Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач зверувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , між ПАТ СК "ВУСО" і [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/4564209 від 31.07.2010 р., за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля УАЗ 3151, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 05 лютого 2011 р. на перетині вул. 50-ти років Жовтня з вул. Центральною сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю Забезпеченого ТЗ під керуванням [PERSON] та автомобілем ТАГАЗ - С - 100,державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою відділом ВДАІ з обслуговування адміністративної території міста Дніпропетровськ, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є [PERSON]. Його вина чітко встановлена Постановою Петропавлівського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2011 року. Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV від 01.07.2004 р., при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до Звіту авто товарознавчого дослідження № 037 від 07.02.2010 р., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Пошкодженого ТЗ склав, 5 845 грн. 95 коп. Позивачем сплачено на користь постраждалої особи страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності Страховика встановленого Полісом, в сумі 5 335 грн. 95 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 ЗУ "Про страхування", 35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі звернення ПАТ СК "Страхові гарантії", та страхового акту 1079 - 24 від 06.04.2011 р. Факт здійснення даної виплати, підтверджується платіжним дорученням № 13363 від 31.10.2011 р. Частина 1 ст. 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Постанова Петропавлівського районного суду м. Дніпропетровська встановлює вину Відповідача у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Довідка ВДАІ з обслуговування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/4564209 від 31.07.2010 р., підтверджує факт укладення між ПАТ СК "ВУСО" та відповідачем договору страхування. Звіт про оцінку транспортного засобу № 037 підтверджує розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого ТЗ. Страховий акт № 1079 - 24 від 31.10.2011 р. є підставами для виплати страхового відшкодування. Платіжне доручення № 13363 від 31.10.2011 р., підтвердження здійснення виплати Позивачем на користь потерпілої особи. Просить суд: 1. Позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ СК "ВУСО" суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 5 335 (п`ять тисяч триста тридцять п`ять) гривні 95 коп. 2. Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО" витрати на оплату судового збору. Сторони в судове засідання не з"явилися. Представник позивача в своїй заяві ( клопотанні ) просить суд справу заслухати без нього. Позов підтримує та просить його задовольнити. Не заперечують проти прийняття заочного рішення . Відповідач в своїй заяві просить суд також справу розглянути без нього . Позов не визнає повністю. Надає свої письмові заперечення . Просить суд в позові відмовити . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.02.2011 р. о 12.40 в с. Осадче , на перехресті вул. 50 років Жовтня та вул. Центральна гр. [PERSON] , керуючи автомобілем УАЗ-315140 д.н. [NUMBER] під час снігу при відсутності в районі перехрестя знаків пріоритету , не надав перевагу в русі автомобілю ТАГАЗ -С-100 , д.н. [NUMBER] , який знаходився та рухався через перехресті доріг з правої сторони від нього , в результаті чого допустив з останнім зіткнення , спричинивши автомобілям механічні пошкодження . Винним у вказаній ДТП згідно постанови Петропавлівського районного суду районного суду Дніпропетровської області 07.02.2011 р. в адміністративній справі № 3-134/2011 визнано [PERSON] . Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина позивача встановлена та не підлягає доказуванню. В той же час , згідно реквізітів технічного паспорта забезпеченого транспорта власником автомобіля УАЗ-31514 , реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] і на час вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано у позивача , згідно поліса № ВЕ 454209 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Таким чином , відповідач керував вищезазначеним автомобілем на цивільно-правовій підставі - на підставі доручення . Також встановлено , що відповідач має посвідчення на право керування транспортними засобами , категорія "В" ( талон до посвідчення [NUMBER]) . Стаття 993 ЦК України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме: «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки». За ст. 1191 ЦК України: «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом». Однак , на думку суду дане право у страховика ( в даному випадку у позивача ) може настати тільки при певних умовах. Відповідно до ст. 38.1.1 п.п. а, б , в,г,г" та пп. 38.1.1-ґ п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він : - "а" - керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Позивач не надав суду жодного доказу щодо вищезазначеного . Позивач посилається тільки на ту підставі , що відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку ( ДТП ) у строки і умови визначені п.п. 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 вказаного Закону. Суд не погоджується з даним обгрунтуванням . В матеріалах справи є довідка ІАП ВДАІ з обслуговування Петропавлівського району ( вих. № 14/22/-103 від 07.02.2011 р. на ім"я [PERSON] , власника пошкодженого автомобіля . В даній довідці зазначається про час та місце ДТП та зазначається факт механічного пошкодження легкового автомобіля ТАГАЗ-100 , н.з [NUMBER] . Крім того , під час розгляду адміністративної справи № 3-134/2011 р. у Петропавлівському районному суді Дніпропетровської області був присутній власник вказаного автомобіля [PERSON] і останній давав суду пояснення щодо обставин ДТП. Відповідно ст. 33 З У «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Враховуючи вищезазначене , суд дійшов висновку , що відповідач в даній конкретній ситуації не несе обов"язку повідомляти страхову компанію про настання страхового випадку , так як він не укладав договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності . Даний договір , як зазналося вище , було укладено власником забезпеченого транспортного засобу [PERSON] , який і повідомив страховика про факт ДТП. Крім того, своєчасність повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку підтверджується і фактом виплати ПАТ СК «ВУСО», яка була страховиком [PERSON] за заявою [PERSON] ( без дати ). За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того , суд бере до уваги і письмові заперечення відповідача щодо розрізнення понять " регрес" та " суброгація , а також про застосування строків позовної давності. Згідно із пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів, та вимог закону суд прийшов до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються статтею 993 ЦК України, тобто відбувалась лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання (суброгація). Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки ( ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається , що ДТП сталася 05.02.2011 р. В той же час позивач звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області тільки 28.03.2014 р. , про що свідчить штамп поштового відділення " Укрпошта". Питання про поновлення даного строку позивач перед судом не ставить. Отже , право позивача на позов у розумінні одержання судового захисту погашено у процесуальному аспекті. На підставі ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed