Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

03.06.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову вказує, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 26.07.2014 Відділом ДРАЦС по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського МРУЮ у Донецькій області, актовий запис № 275. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказує, що фактично шлюбні відносини припинені, вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. З цього ж часу відповідач перестав надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини. На даний момент шлюб існує формально, примирення з моменту припинення шлюбних відносин не сталося, спору майнового характеру немає. У зв`язку з тим, що подальше існування формального шлюбу суперечитиме їх інтересам, просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду до досягнення нею повноліття. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.06.2020 за вказаною цивільною справою було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, але в строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. У судовому засіданні 07.12.2020 позивач уточнила позовні вимоги щодо аліментів, та просила з стягнути з відповідача на її користь аліменти на їх дитину [PERSON] в розмірі 1 500 грн щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. У судовому засіданні 07.12.2020 вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу та визнає уточнені вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 1 500 грн. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (арк.с.18), 26 липня 2014 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що 26.07.2014 складено відповідний актовий запис № 275. У судовому засіданні встановлено, що сімейне життя між подружжям не склалося, сторони подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства разом не ведуть. Позивач зазначила, що примирення між сторонами та збереження сім`ї неможливе та є таким, що суперечить її інтересам. Відповідач на розірвання шлюбу з позивачем згоден. Згідно з ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. У відповідності з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, що мають істотне значення. Сторони припинили подружні відносини, подальше сумісне життя і збереження сім`ї сторони вважають неможливим, та таким що суперечать їх інтересам. Отже, аналізуючи всі обставини справи, судом встановлено, що дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. А також враховуючи наявність стійкого волевиявлення сторін, яке спрямоване на припинення сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Тому, позовні вимоги про розірванню шлюбу підлягаю задоволенню. Крім того, від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк.с.7), батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач, являючись батьком дитини, зобов`язаний згідно ст. 180 СК України утримувати її до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання не надає. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Разом з тим, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З довідок про доходи № 18 від 21.09.2020, № 21 від 19.11.2020 (арк.с.47, 71) вбачається, що відповідач [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Аркада Буд Холдинг» з 11.08.2020 на посаді водія, дохід за період з 11.08.2020 по 31.10.2020 склав 13 700 грн (серпень - 3 500 грн., вересень - 5 100 грн, жовтень - 5 100 грн). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, позивач виховує і утримує дитину самостійно. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, проте має можливість утримувати дитину, так як працездатний, аліменти на утримання інших дітей не виплачує. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач довела своє право на стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати за вимогу про розірвання шлюбу необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в сумі 840,80 грн., яка була сплачена при подачі позову до суду згідно квитанції № 0.0.1725454759.1 (а.с.1). Судові витрати за вимогу пов`язану зі стягненням аліментів стягнути з відповідача на користь держави в сумі 840,80 грн., оскільки позивачі за цією категорією справ звільнені від сплати судового збору. Згідно статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved