Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

05.12.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 27.12.1987р. у Жовтневому відділі ДРАЦС РС ДМУЮ, актовий запис № 2701 (дані повторного свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися з квітня 2001р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрата почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. З 2002 року у нього фактично склалася інша родина. Строк на примирення просив не надавати. В своїй заяві до суду від 19.03.2015р. просив шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 25). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 18.02.2015р. та 19.03.2015р. не з'являлася , про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, а саме на 18.02.2015р. шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за останнім відомим місцем проживання, а на 19.03.2015р. шляхом публікації відповідного оголошення в газеті, оскільки згідно довідки, наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 21.01.2015р., відповідачка зареєстрованою, або знятою з реєстрації не значиться. Станом на 19.03.2015р. повідомлення про отримання судової повістки відповідачкою до суду не надійшло, проте згідно витягу з пошукової системи ДП "Укрпошта" вона вручена адресатові особисто (а.с. № 11, 15, 15а, 19, 24). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. 224 ЦПК України ухвалити по справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно повторного свідоцтва про шлюб, отриманого позивачем 26.11.2014р., сторони зареєстрували шлюб 27.12.1987р. у Жовтневому відділі ДРАЦС РС ДМУЮ, актовий запис №2701 (а.с. № 4). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. №5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо з квітня 2001 р., мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, з того часу не підтримують подружніх відносин. На сьогоднішній день, позивач знаходиться у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою з 2002р., з якою бажає зареєструвати шлюб. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені близько чотирнадцяти років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату та час слухання справи, заперечень суду не надала, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, не дивлячись на задоволення позову, суд вважає за можливе не стягнути з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач, в наданій суду заяві, не просив їх повернути. На підставі викладеного,

Outcome: approved