Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 27 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому посилається на те, що вона, [PERSON] , являється дружиною [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу з [PERSON] вони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] її чоловік [PERSON] помер. У зв`язку зі смертю [PERSON] вона в своїх та в інтересах її неповнолітніх дітей звернулася до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом цієї нотаріальної контори Петрикей К. І. за її заявою було заведено спадкову справу за № 265/2019. За життя її чоловік [PERSON] набув у власність такі об`єкти нерухомості: земельна ділянка з кадастровим номером 7423010100:01:002:0351, площею 0,1 га, по [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] загальною площею 193.8 м2; трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81.8 м" у розмірі 1/2 частки у праві спільної часткової власності. В свою чергу, державний нотаріус Петрикей К. І. змогла видати два свідоцтва про право власності їй на 1/2 частку у праві власності на вказані земельну ділянку і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також шість свідоцтв про право на лише щодо частини майна і прав, а саме: на 1/6 частку у праві власності кожному спадкоємцю на згадані земельну ділянку і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Проте, державний нотаріус не змогла видати свідоцтва про право на спадщину щодо 1/2 частки померлого [PERSON] у праві власності на згадану квартиру та повідомила про це у листі від 19 лютого 2020 року № 322/02-14. При цьому вона послалася на те, що не вирішені питання з обтяженнями та арештами щодо такого майна. Адже згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зазначена квартира обтяжена за договором іпотеки від 6 березня 2008 року шляхом заборони її відчуження для забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 482/2008 від 7 березня 2008 року. Крім того, у ході оформлення спадщини з`ясувалося, що державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби було накладено арешт на названу квартиру за постановою від 31 серпня 2011 року. Надалі державним виконавцем того ж виконавчого органу на те саме майно було накладено арешт повторно за постановою віл 16 липня 2019 року. Про наявність описаних обставин вона дізналася з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 17 лютого 2020 року №Ч-61/01-28. Зазначає, що її чоловік [PERSON] ще за життя оскаржував у Івано-Франківському окружному адміністративному суді дії та рішення державного виконавця щодо накладення арештів на його майно. На даний час накладений державним виконавцем арешт перешкоджає їй та її дітям реалізувати їх спадкові права на майно [PERSON] .. Крім того, зазначений арешт безпідставно обтяжує і її майнові права на квартиру [ADDRESS] . Тоді як відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається на майно боржника для забезпечення реального виконання рішення.Вказує на те, що вона з дітьми набула права власності у порядку спадкування після померлого [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , на належну йому 1/2 частку у праві спільної часткової власності, тобто по 1/6 частки у праві власності. Проте, для оформлення за ними таких прав потрібне їх визнання судом. Одночасно визнанням таких прав суд повинен скасувати і арешт на заявлене майно. Тому просить визнати в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , право на 16/ частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та скасувати арешт майна - трикімнатної квартири [ADDRESS] , накладений 16 липня 2019 року державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального- управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 12 серпня 2020 року на адресу суду поступило клопотання від Державного нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К. І. про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. 20 серпня 2020 року на адресу суду поступило клопотання від Нижньовербізької об"єднаної територіальної громади в особі Нижньовербізької сільської ради про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. 21 січня 2021 року від представника третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшин» поступило пояснення щодо позову, відповідно до якого зазначають, що 04.03.2008 між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 482/2008. Згідно умов Кредитного договору [PERSON] було надано в користування кредитні кошти в розмірі 73 152,00 дол. США на умовах забезпеченості та повернення. Також, в забезпечення виконання умов Кредитного договору між банком та [PERSON] , [PERSON] 07.03.2008 укладено два договори поруки. У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, 26.08.2010 рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 2-1081/2010 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення основного боргу за Кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 571 289,14 грн; несплачені відсотки - 115 998,75 грн; пені - 10 000,00 грн.; судові витрати - 1 700,00 грн. та 120,00 грн. ІТЗ. Згідно до ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, про яку Товариство дізналось з Єдиного державного реєстру судових рішень, стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер, відповідно до свідоцтва про смерть від 03.06.2019. Згідно довідки державного нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори К.І. Петрикей, заведено спадкову справу № 265/2019 та станом на 11.11.2019 в рівних частинах спадкоємцями померлого є дружина - [PERSON] та два сини: [PERSON] , [PERSON] . 19.02.2020 державним нотаріусом К.І. Петрикей Менської районної державної нотаріальної контори Чуфицькій Світлані Миколаївні надано лист щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , згідно якого нотаріус повідомляє, що на зазначене нерухоме мано накладено заборону, а саме: обтяження 6734378, підстава обтяження: договір іпотеки № 710 від 06.03.2008, тому, в силу ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», п. 4.17 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (наявний арешт на спадкове майно) не є можливим видати свідоцтва про право на спадщину на дане майно. У зв`язку з чим [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду. Як стало відомо, 17.02.2020 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надано відповідь на звернення [PERSON] . Управління повідомляє, що 31.08.2011 винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошено заборони на його відчуження для забезпечення виконання виконавчого листа № 2-1081, виданого Коломийським міськрайонним судом 02.03.2011 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» 571 289,14 грн. заборгованості по кредитному договору. Даною постановою накладено арешт на все належне боржнику майно. Варто зазначити, що 26.11.2020 ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 346/4730/20 задоволено заяву ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» про заміну сторони її правонаступником у справі № 2-1081/2010 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Тобто, було замінено стягувана у даній справі з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН». Згідно приписам ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ «Про виконавче провадження»), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Про те що ухвалою від 28.07.2020 Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області відкрито провадження у даній справі № 346/2934/20 Товариство дізналось згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень. Тому, 14.12.2020 до Менської районної державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - Менська районна державна нотаріальна контора) ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» було направлено претензію до спадкоємців боржника. У відповідь на претензію Товариством отримано від Менської районна державна нотаріальна контора лист за вих. № 1494/02-14 від 19.12.2020 про те, що останньою було відкрито спадкову справу 265/2019 до майна померлого [PERSON] та доведено до спадкоємців про наявність заборгованості. ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] , яка діє в своїх власних інтересах та інтересах двох неповнолітніх дітей про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та скасування арешту майна. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] , яка діє в своїх власних інтересах та інтересах двох неповнолітніх дітей, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та скасування арешту майна. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 28 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2020 року залучено в якості третьої особи, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю"ПреміумЛігал Колекшн". ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть сереї [NUMBER] від 03 червня 2019 року (т. 1 а.с. 10). Померлий [PERSON] був чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 18 січня 2006 року (т.1 а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтв про народження померлий [PERSON] був батьком неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , наведене стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] (т.1 а. с. 8-9). З листа державного нотаріуса Петрикей К.І. за № 332/02-14 від 19.02.2020 року позивача [PERSON] було повідомлено про заведення спадкової справи №265/2019 після смерті померлого [INFO] чоловіка [PERSON] на підставі поданої заяви про прийняття спадщини. Одночасно повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину , оскільки під час перевірки відсутності/наявності заборон(арештів) на майно належне спадкодавцеві, а саме на: квартиру яка розташована в [ADDRESS] за даними, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нею було виявлено наявність арешті щодо зазначеного об`єкту нерухомого майна(Інформація з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 6734378 підстава обтяження договір іпотеки, 710 від 06.03.2008) (т.1 а.с.27). 07.03.2008 між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 482/2008. Згідно умов Кредитного договору [PERSON] було надано в користування кредитні кошти в розмірі 73 152,00 дол. США на умовах забезпеченості та повернення (т. 1 а.с. 130-132). 06.03.2008 року між ВАТ КБ Надра та [PERSON] було укладено договір іпотеки для забезпечення виконання кредитного договору № 482/2008, предметом іпотеки визначено квартиру [ADDRESS] т. 1 (а.с. 28-30). 30.04.2020 року між ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором № 482/2008 (т. 1 а.с. 138-143). Відповідно до листа № Ч-61/01-28 від 17.02.2020 року Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області їй було повідомлено що державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції 31.08.2011 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження для забезпечення виконання виконавчого листа № 2-1081, виданого Коломийським міськрайонним судом 02.03.2011, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» 571289, 14 грн. заборгованості по кредитному договору. 16.07.2019 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області надійшло рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду щодо зняття арешту з майна [PERSON] , а саме з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . на виконання даного рішення державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна боржника. Однак, у зв`язку з тим, що постановою державного виконавця від 31.08.2011 було накладено арешт також на майно [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , на вказане майно 16.07.2019 державним виконавцем повторно накладено арешт.( т. 1 а.с.31). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За нормами ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Приписами ч.1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Непорушність права власності регулюється ст. 321 Цивільного кодексу України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ч. 1,2ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 п.11 ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Також ч. 1ст. 59 цього ж закону зазначає, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Оскільки статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік випадків які є підставою для зняття виконавцем арешту з майна боржника, держаний виконавець позбавлений права самостійно скасувати арешт. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.1,2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Положеннями ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Водночас, згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. V.Оцінка суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. За змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у двох випадках: 1) випадку незавершеного виконавчого провадження; 2) або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 319, 321, 391 ЦК України. Суд вважає доведеною ту обставину, що позивачі є спадкоємцями померлого [PERSON] та здійснили всі необхідні дії для прийняття спадщини після його смерті. Однак, накладення арешту перешкоджає позивачам отримати свідоцтво про право на спадщину по 1/6 частці у праві спільної часткової власності - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тому таке право власності слід визнати за ними у судовому порядку. Однак, що стосується позовної вимоги про зняття арешту із квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Підставою обтяження спірного майна є договір іпотеки від 06.03.2008 року для забезпечення виконання кредитного договору № 482/2008, предметом іпотеки визначено квартиру [ADDRESS] . Суд доходить висновку, що оскільки основне зобовязання за кредитним договором № 482/2008не виконано, Іпотекодержатель не використав всі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, тому немає підстав для визнання іпотеки припиненою та скасування арешту. На підставі викладеного та ст.ст. 17, 36-38 ЗУ "Про іпотеку", 328, 346, 392, 1268 ЦК України та

Outcome: partial