Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 30.01.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав [PERSON] , а останній отримав суму позики у розмірі - 2 490,00 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02.08.2016 року. 02.08.2016 року [PERSON] надав, а [PERSON] отримав додатково суму позики у розмірі - 315,00 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 20.12.2017 року, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою. Однак, взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів відповідач [PERSON] не виконав. Оскільки відповідач [PERSON] на день звернення з позовом до суду не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 2 805,00 доларів США, що станом на 04.04.2018 року сьановить 73854, 44 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином , подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило та письмовий відзив на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду від 19.06.2018 року, до суду не подав. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотнім повідомленням яке повернулось на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 8800000705140 та зворотнім повідомлення про вручення № 8800022354405, № 8800022354286. Ухвала про відкриття провадження у справі від 19.06.2018 була надіслана на адресисторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду поштового конверта, надісланого відповідачу. Суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу реєстрації місця проживання, однак, поштовий конверт разом з ухвалою суду повернувся на адресу суду . Разом з тим, інформація про дату, час і місце розгляду справи наявна на сайті "Судова влада". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22.05.2019 року позивачем подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у відсутності позивача та призначення справи до судового розгляду. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 19.06.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/3599/18 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; 22.05.2019 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 30.01.2016 року [PERSON] складено боргову розписку згідно змісту якої [PERSON] взяв 2 490,00 доларів США від [PERSON] , які зобов`язався повернути до 02.08.2016 року в повному обсязі. 02.08.2016 року [PERSON] надав, а [PERSON] отримав додатково суму позики у розмірі - 315,00 доларів США, і станом на 02.08.2016 року загальна сума боргу становить 2805 доларів США , які зобов`язався повернути в строк до 20.12.2017 року, що стверджується розпискою оригінал якої приєднано до матеріалів справи. Аналізуючи зміст наданої [PERSON] розписки від 30.01.2016 року та від 02.08.2016 р. вбачається, що така свідчить про взяття на себе [PERSON] безумовного обов`язку повернути зазначену в розписці суму. Як стверджується позивачем у позовній заяві, [PERSON] у добровільному порядку та в строк зазначений у розписці не повернув взяті в борг кошти. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, дослідивши зміст розписки вбачається, що передача грошових коштів у сумі 2 805,00 доларів США була здійснена, оскільки зазначено, що «отримав грошові кошти в сумі 2 490,00 доларів США та додатково в сумі 315,00 доларів США», а відтак суд приходить до висновку про те, що факт отримання відповідачем [PERSON] в борг грошової суми у позивача підтверджено. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. До цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Зі змісту наданої [PERSON] розписки від 30 січня 2016 року та від 02.08.2016 року вбачається, що така свідчить про отримання [PERSON] грошей в загальній сумі сумі 2 805,00 доларів США та про взяття на себе [PERSON] обовязку їх повернути [PERSON] . Боргова розписка, що написана відповідачем [PERSON] та надана позивачеві [PERSON] , відповідає формі, встановленій для договору позики, що передбачена в ст. 1047 ЦК України. Отже, означена розписка підтверджує дві обставини: факт отримання відповідачем [PERSON] в якості позики грошей в загальній сумі 2 805,00 доларів США та волевиявлення позикодавця і боржника, зокрема, позикодавця щодо надання позики, а також зобов`язання відповідача, з яким погодився позивач, що повернення боргу буде здійснено до 02.08.2016 року, а в подальшому в строк до 20.12.2017 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається із змісту наданої [PERSON] розписки від 30 січня 2016 року та від 02.08.2016 року, така містить встановлення строку повернення позики. Таким чином, факт отримання відповідачем у позивача в борг 2 805,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20.12.2017 року підтверджується розпискою від 30.01.2016 року та від 02.08.2016 року. Аналізуючи норми ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України у взаємозвязку з обставинами справи суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики. Обставин на підтвердження повернення боргу чи не одержання в борг коштів судом встановлено не було. За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання за договором позики від 02.08.2016 року. За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання настав, приймаючи до уваги те, що доказів повернення боргу в сумі 2 805,00 доларів США станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 2 805,00 доларів США. Суд відзначає, що будь-яких доказів щодо повернення відповідачем позивачу боргу в сумі 2 805,00 доларів США, сторонами спору до суду не подано. Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.08.2016 року в сумі 2 805,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.04.2018 року ( 1 долар США = 26,3295 грн. ) становить 73 854,25 грн є обгрунтованими і підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved