Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

08 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку крім нього, його дружини та доньки також зареєстрований його син, [PERSON], але з 2013 року він фактично проживає в іншому місті, у зв'язку з чим він вимушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку з 2013 року, вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в даному будинку. Таким чином, реєстрація відповідача у належному йому будинку, не дозволяє йому розпоряджатися належною власністю на власний розсуд, чим порушуються його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду. Просив суд визнати [PERSON],[INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в установленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток рекомендованою поштою за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада». Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно реєстраційного свідоцтва Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 30.09.1998 року будинок [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі біржового контракту від 28.09.1998 року. Згідно інформаційної довідки № 49-126-1244, виданої 02.10.2018 року Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг ММР, у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту про фактичне місце проживання від 04 жовтня 2018 року, складеного головою КСН "Первомайський" Демченко І.М. за підписами сусідів [PERSON]. та [PERSON]., у будинку [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Водночас, допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача, тому йому відомо, що відповідач [PERSON] у 2013 році виїхав зі своєю родиною з будинку [ADDRESS] за межі України, після чого більше в ньому не проживає, жодного разу не з'являвся. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад року, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Щодо стягнення судових витрат, то позивач не наполягав на стягненні з відповідача на його користь судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved