Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2015 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку в місті Мелітополі по вул. Бердянській, б. 1, визнати недійсним витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2013 року, та зобовязати видати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 600,14 м?, що належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності від 22.06.2000 року. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила визнати незаконною постанову нотаріуса від 05 червня 2015 року про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку в місті Мелітополі по вул. Бердянській, б. 1. Крім того, просить визнати недійсним витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2013 року, та зобовязати видати їй свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 600,14 м?, що належала її батькові [PERSON] на підставі Державного акту про право власності від 22.06.2000 року, оскільки вона є донькою [PERSON], тому вона в порядку спадкування за законом після його смерті повинна бути власницею зазначеної земельної ділянки. Крім того, позивачка пояснює, що її батько помер 29.03.2010 року, а рішення суду, яким визнано право власності на земельну ділянку ухвалено 20.11.2012 року, тобто вже після смерті [PERSON] Представник відповідача [PERSON] міської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність, заперечень проти рішення суду не має. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що право власності на земельну ділянку, площею 600,14 кв.м. кадастровий номер 23100700000:02:038:0001, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, визнано за нею з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року на підставі рішення суду від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили та є обовязковим до виконання. Тобто вказана земельна ділянка не є спадковим майном після смерті [PERSON], а тому [PERSON], як спадкоємиця [PERSON] не має жодних прав на вказану земельну ділянку. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №\~1952-IV визначено: -Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Положенням п.1 ч.1 ст.4. вищевказаного Закону передбачено "обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, ….. а саме: право власності на нерухоме майно". Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України "право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації". 20 листопада 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 2-421/2012 винесено рішення про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 600,14 кв.м. кадастровий номер 23100700000:02:038:0001, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду від 28 березня 2013 року. Таким чином, суд критично ставиться до пояснень [PERSON], з приводу того, що їй на підставі права власності в порядку спадкування повинна належати земельна ділянка, площею 600,14 кв.м. кадастровий номер 23100700000:02:038:0001, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1 так як її батько [PERSON] не відмовився від права власності на вищезазначену земельну ділянку за життя, і вона як його дочка є спадкоємицею вказаної земельної ділянки, з наступних підстав. 29 березня 2010 року помер [PERSON] /а.с. 92/, який є батьком позивачки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а так як право на земельну ділянку, площею 600,14 кв.м. кадастровий номер 23100700000:02:038:0001, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року визнано за [PERSON], то вказана земельна ділянка не входить до спадкової маси після смерті [PERSON] Отже Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2015 року /а.с. 111/, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку в м. Мелітополі по вул. Бердянській, 1, є цілком законною обґрунтованою та такою що не підлягає скасуванню. З вищенаведеного вбачається, що за [PERSON] дійсно зареєстровано право власності земельну ділянку, площею 600,14 кв.м. кадастровий номер 23100700000:02:038:0001, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 7869289 від 13.08.2013 року. /а.с. 197/ [PERSON] видано на підставі вищезазначеного рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року. Проте позовні вимоги щодо скасування вищезазначеного витягу, є неприйнятними, скільки витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 7869289 від 13.08.2013 року не є правовстановлюючим документом, а тільки посвідчує факт реєстрації права власності. Статтею 41 Конституції України гарантується що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 3. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Суд критично ставиться до посилань позивачки, стосовно того що рішення суду від 20 листопада 2012 року, яким визнано право власності на спірну стосовно вказаної ділянки земельну ділянку за [PERSON] ухвалено вже після смерті її батька [PERSON], оскільки спір розглядався судом з 2009 року та первинно позов було предявлено саме до власника земельної ділянки [PERSON], а вже згодом після смерті [PERSON] до участі у справі в якості відповідача була залучена [PERSON] - дочка та спадкоємиця [PERSON] Крім того, вказаний позов був предметом розгляду в судах першої та другою інстанції, проте [PERSON] не скористалась своїм правом на оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року та Ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року до касаційної інстанції. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 600,14 м?, що належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності від 22.06.2000 року, не підлягають задоволенню, оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 600,14 кв.м. кадастровий номер 23100700000:02:038:0001, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, визнано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та є обовязковим до виконання.

Outcome: dismissed