Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувшись в суд із даним позовом, посилаються на те, що [INFO] на сайті «Коломия сьогодні» з`явилася стаття-передрук журналіста [PERSON] . Зазначають, що у даній статті автор звинуватив їх в роздаванні, з його слів, земельних ділянок у період з 2010 по 2015 роки і намагався показати перед громадою Коломиї їх обох, що не наповнювали бюджет. Вказують, що [PERSON] працював в Коломийській міській раді в VI демократичному скликанні впродовж 2010 по 2015 р. на посаді заступника міського голови з питань економіки, фінансів і соціального захисту населення. Його діяльність та посадові обов`язки не мали жодного відношення до земельних питань. [PERSON] очолював у Коломийській міській раді з 2010 по 2015 роки депутатську комісію з питань землекористування, в його обов`язки входила організація роботи комісії, розгляд поданих питань і голосування під час засідань. Питання надання землі вирішувалося колегіально на сесіях міської ради, де [PERSON] мав один голос нарівні з іншими депутатами того скликання. Зазначають, що відповідач не володіє повною інформацією і щодо земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 1,85 га, що раніше належала гімназії ім. Грушевського. Зазначають, що з часом змінювалися власники вказаного інституту, який згодом перейшов в структуру ВНЗ «Університет економіки та права «КРОК». При зміні назви навчального закладу було переоформлено землю з постійного користування на довгострокову оренду із збереженням цільового використання, що дало змогу отримувати кошти до бюджету за землю, при цьому керівництво закладу подало інвестиційний проект по забудові вказаної ділянки. Нові власники почали будівництво двох котеджів для приїжджих викладачів. Зазначають, що відповідач не мав права звинувачувати в сприянні виділення землі університету. Позивачі, змінивши позовні вимоги просять суд, задовольнити вимоги [PERSON] визнати, що автор допису [PERSON] який його опублікував [INFO] на особистій сторінці в соціальній мережі Фейсбук, публічно подав неправдиву інформацію про нього щодо виділення земельних ділянок Коломийської громади у період з 2010 по 2015 роки; зобов`язати [PERSON] подати спростування відповідно до рішення суду на його особистій сторінці у соцмережі Фейсбук; стягнути з [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2960,8 гривень; стягнути з [PERSON] 25000 гривень для відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності, ділової репутації. Задовольнити вимоги [PERSON] : визнати, що автор допису [PERSON] який його опублікував [INFO] на особистій сторінці в соціальній мережі Фейсбук публічно подав неправдиву інформацію про нього щодо виділених земельних ділянок Коломийської громади у період з 2010 по 2015 роки; - визнати, що [PERSON] подав недостовірну інформацію про [PERSON] у питанні виділення земельної ділянки ( в оренду) "Університету економіки та права "Крок" у 2012 році; визнати, що відповідач подав неправдиву інформацію щодо нього пов`язану з ділянкою по [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] подати спростування відповідно до рішення суду на його особистій сторінці у соцмережі Фейсбук; стягнути з [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2960,8 гривень ; стягнути з [PERSON] 25000 гривень за відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності, ділової репутації. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов зі зміненими позовними вимогами підтримали повністю. Відповідач в судовому засіданні щодо позову заперечив, поданий відзив на позов підтримав повністю та пояснив, що він не є автомором спірної інформації щодо позивачів, яка поширена на веб-сайті « [INFO] », він немає ніякого відношення до веб-сайту «Коломия сьогодні», оскільки не перебуває з ними в будь-яких трудових та цивільних відносинах. Зазначає, що телеграм-канал WestUA та інтернет ресурс «Коломия сьогодні» без його дозволу перепублікували його пост розміщений [INFO] на його особистій сторінці в соціальній мережі Фейсбук. Вказаний пост є виключно його оціночним судженням, яке було використано без його згоди. За таких обставин вважає необґрунтованим та недопустимим обраний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання його спростувати вказані відомості у спосіб її публічного вибачення. Щодо моральної шкоди, вважає, що не наведено жодної підстави для відшкодування моральної шкоди та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заподіяної моральної шкоди. Просив позов [PERSON] та [PERSON] залишите без задоволення. 29.09.2020 року позивачі подали заперечення на відзив, в якому зазначили, що вони погоджуються з неможливістю публічного вибачення на сайті інтернет -ресурсу «Коломия-сьогодні» [PERSON] , так як вказаний сайт опублікував з його слів, написаний ним пост на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук без його згоди. Зазначають, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивачів, що в свою чергу впливає на зниження цінностей їхніх осіб. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку щодо них в очах оточуючих, порушив їхню честь, шкоди їхній репутації та впливає на їхні результати у виборчих перегонах.Своїми діями [PERSON] спричинив їм душевні страждання, які викликані на основі неправдивих даних посту та окремих його коментарів. Тому вважають, що мають повне право на відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в позові. 07.10.2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в якому [PERSON] повністю заперечує проти позову та вважає, що змінені позовні вимоги не підлягають задоволенню та зазначив, що ним у мережі Фейсбук була виражена власна думка, у вигляді запитань адресованих позивачам. Просив позов залишити без задоволення в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи [INFO] на сайті «Коломия сьогодні» опубліковано статтю, де написано, що пише [PERSON] (а.с. 7-8). Крім того, [INFO] на особистій сторінці в соціальній мережі Фейсбук [PERSON] написав пост (а.с. 49). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 201 ЦК Українипередбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема,для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статей16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до норм ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або)моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Наведені у частині першій статті277та 280 ЦК України способи захисту є самостійними способами правового захисту, закон не передбачає похідного характеру вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не обумовлює стягнення моральної шкоди вирішенням судом питання щодо спростування недостовірної інформації. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі статтями 94,277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України, статтею 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно із статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 9 Постанови Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу ( 2782-12 ) редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Як встановлено судом та, про що не заперечив відповідач, [INFO] відповідачем на своїй сторінці у Фейсбук розміщений пост з його оціночним судженням. Згідно п 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особам позивачів повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити. В тому числі і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди теж задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для застосування положень ст. 280 ЦК України. Крім того, у зв`язку з відмовою у позові, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed