Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

12.09.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності належним їй житлом, шляхом позбавлення права користування житловим будинком відповідача, посилаючись на слідуючі обставини. Позивачка є власницею житлового будинку №51 по вул. Джерельна (колишня Котовського) в с.Баштанівка Татарбунарського району Одеської області, який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON], [INFO], який з початку 2002 року не проживає за місцем реєстрації. Не зважаючи на те, що відповідач вже більше чотирнадцяти років не мешкає в будинку, на добровільних засадах знятись з реєстрації не бажає без будь-яких поважних причин. На теперішній час його точне місце знаходження позивачці невідоме. Реєстрація відповідача у будинку позивачки порушує право останньої розпоряджатися своєю нерухомістю на власний розсуд, що змусило її звернутись з вказаним позовом до суду. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в разі неявки відповідача просив винести рішення при заочному розгляді справи (а.с.22). Відповідач в судові засідання не з'являвся. Відповідно до довідки виконавчого комітету Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 26.09.2016 року (а.с.16), [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO], однак з 2002 року на території Баштанівської сільської ради не проживає. Судова повістка, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалася відповідачу за адресою його місця реєстрації, однак повернулася до суду з поміткою:"за закінченням строку зберігання" (а.с.19). Тому, в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України, були поміщені оголошення в засоби масової інформації про виклик відповідача до суду в судове засідання, призначене на 18.10.2016 року на 09.30 години (а.с.23-24), однак відповідач в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з'явився, причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положення ч.ч.5,9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає належним повідомлення відповідача про розгляд справи. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВА №620461 від 21.02.2004 року (а.с.5) вбачається, що позивачка [PERSON] отримала у спадщину житловий будинок, розташований в с. Баштанівка по вул. Котовського №51, який належав спадкодавцю [PERSON], померлому 11.04.2002 року. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВА №704363 (а.с.6) підтверджується, що [PERSON] є власницею житлового будинку №51, розташованого по вул. Котовського в с. Баштанівка Татарбунарського району Одеської області на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину. Із довідки №575, виданої виконавчим комітетом Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 01.09.2016 року (а.с.7) слідує, що згідно книги ведення погосподарського обліку №3, номер обєкта по господарського обліку №0199-1 за адресою: с. Баштанівка, вул. Джерельна (колишня Котовського), 51 зареєстровані: [PERSON], [INFO]; мати [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO] та колишній чоловік [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.04.2010 року (а.с.9) шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку №51, по вул. Джерельна (колишня Котовського) в с. Баштанівка Татарбунарського району Одеської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.5) та, виданого на підставі нього, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). У вказаному будинку, крім позивачки, зареєстровані її мати, син та колишній її чоловік [PERSON]П.(а.с.7). Однак, вже тривалий час, а саме з 2002 року, останній не проживає в вищезазначеному будинку, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачці перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше року) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, враховуючи відсутність відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, що підтверджується довідкою сільради (а.с.16), вимоги позивачки про усунення їй перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачці [PERSON] розпоряджатися та користуватися своїм житловим будинком на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: approved