Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 26.11.2004 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №1581. 13.12.2013 року шлюб між сторонами справи було розірвано. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] Позивач стверджувала, на даний час син мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання її малолітнього сина у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У процесі розгляду справи позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов [PERSON] з урахуванням поданої нею заяви про зменшення розміру позовних вимог визнав, не заперечував проти його задоволення, відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення [PERSON] до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.11.2004 року між [PERSON] та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №1581 (а.с.10). Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). 13.12.2013 року шлюб між сторонами справи було розірвано. Як встановлено судом та не заперечується сторонами справи, на даний час малолітній [PERSON] мешкає з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина перебуває на утриманні матері, [PERSON] у добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб сина та його розвитку, не надає. За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 цієї статті Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. [PERSON] є молодим працездатним чоловіком, працює в ПрАТ "Страхова компанія "Перша", має регулярний та стабільний заробіток, що дозволяє йому брати участь в утриманні дитини. Відомостей про незадовільний стан його здоров'я відповідачем суду не надано. Крім того, [PERSON] не зазначено у судовому засіданні та не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім [PERSON], а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Враховуючи обставини, викладені у ч.1 ст.182 СК України, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], має становити 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов [PERSON] пред'явлено 11.02.2014 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня.

Outcome: approved