Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" про стягнення на його користь загальну суму грошових коштів в розмірі 73770,25 грн., з яких: 4628,40 грн., нарахованих відпускних коштів згідно наказу №8-к від 21.04.2018 року, 1638,70 за березень 2018 року згідно протоколу №1 "Про призначення допомоги тимчасової втрати працездатності", 1638,70 за квітень 2018 року згідно протоколу №1 "Про призначення допомоги тимчасової втрати працездатності", 2456,57 грн., нарахованих на загальну суму боргу з 30.09.2017 року - 31.07.2018 року з врахуванням індексу інфляції, 1021,55 грн., 3% річних на суму заборгованості з вересня 2017 по січень 2018 року включно становить, 1458,33 грн., за використання автотранспорту за період січень0липень 2018 року згідно договору про використання автотранспорту, 60900,00 грн., за забезпечення автотранспорту пальним згідно договору про використання автотранспорту, 28,04 грн., 3% річних на суму заборгованості за період з вересня 2017 року по 31.07.2018 року. Просить стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" на його користь середньомісячний заробіток за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року в розмірі 39376,00 грн., та 10000,00 грн., морального відшкодування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з дублікату його трудової книжки серії [NUMBER] від 02.02.2004 року вбачається, що з 09.04.2014 року по 07.04.2017 року він працював на посаді директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України", з 10.04.2017 року згідно наказу №55-к від 10.04.2017 року його було переведено на посаду заступника директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" і покладено обов"язків директора, що вбачається згідно записів в трудовій книзі за№№36,37. Згідно наказу №121-к від 28.03.2018 року президента НАН України з 28.03.2018 року [PERSON] було увільнено від тимчасового виконання обов"язків директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" на посаді заступника директора він продовжив працювати, оскільки наказ по підприємству не видавався, хоча [PERSON] неодноразово звертався з прозанням його звільнити з посади. Лише після втручання управління Держінспекції України з питань праці у Львівській області 31.07.2018 було видано наказ за №20-к від 31.07.2018 року про звідьнення [PERSON] та здійснено запис в трудовій книзі. Вказує що Державне підприємство "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" заборгувало йому суму коштів по заробітній платі та інші витрати пов"язані з підприємством. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином бу повідомленний про дату та час судового засідання, причин неявки не повідомив. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з дублікату його трудової книжки серії [NUMBER] від 02.02.2004 року вбачається, що з 09.04.2014 року по 07.04.2017 року він працював на посаді директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України", з 10.04.2017 року згідно наказу №55-к від 10.04.2017 року його було переведено на посаду заступника директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" і покладено обов"язків директора, що вбачається згідно записів в трудовій книзі за № 36, 37. Відповідно до наказу №121-к від 28.03.2018 року президента НАН України з 28.03.2018 року [PERSON] було увільнено від тимчасового виконання обов"язків директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Львівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" на посаді заступника директора він продовжив працювати, оскільки наказ по підприємству не видавався, хоча [PERSON] неодноразово звертався з прозанням його звільнити з посади. 31.07.2018 було видано наказ за №20-к від 31.07.2018 року про звідьнення [PERSON] та здійснено запис в трудовій книзі. Нараховано заробітну плату за січень - липень 2018року, однак така не виплачена, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 73770,25 грн. Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд виходить із наступних мотивів та положень закону. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення зазначених вимог закону відповідачем не проведено виплати позивачу всіх належних йому від підприємства сум, що беззаперечно встановлено судом згідно доводів позивача, які не заперечується самим відповідачем та що підтверджується матеріалами справи. Відтак, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача належних та нарахованих позивачу сум заробітної плати та інших та інших витрат пов"язаних з підприємством підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Оцінюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з врахуванням вказаної ним та встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] 10 000 грн моральної шкоди. Разом з тим, відповідно до 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704.80 грн., оскільки позивач звільнений від їх оплати.

Outcome: approved