Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №002-04362-200308 від 20.03.2008 року [PERSON] отримала кредитну лінію у розмірі 30000 грн. Проте станом на 21.09.2013 року відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість у сумі 17904 грн. 16 коп., що складається з : * заборгованість за тілом кредиту 4537 грн. 15 коп., * заборгованості по відсотках у розмірі 4570 грн. 78 коп. * заборгованість по комісії в сумі 8796 грн. 23 коп. У відповідності до положень Договору у випадку порушення позичальником строків сплати платежів, більше ніж на один місяць кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що її поросили взяти цей кредит, а вона сама не отримувала жодних кредитних коштів. Представник відповідача, [PERSON] який діє на підставі договору про надання правової допомоги в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в частині нарахованої позивачем заборгованості, просив суд зменшити розмір заборгованості до розміру тіла кредиту шляхом зменшення розміру комісій та розміру процентів за користування кредитом, оскільки банк штучно створив існуючу заборгованість, шляхом пізнього звернення до суду з даним позовом. Також зазначив, що строк позовної давності в межах якого банк мав право звертатися до суду з дійсним позовом фактично сплив. Вислухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено та вбачається з доданих до справи документів, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №002-04362-200308 від 20.03.2008 року. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, що підтверджується матеріалами справи. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала в наслідок чого станом на 21.09.2013 року утворилась заборгованість у сумі 17904 грн. 16 коп., що складається з : * заборгованість за тілом кредиту 4537 грн. 15 коп., * заборгованості по відсотках у розмірі 4570 грн. 78 коп. * заборгованість по комісії в сумі 8796 грн. 23 коп. У відповідності до положень Договору у випадку порушення позичальником строків сплати платежів, більше ніж на один місяць кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. 536 ЦК України - за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки. Згідно ст. 530 ЦК України - зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. Договором оговорено строки погашення кредиту, однак відповідач не виконала ці умови договору. Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою пов"язано його початок. Враховуючи, що дата останнього платежу, згідно наданого розрахунку є 26.11.2010 року, а до суду з дійсним позовом банк звернувся 11.11.2013 року, суд вважає, що позов поданий в межах загальної позовної давності, а тому пояснення представника відповідача до уваги не приймає. До пояснень відповідачки, згідно яких вона особисто кредитними коштами не користувалася та не отримувала їх, суд не приймає до уваги та відноситься до них критично, оскільки жодних належних доказів на підтвердження даних доводів відповідачка суду не надала, а рішення суду не може ґрунтуватися на домислах та припущеннях. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що підпис саме відповідачки та її паспортні дані містяться в даних про кредит, що дає підстави суду зробити висновок про отримання [PERSON] кредитних коштів та користування ними. Доводи ж представника відповідача про зменшення розміру комісії та процентів суд не приймає до уваги та вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки як роз'яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (далі - постанова Пленуму ВССУ № 5), положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. З умов кредитного договору укладеного між сторонами вбачається наступне, а саме відповідно до п. 3.4.1 - суми заборгованості за кредитом складають - (суми кредитів, нарахованих процентів, комісій, плат та штрафних санкцій). Таким чином заявлені вимоги банку є законними та передбаченими умовами кредитного договору укладеного між сторонами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved