Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду із зазначеним позовом, який уточнив у жовтні 2014 року, в якому посилався на те, що він з 2006 року перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON], 1942 року народження, з якою проживали в квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON], проте у квартирі він не був зареєстрований. Їх шлюб не був зареєстрований в органах РАЦС, але вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. За період спільного проживання з [PERSON] він встановив автономне опалення в квартирі, проводив косметичний ремонт, замінив вікна на металопластикові, придбав меблі та побутову техніку. У червні 2013 року [PERSON] захворіла, їй був встановлений діагноз саркома. У червні-серпні вона лікувалася вдома, а з вересня 2013 року по жовтень 2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Бердянська міська лікарня» Бердянської міської ради. Після виписки з лікарні і до смерті [PERSON] перебувала у себе в квартирі, він один здійснював за нею цілодобовий догляд, бо вона не могла себе самостійно обслуговувати, а останній місяць була прикута до ліжка та знаходилася в безпорадному стані. [INFO] [PERSON] померла. Причина смерті - ішемічна хвороба серця. Він поховав її за власні кошти, провів всі необхідні обряди. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]; квартири [ADDRESS], а також банківських вкладів. У встановлений строк він звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Листом від 26.03.2014 року йому було повідомлено, що для підтвердження факту проживання однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, він повинен надати до нотаріальної контори рішення суду. Відомі спадкоємці після смерті [PERSON] - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] Вважає, що похилий вік померлої, тяжка хвороба саркома є підтвердженням того, що вона перебувала в безпорадному стані. Посилаючись на вказані обставини та ст.ст. 1259, 1266, 1264 ЦК України, просив встановити факт проживання його однією сім'єю з [PERSON], яка померла [INFO], з 2006 року до часу відкриття спадщини - [INFO]; надати йому право на спадкування майна [PERSON] разом із спадкоємцями другої черги. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов із зазначених у ньому підстав, доповіли по його суті та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що його тітка [PERSON] до жовтня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із своїм чоловіком, [PERSON], який не був розірваний. У жовтні 2013 року [PERSON] пожалувалася на болі в суглобах. У вересні 2013 року вона перебувала на лікуванні в Бердянській міській лікарні в кардіологічному відділенні, а у жовтні її перевели до травматологічного відділення, де вона пробула до кінця листопада 2013 року. Їх тітка не знаходилася в безпорадному стані до останніх днів свого життя, була самосійною. Просив відмовити в позові. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, в своїх запереченнях (а.с.14-17) послалася на те, що її тітка [PERSON] до 21.10.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В усіх трьох квартирах, що їй належать, відсутні будь-які цінні речі, усі меблі придбані за часів перебування померлої у шлюбі. Оскільки спадкодавець [PERSON] була вдовою лише три останніх роки життя, то твердження позивача про спільне проживання однією сім'єю протягом семи років суперечить фактичним обставинам і не повинно прийматися судом до уваги. Позивач стверджує, що [PERSON] була хвора на саркому, проте офіційна причина смерті - ішемічна хвороба серця. При цьому до самої смерті вона не перебувала у безпорадному стані, була в здоровій і ясній пам'яті. Є недоведеним те, що позивач поховав [PERSON], та спростовується довідкою Бердянського ритуального бюро «Скорбота», з якої видно, що ритуальні послуги оплачені [PERSON] Із наданих позивачем доказів не вбачається, що він був членом сім'ї померлої, не був прописаний в спірній квартирі. Просила в позові відмовити. Представник третьої особи до суду не з'явився, направив лист про розгляд справи за відсутності представника Бердянської держнотконтори. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що її син [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON], робив ремонт в її квартирі. Вона була лежачою з осені 2013 року, проте з якого місяця, точно сказати не може. Уточнила, що спочатку три місяці знаходилася на лікуванні в міській лікарні, а після виписки, мабуть, більше 2-х місяців до смерті - була у себе в квартирі лежачою. Вона особисто кожного дня її навідувала та разом з сином доглядала хвору. Її син працював в таксі, в основному вночі, а коли [PERSON] захворіла, то взяв відпустку без збереження заробітної плати. Знала, що вона була одружена, але її чоловік знаходився в геріатричному пансіонаті. Свідок [PERSON] дав свідчення про те, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] приблизно з 2007 чи з 2008 року. На його думку, вони вели спільне господарство, бо [PERSON] іноді говорив, що потрібно купити якість продукти. Приблизно у жовтні 2013 року [PERSON] захворіла і спочатку лікувалася в кардіологічному відділенні міської лікарні, бо там лежала і його мати, тому він це пам'ятає. Він часто бачив у лікарні [PERSON], який купував для неї ліки, розповідав, що його мати готує їжу, а він приносить в лікарню. Потім у листопаді [PERSON] перевели в хірургічне відділення. Свідок [PERSON] дала показання про те, що знала [PERSON] приблизно з 1993-1994 року. Вона часто зі своїм чоловіком бувала в гостях у [PERSON], яка ділилася з нею про те, що їй набридло утримувати [PERSON], який продукти не купує, то приходить, то уходить з речами, а також про те, що у [PERSON] є дружина [PERSON]. Вона як лікар-кардіолог призначала їй лікування, приїжджала на кареті швидкої допомоги по виклику. Коли [PERSON] знаходилася на лікуванні в лікарні, то до неї приходила якась [PERSON], яка за нею доглядала. Після виписки з лікарні вона (свідок) також до неї приходила, і [PERSON] не була лежачою, бо сама відчинила їй двері. Свідок [PERSON] пояснив, що приблизно у листопаді 2011 року він винайняв кімнату в квартирі [ADDRESS], де проживав близько трьох років до кінця травня 2014 року. Коли він заїхав, [PERSON] жила ще сама, а потім з'явився [PERSON], з яким вони знаходилися в залі, а він займав спальню. Чи були це сімейними стосунки, сказати не може, можливо, добрі знайомі. Не заперечував, що у 2012 році [PERSON] поміняв на кухні вікно і провів якийсь ремонт. Останнього часу, коли [PERSON] була хвора, мати [PERSON] приходила і приносила їжу, про що її просила сама [PERSON] Після виписки з лікарні [PERSON] не була лежачою, вона могла під руки піти на кухню, а одного разу він разом з братом допомагали їй спуститися з квартири, та їздили з нею в банк. Свідок [PERSON] дала наступні показання, що знала [PERSON] з 2009 року, бо надавала медичну допомогу їй. Під час її відвідування ані [PERSON], ані його матір вона в квартирі не бачила. Коли [PERSON] виписалася з лікарні, вона приходила до неї і робила їй перев'язки, покупала на її прохання необхідні медичні препарати для цього. Одного разу [PERSON] попросила [PERSON] купити їй мазь. Заслухавши позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 18.12.2013 року. Після її смерті відкрилася спадщина на наступне майно: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS] та вклади, що знаходяться в ПАТ «Дельта Банк» та в АТ «VАВ». З наданої суду Бердянською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №21/2014 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Бердянської державної нотаріальної контори, крім позивача, звернулися також племінники [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці другої черги за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом вказаної норми, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Обґрунтовуючи підставність позову, [PERSON] посилався на те, що він проживав з померлою однією сім"єю з 2006 року по день її смерті, вів з нею спільне господарство, проводив поточний ремонт в належній спадкодавцеві квартирі. У червні 2013 року [PERSON] захворіла на саркому, з вересня по жовтень 2013 року вона перебувала на лікуванні в міській лікарні, а після виписки і до смерті знаходилася в прикутому до ліжку стані, потребувала стороннього догляду, і він піклувався про неї. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України ). В порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що спадкодавець [PERSON] перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги та те, що саме позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував чи надавав іншу допомогу спадкодавцю. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] лише близько трьох місяців, з вересня до кінця листопада 2013 року, знаходилася на лікуванні в Бердянській міській лікарні спочатку в кардіологічному, а потім в травматологічному відділеннях. З довідки лікаря Лук’яненка В.С. від [INFO] вбачається, що причиною смерті [PERSON] стала ішемічна хвороба серця, а ніяк не саркома, як стверджував позивач. До того ж з жодного документу, що є в матеріалах справи, не вбачається, що померлій взагалі ставився такий діагноз. В п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, воли вона не може самостійно забезпечити умови життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В позовній заяві [PERSON] як беззаперечний факт знаходження [PERSON] в безпорадному стані зазначив її похилий вік та тяжку хворобу - саркому. Однак, чи навряд 71 рік для жінки є похилим віком, до того ж посилання на захворювання саркому є голослівним та не підтвердженим жодними медичними висновками. Крім цього, сама наявнсть такого діагнозу на ранніх стадіях саме по собі не свідчить про безпорадність стану хворого. Як встановлено судом, після виписки з лікарні [PERSON] лише близько 20 днів знаходилася вдома, що ніяким чином не можна розцінити як тривале знаходження в безпорадному стані та такою, що потребувала стороннього догляду, до того ж такий факт взагалі не був встановлений у судовому засіданні ані письмовими доказами, ані показаннями свідків: мати позивача [PERSON] взагалі не могла точно назвати, в яких же місяцях осені 2013 року [PERSON] знаходилася на лікуванні в міській лікарні і скільки часу вона до своєї смерті знаходилася вдома. Її твердження про те, що [PERSON] після виписки з лікарні більше 2 місяців була прикутою до ліжка, є такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються показаннями інших свідків, в тому числі і заявлених самим позивачем, та не узгоджуються із обставинами, зазначеними в позовній заяві. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до 25 жовтня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копіями про укладення шлюбу від 19.09.1968 року, копією актового запису про смерть №1590 від 26.10.2010 року. Сам позивач, згідно наданої суду копії свідоцтва про розірвання шлюбу, зареєстрував розірвання шлюбу з [PERSON] тільки 22 травня 2007 року, про що складено відповідний запис №53 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області, тому не міг проживати зі спадкодавцем з 2006 року однією сім'єю, як він помилково вважає, враховуючи наступне. Як роз'яснено в п.21 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Отже, оскільки позивач у суді не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування позовних вимог, а саме: тривале опікування, матеріальне забезпечення спадкодавця, її безпорадний стан, то підстав для застосування приписів ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, і задоволення позову в частині надання йому права на спадкування майна [PERSON] разом із спадкоємцями другої черги немає. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З огляду на викладене, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. Оскільки встановлення факту необхідно позивачу для визнання за собою права на спадщину, тобто необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на спадщину суд не вбачає підстав, тому в задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю також слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed