Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] у серпні 2014 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 14 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №898. Від вказаного шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року дочка [PERSON]. Разом з тим, подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Крім того, зазначила, що вони з відповідачем [PERSON] дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом із ним, оскільки вона бажає виїхати за кордон на заробітки. Просила шлюб розірвати та визначити місце проживання малолітніх дітей разом із відповідачем. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала заяву, у якій розгляд справи просила провести без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному об'ємі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 14 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №898 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року дочка [PERSON] (а.с.5,6). Спільне життя сторін склалось невдало через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. На даний час сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім"ї неможливе, оскільки сім"я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім"я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд приходить до висновку про те, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Разом з тим, на думку суду, позовна вимога [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом із відповідачем задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Так, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач (фізичні і юридичні особи), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві. Позивач - це одна зі сторін процесу, яка особисто або в її інтересах звернулася до суду з позовом, вважаючи, що її права порушені або оспорюються. У свою чергу, відповідач - це інша сторона процесу, яка притягається судом до відповідальності за порушення або оспорювання ним права і охоронюваних законом інтересів за поданим позовом, так як на неї вказує позивач як на порушника свого права. Крім того, згідно вимог ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них (ст.161 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, на думку суду, позивачка не надала суду належних доказів, які б свідчили про наявність спору з відповідачем щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, а також належних доказів які підлягають дослідженню під час вирішення вказаного спору, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із відповідачем є некоректною, адже по суті позивач звертається до суду за захистом порушених прав з боку відповідача, а не в його інтересах. У зв'язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітніх дітей разом із відповідачем [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: partial