Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

01 серпня 2018 року до суду звернувся заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури Михайленко І.Ф. в інтересах державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» до [PERSON], про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, у сумі 18845,00 грн. В судовому засіданні прокурор Волошина Л.П. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, дала аналогічні позову пояснення. Представник Інституту травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Відповідач - [PERSON], в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, обставини справи не оспорював. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року [PERSON] 11 листопада 2016 року, близько 18 години, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись в населеному пункті с.м.т. Варва по проїзній частині на вулиці Миру в напрямку перехрестя вулиць Зарічна, Шевченка та Пилипенка та проїжджаючи біля магазину «Наш Дім», виявив неуважність, не керувався дорожніми знаками та розмітками, установленими на даній ділянці дороги, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості перед пішохідним переходом аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила дорогу по пішохідному переходу вул. Миру в напрямку від магазину «Наш дім» до стадіону «Юність». У даній дорожній обстановці водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 2.3 б, 12.2, 12.3, 18.1 г) ПДР України. Згідно висновку судово-медичної експертизи №544 від 29 серпня 2017 року [PERSON] отримала поєднану травму тулуба та кінцівок, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості та могли утворитися 11 листопада 2016 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Вищевказаним вироком [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року виправних робіт з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми заробітку, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON], [INFO], з 05.12.2016 року по 20.01.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у державній установі «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», у зв'язку з чим установою понесено витрати в сумі 19060,00 грн., з яких страховою компанією відшкодовано лікувальному закладу 215,00 грн.(а.с.13). У відповідності з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Суд зважає на те, що відповідач не оскаржував викладених позивачем фактів та розміру шкоди, в судовому засіданні визнав позов, за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved