Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

03.09.2019 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму завданої майнової шкоди в розмірі 99 920 грн. 77 коп., стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.07.2017 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський сталася ДТП за участю автомобіля TOYOTA RAV4, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля CHEVROLET AVEO, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №115864 від 21.03.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля TOYOTA RAV4, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Харківського районного суду Харківської області від 21.08.2017 року [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 99 920 грн. 77 коп. Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди в розмірі 99 920 грн. 77 коп. 14.03.2020 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, на дату подання позовної заяви відповіді про результати розгляду вимоги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» так і не було отримано. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що його цивільна відповідальність, як водія транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO, д.р.н. [NUMBER] , на день ДТП була застрахована договором обов`язкового страхування № АК/7081938 в ПАТ "Європейський страховий союз". Згідно з полісом, страхова складає 100 000,00 грн., франшиза дорівнює 1 000,00 грн. ДТП, що сталася 30.07.2017 р. є страховим випадком. Враховуючи, що розмір майнової шкоди, на стягненні якої наполягає позивач (99 920,00 грн.), не перевищує визначені у договорі страхування межі страхового відшкодування (100 000,00 грн.), відповідач заперечую проти стягнення з нього майнової шкоди, оскільки саме на Страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Просить частково задовольнити позовну заяву, стягнути з нього на користь позивача франшизу у розмірі 1 000,00 грн. Представник позивача надав відповідь на відзив, в обґрунтування зазначає, що відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є не подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. На підставі цієї норми у ПрАТ «Європейський страховий союз» не виникло обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди. Річним строком обмежено звернення лише до страховика договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, тобто до ПрАТ «Європейський страховий союз». У зв`язку з викладним, у ПрАТ «Європейський страховий союз» не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, а отже завдана шкода повинна бути відшкодована страхувальником за Полісом № АК/7081938, як обою, з вини якої сталось ДТП. Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив, зазначив що позивач не звернувся з заявою про страхове відшкодування до страховика відповідача у встановлений законом термін (впродовж одного року після ДТП). Тобто, позивач добровільно відмовився від свого законного права на отримання страхового відшкодування від страховика відповідача. Обов`язок страховика відповідача здійснити страхове відшокудаванняпередбачено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що він виконав вимоги закону та протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП надав страховику письмове повідомлення про ДТП, тому на нього не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково та просить стягнути з нього франшизу у розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Судом встановлено та підтверджується постановою Харківського районного суду Харківської області від 21.08.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП 30.07.2017 року за участю автомобіля CHEVROLET AVEO, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля TOYOTA RAV4, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно положень ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів цивільної справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується копією договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №115864 від 21.03.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля TOYOTA RAV4, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. 30.07.2017 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування. Відповідно до Страхового акту № UA2017073000015/L01/01 від 10.08.2017 р., загальний розмір страхового відшкодування по даній події розрахунку становить - 99 920,77 грн. Зазначена сума була сплачена ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відповідно до платіжного доручення № 24733 від 14.08.2017 р. на рахунок ТОВ «АВТОАРТ ЛТД». 14.03.2019 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до [PERSON] з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 99 920,77 грн. Згідно ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Разом з цим, як вбачається з матеріалів цивільної справи цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія транспортного засобу марки CHEVROLET AVEO, д.р.н. [NUMBER] , на день ДТП була застрахована договором обов`язкового страхування № АК/7081938 в ПАТ "Європейський страховий союз". 31.07.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо-траспортну пригоду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, приймаючи до уваги, що цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується наявними в матеріалах цивільної справи належними письмовими доказами, враховуючи до відповідачем було вжито необхідні дії щодо дотримання процедури повідомлення страховика про настання страхового випадку у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, застосовуючи під час ухвалення судового рішення правову позиції, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми франшизи, яка дорівнює 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог слід відмовити за необгрунтонтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 19,23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial