Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на наступні обставини: 18 серпня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" [PERSON] був укладений Кредитний договір №1872Т, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 15 000 гривень. Кредитування Позичальника здійснювалось за Програмою кредитування «Швидка фінансова допомога». Відповідно до умов Програми кредитування 18.08.2008 року між Позичальником та Банком було укладено Договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску. На виконання своїх зобов'язань за вказаним договором Банк надав Позичальнику платіжну картку, що витверджується розпискою Позичальника. Кредит в сумі 15 000 гривень перераховано на картковий рахунок Позичальника, що підтверджується копією зазначеного Договору та додатку до нього, а також копією меморіального ордеру №661/81588 від 18.08.2008 року. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 18 червня 2010, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Згідно з п. 3.3. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний щомісячно, в термін з "1" по "10" число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 682 гривні відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Згідно з п.4.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 0,0001% відсотків річних. Згідно з п.4.7. Кредитного договору Позичальник щомісяця, в строк з "1" по "10" число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 300 гривень. Згідно з п.4.9. Кредитного договору у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів та/або щомісячних комісійних винагород за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних, подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.3, 3.5., 4.З., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього Договору, або будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. Забезпеченням виконання зобов'язання за вказаним Кредитним договором є порука фізичної особи [PERSON], оформлена Договором поруки №1872Т/П від 18.08.2008 року. Згідно з п.п. 2.2., 3.1. Договору поруки Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що й Позичальник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків та у випадку невиконання Позичальником зобов'язань у встановлені Кредитним договором строки, Поручитель повинен не пізніше 2-х банківських днів сплатити грошову суму, яку вимагає Кредитор. Позичальник та Поручитель виконували свої зобов'язання за Кредитним договором та Договором поруки неналежним чином, внаслідок чого 20.07.2009 року Банк був змушений звернутися до Дебальцевського міського суду Донецької області за захистом своїх порушених прав. 04 вересня 2009 року Дебальцевським міським судом Донецької області було винесено рішення, відповідно до якого з [PERSON] та [PERSON], як із солідарних боржників, на користь Банку було стягнуто заборгованість за Кредитним договором в сумі 15 872,08 гривень, яка склалась станом на 20.07.2009 року. Після отримання виконавчих листів за рішенням суду, вони були направлені до відділу державної виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчого провадження заборгованість за Кредитним договором в сумі 15 872,08 гривень була сплачена 15.06.2011 року. Пунктом 7.3. Кредитного договору передбачено, що він набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідно до п.п. 4.2, 4.7 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку відсотки та комісійну винагороду за весь період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового-рахунку-Позичальника до моменту повного виконання Позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. Таким чином, Банк має право нараховувати комісійну винагороду, відсотки та пеню за весь час фактичного користування кредитними ресурсами, внаслідок чого за період з 20.07.2009 року (тобто з дати направлення позову до суду) по 15.06.2011 року (тобто до дати погашення заборгованості, яка була стягнута з Відповідачів відповідно до рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 04.09.2009 року) Банком були нараховані відсотки, комісія та пеняв сумі 55 657,66 гривень, з яких: нараховані відсотки - 5 069,39 гривень; несплачена комісія - 6 900 гривень; пеня по відсоткам та комісії - 43 688,27 гривень. Крім того, згідно вимог чинного законодавства України, до кредитних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, оскільки кінцевий строк повернення кредитних ресурсів - 18.06.2010 року, Банк повинен був подати позовну заяву до 18.06.2013 року. Проте, частиною першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Слід зазначити, що чинне законодавство не містить переліку дій, що свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов'язку, але узагальнюючою рисою таких дій є те, що вони мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов'язків. В цьому сенсі діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу. 14.07.2010 року Позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом перерахування коштів в сумі 500 гривень через транзитний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк". що підтверджується копією меморіального ордеру. Сплачуючи заборгованість. Позичальник фактично визнав наявність свого боргу по Кредитному договору перед Банком. Таким чином, строк позовної давності за Кредитним договором був перерваний 14.07.2010 року і з зазначеної дати почав спливати заново. 30.09.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (скорочена офіційна назва - AT «Банк «Фінанси та Кредит»). Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником щодо всіх прав та зобов'язань ВАТ Банк "Фінанси та Кредит". Просили стягнути з [PERSON] та [PERSON], як із солідарних боржників, на свою користь заборгованість в сумі 55 657,66 гривень, з яких: нараховані відсотки - 5 069,39 гривень; несплачена комісія - 6 900 гривень; пеня по відсоткам та комісії - 43 688,27 гривень, згідно з Кредитним договором №1872Т від 18.08.2008 року та Договором поруки 1872Т/П від 18.08.2008 року, а також судовий збір у сумі 556,58 гривень. Ухвалою суду від 02.12.2013 року первісний відповідач [PERSON] було замінено на [PERSON], через зміну прізвища. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справ в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив що позивачем не враховано строків позовної давності під час звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності складає три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У позовній заяві позивач зазначає про те, що пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що він набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Отже, оскільки кінцевий строк повернення кредитних ресурсів - 18.06.2010 року, Банк повинен був подати позовну заяву до 18.06.2013 року. 14.07.2010 року Позичальником було здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором шляхом перерахування коштів в сумі 500 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру. Сплачуючи заборгованість позичальник фактично визнав наявність свого боргу по кредитному договору перед банком. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки заборгованість, яку оплатили відповідачі була стягнута з них рішенням Дебальцевського міського суду від 4 вересня 2009 року у справі № 2-1677-2009. Позивачем зарахована сплачена сума саме в рахунок погашення боргу стягнутого на підставі рішення Дебальцевського міського суду, що підтверджується закриттям виконавчого провадження по вказаній справі. Крім того відповідно до меморіального ордеру від 14 липня 2010 року залученого Позивачем до матеріалів справи підпис відсутній. Про ніякі проценти, штрафи та пеню у квитанції не зазначено. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Умова укладеного сторонами договору про те, що останній діє до повного виконання зобов'язань не є умовою про збільшення позовної давності, оскільки остання за своєю правовою природою є певним періодом у часі (частина перша статті 251, стаття 256 ЦК України), який починається від конкретного дня і спливає також у певний момент часу. Вказана позиція зазначена й ВГС України у своєму пленумі № 10 від 29.05.2013 р. (п.4.4.1), який може бути використано за аналогією до спірних правовідносин, оскільки роз'яснення ґрунтується саме на нормах цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на позовну заяву та додані до неї документи вбачається, що нарахована позивачем сума не є платою за користування кредитними коштами, а є платою за прострочку виконання зобов'язання та за соєю правовою природою є штрафом. Рішенням Дебальцевського міського суду Донецької області від 4 вересня 2009 року встановлено невиконання обов'язку відповідачів зі сплати боргу. Вважає, що саме з цієї дати слід відраховувати строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій передбачених умовами договору. Просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності та відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В подальшому надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін врегульовані Главою 71, параграфом 3 глави 49 ЦК України, кредитним договором, договором поруки, укладеними між сторонами тощо. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні 18 серпня 2008 року між позивачем ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №1872Т, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 15 000 гривень (а.с.10-12). Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору Позичальник - відповідач [PERSON] зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 18 червня 2010 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Згідно з п. 3.3. Кредитного договору Позичальник - [PERSON] зобов'язався щомісячно, в термін з "1" по "10" число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 682 гривні відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Згідно з п.4.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 0,0001% відсотків річних. Згідно з п.4.7. Кредитного договору Позичальник щомісяця, в строк з "1" по "10" число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 300 гривень. Згідно з п.4.9. Кредитного договору у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів та/або щомісячних комісійних винагород за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 36% річних, подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.3, 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього Договору, або будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. В забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № №1872Т/П від 18.08.2008 року, предметом якого є надання поруки [PERSON] (поручитель) перед банком (кредитор) за виконання своїх зобов'язань [PERSON] (позичальник) за кредитним договором (а.с.16). Згідно з п.п. 2.2., 3.1. Договору поруки Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що й Позичальник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків та у випадку невиконання Позичальником зобов'язань у встановлені Кредитним договором строки, Поручитель повинен не пізніше 2-х банківських днів сплатити грошову суму, яку вимагає Кредитор. В порушення умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язання за ним належним чином не виконувала, через що 04.09.2009 року Дебальцевським міським судом за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було винесено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 15872 грн. 08 коп., яка утворилась станом на 20.07.2009 року (а.с. 24). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст.11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК країни). Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави, зазначені в ст.ст.599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобовязання винесення судового рішення. За відсутності інших підстав припинення зобов»язання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов»язки сторін зобовязання. Саме по собі винесення рішення суду, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Так, рішення суду Дебальцевського міського суду від 04.09.2009 року було виконано та заборгованість за кредитним договором в сумі 15872 грн. 08 коп., яка утворилась станом на 20.07.2009 року була сплачена відповідачами 15.06.2011 року. Вказана обставина була визнана сторонами. Та за період з 20.07.2009 року (з часу звернення до суду та стягнення судом заборгованості за кредитом саме по вказану дату) та по 15.06.2011 року (дата погашення заборгованості за рішенням суду) позивачем були нараховані: відсотки за користування кредитом в розмірі 5069,39 грн., комісія в розмірі 6900 грн., які й мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача. Щодо до суми пені за відсотками та комісією в сумі 43688 грн. 27 коп., то судом встановлено наступне. Розрахунок заборгованості по нарахуванню пені за відсотками та комісією проведено позивачем за період з 15 липня 2012 року по 15 липня 2013 року у розмірі 43688, 27 грн.(а.с.18). При тому, що кредитні зобов»язання між сторонами припинились, згідно з положеннями ст.599 ЦК України - 15.06.2011 року (кінцева дата погашення заборгованості), в зв»язку з їх виконанням. Тобто для нарахування пені за період з 15.07.2012 року по 15.07.2013 року, за той час, коли дане зобов»язання вже було виконане та припинилось, відсутні правові підстави, через що в задоволенні вказаної вимоги суд вважає необхідним відмовити. Щодо застосування строку позовної давності, про що заявляв представник відповідачів в судовому засіданні, суд вважає, що позивачем такий строк звернення до суду не був пропущений . Так, відповідно до вимог ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так, в судовому засіданні встановлено, що Банк в зв»язку з неналежним виконанням відповідачами зобов"язань за кредитним договором в липні 2009 року пред'явив позов до відповідачів і рішенням Дебальцевського міського суду від 04.09.2009 року на його користь з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто кредитну заборгованість (а.с. 24). Сторонами визнається, що лише 15 вересня 2011 року вказане рішення суду було виконане та кредитна заборгованість погашена. Оскільки зобов'язання припиняються належним виконанням, а не ухваленням судового рішення, за час виконання рішення суду Банком нараховувались відсотки, комісія, пеня та право пред»явлення вимоги щодо їх стягнення у позивача виникло саме з 15.09.2011 року. З вказаним позов до суду Банк звернувся 17.07.2013 року, тобто в межах позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 556 грн. 58 коп. (а.с.1), позовні вимоги задоволено частково, а саме: в розмірі 21,51 % (11969,39 грн х 100 % : 55657,66 грн). Тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в наступному розмірі: 556,58 грн : 100 % х 21,51 % = 119,72 грн., однак враховуючи, що при зверненні до суду із позовними вимогами майнового характеру мінімальний розмір судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» на час звернення позивача до суду складав 229,40 грн., то суд вважає, що саме в цьому розмірі він має бути стягнутий з відповідачів по 114,7 грн. з кожного на користь позивача. Встього підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача: 5069,39 + 6900 + 229,40 = 12198,79 грн. На підставі ст.ст. 257, 261,267, 509, 526, 599,1046, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: partial