Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У квітні 2014 року позивач -[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь за договором позики (борговою розпискою) заборгованість у розмірі 3 600 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 26.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 3 600 грн. Відповідно до договору, відповідач зобов'язувався повернути кошти 20.04.2014 року. У зазначений термін відповідач, в порушення своїх договірних зобов'язань, грошові кошти не повернула, добровільно сплатити позичені грошові кошти відмовилася. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, на їх задоволенні наполягав. Відповідач в судові засідання, які відбулися 29.05.2014р., 17.06.2014р., 25.06.2014р., 27.06.2014р., не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено згідно правил ст.79 Цивільногопроцесуального кодексу України. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 3600грн. 26 березня 2014 року [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] у розмірі 3 600 грн.., та зобов'язалася повернути зазначені грошові кошти в строк до 20 квітня 2014 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи (а.с.5). У зазначений термін відповідач, в порушення своїх договірних зобов'язань, грошові кошти не повернула. Аналізуючи спірні питання суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодацем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, щовстановлені договором. Відповіднодо ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, сума заборгованості за розпискою підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по розгляду справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене,

Outcome: approved