Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

26 вересня 2019 року, згідно штемпеля на поштовому конверті, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що Наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 14 квітня 2017 року № 10-ДП він був призначений на посаду Тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Концерну «Військторгсервіс». Наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 17 травня 2019 року №23-ДП, був призначений на посаду Генерального директора Концерну «Військторгсервіс». 05 серпня 2019 року на адресу Концерну «Військторгсервіс» надійшло доручення Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України від 02.08.2019 року № 503/12/6726 щодо опрацювання звернення громадянина [PERSON] . За результатами опрацювання даного звернення позивачу, як керівнику Концерну «Військторгсервіс», стало відомо, що Відповідач - громадянин [PERSON] звернувся з листом на адресу Президента України, в якому вказував на неправомірність дій колишнього начальника філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» [PERSON], та звинуватив безпосередньо позивача, як керівника Концерну «Військторгсервіс» у створенні незаконного механізму відібрання у орендарів державної нерухомості та організації корупційних дій. Зокрема, у своєму зверненні Відповідач вказує, що «Прикриваючись гучною назвою та корумпованими чиновниками з Міністерства оборони України цей Концерн та його керівники багато років паразитував на тілі МОУ маючи у спадку від Радянського Союзу велику кількість ласих об`єктів нерухомості по всій території України здавав їх за непрозорою схемою наповнюючи свої гаманці і тим самим довівши до банкрутства Концерн. Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан [PERSON] він як і всі керівники до нього спочатку роздав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу. Тобто починав шантажувати підприємців, якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості до Концерну, нібито для великих і амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю…..». Позивач зауважує, що всі твердження Відповідача стосовно незаконного відбирання об`єктів державної нерухомості у орендарів є неправдивими та брехливими. Так, 13 червня 2016 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та ТОВ «Саната-Н» в особі [PERSON] було укладено Договір оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності на 2 роки 364 дні, тобто до 11 червня 2019 року. За умовами даного договору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, як Орендодавець передав, а ТОВ «Саната-Н» прийняв у строкове платне користування без права передачі у суборенду, приватизації (викупу) орендарем або третіми особами державне нерухоме майно - будівлю кафе « [INFO] » площею 144,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , (реєстровий номер 33689922.36.ААААЕВ284), що перебуває на балансі філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс». З метою виконання статутних завдань Концерну «Військторгсервіс», збільшення товарообігу філії «Військторг» шляхом використання приміщення кафе у власній господарській діяльності, Концерном «Військторгсервіс» було прийнято рішення про не продовження терміну дії Договору оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності укладеного з ТОВ «Саната-Н», про що листом від 04.04.2019 року № 02/558 було повідомлено Міністерство оборони України, як орган управління орендованим майном. Крім того, окремими листами, Концерн «Військторгсервіс» повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Головне управління майна та ресурсів, про недоцільність продовження інших договорів оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться у [ADDRESS] та строк яких закінчився, а тому будь-якого упередженого ставлення до ТОВ «Саната-Н» як орендаря та безпосередньо громадянина [PERSON] , при вирішенні питання про не продовження договору оренди у Концерну не було. Відповідно до п. 5.10. Договору оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності визначено, що у разі припинення або розірвання Договору, Орендар зобов`язаний повернути Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря. Аналогічна позиція викладена і в ч. 1, 3 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» де зазначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. У разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов`язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику. Однак, всупереч вимогам Договору оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності від 13.06.2016 року та вимогам Закону України «Пре оренду державного та комунального майна», ТОВ «Саната-Н» в особі його керівника Салтана Л.Л, не дивлячись на закінчення терміну дії договору оренди, відмовився від повернення орендованого об`єкта нерухомості - будівлі кафе « [INFO] » розташованої за адресою: [ADDRESS] , Балансоутримувачу - філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс». З метою усунення порушень законодавства та повернення державного майна у власність держави в особі Міністерства оборони України та в господарське відання Концерну, комісією філії «Військторг» Концерну було прийнято рішення про виклик поліції та в присутності представників поліції та керівника ТОВ «Саната-Н» [PERSON] проведено опечатування та закриття приміщення кафе. Однак, невдовзі, громадянином [PERSON] було самовільно зірвані пломби з опечатаного приміщення кафе « [INFO] » та здійснено доступ до опечатаного приміщення для продовження здійснення в ньому незаконної підприємницькою діяльності. На даний час громадянин [PERSON] продовжує фактично використовувати приміщення кафе у власних цілях, чим перешкоджає господарській діяльності філії «Військторг» Концерну. Вищенаведене свідчить про те, що саме громадянином [PERSON] грубо та в односторонньому порядку порушуються вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та завдаються збитки Концерну «Військторгсервіс», а саме звернення на адресу Президента України, в якому він повідомляє всі недостовірні та неправдиві відомості відносно позивача, спрямовані саме на особисту помсту за не продовження дії договору оренди. Окрім того, всі договори оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться у [ADDRESS] , в тому числі укладеного з Відповідачем, були укладені до призначення позивача керівником Концерну «Війсьторгсервіс», а тому він взагалі не міг приймати жодних управлінських рішень щодо погодження або непогодження оренди вже укладених договорів. Позивач також зауважує, що ним ніколи не було вчинено жодних протиправних дій, на які посилається Відповідач, спрямованих на незаконне позбавлення орендарів майна. Більше того, в своєму зверненні [PERSON] неправдиво стверджуючи про «аферну діяльність, шантажування підприємців, надання погоджень на оренду», не вказує, яких саме підприємців шантажував позивач, кому саме, та на які об`єкти надавав погодження, а потім їх відзивав, що знову ж таки свідчить про надуманість та відкриту брехливість Відповідача. На даний час договір оренди кафе, яким користувався Відповідач за договором оренди закінчив свою дію. Будь-яких протиправних дій пов`язаних з позбавленням Відповідача права користуватись кафе, на протязі дії оренди, позивач не вчиняв. Більше того, з громадянином [PERSON] позивач взагалі не знайомий, спілкування з ним з будь-яких питань ніколи не вів, а всі викладені [PERSON] відносно позивача заяви є брудним наклепом. Наголошує та звертає увагу суду, що сам Відповідач не вказує та не доводить, коли саме та при яких умовах він міг йому погрожувати відібранням кафе. Внаслідок поширення щодо позивача даної інформації, було завдано шкоди особистим немайновим правам позивача, його честі гідності як людини та діловій репутації, як керівника державного підприємства Міністерства оборони України. Адже, вказана інформація була поширена не тільки на рівні Концерну «Військторгсервіс» та його трудового колективу, але і Військової прокуратури Центрального регіону України, Головного управління майна та ресурсів, Міністерства оборони України, як відомства та перш за все Президента України, який є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України, і несе відповідальність за керівників оборонних державних підприємств, до якого відноситься Концерн «Військторгсервіс». До того ж, з метою спростування недостовірної інформації поширеної Відповідачем, він вимушений був давати пояснення Міністерству оборони України, Головному управлінню майна та ресурсів, Генеральній прокуратурі України, Військовій прокуратурі Центрального регіону України, з приводу безпідставності заявлених Відповідачем тверджень, при цьому відчував відверте обурення та образу, адже вся інформація не відповідає дійсності, і була поширена особою, яку він ніколи не бачив і не був знайомий та про дії, які він ніколи не тільки не вчиняв, але і не дозволив би собі вчинити. Своїми діями та поведінкою Відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, а саме трудового колективу Концерну Міністерства оборони України, військової прокуратури та керівництва держави в особі Президента України, чим принизив його честь, гідність, як особи та ділову репутацію керівника. Посилаючись на викладене, [PERSON] , після зміни предмета позову ( а.с.102-104), просить: 1.Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , Генерального директора Концерну "Військторгсервіс", на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену громадянином [PERSON] відносно [PERSON] , Генерального директора Концерну "Військторгсервіс", у зверненні від 04 червня 2019 року адресованого на ім`я Президента України [PERSON] , у повному обсязі, зокрема наступні твердження: -"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан [PERSON] він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю..."; - "... Пана [PERSON] після скандалу підтримав його керівник пан [PERSON] який просто дивлячись мені в очі заявив "ти зробив проблеми нам, ми заберемо в тебе кафе"; 2. Зобов`язати [PERSON] , спростувати поширену у зверненні від 04 червня 2019 року адресованого на ім`я Президента Україн [PERSON] , недостовірну інформацію відносно [PERSON] , Генерального директора Концерн "Військторгсервіс", шляхом направлення протягом 10 днів з часу набрання чинності рішенням суду першої інстанції, на адресу Президента України [PERSON] листа, в якому повідомити Президента України, що інформація, розповсюджена в зверненні від 04 червня 2019 року щодо [PERSON] , Генерального директор Концерну "Військторгсервіс", а саме: -"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан [PERSON] він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю..." ; -"... Пана [PERSON] після скандалу підтримав його керівник пан [PERSON] який просто дивлячись мені в очі заявив "ти зробив проблеми нам, ми заберемо в тебе кафе", є недостовірно та такою, що не відповідає дійсності і за розповсюдження якої [PERSON] приносить публічні вибачення. 3. Стягнути з [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору за вимоги майнового і немайнового характеру в розмірі 3457,80 (три тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 80 коп. У встановлений судом строк, відповідачем було подано відзив на позов (а.с. 71-76), в якому ним викладено свої заперечення. Зазначив, що лист, адресований на ім`я Президента України, був, як скарга на діяльність посадових осіб Концерну «Військторгсервіс», в тому числі і на Позивача, як керівника Концерну «Військторгсервіс». В даній скарзі зазначено обставини, які стали відомі Позивачу і які останній просив перевірити Президента України на наявність/відсутність корупційних дій з боку посадових осіб Концерну «Військторгсервіс». Підставою для звернення до Президента України стала проведена ним оцінка дій керівника Концерну «Військторгсервіс», з врахуванням інформації, отриманої від засобів медіа (Корупція в Міноборони: ДБР затримало посередників, що мали передати посадовцям $30 тисяч - Детальніше читайте на УНІАН: https://www.unian.ua/society/10438557-korupciya-v-minoboroni-dbr-zatrimalo-poserednikiv-shcho-mali-peredati-posadovcyam-30-tisyach.html) відкритих кримінальних проваджень по справам №734/966/17, №554/1845/. Мета звернення - проведення незалежного розслідування в діяльності Концерну «Військторгсервіс». Вважає, що інформація, яку просить спростувати позивач, не містить жодних фактичних даних, а лише містить оціночні висловлювання відповідача у зв`язку з наявними спорами між Фондом держмайна та ТОВ «Саната-Н» щодо прав на майно Балансоутримувача філії Концерну «Військторгсервіс», які виникли з часу перебування позивача на посаді Концерну «Військторгсервіс», що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Оскільки позивач - публічна особа, вона має бути готовою до підвищеного рівня критики, у порівнянні з приватною собою, в тому числі до критики у грубій формі. Адже публічні особи є об`єктом прискіпливої, інколи доскіпливої уваги суспільства, на яку вони погодилися, коли обрали таку посаду. Відповідно до ст. 277 ЦК оціночні судження не є предметом судового захисту, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 7 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція). Також зазначив, що лист від 04.06.2019 по своїй суті є зверненням, право на яке надане відповідно до статті 40 Конституції України, і яке орган державної влади зобов`язаний розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Як видно з відповіді прокуратури від 02.08.2019, по фактах викладених у листі, триває кримінальне провадження, крім того надано доручення відповідним державним органам на проведення перевірок. До того ж, у випадку, коли особа звертається до відповідних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. Оскільки позивач суду не надав доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації щодо нього та порушення внаслідок цього його особистих немайнових прав, зокрема їх обмеження та неможливості реалізації, позовні вимоги вважає є безпідставними та необгрунтованими, а тому в їх задоволенні просить відмовити. У відповіді на відзив (а.с.93-97), позивач зазначив, що твердження викладені Відповідачем у звернені на адресу Президента України не є оціночними судженнями, а є наклепом та висловлюваннями, які містять фактичні дані. У відповідності до ст. 30 ЗУ «Про Інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Водночас, фактичними даними визнається об`єктивна інформація про факти, явища, події, на підставі якої беззаперечно можна стверджувати про їх реальне існування у матеріальному світі. Фактичні дані можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, справжності. Вважає, що твердження Відповідача викладені у зверненні на адресу Президента України про нібито корупційні дії позивача, є саме фактичними даними і можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, справжності. Так, відповідач вказує, «що куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан [PERSON], він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім почав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах почне процедуру повернення майна об`єктів нерухомості». Наведені твердження дають всі підстави вважати їх не оціночними судженнями, і саме фактичними даними так як вони носять об`єктивну інформацію про факти, явища, події, на підставі якої беззаперечно можна стверджувати про їх реальне існування у матеріальному світі. Вони як фактичні дані можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, справжності. Перевірити їх можна перш за все доказами наданими з боку Відповідача, а саме належними доказами кому і за яких умов позивач погрожував чи кого і в який спосіб шантажував. Таким чином, твердження про приналежність тверджень Відповідача, викладених у зверненні Президенту України до оціночних суджень не відповідає дійсності. Вважає за необхідне відзначити, що постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 р. №1 визначено, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. За таких обставин просить позов задовільнити. Ухвалою суду від 16.10.2019 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.01.2020 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 18.03.2020 закрито підготовче провадження та приначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання повторно не з"явилися позивач та представник третьої особи на стороні позивача, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція. Позивачем надано клопотання про відкладення судового засідання, в якому одночасно зазначив про підтримання позову у разі неможливості відкладення розгляду справи. Представник третьої особи про причину неявки суду не повідомив. Враховуючи повторну неявку в судове засідання позивача та представника третьої особи, суд,

Outcome: partial