Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила: збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно та на утримання [PERSON] , [INFO] , та, аліменти у розмірі 4000 грн., щомісячно, а загалом 6000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, стягнути з відповідача на свою користь кошти, витрачені на додаткові витрати з утримання дітей у розмірі 104 840,50 грн. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі: вперше, з 2000 року по 2002 рік, та вдруге з 07.10.2006 по 09.12.2013, та від даного шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та за рішенням суду місце проживання дітей після розлучення визначено разом з матір`ю, та дотепер діти проживають разом з нею. Зазначено, що оскільки, під час шлюбу відповідач неналежним чином утримував родину, позивачка звернулася до суду з позовом та рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.12.2013 стягнуто з відповідача аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивачка посилалася на те, що у 2014 році відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї, та був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема, нанесенні легких тілесних ушкоджень малолітньому сину [PERSON] Вказала, що після розірвання шлюбу вона з дітьми переїхала на проживання до міста Києва, а рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17.01.2018 відповідача було позбавлено батьківських прав відносно їх дітей. Пояснила, що відповідач має мінімальну зарплату - 1200 грн., при цьому, неодноразового виїздив за кордон: лише за період 2014-2015 р.р. - 13 разів, разом з тим, ухиляється від виконання рішення суду про стягнення аліментів, та в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі понад 34 000 грн., у зв`язку з чим було розпочате кримінальне провадження. Позивачка вказує на те, що аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на трьох дітей не є половиною від тієї суми, яку позивачка фактично витрачає на утримання дітей, крім того, відповідач не надає коштів на додаткові витрати для дітей на їх розвиток, лікування та оздоровлення. В обґрунтування необхідності збільшення розміру аліментів посилалася на те, що рішення суду від 05.12.2013 було постановлено без врахування важливих обставин, про які на той момент не було відомо ані позивачці, ані суду, зокрема, син [PERSON] потребує постійного лікування та реабілітації, оскільки у нього виявлено лівосторонній моно парез лівої нижньої кінцівки (ДЦП), вторинна кардіопатія та у зв`язку з чим йому встановлена інвалідність згідно з висновком ЛКК №2915 від 24.11.2014, та з того часу син сторін [PERSON] як мінімум двічі на рік проходить стаціонарне лікування та реабілітацію в різних клініках України. Зазначено, що з вересня 2018 року [PERSON] відвідує садочок для дітей з відхиленням по опорно-руховому апарату. При цьому, відповідач не бере жодної участі у витратах на лікування та реабілітацію [PERSON] . Вказала, що на даний момент також і донька сторін [PERSON] навчається у першому класі та її повсякденні потреби порівняно з 2013 роком значно змінились, 1000,00 грн. щомісячно недостатньо в якості аліментів. Крім того, на даний момент збільшився розмір прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини порівняно з 2013 роком, у зв`язку з чим просить збільшити розмір аліментів, що стягується з відповідача на її користь та просить стягувати з відповідача на свою користь на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно та на утримання [PERSON] , [INFO] , та, аліменти у розмірі 4000 грн., щомісячно, а загалом 6000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Також позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь кошти, витрачені на додаткові витрати з утримання дітей у розмірі 104 840,50 грн., в обґрунтування чого посилається на те, що нею було витрачено 209 681,00 грн. на додаткові витрати на дітей. Пояснено, що було витрачено 101 500 грн. на лікування та оздоровлення: чотириразове лікування [PERSON] у ТЗОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» протягом 2015-2017 р.р., оздоровлення на Чорному морі у 2017 році та проживання на Базі відпочинку «Баракуда», стоматологічні та супутні медичні послуги в ТОВ «Медична клініка «Славна» та інших лабораторіях, на операцію [PERSON] та медичні препарати, відвідування [PERSON] оздоровчого літнього табору «Лідер» у м. Пуща Водиця у період з 17.07.2014 по 06.08.2014. Посилалася на те, що також було витрачено кошти на розвиток здібностей дітей: відвідування донькою [PERSON] дитячо-юнацької спортивної школи №5, придбання їй спортивної форми, розвиваючих занять з підготовки до школи за період з вересня 2016 року по травень 2017 року, з вересня 2017 року по травень 2018 року; відвідування [PERSON] спортивної футбольної школи протягом вересня 2016 року - квітня 2017 року та Студії Джун Рі До з вересня по грудень 2018 року, розвиваючих занять з підготовки до школи за період з вересня 2017 року по травень 2018 року, з вересня 2018 року по грудень 2018 року, а також відвідування [PERSON] та [PERSON] курсів з ментальної арифметики за вересень-листопад 2018 року, крім того, зазначено, що курс ментальної арифметики цього рівня розрахований на один навчальний рік, діти продовжать відвідувати заняття в грудні 2018 року та в 2019 році. Позивачкою зазначено, що також витрачено кошти на влаштування комфортних умов проживання дітей з урахуванням вікових потреб: придбання двоповерхового ліжка для дітей та матрасу до нього, збірку ліжка, а також придбання ліжка [PERSON] . Окрім того, посилалася на те, що старший син [PERSON] закінчив навчання у школі у червні 2018 року та вступив до Київського національного університету імені Тараса Шевченка на юридичний факультет за спеціальністю право на контрактній основі з терміном навчання з 01.09.2018 по [INFO]. Вартість навчання за весь період становить 210 120 грн., оплата посеместрово у розмірі 26 265 грн., та перший семестр навчання позивачка вже оплатила навчання за перший семестр, а оплата за другий семестр має бути здійснена до 10.02.2019. Оскільки, повноліття [PERSON] наступає [INFO], тому позивачка вважає, що вартість навчання [PERSON] до досягнення ним повноліття є додатковими витратами. Ухвалою судді від 22.12.