитним договором у ТОВ «Кредитні ініціативи». 16.01.2019 ТзОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 набуло право вимоги за кредитним договором. Як зазначено у позовній заяві, 08.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6155. За даним виконавчим написом на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 101730,41 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 22485,74 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 4514,28 грн.; сума заборгованості за відсотками та комісіями - 74730,39 грн. Представник позивача вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог чинного законодавства, а саме: на момент вчинення виконавчого напису законодавство України не допускало такого способу позасудового врегулювання спорів, як вчинення виконавчих написів на непосвідчених нотаріально кредитних договорах; розмір заборгованості не є безспірним; позивача не було повідомлено про звернення з заявою про вчинення виконавчого напису; позивача не було повідомлено про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт-Капітал». Тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Обґрунтування заперечень відповідача. 16 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О. В., у якому повністю заперечив позовні вимоги позивача, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Відзив мотивує тим, що здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. У відзиві зазначено, що відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1. 3.3., 3.4. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом не установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як зазначено у відзиві, законодавством не визначено виключного переліку обставин, які свідчать про наявність спору про заборгованість. Ці обставини встановлюються судом, відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. пояснення щодо позову подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2021 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Посікіри Р. Р. про забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 08.12.2020, зареєстрований в реєстрі за №6155, у виконавчому провадженні №64022617. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Посікіра Р. Р. у судове засідання не з`явився, 16.04.2021 на адресу суду подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив. У судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, причин неявки не повідомила. У судовому засіданні, перевіркою доводів і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Даний позов виник із приводу вчинення виконавчого напису нотаріусом по договірних зобов`язаннях, визначених кредитним договором. Судом встановлено, що 29.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490939373. Відповідно до п. 2.1.-2.3 кредитного договору, сума кредиту - 22608,52 грн.; процентна ставка за користування кредитом 39,9 % річних; тип процентної ставки - змінна, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків, - 30.04.2020 (а. с. 8). 21.06.2016 на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» викупило право вимоги за кредитним договором в Акціонерного товариства «Альфа-Банк». 26.12.2018 на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» викупило право вимоги за кредитним договором у ТОВ «Кредитні ініціативи». 16.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 набуло право вимоги за кредитним договором. 08.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6155. За даним виконавчим написом на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 101730,41 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 22485,74 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту - 4 514,28 грн.; сума заборгованості за відсотками та комісіями - 74 730,39 грн. (а. с. 11). Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Виконавчий напис відповідає вимогам, що пред`являються законом до нього, зокрема ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури його вчинення. Зокрема, як на підставу вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус посилався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. (далі - Постанова № 1172 ). Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в тому числі за кредитними договорами. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України № 1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відтак вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував того, що законодавство України не допускає такого способу позасудового врегулювання спорів. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як встановлено судом, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Крім того, позивачка зазначає, що спірний виконавчий напис вчинено на підставі копії кредитного договору, на якому не має її підпису, заборгованість не визнає. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. Так, суд погоджується з доводами позивача, що сума заборгованості, встановлена виконавчим написом, не є безспірною з огляду на таке. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору №490939373 від 29.04.2015, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків - 30.04.2020. При цьому відповідач за період з 16.01.2019 по 02.11.2020 нарахував заборгованість за відсотками та комісіями у розмірі 74730,39 грн. У відзиві на позовну заяву від 11.03.2021 відповідач зазначає, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором є беспірною, а до повноважень нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не входить перевірка безспірності заборгованості боржника. Крім того, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. При цьому відповідач не долучив до відзиву розрахунок заборгованості по відсотках та комісіях до кредитного договору для того, щоб суд зміг пресвідчитись, що в останнього виникло право нараховувати заборгованість по процентах та пені саме у розмірі 74730,39 грн., які мали б бути нараховані до 30.04.2020. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові ВП ВС від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, суд погоджується з доводами позивача, що відповідач не повідомляв позивача про те, що останній має намір звернутись із заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора. Наслідки такого неповідомлення зазначені в узагальненні ВССУ від 07.02.2014 про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні. А саме в п. 10 вказаного узагальнення зазначено, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд погоджується з тією обставиною, що позивача не було письмово повідомлено про перехід до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», а потім до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» прав кредитора за кредитним договором. Так, законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 2 статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Судом встановлено, що правнича допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Посікірою Р. Р. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 29/01-21 від 29.01.2021 (а. с. 31-34). Разом із заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, яка подана на адресу суду 26.02.2021, представник позивача подав до суду: копію договору про надання професійної допомоги, копію акту прийому-передачі наданих послуг, квитанції про оплату послуг (а. с. 31-34, 35, 36-38). Згідно із вищевказаними доказами щодо надання професійної правничої допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Посікірою Р. Р. позивачу складає 15000 грн. 16.03.2021 на адресу суду представником відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому відповідач категорично не погоджується із вказаною сумою, тому просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має необґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Слід зазначити, що представник позивача склав позовну заяву та заяву про забезпечення позову, прибув на 2 судових засідання, крім цього представником позивача не подано детальний опис робіт (наданих послуг). Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 8500 грн., які можна вважати необхідними для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved