Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що сторони проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, та на її утримання, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, а також на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця за період з 25.10.2013 року по дату подання позивачем позову до суду. Представник позивача [PERSON], який діє згідно довіреності від 20.07.2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в частині стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, які і просив задоволити. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] не підтримав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні частково визнали заявлені вимоги [PERSON] Утримувати позивача відповідач відмовляється посилаючись на те, що позивач працює і утримання не потребує. Тобто, відповідач згоден надавати позивачу на утримання сина 1/6 частини з його доходу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що сторони від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає разом із матір"ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Суд приймає до уваги пояснення відповідача, однак це не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу дружині. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач працює в Київській міській митниці Державної фіскальної сліжби та має дохід, доказів про незадовільний стан здоров'я відповідач не надав. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved