Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

У червні 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка мотивована таким. Позивачка та треті особи є власниками по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . З 03 червня 2008 року у квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] , однак остання не проживала за вказаною адресою жодного дня, без поважних причин. Реєстрація відповідачки перешкоджає їм вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. На неодноразові їх прохання, відповідачка відмовляється знятися з місця реєстрації у добровільному порядку. За такого, просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їм на праві власності житлом. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просила стягнути з відповідачки понесені судові витрати, проти заочного розгляду справи заперечень не мала (вх. №5105/21-вх. 27.08.2021). Треті особи також подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали(вх.№3522/21-вх.,№3521/21-вх. 01.06.2021). Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , яку остання отримала особисто. Причини неявки відповідачка суду не повідомила. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] (зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого12 квітня 2013 року ВДРАЦС Снігурівського РУЮ у Миколаївській області) на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 18 березня 2008 року Снігурівською міською радою на підставі розпорядження № 1835 від 26 лютого 2008 року; право власності зареєстровано Снігурівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 18 березня 2008 року, номер запису: 352, в книзі: 6б (а.с. 10, 10-зворот). Згідно з розпорядженням голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21 травня 2016 року № 197-р, вулицю Гайдара перейменовано на вулицю В`ячеслава Чорновола (а.с. 42-44). 03 червня 2008 року у вказаній квартирі за згоди власників зареєстрована відповідачка [PERSON] , що підтверджується записами у будинковій книзі за адресою: [ADDRESS] , довідкою Відділу організації та забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг Снігурівської міської ради Миколаївської області від 11 червня 2021 року № 259 (а.с. 21). Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Ткаченко О.М. від 02 квітня 2021 року, встановлено що [PERSON] , [INFO] , з 03 червня 2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з часу реєстрації не проживала, що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] . Підпис депутата засвідчено заступником міського голови Кравченком О.О. та скріплено печаткою (а.с. 12). Позивачка [PERSON] зазначає, що відповідач її бувша невістка, яка розірвала шлюб з її сином [PERSON] , на підтвердження чого надала копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 20 березня 2009 року ВРАЦС Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом №31 від 20 березня 2009 року, копію свідоцтва про народження сина [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 16 червня 1977 року відділом ЗАГСу Снігурівського РВК Миколаївської області за актовим записом №130 від 16 червня 1977 року. Відповідачка постійно проживає по [ADDRESS] , однак зареєстрована у належній позивачу та третім особам квартирі 03 червня 2008 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка зареєстрована у квартирі зі згоди власників, однак з моменту реєстрації жодного дня не проживала. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, сімейні відносини з колишнім чоловіком припинені. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені в частині другій статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки та третіх осіб на стороні позивачки на житлове приміщення, відсутність відповідачки, яка не є членом сім"ї власника житла, за зареєстрованим місцем проживання більше тринадцяти років, відсутності доказів щодо створення позивачкою та третіми особами перешкод у користуванні житлом, участі відповідачки в утриманні квартири чи виявлення нею інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі, при цьому реєстрація відповідача позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, а відповідач має інше житло, у якому фактично проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати.

Outcome: approved