Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

07.05.2020 позивачі через свого представника - адвоката Маросіна Михайла Олександровича звернулися до суду з вказаним позовом та просять визнати у порядку спадкування за законом за [PERSON] та [PERSON] право власності кожного на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А-1, прибудови літ. А1-1, сіни літ. А-1, ганок літ. А1 (загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.), літньої кухні літ. Б, погрібу В\\п, шийки погрібу літ. Ш\\п, сараю літ. Д, басейну літ. Е, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, мотивований тим, що згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю [NUMBER], виданого виконкомом Першотравневої районної ради від 20.04.1988 на підставі рішення виконкому Першотравневої ради № 252 від 28.10.1987, їхньому батьку [PERSON] на праві особистої власності належало в цілому домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про одруження, їх батьки - [PERSON] , [INFO], та [PERSON] (після одруження - [PERSON] ), [INFO], зареєстрували шлюб [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.11.1990. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеного домоволодіння. Вони - діти спадкодавця, псля смерті батька до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися та на момент смерті у даному будинку зареєстровані не були. Єдиним спадкоємцем, хто фактично прийняв спадщину, була їхня мати - дружина спадкодавця - [PERSON] , яка фактично проживала та була зареєстрована у вказаному будинку на момент смерті спадкодавця та в подальшому. Але за своє життя вона не оформила та не зареєструвала на своє ім`я право власності на спадкове майно. [INFO] [PERSON] померла, що підтерджується свідоцтвом про її смерть, та після її смерті відкрилася спадщина на спірне домоволодіння, яке вона фактично прийняла після смерті чоловіка. Єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] та [PERSON] , які у передбачений законом строк звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа № 29/2020. Однік 28.04.2020 нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 197, а саме у видачі свідоцтва про справо на спадщину за законом, оскільки ними не надано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане спадкове майно. У зв`язку з викладеним, позивачі змушені були звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачі та їх представник - адвокат Маросін М.О. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Мелекінським сільським виконкомо Першотравневого району Сталінської області 22.04.1950, [PERSON] , [INFO], одружився із [PERSON] (після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ») (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Мелекінським сільським виконкомом Першотравневого району Сталінської області 23.10.1953, актовий запис № 43, [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Мелекінською сільською радою Першотравневого району Донецької області 24.04.1973, актовий запис № 51, [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого с. Дробишево Краснолиманським ЗАГС Донецької області 27.09.1975, актовий запис № 25, [PERSON] одружився із [PERSON] та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 14). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Мелекінською сільською радою Першотравневого району 27.11.1990, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконкому Першотравневої районної Ради народних депутатів № 252 від 28.10.1987, [PERSON] за життя належало домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки КП «Мангушське бюро технічної інвентаризації» № 72 від 16.03.2020, домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.04.1988 (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 02.09.2019, актовий запис № 42, зареєстрованого виконавчим комітетом Мелекінської сільської ради Мангушськогор-ну Донецької області та виданого повторно Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 02.04.2020, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Мелекінської сільської ради Мангушського р-ну Донецької області № 216 від 17.02.2020, згідно погосподарської книги № 2, 1986-19930, особовий рахунок [NUMBER] , у довомолодінні [ADDRESS] , на момент смерті голови домогосподарства [INFO] [PERSON] , [INFO], разом з ним в будинку була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , а також онук [PERSON] [INFO] (а.с. 11). Як вбачається з Витягу про режстрацію в Спадковому реєстрі № 59460337 від 18.02.2020, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була відкрита спадкова справа № 29/2020 (а.с. 15). З довідки № 172/02-14, виданої Мангушською державною нотаріальною конторою 31.03.2020, після смерті [PERSON] спадкоємцями до майна померлої є [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ще не видавались (а.с. 16). Як вбачається з постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 197/02-31 від 28.04.2020 та № 271/02-31 від 10.06.2020, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, яке належало померлій [INFO] [PERSON] , а саме: житловий будинк [ADDRESS] , оскільки у спадкоємців відсутній документ, що підтверджує право власності на спадкове майно (а.с. 17, 43). Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. За цих обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності вибувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в разі відсутності документа який підтверджує право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З аналізу ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, можливо зробити висновок, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подав до нотаріальної контори заяву, якщо він не заявив про відмову від неї. Згідно роз`яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивачі, прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви про прийняття спадщини, але не мають можливості оформити в установленому порядку спадщину та надати свідоцтво про право на спадщину, оскільки їх померла мати за час свого життя не отримала свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, але, оскільки вона постійно проживала зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, то вважається такою, що фактично прийняла її після смерті свого чоловіка, але не встигла зареєструвати її належним чином, згідно до вимог законодавства України. Із змісту ст. 3 ЦК України, випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З урахуванням викладених норм ЦК України, слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Із урахуванням всіх досліджених обставин та приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів є обгрунтованими і підлягають задоволенню, у зв`язку із чим необхідно визнати у порядку спадкування за законом за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності кожного на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А-1, прибудови літ. А1-1, сіни літ. а-1, ганок літ. А1 (загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.), літньої кухні літ. Б, погрібу В\\п, шийки погрібу літ. Ш\\п, сараю літ. Д, басейну літ. Е, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, після померлої [INFO] матері [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому, позивач по справі, не маючи інших можливостей набути своє законне право, з огляду на ст.4 ЦПК України, і звернувся до суду за захистом свого права та законного інтересу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved