Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним їм на праві спільної сумісної власності житловим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивували тим, що відповідачі є рідними синами позивача [PERSON] та онуками позивача [PERSON] відповідно, за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають більше одного року без поважних причин. Добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідачі не бажають, чим порушують їх права, як власників будинку. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її та матері [PERSON] відсутність, позовні вимоги підтримали повністю та просили про їх задоволення (вх.№1284/19-вх. від 18.02.2019р.). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали повністю (вх.1285/19-вх., 1286/19-вх. від 18.02.2019р.). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. На підтвердження такого позивачами надано копію свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1993 року, виданого Управлінням каналів Інгулецької зрошувальної системи згідно розпорядження органу приватизації від 22.03.1993 року №5, яким посвідчено, що житловий будинок [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної часткової власності по 1/3 частці гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, надано технічний паспорт на вказаний житловий будинок (а.с.5-6). 14 квітня 1999 року в м.Снігурівка Миколаївської області помер співвласник житлового будинку [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого за актовим записом №121, що вчинений 14 квітня 1999 року, місце реєстрації смерті - Відділ реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області (а.с.13). Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є позивачі у справі, як такі що проживали разом зі спадкодавцем та буди зареєстровані за однією адресою, але спадкові права після його смерті не оформлені, факт реєстрації та проживання за однією адресою підтверджується копією будинкової книги (а.с.7-12). За відомостями Снігурівської міської ради Миколаївської області від 24.10.2018 року, у вказаному жилому будинку за адресою [ADDRESS], прописані відповідачі [PERSON], [INFO] з 08.02.2011 року, та [PERSON], [INFO] з 05.01.2001 року і по теперішній час (а.с.24-25). Згідно наданих актів депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Андрющенко Т.Г., складених 28 серпня 2018 року, та 14 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації з 2011 року по теперішній час не проживають, що підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с.15-16). Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідачі були зареєстровані та проживали у будинку позивачів як члени сім"ї, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 405, 150, 156 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачів на житлове приміщення, відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання з 2011 року, тобто понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачами перешкод у користуванні житлом, участі відповідачів в утриманні будинку чи виявлення ними інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачів понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що вимога позивачів про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Судові витрати з відповідачів позивачі просили не стягувати.

Outcome: approved