Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначав, що 01 серпня 2020 року, приблизно о 07 годині 40 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW 530і», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині автодороги Василівка-Бердянськ, з боку м. Василівки в напрямку м. Бердянська, на території Василівського району, Запорізької області. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась пасажир [PERSON] , яка позивачу доводилася донькою. Під час руху в районі 14 км + 120 м вказаної автодороги водій [PERSON] , з метою виконання обгону попутного автомобіля, змінив напрямок руху вліво і виїхав на смугу зустрічного руху. Після чого, рухаючись по зустрічній смузі руху, з метою повернення на смугу свого руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вправо та застосував гальмування, допустив занос керованого ним транспортного засобу, після чого автомобіль, в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем «MAN TGS 19.400», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SIKT 24Р», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному йому напрямку. Внаслідок даної ДТП, водій автомобіля [PERSON] та пасажири його автомобіля [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] загинули на місці пригоди. Позивач зазначав, що він як батько загиблої в ДТП, який досяг пенсійного віку встановленого законом та до дня смерті доньки знаходився на її утриманні, має право з урахуванням загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. Враховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати на момент ДТП становив 4723 грн., то розмір відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника становить - 170028 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Відповідач, не погоджуючись із позовом подав відзив. У позові просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами факту перебування останнього на утриманні загиблого на момент його смерті. Крім того, позивач отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлих батьків [PERSON] і [PERSON] , натомість пенсія по втраті годувальника за померлу доньку [PERSON] позивачу не призначалася. Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. Як вбачається з матеріалів постанови про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2020 року, 01 серпня 2020 року приблизно о 07:40 год. на автомобільній дорозі Василівка-Бердянськ у Запорізькій області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «BMW 530і», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який змінив напрямок руху, допустив занос керованого ним транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався в зустрічному йому напрямку. Внаслідок даної ДТП, водій автомобіля [PERSON] та пасажири його автомобіля [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] загинули на місці пригоди. Кримінальне провадження закрито у зв`язку зі смертю підозрюваного. Зі змісту цієї постанови вбачається, що позивач не мав статусу потерпілого у вказаному кримінальному провадженні. Жодного доказу, який би підтверджував, що померла [PERSON] доводилася позивачу донькою до позовної заяви не додано. Зі змісту листів, які направлялися представником позивача на адресу відповідача вбачається, що такі документи у позивача наявні, їх копії надсилались на адресу відповідача. Отже, додати такі документи до позовної заяви позивач мав можливість, проте з невідомих суду причин не зробив цього. Так само не додано документ, з якого б суд міг встановити, що відповідальність водія транспортного засобу «BMW 530і», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована відповідачем. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Згідно заявлених позовних вимог [PERSON] просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, тобто доньки у розмірі 170208 грн. з посиланням на те, що являється пенсіонером та мав право на утримання від своєї загиблої доньки з урахуванням положень ст. 1200 ЦК України, а тому має право на страхове відшкодування в заявленому розмірі. Годувальник - це особа, на утриманні якої перебувають непрацездатні члени сім`ї. Такими вважаються ті, хто є чи був на повному утриманні годувальника або одержують від нього допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом існування. Позивачем не надано доказів родинного зв`язку з померлою [PERSON] , доказів того, що померла була його годувальником, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника задоволенню не підлягають, так як є недоведеними. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в силу закону, був звільнений від сплати судового збору за подання позову. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed