Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до до ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 05 листопада 2012 року він працював охоронником відділу охорони ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар". 17 березня 2014 року його було звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно Наказу № 38-ку від 14.03.2014 року. В день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 438,00 грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсацію з урахуванням індексу споживчих цін у розмірі 123 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Позивач позов підтримав та вказав на обста та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, повідомлень про причини неявки або клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. В судовому засідання 22 липня 2014 року представник відповідача надав до суду заперечення проти позову, відповідно до якого зазначив, що позивач притягався до дисциплінарної відповідальності,тому розмір суми,належної позивачеві при звільненні до видачі за період вересень 2013 року по березень 2014 року складає 8 325,27 грн; щодо вимог про відшкодування моральноїшкоди зазначає, що до позовної заяви не додані докази, які належним чином підтверджують характер та обсяг страждань позивача; просить відмовити у задоволенні позову. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши усі матеріали справи, суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них трудові правовідносини. Судом встановлено, що, виходячи із запису у трудовій книжці Наказом № 64-кр від 02 листопада 20111 року позивача прийнято на роботу охоронником до відділу охорони ПАТ "Констар" (а.с. 6, 7). Наказом № 38-ку від 14 березня 2014 року про припинення трудового договору [PERSON] звільнений із займаної посади охоронця згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України "По скороченню штатів", про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис від 17 березня 2014 року (а.с. 8, 9). Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (ст. 97 КЗпП України, ст. 15, 24 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до вимог ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Судом встановлено, що в порушення вказаних вимог норм матеріального права позивачеві заробітна плата у період з вересня 2013 року по березень 2014 року не виплачувалась, під час його звільнення адміністрацією ПАТ "Констар" остаточного розрахунку з ним не було проведено. Матеріалами справи, зокрема довідкою ПАТ «Констар» від 22 липня 2014 року № 151/247 (а.с. 33), встановлено, що відповідачем була нарахована позивачу за березень 2014 року сума 2 790,80 грн, до якої увійшли крім нарахованої заробітної плати за період роботи у березні 2014 року сума вихідної допомоги при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України - 1 529,44 грн, компенсація за невикористану відпустку в розмірі 381,12 грн. Але в зв"язку з тим, що позивач наказом підприємства ПАТ "Констар" № 12-с від 14 березня 2014 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі свого середнього заробітку за неналежне виконання своїх посадових обов"язків, в результаті яких підприємству була завідана значна матеріальна шкода (а.с. 34), з суми, належної позивачеві при звільненні було відраховано 1 529,44 грн (розмір його місячного заробітку). Однак, враховуючи те, що представником відповідача до суду не надане розпорядження ПАТ "Констар" про покриття матеріальної шкоди за рахунок середньомісячного заробітку позивача, суд не може взяти до уваги доводи відповідача щодо стягнення з позивача компенсацію матеріальної шкоди завданої підприємству у розмірі 1 529,44 грн. Таким чином, розмір суми, належної позивачеві при звільненні до видачі за період вересень 2013 року по березень 2014 року, відповідно до довідки ПАТ «Констар» від 22 липня 2014 року № 151/247 (а.с. 33) складає 8 325, 27 грн. З огляду на викладені обставини справи та положення норм матеріального права, суд доходить висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, внаслідок чого з відповідача ПАТ «Констар» підлягає стягненню на користь заборгованість за період з вересня 2013 року по березень 2014 року у розмірі 8 325, 27 грн. Окрім того, на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена сума вихідної допомоги. Позивач просив стягнути вихідну допомогу у розмірі 1313 грн 18 коп, однак згідно довідки ПАТ «Констар» від 22 липня 2014 року № 151/247 (а.с. 33) сума нарахованої вихідноїдопомоги у розмірі одноо середньомісячного заробітку складає 1529,27 грн Суд роз'яснював позивачеві його право на збільшення розміру позовних вимог з урахуванням розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати згідно відомостей, наданих відповідачем, однак позивач таким правом не скористався. Таким чином, враховуючи диспозитивність судового процесу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вихідної допомоги у розмірі 1313,18 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки Криворізького міського центру зайнятості № 03-07/10184 від 18 вересня 2014 року дохід позивача з 19 березня 2014 року по 31серпня 2014 року становить 4 152,44 грн Таким чином, на підставі викладеного та враховуючи, що на день розгляду справи відповідачем не проведено належного розрахунку з позивачем на день його звільнення, з відповідача на користь позивача за період затримки розрахунку при звільненні з 18 березня 2014 року по 19 вересня 2014 року з урахуванням виплат по безробіттю підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 4 532,36 грн. Суд роз'яснював позивачеві його право на збільшення розміру позовних вимог з урахуванням розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати згідно відомостей, наданих відповідачем, однак позивач таким правом не скористався. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача, стосовно того, що не виплата заробітної плати позивачеві та остатнього розрахунку з ним обумовлена скрутним фінансовим становщем підприємства, що, на думку представника відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд з цього приводу зауважує, що нормами діючого вітчизняного законодавства не передбачено, що скрутне фінансове становище може бути підставою для порушення конституційного права громадянина на оплату його праці. Також суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог щодо стягнення компенсації, виходячи з наступного Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст. 233 КЗпП України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Разом з цим, за спірний період (вересень 2013 року - березень 2013 року) згідно офіційних повідомлень Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) становив: у жовтні 2013 року по відношенню до попереднього місяця - 100,4%, у листопаді 2013 року - 100,2%, у грудні 2013 року - 100,5%, у січні 2014 року - 100,2%, у лютому 2014 року - 100,6 %, у березні 2014 року - 102, 2 %. Таким чином, виходячи з розрахунку позивача (а.с. 13), інфляційні витрати заробітної плати за вересень 2013 року становлять 30,81 грн; за жовтень 2013 року - 26,35 грн; за листопад 2013 року - 24,02 грн; за грудень 2013 року - 18,24 грн; за січень 2014 року - 16,64 грн; за лютий 2014 року - 7,46 грн,що в сумі стаовить 123,52 грн. Суд роз'яснював позивачеві його право на збільшення розміру позовних вимог з урахуванням розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати згідно відомостей, наданих відповідачем, однак позивач таким правом не скористався. Таким чином, суд

Outcome: partial