Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, просить поділити спільно нажите з відповідачем майно - автомобіль марки "NISSAN NOTE", стягнувши з відповідача ? частку його вартості, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.02.2011 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі у червні 2011 року за спільні кошти був придбаний на ім'я відповідачки автомобіль марки "NISSAN NOTE", 2007 року випуску, д/н [NUMBER], тому є спільно нажитим майном, а у разі поділу майна частки у праві власності є рівними. Проте [PERSON] у вересні 2013 року, в той час коли вже були фактично припинені шлюбні відносини, без його відома та згоди здійснила відчуження зазначеного транспортного засобу іншій особі, не віддавши йому грошову компенсацію в розмірі ? вартості проданого відповідачем автомобіля, у зв'язку з чим просить визначити за ним ? частку у майні, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. 03.05.2014 року позивач уточнив вимоги щодо реєстраційного номеру автомобіля, оскільки він невірно був вказаний, про що подав заяву, посилаючись на ті ж самі обставини та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 40325,00 грн., як за ? частку від вартості майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля марки "NISSAN NOTE", 2007 року випуску, д/н [NUMBER], виходячи із вартості аналогічного транспортного засобу згідно довідки спеціаліста товарознавця в межах 80650,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним в уточненому позові. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, надала письмові заперечення. В своїх поясненнях відповідач зазначила, що 02 вересня 2013 року дійсно продала автомобіль згідно договору купівлі-продажу за 50400 грн. у зв'язку з його несправністю, що підтверджується актом попередньої діагностики автомобіля, та про сам продаж позивачу було відомо, і на момент продажу в останнього не виникало ніяких вимог з цього приводу. На її утриманні знаходиться їх спільна донька, яка має вади здоров'я у зв'язку з чим вона несе додаткові витрати. Позивач не сплачує присуджені судом аліменти, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Відповідачка вважає, що документ наданий позивачем у якості підтвердження вартості автомобіля, не відповідає вимогам законодавства та вартість автомобіля встановлювалась без урахування технічного стану автомобіля на момент продажу. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надавши суду пояснень, аналогічних поясненням [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2011 року (а.с.4). 16.06.2011 року, у період шлюбу, сторонами був придбаний автомобіль марки "NISSAN NOTE", 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с.24). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19.12.2013 року (а.с.5). Відповідно до ст.60, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз'яснень п.п.19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 02 вересня 2013 року [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу (а.с.87-89) продала зазначений автомобіль громадянину [PERSON] за 50400 грн. Така вартість була обумовлена технічним станом автомобіля, що підтверджується Актом попередньої діагностики автомобіля від 16.08.2013 року (а.с.90). Факт припинення фактичних шлюбних стосунків на час реалізації автомобіля сторонами не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Між тим, укладений [PERSON] без згоди колишнього чоловіка договір купівлі-продажу автомобіля «NISSAN NOTE», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] у зв'язку із продажем його за визначеною в договорі ціною - 50400,00 грн., в порядку ч. 2 ст. 65 СК України [PERSON] не оскаржувався і вимоги про повернення автомобіля внаслідок недійсності такої угоди в якості способу захисту порушеного права ним не заявлялись. За вказаних обставин, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, змінювати який за встановленим ст.11 ЦПК України принципом диспозитивності суд повноважень не має. Оскільки спірний автомобіль, що перебував у спільній сумісній власності сторін, був проданий відповідачкою після розірвання шлюбу проти волі позивача та враховуючи, що договір купівлі-продажу [PERSON] не оспорюється, суд вважає, що позивач має право на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Доводи відповідачки про те, що вона продала автомобіль [PERSON] за згодою позивача, суд до уваги не бере, оскільки належних доказів про це суду не надано. Задовольняючи частково вимоги [PERSON] про стягнення на його користь ? частки вартості проданого автомобіля у сумі 25200,00 грн., суд виходить з того, що згідно договору купівлі продажу автомобіля від 02.09.2013 року спірний автомобіль був реалізований [PERSON] за 50400,00 грн. (а.с.87-88). В обґрунтування вимог про стягнення в порядку компенсації вартості проданого автомобіля суми у розмірі 40325,00 грн. позивач посилався на довідку № 42 про оцінку автомобіля від 28.04.2014 року, проведену за його заявою щодо вартості автомобіля «NISSAN NOTE», на підставі лише технічних характеристик зазначеного транспортного засобу, і згідно з яким ринкова вартість автомобіля визначена оцінювачем у сумі 80650,00 грн. (а.с.59). Суд не приймає у якості доказу довідку про оцінку №42 від 28.04.2014 року у якості належного доказу, оскільки оцінка автомобіля «NISSAN NOTE» була здійснена без огляду транспортного засобу і за висновком оцінювача, визначена ним вартість автомобіля не гарантує можливості продажу його за такою ціною. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). На утриманні відповідачки знаходиться їх спільна донька [PERSON], [INFO], яка має вади здоров'я, що підтверджується довідками про стан здоров'я (а.с.111-133), у зв'язку з чим [PERSON] несе додаткові витрати на дитину. Відповідач знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району і отримує на дитину соціальні допомоги у вигляді - допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.11.2013 року по [INFO] рік; одноразову допомогу при народженні дитини з 01.12.2012 року по 30.11.2014 рік (а.с.108). Розмір допомоги складає 905,00 грн. (а.с.109). Позивач ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментам, заборгованість складає 2502,83 грн. (а.с.110). При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача та її представника про можливість відступу у відповідності до ч.3 ст.70 СК України від рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки ними не представлено суду доказів та не доведено, що розмір аліментів, які сплачує позивач є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини, а також її лікування. Довідка - розрахунок про заборгованість по їх сплаті станом на 06.05.2014 року не може слугувати беззаперечним доказом цього на даний час (а.с.110). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial