Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 16 липня 2015 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів, в зв»язку з чим між ними часто виникали сварки та суперечки. З серпня 2015 року сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Сторони не підтримують шлюбні стосунки. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач в повному обсязі підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач вважає, що після застосування відповідачем відносно неї фізичного насилля, подальше збереження шлюбу є не можливим. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про місце і час слухання справи. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. На підставі ст.ст.74, 76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 16 липня 2015 р. між сторонами у справі був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1804. Від цього шлюбу дітей у подружжя не має. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони фактично не мешкають разом з серпня 2015 р., не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет. Позивач категорично заперечує проти подальшого існування даного шлюбу в зв»язку з застосуванням з боку відповідача до неї фізичного насилля, існуванням постійного конфлікту між сторонами, відсутністю поваги та взаєморозуміння, втрати почуття любові. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З огляду на конфліктні відносини, що склались між сторонами, категоричною позицією позивача щодо неможливості подальшого існування сім»ї, суд вважає, що примирення сторін є неможливим. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON], в зв"язку з відсутністю бажання на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів, відсутністю взаєморозуміння, неможливістю примирення та формального існування сім»ї тривалий час. З врахуванням викладеного, оцінюючий всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем, знійшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доведені, а тому позов підлягає задоволенню

Outcome: approved