Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач у лютому 2013 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача заборгованість за двома Кредитними договорами: · № МL-003/241/2007 від 16.10.2007 року в розмірі 206 714, 67 дол. США, що в гривневому еквіваленті на 05.02.2013 року становило 1 652 270, 00 гр. та 41 910, 42 гр.; · № МL-019/053/2008 від 15.07.2008 року в розмірі 121 556, 25 дол. США, що в гривневому еквіваленті на 04.02.2013 року становило 971 599, 00 гр. та 18 857, 80 гр. В подальшому представник позивача неодноразово збільшував розмір позовних вимог і остаточно заявою від 12.05.2015 року просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитними договорами: · № МL-019/053/2008 від 15.07.2008 року в розмірі 134 407, 31 дол. США, яка складається з 108 922, 93 дол. США заборгованості по кредиту та 25 484, 38 дол. США заборгованості по відсотках з визначенням суми заборгованості в гривні еквівалентом за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення; · № МL-003/241/2007 від 16.10.2007 року в розмірі 230 813, 39 дол. США, яка складається з 183 618, 05 дол. США заборгованості по кредиту та 47 195, 34 дол. США заборгованості по відсотках з визначенням суми заборгованості в гривні еквівалентом за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Посилається в позові на те, що 16.10.2007 року банком з відповідачем був укладений Кредитний договір № ML-003/241/2007, за умовами якого йому був наданий кредит в сумі 203 000 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 5,99 річних та FIDR,що є процентною ставкою по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Пунктом 1.1. ст.1 частини №2 Кредитного договору відповідач взяв на себе зобов»язання належним чином використати та повернути суму кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші умови договору. Відповідно до п.1.5.1 ст.1.5 ч.№2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірах та строки, визначених у Графіку платежів. При цьому нараховані проценти сплачуються позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені в Графіку платежів. Не дивлячись на умови укладеного договору, відповідач свої зобов»язання перед банком не виконує, в результаті чого станом на 31.12.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 183 618,05 дол. США заборгованості по кредиту та 47 195, 34 дол. США заборгованості по відсотках. Крім того, 15.07.2008 року банком з відповідачем був укладений Кредитний договір № ML-019/053/2008, за умовами якого йому був наданий кредит в сумі 115 000 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 4,49 річних та FIDR,що є процентною ставкою по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Пунктом 1.1. ст.1 частини №2 Кредитного договору відповідач взяв на себе зобов»язання належним чином використати та повернути суму кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші умови договору. Відповідно до п.1.5.1 ст.1.5 ч.№2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірах та строки, визначених у Графіку платежів, а проценти одночасно з погашенням відповідної частини кредиту. Не дивлячись на умови укладеного договору, відповідач свої зобов»язання перед банком не виконує, в результаті чого станом на 30.12.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 108 922,93 дол. США заборгованості по кредиту та 25 484, 38 дол. США заборгованості по відсотках. Виходячи з того, що відповідач не виконує умови укладених з банком кредитних договорів, вимоги банку про погашення заборгованості ігнорує, просить задовольнити позов. Відповідач та його представник [PERSON], діючий у його інтересах у даній справі відповідно до виданої довіреності, в судове засідання двічі після поновлення провадження в справі не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися судом належним чином у порядку, визначеному ст.74 ЦПК України. Судові повістки на їх адресу поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання. В той же час, як відповідач, так і його представник володіють інформацією про наявність спору в провадженні суду, вживали заходи для оспорення Кредитних договорів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, Тобто, володіли інформацією про наявність спору в суді, однак зайняли позицію неявки в судові засідання та ухилення від отримання судових повісток. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач та його представник, отримавши копію позовної заяви з додатками, заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, будучи неодноразово та належним чином повідомленим про час розгляду справи судом, володіючи інформацією про наявність спору в провадженні суду, своїм правом подати суду свої заперечення особисто або шляхом направлення їх суду не скористалися, проти вимог позивача заперечень не подали. За таких обставин суд вважає, що відповідач та його представник не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, заслухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 16.10.2007 року між сторонами був укладений Кредитний договір № ML-003/241/2007, за умовами якого банком відповідачу був наданий кредит в сумі 203 000,00 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 5,99 річних та FIDR,що є процентною ставкою по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Відповідно до пункту 1.1. ст.1 частини №2 Кредитного договору відповідач взяв на себе зобов»язання належним чином використати та повернути суму кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші умови договору. Згідно з пунктом 1.5.1 ст.1.5 частини №2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірах та строки, визначених у Графіку платежів, а нараховані проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту. В порушення умов договору свої зобов»язання перед банком відповідач не виконує, в результаті чого станом на 31.12.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 230 813, 39 дол. США, з яких: 183 618, 05 дол. США заборгованості по кредиту та 47 195, 34 дол. США заборгованості по відсотках. Крім того, 15.07.2008 року між сторонами був укладений Кредитний договір № ML-019/053/2008, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 115 000 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 4,49 річних та FIDR,що є процентною ставкою по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Відповідно до пункту 1.1. ст.1 частини №2 Кредитного договору відповідач взяв на себе зобов»язання належним чином використати та повернути суму кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші умови договору. Згідно з пунктом 1.5.1 ст.1.5 частини №2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірах та строки, визначених у Графіку платежів, а сплата відсотків одночасно з погашенням відповідної частини кредиту. Не дивлячись на умови укладеного договору, відповідач свої зобов»язання перед банком не виконує, в результаті чого станом на 30.12.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 134 407, 31 дол. США, з яких: 108 922, 93 дол. США заборгованості по кредиту та 25 484, 38 дол. США заборгованості по відсотках. / а.с.8 - 61 / Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З ч.2 Кредитних договорів вбачається, що при їх укладенні сторони обумовили порядок погашення кредиту шляхом внесення відповідачем, як позичальником, обумовлених при укладенні договорів сум щомісяця. З розрахунку позивача вбачається, що з березня 2012 року відповідач ухиляється від виконання умов Кредитних договорів щодо погашення кредиту. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 року, вимоги відповідача про визнання Кредитних договорів недійсними залишені без розгляду. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону, тощо. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання) Відповідно до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Представник позивача суду пояснив і це підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по рахунках, останній платіж на виконання умов Кредитного договору від 16.10.2007 року відповідачем внесено 05.03.2012 року, а 29.11.2013 року, тобто уже під час знаходження справи в суді, внесено незначний платіж у розмірі 55, 17 дол. США,який не відповідає умовам договору, а за Кредитним договором від 15.07.2008 року останній платіж також було внесено 05.03.2012 року. / а.с. 22 - 29; 51 - 58; 139 - 174 / Вимоги банку про погашення заборгованості за умовами Кредитних договорів від 18.09.2012 року та 05.02.2013 року відповідачем не виконано, заборгованість не погашена і від подальшого виконання своїх зобов»язань відповідач відмовився. / а.с.35 - 36; 61 / Виходячи з того, що відповідач не виконує умови укладених з позивачем Кредитних договорів, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні просить стягнути суму боргу з відповідача в гривні за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення судом. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення курс Національного банку України долара США до гривні становить 100 дол. США х 2058, 9862 грн. Виходячи з даної норми закону суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь суми боргу в гривні, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить за Кредитним договором № МL-019/053/2008 від 15.07.2008 року в розмірі 2 767 427, 96 гр. / 108 922, 93 дол. США х 20, 58 = 2 242 708, 10; 25 484, 38 х 20, 58 = 524 719, 86; 2 242 708, 10 + 524 719, 86 = 2 767 427, 96/. За Кредитним договором № МL-003/241/2007 від 16.10.2007 року до стягнення належить 4 752 415, 85 гр. /183 618, 05 дол. США х 20, 58 = 3 780 670, 31; 47 195, 34 х 20, 58 = 971 745, 54; 3 780 670, 31 + 971 745, 54 = 4 752 415, 85/. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, при зверненні до суду позивачем була сплачена максимальна сума судового збору, визначена п.п.1.п.2 ст.4 Закону України « Про судовий збір» на момент звернення,а саме 3441,00 гр. В січні та лютому 2014 року позивач, звернувшись до суду з заявами про збільшення розміру позовних вимог, доплату судового збору за ставками, що діяли на момент подачі заяви, не провів. Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2015 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. Розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, а не на день подання первісного процесуального документа (наприклад, позовної заяви, заяви про видачу судового наказу, заяви в порядку окремого провадження), що відповідає вимогам частини третьої статті 2 ЦПК. Виходячи з цього, в зв»язку з задоволенням вимог позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 213,00 гр. судового збору на користь держави. / 3654,00 - 3441,00 = 213,00 /.

Outcome: approved