Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 2-2069-098К. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 100 тис. дол. США, терміном до 04.09.2023 року, з процентною ставкою 17% річних, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати всі зобов'язання згідно Договору у повному обсязі. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 04 вересня 2008 року був укладений іпотечний договір на квартиру [ADDRESS] яка належить відповідачу на праві власності. Зазначили, що у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договорами, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2011 року стягнуто з [PERSON] на їх користь суму заборгованості у розмірі 1 355 213 грн. 91 коп., яка виникла у відповідача станом на 31.03.2010 року. Вказали, що відповідач не виконав дане рішення суду, заборгованість за кредитним договором ним не погашена, а тому станом на 04 серпня 2014 року заборгованість [PERSON] перед Банком складає 4 855 134 грн. 52 коп. Посилаючись на те, що термін повернення кредиту у повному обсязі був визначений ними таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2-2069-098К від 04 вересня 2008 року у розмірі 4 855 134 грн. 52 коп. звернути стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є повним правонаступником ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 2-2069-098К (а.с. 10-12). У забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором, 04 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2-2069-098І, предметом якого є - квартира [ADDRESS] яка належить відповідачу на праві власності (а.с. 16-20). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості у розмірі 1 355 213 грн. 91 коп., яка виникла у відповідача станом на 31.03.2010 року (а.с. 26-27). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, [PERSON] рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому сума заборгованості за кредитним договором станом на 04 серпня 2014 року складає 4 855 134 грн. 52 коп. Оскільки судом встановлено, що позичальником за Кредитним договором не виконано свого зобов'язання з повернення на користь Банку суми Кредиту, доводи позивача про наявність підстав для звернення стягнення в рахунок погашення наведеної заборгованості на майно, яке є предметом Іпотечного договору є обґрунтованими. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 1, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 8.4.3. іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених Іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. Пунктом 8.4.8. Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання…. З матеріалів справи вбачається, що на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у встановленому договором ліміті та строки, останній свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, не виконав. Крім того, відповідач не виконав рішення суду, у зв'язку з чим у відповідача станом на 04.08.2014 року виникла заборгованість у розмірі 4 855 134 грн. 52 коп., в тому числі: - 1 208 357 грн. 14 коп. - заборгованість за кредитом; - 19 971 грн. 51 коп. - заборгованість по відсоткам; - 1 008 871 грн. 67 коп. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 2 617 934 грн. 20 коп. - пеня. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору у частині своєчасного повернення кредиту, не проводились платежі по кредитному договору у частині погашення основної суми кредиту та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Пунктом 10 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: або рішення суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Відповідно до п. 11.3.1. іпотечного договору - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. У п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" надано роз'яснення, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] як це передбачено умовами договору та Законом України «Про іпотеку». За змістом ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки. Однак суд, при визначенні ціни предмета іпотеки, виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмета іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ураховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2-2069-098К від 04 вересня 2008 року у розмірі 4 855 134 грн. 52 коп. звернути стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856) на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved