Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Печерського районного суду міста Києва, Апеляційного суду Київської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Апеляційного суду м.Києва від 23 червня 2017 року підсудність справи було визначено Подільському районному суду м.Києва. У позовній заяві позивачі посилаються на те, що були позивачами у різних судових інстанціях, однак Держава Україна не забезпечила виконання ухвалених судових рішень, в результаті чого позивачі отримали значні матеріальні збитки. Вказують, що наприклад позивачка [PERSON] втратила суму понад 40 000 грн., що її присудив суд. В результаті понесених душевних страждань, позивачка отримала серцевий напад. Посилаючись на те, що невиконання судових рішень не було забезпечене відповідачами по справі, а відтак позивачам спричинено моральну шкоду, звернулися до суду з даним позовом, в якому просили суд стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Печерського районного суду міста Києва, Апеляційного суду Київської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ моральну шкоду по 17 000 грн. кожному з позивачів. Позивачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві просили розглядати справу за їхньої відсутності. Від Печерського районного суду міста Києва надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника суду. У листі також викладена позиція про те, що вимоги позивачів є безпредметними та юридично неспроможними, у зв'язку з чим у позові вважали б за необхідне відмовити. Представник Кабінету Міністрів України у судовому засіданні просила відмовити у позові, посилаючись на те, що позивачами не доведені позовні вимоги, а їх зміст не дає можливості встановити, у чому саме полягає порушення прав позивачів. Представники ліквідаційних комісій Апеляційного суду Київської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про розгляд справи були повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву не направляли. Заслухавши пояснення представника Кабінету Міністрів України, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають з наступних підстав. Зі змісту клопотання про витребування з архіву Печерського районного суду м. Києва справи №757/42952/15-ц та відомостей з Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що у листопаді 2015 року позивачі звернулись до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі законного представника Держави Україна в судах - Кабінету Міністрів України, Президента України [PERSON], Голови Уряду України [PERSON], Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Апеляційного суду міста Києва, Подільського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року (справа №757/42952/15-ц) позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Держави Україна в особі законного представника Держави Україна в судах - Кабінету Міністрів України, Президента України [PERSON], Голови Уряду України [PERSON], Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Апеляційного суду міста Києва, Подільського районного суду м. Києва, про відшкодування моральної шкоди було визнано неподаною та повернуто позивачам. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали апеляційну скаргу, підсудність по якій була визначене Апеляційному суду Київської області. Ухвалою від 13.10.2016 ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року було залишено без змін. Позивачі посилаються на те, що шкода, завдана незаконними діями суду відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню державою. Вказують, що судами порушене їхнє право на доступ до правосуддя, чим заподіяно моральної шкоди, яку вони оцінюють в 17 000 гр. кожен. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій Держави в особі відповідачів, а також не надано доказів про те, що їм було заподіяно моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідачів. Зважаючи на викладене вище вимоги діючого законодавства, суд вважає позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок держави. На підставі ст. 23, 1173, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: dismissed