Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

01 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 25 % від заробітної плати щомісяця, починаючи з настання повноліття сина - [INFO], і до закінчення навчання чи до досягнення ним 23-х років, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина продовжує навчання, знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/10 частки його доходів. Відповідач позов визнав. Третя особа вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України та роз'яснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірваний 29 серпня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розлучення серії [NUMBER] від 29.08.2008(а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки від 11 вересня 2014 року № 110/068, [PERSON] навчається в Чернігівському національному технологічному університеті з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року на денній формі навчання за державним замовленням (а.с. 4). Сторонами та третьою особою визнано ту обставину, що на утриманні відповідача перебуває також неповнолітня донька - [PERSON], 2002 року народження, що в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, якщо ті продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне їх задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/10 частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01 грудня 2014 року, відповідно до вимог ст. 191 Сімейного Кодексу України, та до закінчення навчання - 30 червня 2017 року, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: approved