Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 18.06.2009 року було зареєстровано шлюб, який 06.06.2018 року було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають з батьком та знаходяться на його утриманні. Зазначає, що відповідач веде аморальний та розпусний спосіб життя, вживає спиртні напої, палить, пропадає з дому, крім того, позивача турбує, те, що таку поведінку могли бачити діти, що в майбутньому може вплинути на їх психічний розвиток. Додав, що відповідач періодично погрожує, що забере дітей та позивач їх більше не побачить. Вважає, що проживання дітей з відповідачем зашкодить їх психо-емоційному розвитку, до того ж, відповідач при зустрічах з дітьми налаштовує їх проти позивача, може нецензурно висловлюватися. Також позивач додав, що в разі залишення дітей з ним, то не чинитиме перешкод відповідачу для спілкування з дітьми, щоб діти не були позбавлені піклування матері. Тому позивач просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , - за місцем проживання їх батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 25.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 20.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, визначити з батьком місце проживання дітей. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між сторонами 18.06.2009 року було зареєстровано шлюб, який 06.06.2018 року було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають з батьком та знаходяться на його утриманні, що було встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року. Позивач зазначає, що відповідач веде аморальний та розпусний спосіб життя, вживає спиртні напої, палить, пропадає з дому, на підтвердження чого надає відповідні докази. Так, в судовому засіданні було оглянуто докази надані позивачем на флеш-накопичувачеві, з яких вбачається неналежна поведінка відповідача. Позивач в судовому засідання пояснив, що вважає, що своєю аморальною поведінкою відповідач може зашкодити розвиткові їхніх дітей, виходячи із інтересів дітей вважає доцільним визначити місце проживання дітей з ним, у нього створені усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, діти прихильні до нього, має постійне місце роботи та дохід, працює, в разі його відсутності вдома, з дітьми займається їх бабуся. Крім того, позивача турбує, те, що таку поведінку могли бачити діти, що в майбутньому може вплинути на їх психічний розвиток. Додав, що відповідач періодично погрожує, що забере дітей та позивач їх більше не побачить. Вважає, що проживання дітей з відповідачем зашкодить їх психо-емоційному розвитку, до того ж, відповідач при зустрічах з дітьми налаштовує їх проти позивача, може нецензурно висловлюватися. Також позивач додав, що в разі залишення дітей з ним, то не чинитиме перешкод відповідачу для спілкування з дітьми, щоб діти не були позбавлені піклування матері. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як зазначено в п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866 - під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про визначення місця проживання дітей від 24.10.2018 року № 109/05/40-9722, орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - за місцем проживання їх батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з висновку, батько дітей зареєстрований приватним підприємцем, у власності має нежилу та жилу нерухомість, яка приносить йому дохід, з відповідальністю виконує батьківський обов`язок, забезпечує дітей матеріально, організовує відпочином, в тому числі і за кордоном. Відповідно до психологічного заключення зробленим дитячим психологом рекомендовано курс психологічного консультування батьків. При розмові з відповідачем з`ясовано, що вона розуміє свій материнський обов`язок, але в інтересах дітей, згідна на проживання дітей з батьком. З таким висновком погоджується і суд, оскільки він відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і прийнятий на підставі фактичних обставин, що склалися між сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турбота відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч.2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. Судом встановлено, що в судове засідання відповідач не з`явився, пояснення не надав, не спростував пояснення та докази позивача, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може забезпечити дітям належні умови проживання, піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти - не надав, на засіданні комісії Служби у справах дітей [PERSON] повідомила, що розуміє свій материнський обов`язок, але в інтересах дітей, згідна на проживання дітей з батьком, беручи до уваги лист Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.10.2018 року № 109/05/40-9722, з якого вбачається, що дітям буде краще проживати з батьком, проте позивач в судовому засіданні надав докази того, що може забезпечити дітей всім необхідним, що має стабільний заробіток, належні умови проживання. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також вік дітей, які є малолітніми, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з батьком буде відповідати потребам та інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, в судовому засіданні на даний час не встановлено, що проживання дітей з матір`ю позитивно сприятиме розвитку дітей як психологічному так і фізичному, тому суд дійшов до висновку, що місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід визначити разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved