Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

12.05.2014 року представник позивачки [PERSON], який представляє інтереси позивачки [PERSON] за угодою від 11.03.2014 року, звернувся до суду з позовом до відповідача Вознесенської міської Ради Миколаївської області, [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.06.2003 року позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу від 25.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано на ім*я [PERSON] у КП "Вознесенське МБТІ" 31.07.2003 року за реєстраційним номером - 1580017. У лютому 2014 року, маючи намір продати вищевказаний житловий будинок, позивачка звернулася до нотаріальної контори з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу будинку, але їй було відмовлено, оскільки, в пред*явленому Державному акті на право власності на землю виявлені слідуючі невідповідності: - зазначений державний акт видано на ім*я колишньої власниці будинку - [PERSON]; - зазначено два цільових призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які віднесені до різних категорій земель, право на які повинно бути посвідчено окремими державними актами; - не визначена площа та конфігурація земельних ділянок за кожним цільовим призначенням; - порушено порядок передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, тобто, видачі Державного акту на право власності на землю повинно передувати виготовлення відповідної документації із землеустрою, що у даному випадку зроблено не було. Вирішити питання щодо переоформлення Державного акту в позасудовому порядку позивачка не має змоги, оскільки [PERSON] померла [INFO] року. В позовній заяві представник позивачки просив визнати Державний акт на право власності на землю загальною площею 0,0350 га, що призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та ведення особистого підсобного господарства, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №237 від 21.09.1993 року - недійсним. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю. Представник відповідача - Вознесенської міської Ради Миколаївської області в судове засідання не з*явився, у заяві на адресу суду просив справу слухати в його відсутності, не заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог. Відповідачка: [PERSON] позовні вимоги не визнавала. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з*явився, у заяві на адресу суду просив справу слухати в його відсутності, не заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши та оцінивши матеріали справи на підставі наявних доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом. В силу ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В силу ст.203 ч.ч.4,5 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.5 ст.203 ЦК України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним). Згідно п.п. 1.7, 1.10 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею має бути виготовлена технічна документація, яка повинна містити обриси обміру земельної ділянки, план земельної ділянки, збірний план землевласників і землекористувачів, відомість обчислення площ, матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами, виправлення в державному акті не допускаються. В судовому засіданні встановлено, що технічна документація на підставі якої виготовлено спірний Державний акт відсутня, не визначена площа та конфігурація земельних ділянок за кожним цільовим призначенням, порушено порядок передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України та в одному Державному акті зазначено два цільових призначення, що суперечить діючому законодавству. З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0350 га, що призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та ведення особистого підсобного господарства, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №237 від 21.09.1993 року вбачається, що зазначена земельна ділянка передана [PERSON] (а.с.5). Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого 25.06.2003 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, [PERSON] продала цілий житловий будинок [ADDRESS], а [PERSON] купила та набула право власності на нього (а.с.7-8). Згідно свідоцтва про смерть, виданого 26.03.2009 року відділом РАЦС по місту Вознесенську Вознесенського МРУЮ Миколаївської області, актовий запис №217, [PERSON] померла [INFO] року у м. Вознесенськ Миколаївської області (а.с.17). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виданого 19.06.2003 року КП «Вознесенське МБТІ», право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] (а.с. 9-16). Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що в силу ст. 215 ч.1 ЦК України, є правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved