Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка перебуває в шлюбі з відповідачем, який був укладений 28.04.2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає та перебуває на утриманні позивачки. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, кошти на утримання дитини не надає, що змусило позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивачка в своїй заяві повністю підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити, справу просила слухати у її відсутності.. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю, проте заперечили мотиви викладені позивачкою в позовній заяві, а саме зазначивши, що сторони на даний час проживають разом в одному будинковолодінні, однак шлюб між ними розірвано. Неповнолітня дочка [PERSON] на даний час є студенткою коледжу економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного Університету, і відповідач щомісячно надає дитині кошти для її навчання та проживання при цьому відповідачем було надано суду квитанції на різні суми про поповнення карткового рахунку дитини. Вислухавши представника відповідача, відповідача, вивчивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи матеріальне становище відповідача, який працює, має регулярний заробіток, на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, також те, що відповідач позов визнав щодо стягнення з нього аліментів у частці яку просить стягувати позивачка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved