Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON]. діючи в інтересах та за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів у якому просить суд виселити останніх з належного їй житлового будинку, розташованого по вул.. Садова, 26 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування від 26.12.2005 року та договору купівлі-продажу від 27.07.2015 року належить житловий будинок №26, розташований по вул.. Садова в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Однак після вселення в будинок в ньому продовжували проживати без правових підстав [PERSON] та [PERSON], як члени сімї колишнього власника та на неодноразові звернення позивача, щодо звільнення приміщення, відповідачі не реагують, звільняти житлове приміщення не бажають. В судовому засідання представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала заяву про зміну предмету позову, в якій посилаючись на обставини викладені у позовній заяві про виселення, з урахуванням того, що відповідачі в добровільному порядку змінили місце проживання та у належному їй будинку після звернення до суду з відповідним позовом не проживають, однак продовжують бути зареєстрованими у ньому, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування відповідним житловим приміщенням житловим будинком №26, розташований по вул.. Садова в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. В ході розгляду справи по суті, [PERSON] свої вимоги підтримала у повному обсязі, вказуючи, що реєстрація відповідачів у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, порушує права останньої щодо вільного володіння, розпорядження ат користування її власністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, подавши заяву про визнання позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що з 27 липня 2015 року [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по вул.. Садова, 26 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Вказаного ж дня, право власності позивача на придбане житлове приміщення було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON]. діючи в інтересах [PERSON] зазначала, що відповідачі не вчиняють дії, направлених на скасування реєстрації їх місця проживання за зазначеною адресою, чим порушують її право власності, тим самим чинять перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном. Так, норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При розгляді даної справи про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, слід розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст. 346 ЦК України). Встановлено, що позивач набула право власності на житловий будинок в результаті її придбання на підставі відповідної цивільно-правової угоди. Таким чином, з моменту продажу будинку право власності колишнього власника, є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування будинком, що нерозривно пов'язано з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім»ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. За таких обставин єдиним власником спірного будинку є позивач [PERSON] Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивач є єдиним власником житлового будинку, розташованого по вул.. Садова, 26 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області в якому відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на нього за колишнім власником, членами сімї якого є відповідачі по справі, й відповідно після припинення права користування будинком колишнім власником та членами його сім»ї, чим порушують право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved