Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №б/н від 14.12.2005 року в сумі 21396,58 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 14.12.2005 року між ЗАО КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] був укладений договір б/н, за заявою та умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячних платежів для погашення заборгованості за відсотками, комісією та іншими витратами, але в порушення умов кредитного договору відповідач не виконує своїх зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотків, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій заявлені вимоги підтримав повністю та просив суд розглянути справу без участі його представника. Відповідач у судовому засіданні з позовом не погодився, просив відмовити в задоволенні позову за спливом позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2005 року між ЗАТ КБ "Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (а.с.15-17) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у вигляді кредитного ліміту - 2300 гривень на початковому етапі кредитування, а решту йому було змінено кредитний ліміт ще до 8100 гривень (а.с.49-50). Своїм особистим підписом [PERSON] підтвердив, що його заява разом із запропонованими ЗАТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, Тарифами банку, з якими він ознайомився і згодний, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (ас. 9-13). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні відповідачем зобов'язань із погашення кредиту, останній сплачує Банку відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 10). Відповідно до п. 9.12 Умов встановлено, що Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с.12). Згідно прийнятих на себе зобов'язань відповідач повинен був сплачувати кошти по погашенню кредиту в розмірі 36% річних, про що він не заперечував. Порядок погашення заборгованості встановлений у вигляді щомісячного платежу в розмірі 7% від суми заборгованості та може погашатися, як шляхом внесення коштів на карту, так і списанням коштів Банком з дебетної карти. Після відкриття кредитної лінії відповідач спочатку погашав отримані кошти, але згодом погашення отриманих коштів здійснювалось не регулярно і останнє зарахування було здійснено 7.02.2012 року в сумі 0,86 грн. В подальшому кошти на погашення кредиту не надходили, що і стало причиною звернення позивача до суду. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.12.2005 року станом на 31.01.2014 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у сумі 21396,58 грн. з яких : заборгованість за кредитом - 8000,64 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 11900,86 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.00 коп., штраф (процентна складова) - 995,08 грн. (а.с.5-8). Відповідно до ст. 11 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за Кредитним договором є повернення кредиту та сплата процентів. В судовому засіданні відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що останній пропустив трирічний строк позовної давності, але з запереченням відповідача суд погодитись не може з наступних підстав. Так, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку позовна давність повинна застосовуватись з моменту зарахування останнього платежу, тобто з 7.02.2012 року , тому строк позовної давності не є пропущеним. Також суд вважає, що відповідач повинен сплатити і штрафні санкції, передбачені умовами кредитування, так як він погоджувався на умови кредитування при укладенні угоди 14.12.2005 року. За весь час дії угоди відповідач не звертався до позивача і суду щодо зміни умов договору або його розірвання, що підтвердив останній при розгляді справи в суді. Нарахування штрафних санкцій передбачено п.8.1-8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, з якими погодився відповідач укладаючи угоду 14.12.2005 року та при наданні додаткової заяви про збільшення кредитного ліміту з 2300 грн. до 7000 грн. 16.05.2007 року (а.с.48). Посилання відповідача на причину не виконання договору - відбування покарання за вироком суду у виді позбавлення волі, також не може бути прийняте судом до уваги, так як обставини на які посилається відповідач не передбачені ст. 617 ЦПК України (внаслідок випадку, або непереборної сили). Посилання відповідача на сплив позовної давності, суд рахує застосовано бути не може, так як останнє погашення кредиту по договору відбулось 7 лютого 2012 року у сумі 0,86 грн. тому початок відрахування починається з дати останньої сплати коштів, а не з дня заключення угоди про кредитування. Таким чином у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, тому суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved