Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

11.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно та визначення частки у праві спільної власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.06.2010р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який з її вини було розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.08.2013 року. За час сумісного життя з його ініціативи відповідачка за його кошти розділила спільне майно з першим чоловіком - третьою особою [PERSON], а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на рівні частки, та їй стало належати ? частка даного житлового будинку. На момент початку їх спільного життя з відповідачкою вказаний будинок був недобудований. За його рахунок в будинку були проведені будівельні роботи, зроблено інші покращення. На той час відповідачка ніде не працювала та не мала стабільного доходу. Ним було сплачено заборгованість за газове опалення та підключення, повністю встановлена система опалення дому. Всі право установчі документи були оформлені на ім'я колишньої дружини, тобто відповідачки по справі. Просить визнати ? частку даного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним та відповідачкою право власності по 1/4 частки даного будинку. Позивач та його представник в судове засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка та третя особа у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по позовам регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України) та Цивільним Кодексом України (далі за текстом ЦК України). Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, через формулювання її ознак. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..62 ч.1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2010 року, та шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.08.2013 року. Тобто судом встановлено, що спільне життя сторін тривало з 08.06.2010 року та по 15.08.2013 року. Підчас шлюбу відповідачка [PERSON] стала власницею ? частки будинку [ADDRESS], відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2010 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 17.03.2011 року, які набрали законної сили. Позивачем в даному будинку за власний кошт були зроблені покращення, що істотно збільшило у вартості дане майно. При припиненні шлюбних відносин сторони не знайшли згоди на добровільний поділ цього майна, а саме: ? частки вище вказаного будинку, оформленої на ім'я відповідачки [PERSON] Дані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що дійсно позивач за час спільного сумісного життя з відповідачкою добудував вище вказаний будинок, зробив в ньому різні покращення, зробив нову систему опалення за власний кошт, оскільки на той час відповідачка не працювала та не мала стабільного доходу. Позивач просив суд визнати спільним сумісним майном подружжя ? частку житлового будинку [ADDRESS] що належить його колишній дружині відповідачці по справі [PERSON] Суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню й необхідно визнати спільним сумісним майном подружжя ? частку житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивач також просила суд, визнати за ним право власності на 1/4 частину даного будинку. Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання спірної частки будинку спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності за ним на частку вказаного майна, позивач довів повністю. Й суд вважає за доцільне визнати ? частку житлового будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідачки, та визнати за кожним із них право власно на 1/4 частину даного житлового будинку.

Outcome: approved