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.07.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.09.2019 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла нотаріально завірена заява про визнання позову [PERSON] до нього про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. Суд, заслухавши сторону позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування їх у шлюбі, в останніх народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.12.2013 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно з 08.10.2013, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, [INFO] . Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17.01.2018 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської РДА в м. Києві про позбавлення батьківських права. Позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо спільних з позивачкою дітей. Так, позивачка просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стягуються відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.12.2013 в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно та на утримання [PERSON] , [INFO] , та, аліменти у розмірі 4000 грн., щомісячно, а загалом 6000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, на що суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивачка посилається на те, що аліменти, які присуджено судом до стягнення з відповідача на сьогоднішній день, сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки обставини, враховані судом при прийнятті рішення змінилися, крім того, збільшився розмір прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини порівняно з 2013 роком. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. При цьому, Розділом VI ЦПК України регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вбачається, що відповідач, у свою чергу визнав позовні вимоги позивачки. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне збільшити визначений рішенням суду розмір стягуваних аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, а після того - за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд вважає, що такий встановлений збільшений розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь кошти, витрачені на додаткові витрати з утримання дітей у розмірі 104 840,50 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За приписами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивачка, звертаючись до відповідача із позовними вимогами про стягнення додаткових витрат, вказує, що додатковими витратами є: чотириразове лікування сина сторін [PERSON] у ТЗОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» протягом 2015-2017 р.р., оздоровлення на Чорному морі у 2017 році та проживання на Базі відпочинку «Баракуда», стоматологічні та супутні медичні послуги в ТОВ «Медична клініка «Славна» та інших лабораторіях, на операцію [PERSON] та медичні препарати, відвідування [PERSON] оздоровчого літнього табору «Лідер» у м. Пуща Водиця у період з 17.07.2014 по 06.08.2014; відвідування донькою [PERSON] дитячо-юнацької спортивної школи №5, придбання їй спортивної форми, розвиваючих занять з підготовки до школи за період з вересня 2016 року по травень 2017 року, з вересня 2017 року по травень 2018 року; відвідування [PERSON] спортивної футбольної школи протягом вересня 2016 року - квітня 2017 року та Студії Джун Рі До з вересня по грудень 2018 року, розвиваючих занять з підготовки до школи за період з вересня 2017 року по травень 2018 року, з вересня 2018 року по грудень 2018 року, відвідування [PERSON] та [PERSON] курсів з ментальної арифметики за вересень-листопад 2018 року; придбання двоповерхового ліжка для дітей та матрацу до нього, збірку ліжка, а також придбання ліжка [PERSON] , а також вартість навчання за семестр навчання, оплата семестру навчання сина [PERSON] у розмірі 26 265 грн. Матеріалами справи, зокрема відповідними квитанціями, договорами та замовленнями, підтверджується, що позивачкою понесено наступні додаткові витрати на утримання дітей: чотириразове лікування сина сторін [PERSON] у ТЗОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» протягом 2015-2017 р.р. на суму 45 017 грн., стоматологічні та супутні медичні послуги в ТОВ «Медична клініка «Славна» та клінічний аналіз крові [PERSON] від 13.10.2018 разом на суму 1370 грн., внесок у розвиток лікарні у розмірі 2500 грн., страховки у розмірі 820 грн., відвідування [PERSON] дитячо-юнацької спортивної школи №5 у листопаді та грудні 2016 року на суму 1200 грн., а також відвідування сином [PERSON] спортивної футбольної школи у жовтні 2016 року та квітні 2017 року на суму 1600 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, позивачкою було підтверджено понесення додаткових витрат на утримання дітей на суму 52 507 грн., половина яких у розмірі 26 253,50 грн. має бути стягнутою з відповідача на користь позивачки. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки понесених коштів на відвідування сина [PERSON] оздоровчого літнього табору «Лідер» у м. Пуща Водиця у період з 17.07.2014 по 06.08.2014; придбання двоповерхового ліжка для дітей та матрацу до нього, збірку ліжка, придбання ліжка [PERSON] , а також оплата семестру навчання сина [PERSON] у розмірі 26 265 грн. не можна вважати додатковими витратами на дітей в розумінні ст. 185 СК України, оскільки, вказані витрати підпадають під визначення аліментів. Суд не знаходить підстав для задоволення інших вимог позивачки, як не підтверджених належними доказами. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн. у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Суд,

Outcome: partial