Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У жовтні 2018 року представник позивача [PERSON], звернулася до суду в інтересах [PERSON] з вказаним позовом, в якому послалася на таке. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12 червня 1991 року відповідно до рішення Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області №106 від 14 травня 1991 року, та земельної ділянки для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку і господарських будівель площею 0,0648, кадастровий [NUMBER], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого відповідно до рішення Снігурівської міської ради №98 від 15 квітня 1993 року. Маючи намір розпорядитись майном, позивач звернувся до нотаріуса, яким було відмовлено в оформленні договору відчуження, оскільки надані ним правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування містять помилки, усунути які у позасудовому порядку неможливо. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на вищезазначене нерухоме майно. У підготовче засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача подала суду заяву про слухання справи в її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала повністю (вх.№8235/19-вх. від 28.12.2019р.). Представник відповідача згідно з поданою заявою просив справу розглядати в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (вх.402/19-вх. від 17.01.2019р.). Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у матеріалах справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 12 червня 1991 року на підставі рішення Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області №106 від 14 травня 1991 року, зареєстрованого у Снігурівському бюро технічної інвентаризації за №12-3216 (а.с.7). Органом, який видав вказане свідоцтво допущено помилку у імені позивача, а саме вказано як "Ленід". Як вбачається з копії паспорту громадянина України позивач значиться як [PERSON], [INFO], уродженець смт.Пустомити Львівської області, місце реєстрації: [ADDRESS] 11 вересня 2017 року ММБТІ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], власником якого зазначено [PERSON] (а.с.11-13). Згідно зі звітом про оцінку житлового будинку (а.с.14), оціночно-ринкова вартість житлового будинку становить 186 500грн. станом на 02 жовтня 2018 року. Згідно з довідкою №199 від 11 вересня 2017 року, Снігурівською філією Миколаївського МБТІ проведено поточну інвентаризацію на житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] власником майна є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 12 червня 1991 року Снігурівським ПО ЖКГ (а.с.10). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105674675, сформованого 30 листопада 2017 року, за [PERSON] зареєстровано право [ADDRESS] область, м.Снігурівка, пров. другий Виноградний, 4/2 (а.с.8). Позивачем втрачено оригінал свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, на підтвердження чого ним надано оголошення, опубліковане в районній газеті "Вісті Снігурівщини" у розділі "Загублені" (93-94 (11252-253) 22 листопада 2018 року), яким просив вважати недійсним вказаний правовстановлюючий документ. 19 квітня 1993 року [PERSON] Снігурівською міською радою Миколаївської області було видано державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення міської Ради від 15 квітня 1993 року №98 (а.с.15-16). Рішенням Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області №98 від 15 квітня 1993 року, узаконено земельні ділянки на право приватної власності громадянам, у тому числі і [PERSON] по [ADDRESS], про що позивачем надано довідку Архівного сектору від 04 вересня 2017 року (а.с.17). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4805166422018, сформованого 24 вересня 2018 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0630га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Рішенням Снігурівської міської ради Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року №112 уточнено фактичну адресу розташування житлового будинку та земельної ділянки, що належать [PERSON]: [ADDRESS] Згідно із ст 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до аб.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, наданий позивачем правовстановлюючий документ - технічний паспорт на житловий будинок, не входить до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, оскільки відповідач не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, та з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач правомірно набув право власності на спірний будинок та земельну дліянку для його обслуговування, яке зареєстровано, однак оригінал свідоцтва про право власності втрачено, а копія містить помилки у імені власника, у державному акті допущено помилки у адресі земельної ділянки, що не співпадає з даними державного земельного кадастру, й таке перешкоджає позивачу у реалізації прав власника, суд вважає наявними підстави для визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved