Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

07.09.2018 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] «Про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя»(вхідний № 4458/18-вх), на обґрунтування якого зазначила, що 20.09.1997 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 12.01.2018 року зазначений шлюб було розірвано та залишено її дошлюбне прізвище [PERSON] . За час перебування у шлюбі ними були придбані квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована на неї та в якій на теперішній час мешкає відповідач та автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см3, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.10.2008 року вищезазначений автомобіль був зареєстрований на відповідача та знаходиться в його користуванні. Тому просила визнати за нею право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] , шляхом поділу спільного майна подружжя. Визнати за нею власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см3, державний номерний знак [NUMBER] , шляхом поділу спільного майна подружжя. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 4260,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 3851/19-вх від 03.06.2019 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 2593/19-вх від 11.04.2019 року, в якому просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги позивача він визнає у повному обсязі (а. с. 79). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12.01.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.09.1997 року Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а. с. 12). Як убачається з договору купівлі - продажу (бланк ВСМ № 556354), посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Черкашиною Г. В. 23 вересня 2005 року та зареєстрованого в реєстрі під № 985, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а. с. 13). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8448680 від 26.09.2005 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації за [PERSON] , реєстраційний номер № 12114212 (номер запису 586 в книзі 9) (а. с. 14). Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 1517575, виданого 23.09.2005 року о 16 годині 57 хвилин приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Озеровою В. В., за параметрами запиту (номер правочину 852662) в Держаному реєстрі правочинів знайдено запис про договір купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Черкашиною Г. В. 23 вересня 2005 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 985, предметом якого є трьохкімнатна квартира за адресом: [ADDRESS] , відчужувачами якої є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а набувачем - [PERSON] (а. с. 15). Згідно технічного паспорту, складеного Малим комунальним підприємством технічної інвентаризації 15.09.2005 року, прізвища ім`я та по батькові власників квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] закреслені та вписано [PERSON] , яка є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом 23.09.2005 року № 985 (а. с. 16 - 17). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серія [NUMBER] ), автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см3, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а. с. 18). Відповідно до звіту про оцінку майна від 09.08.2018 року, ФО-П [PERSON] , що діє згідно договору № 08/08-2018 від 09.08.2018 року, укладеного між ним та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на проведення незалежної оцінки нерухомого майне, а саме оцінки трикімнатної квартири [ADDRESS] , зробив висновок про те, що ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] складає 169 500,00 гривень (а. с. 19 - 40). Відповідно до звіту про оцінку майна від 06.08.2018 року, ФО-П [PERSON] , що діє згідно договору № 08/08-2018 від 09.08.2018 року, укладеного між ним та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на проведення незалежної оцінки нерухомого майне, а саме - колісного транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, моделі CADDY, державний номерний знак [NUMBER] , зробив висновок про те, що ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 257 100,00 гривень (а. с. 41 - 59). Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини 1 статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно статті 163 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно статті частини 1 та 2 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту пунктів 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Із зазначеним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2018 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01 січня 2018 року встановлений в розмірі 1762 гривень відповідно до змісту статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" № 2246-VIII від 07.12.2017 року. На виконання вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви [PERSON] додала документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4260,00 гривень (а. с. 1). З огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та можливість задоволення її позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 4260,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved