Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

06.10.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка була залишена без руху, а 08.11.2017 та 27.11.2017 з уточненою позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності з 2011 року, зі зняттям її з реєстрації в будинку по вул. Вернигоренка, буд. 33 с. Таранівка Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позовної заяви позивачем [PERSON] зазначено, що він зареєстрований і фактично проживає в [INFO] в будинку, який належав на праві приватної власності його батькові [PERSON], померлому 28.09.2017. За життя батько все своє майно, яке йому належало на день смерті заповідав йому. З 2002 по 2011 роки з ним проживала співмешканка [PERSON], яка з дочкою від першого шлюбу [PERSON], [INFO], також були зареєстровані за його місцем проживання в будинку його батька по вул. Вернигоренка, 33 с. Таранівка. Між ним і [PERSON] шлюб зареєстровано не було і спільного майна у них не було, спірних питань по житловому приміщенню не виникало і не виникає. В 2011 році їхні відносини з співмешканкою розладились та припинились. [PERSON] спільно зі своєю дочкою [PERSON] в 2011 році добровільно виїхали з помешкання його батька по вул. Вернигоренка, 33, с. Таранівка і по теперішній час їхнє місце знаходження йому не відоме. [PERSON] знялась з реєстрації по вул. Вернигоренка, 33, с. Таранівка, а її дочка [PERSON] по теперішній час значиться зареєстрованою [INFO] але фактично в цьому будинку не проживає з 2011 року. Ніяких родинних або інших зв'язків [PERSON] ні з ним, ні з його батьком не мала. Факт її реєстрації в помешканні впливає на оплату комунальних послуг та отримання субсидії на оплату цих послуг. 26.10.2017 та 15.11.2017 позовна заява та уточнена позовна заява [PERSON] були залишені без руху. 28.11.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд. 26.12.2017, 23.02.2018 та 12.03.2018 розгляд справи відкладався в зв'язку з неявкою учасників справи. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Наполягав на тому, що відповідач [PERSON] припинила бути членом сім'ї позивача, без поважних причин не проживає у спірному будинку понад строки, протягом яких за нею могло зберігатися житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг. Будь-яких угод між позивачем та відповідачем щодо збереження за останньою права користування житловим приміщенням не укладалося. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про причини повторної неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала, будь-яких заяв не подавала. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Враховуючи характер спірних правовідносиин та значення справи для сторін, судовий розгляд справи по суті проведено у порядку загального позовного провадження. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей позовної заяви та письмових доказів, досліджених під час судового розгляду, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірним є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у виді будинку №33 по вул. Вернигоренка в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, власником якого був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Таранівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Готвальдівської районної ради №107 від 21.02.1989 (а. с. 17-20). Власник будинку [PERSON] помер 28.09.2017 у віці 78 років в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.10.2017 Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області (а. с. 6). Згідно заповіту, посвідченого 15.12.2006 року секретарем Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області Смірновою, [PERSON] заповідав все своє майно своєму синові [PERSON] (а. с. 21, 27). Відомостями довідки про осіб, зареєстрованих у [INFO], виданої виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області 28.09.2017 підтверджується, що у спірному житловому приміщенні був за життя зареєстрований його власник [PERSON], його син [PERSON], а також стороння особа [PERSON] (а. с. 7). Даними акту про факт не проживання особи, складеного 28.09.2017 депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON], в присутності свідків [PERSON], [PERSON], підтверджується, що [PERSON] зареєстрована у [INFO], але не проживає в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин з 2011 року. (а. с. 5). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована в житловому приміщенні, яке ним успадковане за заповітом після померлого батька, понад рік у спірному житловому приміщенні відповідач не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям її з реєстраційного обліку є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві відмовився від відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України не стягується.

Outcome: approved