Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики від 07 травня 2018 року. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач отримав від позивача в позику грошові кошти в розмірі 48000 дол. США. 03.01.2018 р. позивач пред"явив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, однак станом на 01.03.2019 року відповідач кошти не повернув, в зв`язку з чим був змушений звернутись до суду за захистом порушених прав. Просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 48000 доларів США. Відповідач у відзиві позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з тих мотивів, що позивач при зверненні до суду помилково застосовує законодавство, що регулює права та обов"язки сторін за договором позики та не вірно проводить юридичний аналіз правовідносин, які фактично мали місце між сторонами спору. В обгрунтування заявлених вимог позивач надає розписку від 07.05.2018 року, яка не є борговою розпискою оскільки не містить зобов`язання про повернення грошових коштів позивачу. Кошти були отримані з метою спільного з позивачем вирощування соняшнику і зазначено, що прибуток вирішено ділити пропорційно вкладеним коштам. Наведене дає підстави стверджувати, що між сторонами не виникали правовідносини, що виникли на підставі договору позики. У наданій відповіді на відзив позивач вказував, що між сторонами укладено саме договір позики, оскільки в розписці міститься власноручно написаний запис відповідачем про те, що «дана розписка повертається [PERSON] при поверненні сорока восьми тисяч доларів США», що і є підтвердження обов`язку відповідача по договору позики повернути кошти. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити. Відповідач, представник відповідача позов не визнали в його задоволенні просили відмовити. При розгляді справи судом були допитані як свідки позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи 07.05.2018 року була складена розписка ( оригінал приєднано до матеріалів справи (а.с.120), з тексту якої вбачається, що [PERSON] отримав 07.05.2018 року від [PERSON] 48000 доларів США для спільного вирощування соняшнику на полі 7/2 с.Івашківка. Ці кошти направляються на витрати по вирощуванню, збиранню, доробці, оренди техніки, майна, землі та інших складових на цій площі. Прибуток на цьому полі розподіляється пропорційно вкладеним коштам та іншим понесеним витратам. У разі форс-мажору сторони спільно вишукують вихід на протязі наступного року. Дана розписка повертається [PERSON] при поверненні 48000 доларів США. Зазначена розписка не містить зобов`язання щодо повернення коштів. 03 січня 2018 року позивач [PERSON] пред`явив відповідачу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів. Вказана вимога відповідачем залишена без виконання, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його порушенням зобов`язань, які виникли з договору позики. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості. Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 висловлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналізуючи зібрані у справі докази та вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що факт передачі коштів позивачем у зазначеній в позові сумі не оспорювався відповідачем, однак позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що сторони в належній письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики, зокрема щодо передачі відповідачу вказаних коштів саме на умовах терміновості та зворотності і відповідно не підтверджено факту укладенння між сторонами договору позики. При цьому суд виходить з того, що за своїм змістом розписки від 07.05.2018 року не може вважатися борговим документом, оскільки не містить умов зобов"язального характеру для [PERSON] в частині повернення будь-яких грошових коштів [PERSON] . Запис про те, що «дана росписка повертається [PERSON] при поверненні сорока восьми тисяч доларів США» не підтверджує обов`язку в частину повернення коштів. Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, дослідивши подану в підтвердження позовних вимог розписку надану позивачем, суд приходить до висновку про залишення без задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, зокрема, що відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в якості позики та брав на себе зобов`язання щодо їх повернення, а тому відсутні підстави для застосування норм ст. 1049 ЦК України.

Outcome: dismissed