Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

У березні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - головного управління по м. Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , є власником частини об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зазначено наступні відомості: тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1418775; зареєстровано: 28.10.2004 за № 1418775 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 18.08.1999, нарсуд, р-н Жовтневий. Зазначає, що позивачем, [PERSON] , виконавчий лист № 2-1844 від 26.10.1999 Жовтневого р/суду про стягнення з неї на користь Ощадбанку України 6000 грн. виконано, про що зазначено у листі Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві ДВ/23 від 06.07.2007 року. Просить врахувати, що для отримання інформації щодо відсутності заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Філією - Головне управління по м. Києву та Київській області публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надіслано відповідні адвокатські запити. Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 22 лютого 2019 року за № 100.19-07/1696512019-26/вих. надіслала відповідь, з якої вбачається, що за результатами перевірки за наданими параметрами [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) інформація щодо простроченої заборгованості відсутня. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2019 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.06.2020 на адресу суду від представника АТ «Ощадбанк» - С.С. Калюжного на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказано, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем по справі, належним відповідачем, на думку відповідача АТ «Ощадбанк», є нотаріус, який відмовив у вчиненні нотаріальних дій. З огляду на викладене просить у задоволенні позову відмовити. 04.07.2019 на адресу суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій повторено викладені в позовній заяві обставини та додатково наголошено, що інформація щодо наявності невиконаного зобов`язання [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» відповідачем не надана. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка, посилаючись на виконання зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» просить суд скасувати арешт з об`єкту нерухомості, який розташований за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали судді Жовтневого районного суду міста Києва від 18 серпня 1999 року по справі № 31808 за позовом Головного управління ощадного банку України до [PERSON] , фінансового кредитно-розрахункового центру «Моноліт-Гарант» про стягнення заборгованості, на що суд зазначає наступне. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності від 05 листопада 1996 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрованого в реєстрі за № 7с-589 вбачається, що [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , належить право власності на Ѕ частку в спільному майні набутому подружжям за час шлюбу. Спільне майно складається з: квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.1996 посвідченого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних частинах: його дружина - [PERSON] та дочка [PERSON] . Спадкове майно на яке видається свідоцтво складається з: Ѕ долі квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири. На Ѕ долю квартири видано свідоцтво про право власності дружині померлого. Із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 155928976 від 12.02.2019) вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] . Судом встановлено, що згідно ухвали судді Жовтневого районного суду міста Києва від 18 серпня 1999 року по справі за позовом Головного управління ощадного банку України до [PERSON] , фінансового кредитно-розрахункового центру «Моноліт-Гарант» про стягнення заборгованості накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Також встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Києва від 18 серпня 1999 року по справі за позовом Головного управління ощадного банку України до [PERSON] , Фінансового кредитно-розрахункового центру «Моноліт-Гарант» стягнуто з [PERSON] та Фінансового кредитно-розрахункового центру «Моноліт-Гарант» на користь Головного управління ощадного банку України заборгованість в сумі 6000,00 грн. Відповідно до листа головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві ДВ/23 від 06.07.2007, останній просив повернути без виконання виконавчий лист № 2-1844 від 26.10.1999 виданий Жовтневим р/судом про стягнення з [PERSON] на користь Ощадбанку України 6000,00 грн. в зв`язку з погашенням суми боргу. Також, згідно довідки Головного управління Державного ощадного банку України по місті Києві та Київській області від 22.02.2019, вбачається, що у філії відсутня інформація щодо простроченої заборгованості [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 155928976 від 12.02.2019) вбачається, що на квартиру [ADDRESS] наявне обтяження у вигляді арешту на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Києва, б/н, від 18.08.1999. Так, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод : Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» ; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено що згідно наявних в матеріалах справи листа головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві ДВ/23 від 06.07.2007 та довідки Головного управління Державного ощадного банку України по місті Києві та Київській області від 22.02.2019 [PERSON] погашено наявну заборгованість перед ПАТ «Державний Ощадний Банк України». Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачка правомірно обрала спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Суд не бере до уваги доводи відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо неналежності відповідача у справі, та враховує, що згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі, згідно вказаної постанови, є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову та зняття арешту з квартири за адресою: [ADDRESS] накладеного згідно ухвали судді Жовтневого районного суду міста Києва від 18 серпня 1999 року по справі за позовом Головного управління ощадного банку України до [PERSON] , фінансового кредитно-розрахункового центру «Моноліт-Гарант» про стягнення заборгованості, оскільки позивачкою виконано рішення суду по вказаній справі.

Outcome: approved