Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

07.10.2021\~року позивачі\~звернулись до\~суду з\~позовними вимогами,\~якими просять\~визнати за\~ [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: земельну ділянку № [NUMBER] , масив № [NUMBER] площею 1,50 га, кадастровий номер 5122055400:01:002:0448, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку № [NUMBER] , масив № [NUMBER] площею 1,50 га, кадастровий номер 5122055400:01:002:0447, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 4,5206 га, кадастровий номер 5122055400:01:002:0201, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. № 461/02-14 від 22.09.2021 року, позивачам було повідомлено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка площею 1,50 га, кадастровий номер 5122055400:01:002:0447, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 089069 від 09.02.2006 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.521.00034; - земельна ділянка площею 1,50 га, кадастровий номер 5122055400:01:002:0448, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 089069 від 09.02.2006 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.521.00034; - земельна ділянка площею 4,5206 га, кадастровий номер 5122055400:01:002:0201, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив 42, ділянка № [NUMBER] , на підставі розпорядження Ізмаїльської районної адміністрації Одеської області № 233\\А2012 від 01.03.2012 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.03.2018 року, [PERSON] померла [INFO] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №66267711 від 03.09.2021 року, наданої приватним нотаріусом Веліксар Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.1974 року; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2020 року. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] проживав та був зареєстрований разом з матір`ю, по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області № 3236 від 14.12.2020 року, тобто він вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України. Згідно п. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України - спадкоємець якій бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області № 3236 від 14.12.2020 року. Крім того, відповідно до вимог ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України, позивач, [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав. Відповідно до п. 2 ст. 1272 Цивільного кодексу України, позивач [PERSON] за письмовою згодою, як спадкоємець, якій прийняв спадщину, надав заяву № 1029, що зареєстрована за № 356 від 03.09.2021 року до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного округу Одеської області Т. І. Веліксар, про згоду на включення позивача, [PERSON] до кола спадкоємців та подання ним заяви про прийняття спадщини за законом, згідно чого нотаріусом була заведена спадкова справа № 136/2021. Встановлено, що 03.09.2021 року позивач [PERSON] надав заяву № 358 до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Т. І. Веліксар про прийняття спадщини, після померлої [INFO] матері [PERSON] . Між спадкоємцями була досягнута згода щодо розподілу спадкового майна на підставі угоди, яка міститься в матеріалах справи. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. № 461/02-14 від 22.09.2021 року, позивачам було повідомлено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved