Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] ([ADDRESS]) 12 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (вул.Шевченка,69, с.Більковці, Коростишівський р-н, Житомирська область) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що між сторонами зареєстрований шлюб 02 квітня 2016 року у Відділі ДРАЦС Коростишівського РУЮ у Житомирській області, актовий запис №36. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Сімейні та подружні відносини між сторонами припинені, причиною розпаду сімї є те, що сторони не знаходять порозуміння у вирішенні спільних питань сімейного життя. Сімя розпалася, спільне господарство не ведуть з листопада 2017 року, примирення з відповідачем не можливе. Крім того, неповнолітній син [PERSON] проживає з матірю та перебуває на її утриманні, відповідач не приймає достатньої участі в матеріальному забезпеченні дитини та матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Уточнившись з позовними вимогами, просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, стягнути аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття та стягнути судові витрати. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, в ході підготовчого провадження повідомив про перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, на утримання якої з нього стягнуті аліменти. Заслухавши сторонни, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного права. Встановлено, що між сторонами 02.04.2016 року зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №36. Від шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім"ї КП "Соснівська СУБ" Черкаської міської ради Дільниця №1 від 21.11.2017р. №5988. РішеннямКоростишівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2014 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку, алене менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони шлюбні стосунки не підтримують та поновлювати їх наміру не мають, за таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права на особисту свободу. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Аліменти можуть бути визначені у частці заробітку (доходу) батька (матері) (ст.181 СК України) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII, прожитковий мінімум, установлений у 2018 році, для дітей віком до 6 років з січня 2018 року 1492 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, які мають істотне значення (ст.182 СК України). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина підлягають до часткового задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, наявність на утриманні відповідача іншої неповнолітньої дитини та матеріальний стан сторін, кожен з яких не обмежений у працездатності, отже має можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні неповнолітньої доньки. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1 ст.80СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є молодою працездатною особою, тому спроможній платити аліменти як на утримання сина так і дружині, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення трьохрічногов віку, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті. З вказаних міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини з якою проживає дитина, яка недосягла трирічного віку, можливостей відповідача суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) відповідача. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., які понесені позивачем в ході судового розгляду, що підтверджується квитанцією в матеріалах справи. При подачі позову щодо вимоги про стягнення аліментів позивачка була звільнена від оплати судового збору, тому оплату судового збору в розмірі 640 грн. відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно покласти на відповідача в дохід держави.

Outcome: partial