Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

02.03.2015 року позивач [PERSON]звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог зазначила, що є бабусею малолітньої [PERSON], [INFO]. Син позивача та батько дитини [PERSON] помер [INFO] Позивач вказує, що матір дитини [PERSON] з квітня 2008 року разом з донькою не проживає, залишила її на піклування та виховання позивачу та її померлому сину. За весь час з 2008 року відповідач з малолітньою [PERSON] не спілкувалася, її життям не цікавилася, не брала участі в її вихованні та утриманні, не виявляла батьківської уваги та турботи, незважаючи на наявність можливості виконувати батьківські обов'язки. Також вказала, що опікується внучкою саме позивач, всі умови для проживання дитини нею створені. Відтак. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], а також призначити позивача [PERSON] опікуном дитини. Крім того, оскільки обов'язок утримувати дітей покладено на батьків, а позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку утримувати дитину, з урахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку, позивач також просила доньки. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В матеріалах кримінального провадження на а.с. 28, 29 наявні нотаріально завірені заяви [PERSON], згідно яких остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, призначення позивача опікуном дитини, та просить справу розглядати за її відсутності. Третя особа, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання свого представника не направила. Третя особа, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, направила суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. В заяві зазначено, що позовні вимоги Служба підтримує, з врахуванням наданого нею Висновку. За таких обставин, враховуючи заяву позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON]. [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] Батьком дитини, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року, є [PERSON]. Як вбачається зі Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], [INFO] [PERSON] помер. Згідно Довідки Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-9» від 30.12.2014 року за вих. №239, вбачається, що з квітня 2008 року малолітня [PERSON] постійно проживає в квартирі за адресою [ADDRESS], разом з батьком [PERSON], а після його смерті з бабусею [PERSON]. В обґрунтування звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивач зазначає, що відповідач з 2008 року самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносно спільних дітей. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як вбачається з характеристики малолітньої [PERSON], наданої Середньою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №128 м. Києва, де навчається дитина, протягом навчання в даній школі життям дитини опікувались батько та бабуся. Мати дитини не проживає з родиною, протягом навчання доньки в початковій школи жодного разу не відвідувала батьківських зборів, не спілкувалася з класним керівником, не цікавилася життям доньки. У вчительського колективу спілкування відбулося виключно з батьком та бабусею. Станом на 21.01.2015 року вихованням та розвитком [PERSON] займається бабуся, після раптової смерті батька в 2014 році. В матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява [PERSON], відповідно до якої остання повідомляє, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON]. З Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.04.2015 року за вих. №3109/41/3/103, який вивчав питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки, встановлено наступне. [PERSON] постійно проживає разом з бабусею, яка одноособово займається її вихованням та утриманням. Батько дитини помер, матір з 2008 року з дитиною не проживає, її вихованням та утриманням не займається, здоров'ям та життям не цікавиться, матеріально не допомагає, тобто повністю самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON]. Таким чином, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги покази Висновок Органу опіки та піклування, суд вважає доведеним факт того, що останні роки відповідач [PERSON] не брала участі у вихованні доньки, з огляду на що позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав піддягають задоволенню. Стосовно питання щодо призначення позивача [PERSON] опікуном малолітньої онуки [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над Як вбачається з ч.3 вказаної статті опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1, 2 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Як встановлено з матеріалів справи, з 2008 року малолітня [PERSON] проживає в квартирі разом з бабусею [PERSON], яка займається її вихованням та утриманням. Як вбачається з Подання Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.04.2015 року за вих. №3706/41/3/103, під час розгляду питання щодо можливості призначення [PERSON] опікуном онуки, встановлено наступне. [PERSON] офіційно працевлаштована, протипоказань за станом здоров'я не має, психічні порушення та ознаки наркологічних захворювань відсутні, до кримінальної відповідальності не притягалася та в розшуку не перебуває. Має постійне місце проживання, за яким наявні всі необхідні умови для утримання та виховання дитини, в кімнатах чисто, підтримується порядок, є необхідні меблі. Беручи до уваги те, що [PERSON] виявила бажання, та, з урахування вищевказаних обставин, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація дійшла висновку про доцільність призначення останньої опікуном малолітньої [PERSON], оскільки вказане є в інтересах дитини. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] не має протипоказань, які визначені ст.. 212 СК України, має фізичну та матеріальну змогу виконувати обов'язки опікуна, з огляду на що суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в даній частині. Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 179 СК України опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Враховуючи, що [PERSON] є особою працездатного віку, суд вважає за потрібне стягнути з неї аліменти у розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця на користь опікуна [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved