Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Альфа-Банк") звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON].) кредитного договору, відповідач зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов'язань за умовами кредитного договору, між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки. Однак, третя особа та відповідач свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки відповідно не виконали, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача як поручителя за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та пені. Ухвалою суду від 02 вересня 2014 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], та її розгляд призначено в судовому засіданні на 07 жовтня 2014 року. В судове засідання, яке відбулось 07 жовтня 2014 року, позивач свого представника не направив, проте як надіслав клопотання про розгляд справи в усіх судових засіданнях за відсутності його представника. Відповідач також у судове засідання не з'явився, однак надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим суд відкладав розгляд справи до 13 листопада 2014 року. В судовому засіданні, яке відбулось 13 листопада 2014 року, відповідачем надані пояснення, за якими повідомлено суду, що третьою особою грошові кошти брались для купівлі автомобіля Hyundai Matrix, який і був ним придбаний. Проте, зазначений автомобіль був переданий банку для його подальшого відчуження та зарахування отриманих коштів у рахунок погашення тіла кредиту, про що також свідчить укладений між позивачем та третьою особою договір про внесення змін і доповнень до укладеного між ними кредитного договору, а відтак наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості викликає сумніви у його правильності. За наслідком наданих пояснень, відповідачем заявлено у відповідності до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) клопотання про витребування у позивача доказів, зокрема оригіналу кредитної справи щодо боржників для її огляду у судовому засіданні та копію - для приєднання до матеріалів справи. Ухвалою суду від 13 листопада 2014 року задоволено клопотання відповідача про витребування зазначених вище доказів, направлено її позивачу для виконання та відкладено розгляд справи на 18 грудня 2014 року, визнавши явку позивача в судове засідання обов'язковою. В судове засідання, яке відбулось 18 грудня 2014 року, позивач вдруге не з'явився, хоча його явка була визнана судом обов'язковою, вимоги ухвали про витребування доказів від 13 листопада 2014 року не виконав, при цьому дана ухвала отримана ним 20.11.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв'язку з невиконанням позивачем ухвали суду про витребування доказів від 13 листопада 2014 року, суд відклав розгляд даної справи до 28 січня 2015 року та повторно зобов'язав позивача виконати її вимоги, а також втретє визнав його явку у судове засідання обов'язковою. В судове засідання, яке відбулось 28 січня 2015 року, позивач втретє не з'явився, вимоги ухвали про витребування доказів повторно не виконав, хоча отримав її 29 грудня 2014 року. Відповідач та третя особа у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у зв'язку з недоведеністю. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, 19 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №490053961 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого, позивач надає третій особі грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 18 059,41 доларів США на строк користування до 19 грудня 2014 року для придбання транспортного засобу Hyundai Matrix, 1.6, 2007 року випуску, кузов [NUMBER], а останній, в свою чергу, зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки та інші встановлені договором платежі. А згідно з п. 2 цього договору банк приймає у заставу у якості забезпечення виконання зобов'язань за цим договором предмет застави, зокрема зазначений транспортний засіб. Окрім того, у якості забезпечення виконання визначених кредитним договором зобов'язань 19 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір поруки №490053961-П, за яким відповідач поручається за виконання третьою особою обов'язків, що виникають на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та не заперечувались відповідачем у судовому засіданні. При цьому, в матеріалах справи наявні копія укладеного між позивачем та третьою особою 31.03.2011 року договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору, за умовами якого сторони домовились про те, що у разі дострокового повернення позичальником кредиту, банком здійснюється коригування суми заборгованості у бік зменшення з урахуванням визначених у ньому умов, а також укладений між [PERSON] та ТОВ "Авто Вибір" 05.04.2011 року договір зберігання транспортного засобу Hyundai Matrix та відповідний акт приймання-передачі автомобіля. Під час судового розгляду відповідач та третя особа, заперечуючи проти позовних вимог в частині суми заборгованості, послалися на те, що зазначений транспортний засіб був переданий на зберігання як предмет застави та в подальшому відчужений позивачем, а отримані від його реалізації грошові кошти згідно умов вказаного договору про внесення змін до кредитного договору від 31.03.2011 року мали бути зараховані позивачем на дострокове повернення кредиту. Зазначені докази щодо реалізації автомобіля наявні у позивача та мають значення для справи, оскільки зарахування відповідних грошових коштів в рахунок погашення заборгованості зумовило б її коригування у бік зменшення, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості поставлений відповідачем під сумнів щодо його правильності. У зв'язку з наведеним, суд, за клопотанням відповідача, своєю ухвалою витребував у позивача оригінал кредитної справи по кредитному договору №49005361 від 19.12.2007 року для її огляду у судовому засіданні та копію - для приєднання до матеріалів справи. Разом з тим, статтею 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. А відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Під час розгляду справи, позивач тричі в судові засідання свого представника не направив, хоча його явка визнавалась судом обов'язковою задля доведення обставин на які він посилається та які мають значення для справи, а також двічі залишено без виконання ухвалу про витребування доказів від 13 листопада 2014 року, незважаючи на те, що судові рішення у відповідності до ст. 14 ЦПК України обов'язкові для органів державної влади, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог позивача. Суд виходить з того, що наданих позивачем письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи, не достатньо для висновку про достовірність та правильність нарахування визначеної у позовних вимогах суми заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed