Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з 28.07.2006 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ними було за спільні кошти придбано спільне майно, а саме квартира [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру оформлено на [PERSON] Враховуючи те, що на даний час вирішується питання про розірвання шлюбу, вирішити питання поділу майна мирним шляхом не вдалося, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також виділити належну їй частину квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити і пояснила, що на даний час судом вже прийнято рішення про розірвання шлюбу між ними. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Але при цьому зазначив, що значну частину коштів на придбання квартири йому подарували батьки, але у нього немає належних письмових доказів на підтвердження даних обставин. Не заперечував проти такого розподілу і визнання за позивачкою права власності на частину квартири. При цьому категорично заперечував щодо виділу частки позивачці, враховуючи те, що квартира однокімнатна, а тому виділ частки є неможливим. На підставі викладеного відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2006 року по даний час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. У період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.05.2013 року. Власником квартири [ADDRESS], згідно договору, є відповідач [PERSON] Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. Враховуючи те, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами на загальних умовах, оскільки частки подружжя у спільній сумісній власності визнаються рівними. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про виділення частки позивачки, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожний з учасників спільної часткової власності, згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, що є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з письмових матеріалів справи, спірна квартира складається з однієї житлової кімнати, виділ у натурі частки позивачки, що становить ? частину, є неможливим, враховуючи неможливість виділення сторонами ізольованих жилих приміщень, а тому суд вважає позовні вимоги у цій частині безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1598, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial