Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 03.08.2013 перебувала у шлюбі з відповідачем. Відповідно до рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19.08.2019 їх шлюб розірвано. Зазначає, що в період перебування в шлюбі, а саме 05.08.2015, вони придбали автомобіль "OPEL Vectra", 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Зазначає, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо, легковий автомобіль, а також документи на нього перебувають у володінні відповідача. Між ними існує спір з приводу належності вказаного майна. Вона вважає автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, тоді як відповідач з цим не погоджується та стверджує, що автомобіль є його особистою власністю, оскільки зареєстрований на його ім"я. Легковий автомобіль є неподільною річчю, спільне користування ним є неможливим, у зв"язку з чим вважає, що він може бути поділений між сторонами спору шляхом стягненя з відповідача на користь позивача половини його дійсної вартості та припинення спільної сумісної власності на нього. Орієнтовна вартість автомобіля "OPEL Vectra", 1997 року випуску складає 64827.00 грн, що підтверджується об"явою про продаж легкового автомобіля аналогічної марки та моделі 1997 року випуску на сайті AUTO.RIA. Просить визнати легковий автомобіль марки "ОPEL Vectra" 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити його шляхом визнання права індивідуальної власності на останній за відповідачем та присудження позивачу грошової компенсації половини його вартості. Відповідач, будучи повідомленим належним чином в судове засідання не з"явився, подав до суду відзив, в якому зазначив про визнання позову в частині поділу об"єкта права спільної сумісної власності подружжя легкового автомобіля OPEL Vectra 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] між ним та позивачем шляхом визнання права індивідуальної власності за ним та присудження позивачу грошової компенсації половини його вартості та просить справу розглянути у відсутності сторони відповідача. За викладеного, суд ухвалює провести розгляд справи за відсутності представника відповідача, що узгоджується із положеннями ст.223 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги уточнив, прохаючи поділити між сторонами спору легковий автомобіль марки "ОPEL Vectra" 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання права індивідуальної власності на останній за відповідачем та присудження позивачу грошової компенсації половини його вартості. Вказані уточнені вимоги позивач та його представник підтримали у судовому засіданні за викладених у позові обставин і підстав та просили задовольнити. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 03.08.2013 по 19.08.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі (підтверджується копією рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19.08.2019 про розірвання шлюбу), під час якого, а саме 05.08.2015 вони придбали автомобіль "OPEL Vectra" 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються розподілу спільного майна подружжя та мають регулюватися положеннями ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Глави 8 СК України, ст.ст. 368-370, 372 ЦК України. Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на названі вимоги закону та встановлені обставини спору суд приходить до висновку, що спільним майном подружжя, яке являється об`єктом спільної сумісної власності та предметом спору, є легковий автомобіль OPEL Vectra 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Вказана обставина визнається сторонами спору, сумнівів щодо достовірності останніх та добровільності її визнання сторонами суд не вбачає, а тому вона не підлягає доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. За приписами статті 70 вказаного Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, тощо допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (чч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України). Положеннями статті 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в пункті 25 вже згаданої вище постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналогічні положення містяться у пункті 25 вже згаданої вище постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11. Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За викладеного, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом залишення у спільній частковій власності сторін спору автомобіля "OPEL Vectra", 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , визнавши за кожним з них право власності на Ѕ частину цього спірного майна. При цьому суд керується також положеннями ст.206 ЦПК України, приймаючи частково визнання відповідачем позову, а саме в частані визнання права спільної сумісної власності позивача на спірне майно. Позов таким чином підлягає частковому задовленню. Понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору на загальну суму 1536,80 грн відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 768.40 грн.

Outcome: partial