Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

10 червня 2020 року Павалюк Г.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до ТзОВ «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилалася на те, що 29 січня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит» укладено Договір про надання кредиту №1886411, згідно якого її довіритель отримав споживчий кредит у розмірі 8000грн. 04 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. видано виконавчий напис №7195 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за вказаним Кредитним договором за період з 01.03.2019 року по 31.01.2020 року у розмірі 14272грн. та 1400грн. плати за вчинення виконавчого напису, всього 15672грн. Разом з тим, на її думку, виконавчий напис вчинено нотаріусом з грубим порушенням чинного законодавства, у зв`язку із чим він не підлягає виконанню, виходячи з наступного: Так, на момент видачі приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. виконавчого напису №7195 діяла редакція Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким було передбачено про обов`язковість для видачі виконавчих написів нотаріально посвідченої угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. Однак, незважаючи на те, що договір про надання кредиту №1886411 від 29.01.2019р. не був нотаріально посвідчений, приватний нотаріус 04 квітня 2020р. видав виконавчий напис. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. за номером в реєстрі №7195; стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 8 840,80грн. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін та третіх осіб. Представник позивача - адвокат Павалюк Г.В. просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність позивача [PERSON] . У разі неявки відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Алекскредит» в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином неодноразово був повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов та жодних клопотань, заяв до суду не подав. Також треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. не повідомили суду причини своєї неявки. Заперечень на позов та жодних клопотань, заяв до суду не подали. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивачки не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Оскільки в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №1886411, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8000грн. (а.с.4-5). 04 квітня 2020 року приватний нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7195, яким стягнув з позивача заборгованість за кредитним договором від №1886411 від 29 січня 2019 року у розмірі 14 272грн. за період з 01 березня 2019 року по 31 січня 2020 року, з яких: 8000грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3072грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3200грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенею та 1400грн. плати за вчинення виконавчого напису (а.с.6). Постановою приватного виконавеця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 17 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження №61865644 з виконання виконавчого напису №7195, виданого 04 квітня 2020 року (а.с.7). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету мінстрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Як було вище встановлено судом, серед документів, наданих ТОВ «Алекскредит» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості могло б провадитися у безспірному порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати . Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). За змістом ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів позовної заяви представником позивача додано детальний розрахунок витрат на правову допомогу, а також квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 8000грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 840грн. 80коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved