Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

02.03.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 грудня 2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Подружжя має спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що після реєстрації шлюбу виявилося, що у сторін зовсім протилежні погляди на сімейне життя. За твердженням позивачки, подружжя намагалось всіма силами зберегти сім'ю, але і народження дочки не допомогло це зробити і сторони переконалися, що є зовсім різними людьми, і тому, на думку позивачки, в обопільних інтересах і в інтересах дітей шлюб слід розірвати. Також позивачка вказує, що на даний момент ведення спільного господарства неможливе, та за переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і у зв'язку з наявністю напружених відносин між подружжям, припинення шлюбу має відбутися у найкоротший термін, що буде значною мірою сприяти нормальному психологічному клімату для позивача та спільних дітей сторін. До початку судового розгляду справи позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2153 (а.с. 7). Сторони у справі мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має, а примушування жінки до шлюбу забороняється законом. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved