Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

07 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області померла її тітка - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлій на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23 квітня 2002 року та серії [NUMBER], виданих на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року № 90. За життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким заповіла своє майно, а саме належні їй земельні ділянки, які розташовані на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області своїй племінниці - [PERSON]. Маючи намір прийняти спадщину після смерті тітки, позивач звернулась до приватного нотаріуса, але в оформленні спадщини їй було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Внаслідок того, що оформивши своєчасно заяву про намір прийняти спадщину, не направила її за місцем відкриття спадщини, а також по причині хвороби, позивачем був пропущений з поважних причин встановлений законом строк для прийняття спадщини. На даний час позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатись спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом, остання просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, тривалістю два місяці. Ухвалою від 09 серпня 2018 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, її представник за дорученням [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 22-23 ). Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з'явився. Селищний голова письмовою заявою повідомив, що позов підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника селищної ради (а. с. 24). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. у підготовче засідання також не з'явилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 19). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] року в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області 03 грудня 2012 року, [PERSON] своє майно, а саме належні їй земельні ділянки (паї), право на яке посвідчене Державними актами на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року № 90, заповіла своїй племінниці - [PERSON] (а. с. 5). [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 3,115 га ріллі згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 23 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року № 90, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 715 (а. с. 7). Зі змісту довідки Верхосульського старостату Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 26 грудня 2017 року за № 448 вбачається, що [PERSON] до дня свої смерті - [INFO] року, була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] одиноко (а. с. 8). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту письмового роз'яснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 07 серпня 2018 року № 1086/01-16 вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] року, не вдається можливим у зв'язку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 14). У відповідності до інформаційної довідки Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 05 вересня 2018 року, спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] року, не заводилась, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 21 ). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, однак вона не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, отже право останньої підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за нею права на спадщину. У відповідності до роз'яснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту правової позиції ВСУ у справі № 6-1320цс17 до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини відноситься необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини та про наявність спадкового майна. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після спадкодавця у зв'язку із тим, що оформивши своєчасно заяву про намір прийняти спадщину, не направила її за місцем відкриття спадщини, а також по причині хвороби (а. с. 9). Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, враховуючи наведені вище норми закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved