Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно - земельна ділянка (земельна частка-пай) площею 3,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель ТзОВ «Берегове», що на території Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, - відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 177 від 03.08.2017 року. Зазначає, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], успадкувала її дочка - [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказує, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON]. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок її смерті, входить вищевказана земельна ділянка (земельна частка-пай) площею 3,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] Стверджує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2013р. встановлено факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON], а інші спадкоємці на спадкове майно не претендують. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку (земельну частку-пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник - адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав клопотання, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідност.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат";Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК УРСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO], відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу спадщини [PERSON] входить право власності на земельну ділянку (земельну частку-пай) площею 3,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель ТзОВ «Берегове», що на території Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, - відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 177 від 03.08.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2013 року по справі №448/1585/13-ц, матір позивача - [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті своєї матері (бабці позивача) [PERSON] та у відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину. Вказані обставини у відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню, оскільки вказане рішення суду має преюдиціальний характер при розгляді даної справи. [INFO] померла матір позивача - спадкодавець [PERSON]. Вищезазначеним судовим рішенням від 10.10.2013р. встановлено, що спадкове майно після смерті останньої у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв позивач [PERSON], а інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - чоловік і син спадкодавця [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк і порядок спадщини не прийняли. Даним судовим рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2013 року по справі №448/1585/13-ц, за [PERSON], позивачем по справі, визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] Спірна ж земельна ділянка (земельна частка-пай) не була предметом позову у даній цивільній справі №448/1585/13-ц та через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на такі позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON]; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2013 року по справі №448/1585/13-ц за позовом [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]; копією паспорта, свідоцтва про народження [PERSON], позивача по справі; іншими матеріалами справи. Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельні ділянки) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідност.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, спадщини не прийняли і на таку не претендують; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначена земельна ділянка (земельна частка (пай), яку така успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; право власності на спірну земельну ділянку було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку (право на земельну частку (пай)) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], котра померла [INFO]

Outcome: approved