Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом, у якому зазначає, що від шлюбу з відповідачкою, який було розірвано 22 вересня 2009 року, має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду від 15 вересня 2009 року з нього на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З червня 2014 року йому надано другу групу інвалідності загального захворювання. Він часто хворіє і потребує постійного лікування, розміру його пенсії буде недостатньо для сплати аліментів, у зв'язку з чим просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, визначивши їх у твердій грошовій сумі по 100 грн. на кожну дитину щомісячно, та звільнити його повністю або частково від сплати заборгованості за аліментами, оскільки заборгованість виникла у зв'язку з хворобою. Ухвалою суду від 10 квітня 2015 року позов [PERSON] у частині вимог про повне або часткове звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про зменшення розміру аліментів змінив і просив стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 200 грн. на кожну дитину щомісячно. Окрім того пояснив, що тяжко хворіє, потребує постійного лікування, розмір його пенсії є незначним та буде недостатнім для сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала повністю і не заперечувала стягувати з позивача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 200 грн. щомісячно на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Оскільки відсутня імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Судом встановлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду від 15 вересня 2009 року, яке набрало законної сили 25 вересня 2009 року, постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у частці від його заробітку (доходу) у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до повноліття старшої дитини. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи, тяжко хворіє, потребує витрат на лікування, а розмір його місячної пенсії є незначним 1200 грн. 88 коп. Інших доходів позивач не має. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити і стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 200 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved