Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

01.06.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості за Договором фінансового лізингу № ЧГ - 271119/423 від 27.11.2019, в прохальній частині якої позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: 1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі та вирішити справу в порядку спрощеного позовного провадження. 2. Стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», податковий номер 42441539, заборгованість, пеню, 3 відсотки річних, штраф та збитки на загальну суму 34964,50 (Тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні 50 копійок), яка складається із: - 4408,87 грн. - заборгованість зі сплати лізингових платежів (винагорода лізингодавця); - 22,00 грн. - 3% річних; - 130,91 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за увесь період прострочення; - 13807,97 - сума штрафу у розмірі 10% від вартості предмета лізингу, за дострокове припинення договору; - 16594,75 грн. - компенсація збитків за ушкодження предмета лізингу. 3. Вирішити питання про відшкодування Позивачу судових витрату справі. 01.06.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 01.06.2020 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 12 год. 00 хв. 17.07.2020 року. 17.07.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 15 год. 00 хв. 28.09.2020 року в зв`язку з неявкою сторін по справі. 28.09.2020 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання по даній справі, по результатах якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на14 год. 00 хв. 11.11.2020 року. В судовому засіданні, яке відбулося 11.11.2020 року, представник позивача Орлова О.Г. позов підтримала, обгрунтовувала свою правову позицію обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні, яке відбулося 11.11.2020 року, відповідач [PERSON] заперечував проти позову в повному обсязі, вважав, що позов є необгрунтований, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як на даний час існує пандемія, та є постанова КМУ України, яка дозволяла йому взяти кредитну відпустку, але позивач на його думку, - незаконно не надав йому такої можливості. Він не має змоги платити платежі по договору лізингу, адже втратив своє джерело прибутку, в пошкодженні автомобіля він невинуватий, а тому, на його думку, - немає правових підстав для задоволення позову. Суд, силухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. В даному випадку позов поданий про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу, та стягнення компенсації збитків за ушкодження предмету лізингу, тому підлягають застосуванню положення за ч. 1 ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування це - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місце проживання, це - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до п.п. 7, 9 Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», - реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документа, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки, яка видана 09.06.2020 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач по справі, - [PERSON] , [INFO] , з 21.03.2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також вищевказана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] підтверджується посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , яка видана 05.07.2013 року органом 3201. Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] , та його постійної реєстрації, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України. Суб`єкти спору: - Позивачем по даній справі є юридична особа, - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», ЄДРПОУ 42441539, 04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар - Запольського, буд. 5, офіс 220, IBAN [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», МФО 320649. - Відповідачем по даній справі є фізична особа, - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] Обставини справи щодо виникнення спору між сторонами, які встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. 27 листопада 2019 року між позивачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», та відповідачем, - [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № ЧГ - 271119/423. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положенням Цивільного кодексу України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно п. 1.1. Загальних умов Договору (Додаток № 93 до Договору) Лізингодавець (Позивач) на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов`язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, у тимчасове володіння та користування за плату майно, бувше у використанні (далі - Предмет лізингу), найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Спеціфікації (Додаток №2 до Договору), а Лізингоодержувач (Відповідач) зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. Свої зобов`язання Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, - придбав предмет лізингу, а саме, - автомобіль DAIHATSU SIRION, 2006 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 8043 від 27.11.2019 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] (копія міститься в матеріалах справи) та передав його у користування Відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 27.11.2019 року (копія копія міститься в матеріалах справи). Отже, що стосується стягнення з відповідача простроченої заборгованості за договором лізингу, то суд зазначає наступне: - відповідно до статті 2 Загальних умов договору фінансового лізингу Відповідач повинен сплачувати лізингові платежі, які складаються з авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості Предмета лізингу та винагороду (комісію) Лізингодавця, в порядку, строки та у розмірі, які встановлюються у Додатку № 1 до Договору. Всі платежі за користування відповідним Предметом лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставляння та отримання рахунків Лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися Лізингодавцем по факсу та/або на е-mail Лізингоодержувача. Відповідач оплатив авансовий платіж та в повному обсязі здійснював оплату щомісячних лізинговий платежів, але 10.04.2020 року відповідач подав на адресу позивача Заязу, якою ініціював повернення Предмета лізингу, що підтверджується Актом повернення майна з фінансового лізингу в зв`язку з відмовою від Договору за ініціативою Лізингоодержувача від 13,04.2020 р. (копія міститься в матеріалах справи), що спричинило дострокове розірвання Договору фінансового лізингу № ЧГ-271119/423 за ініціативою Лізингоодержувача/Відповідача. Відповідно до п. 8.9. Загальних умов Договору, Лізингоодержувач має право достроково в односторонньому порядку розірвати Договір (відмовитися від Договору) та повернути Предмет лізингу з власної ініціативи, письмово повідомивши про це Лізингодавця. Відповідно до ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмов від договору у повному обсязі, якщо таке право встановлено договором або законом, договір є розірваним. Згідно ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. Наслідком відмови від договору є одночасно відмова як від прав за цим правочином так і від зобов`язань, у зв`язку із чим Лізингодавець втрачає право на отримання лізингових платежів в частині вартості предмета лізингу, а також в нього відсутній обов`язок передання предмета лізингу у власність Відповідача. При цьому Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити Лізингодавцю усі платежі за Договором, належні до сплати згідно з Графіком платежів та несплачені: - витрати, понесені Лізингодавцем у зв`язку з виконанням Договору (у тому числі у зв`язку з вилученням/поверненням Предмета лізингу, транспортуванням, тощо); - передбачені Договором або чинним законодавством України штрафні санкції, а також штраф, передбачений п.6.2.5 Загальних умов, та повернути Предмет лізингу Лізингодавцю в місці та час, вказані Лізингодавцем, на підставі Акта повернення майна з фінансового лізингу. Отже, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 26.05.2020 року становить 34 964.50 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири грн. 50 коп.). За результатами здійснених розрахунків, станом на дату подання позовної заяви - 26.05.2020 р. розраховані суми: - Прострочена заборгованість за Договором фінансового лізингу № ЧГ-271119/423 від 27.11.2019 у загальному розмірі 4408,87 (Чотири тисячі чотириста вісім грн. 87 коп.); - Нарахована пеня на загальну суму 130,91 (Сто тридцять грн. 91 коп.); На підставі ст.625 ЦК України розраховано: - 3% річних - у розмірі 22,00 (Двадцять дві грн. 00 коп.); - Збитки за ушкоджений Предмет лізингу - у розмірі 16594,75 (Шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири грн. 75 коп.): - Штраф за дострокове припинення договору - у розмірі 13807,97 (Тринадцять тисяч вісімсот сім грн. 97 коп.). Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частина 1 статті 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (Лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане Лізингодавцем, відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з приписами статей 526 ЦК України та 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитнів відповідно до закону та договору. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, Позивачем на адресу Відповідача було направлено Досудову вимогу (вих. № АЛ-37 від 21.04.2020 р.) цінним листом, щодо сплати заборгованості, (копія міститься в матеріалах справи). Незважаючи на спроби Позивача врегулювати спір в досудовому порядку, Відповідачем було проігноровано всі спроби Позивача та не задоволено його законні вимоги. Отже, станом на час подання позовної заяви, 26.05.2020 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить кошти в розмірі 34964 (Тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири грн.) 50 коп. Вищевказана сума включає в себе: - прострочена непогашена заборгованість, яка є комісією Лізингодавця на суму 4408,87 (Чотири тисячі чотириста вісім грн.) 87 коп.; - 130,91 (Сто тридцять грн.) 91коп., - пеня; - 22,00 (Двадцять дві грн.) 00 коп. - 3% річних; - 16594,75 (Шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири грн.) 75 коп., - компенсація збитків за ушкоджений предмет лізингу; - 13807,97 (Тринадцять тисяч вісімсот сім грн.) 97 коп., - штраф за дострокове припинення договору. Зазначена заборгованість виникла через порушення Відповідачем умов Договору щодо своєчасної сплати платежів за Договором фінансового лізингу за період з 28.03.2020 р. (дата виникнення боргу) по 26.05.2020 р. (дата подання позову), чим нанесена шкода господарським інтересам лізингодавця. Таким чином, ціною позову є сума 34964 (Тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири грн.) 50 коп., - заборгованість зі сплати лізингових платежів, в частині винагороди Лізингодавця/Позивача, нараховану пеню, 3 відсотка річних, компенсація збитку за ушкоджений Предмет лізингу, штраф за дострокове припинення Договору. Обґрунтований розрахунок заборгованості Заборгованість зі сплати лізингових платежів згідно Договору фінансового лізингу, яка станом на дату розірвання Договору складала - 4 408,87 грн. Пеня (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ) - в межах річного строк, на загальну суму 130 (сто тридцять) грн. 91 коп. На підставі ст. 625 ЦК України розраховано 3 % річних у розмірі 22 (двадцять дві) грн. 00 коп. Окрім того, збитки лізингодавця (позивача) у зв`язку із настанням страхового випадку з Предметом лізингу становлять 16594 (шістнадцять тисяч п`ятьсот дев`яносто чотири) грн. 75 коп, з огляду на наступне: Відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» та на виконання умов, передбачених статтею 5 Загальних умов Договору фінансового лізингу, 28.11.2019 року між Лізингодавецем, як Страхувальником (Позивач) та ПАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (Страховик) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Договір страхування) терміном на один рік (копія міститься в матеріалах справи). Відповідно до статті 4 Загальних умов Договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач (Відповідач) зобов`язаний використовувати Предмет лізингу за його призначенням, а саме: тримати Предмет лізингу у справному стані, дотримуватись відповідних стандартів, технічних умов, не допускати експлуатацію Предмета лізингу за умов та способом, що порушує умови Договорів страхування та/або правил страхування, або якщо така експлуатація може призвести до ситуації, з якій Предмет лізингу стане незатрахованим та/або у страховій компанії виникнуть підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також, відповідно до статті 5 Загальних умов Договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач зобов`язаний належним чином, своєчасно і в повному обсязі виконувати і дотримуватися умов договорів страхування та правил страхування Страховика, а саме у разі настання з Предметом лізингу страхового випадку Лізингоодержувач зобов`язаний негайно вжити всіх заходів щодо належного оформлення такого страхового випадку, надати необхідні документи для оплати страховиком страхового відшкодування. Отже, в період дії Договору страхування, а саме: 17.12.2019 року з Предметом лізингу стався страховий випадок - ДТП за участю автомобіля, що є Предметом лізингу, в результаті якого Предмет лізингу отримав пошкодженя. Відповідачем було подано заяву до Позивача щодо отримання від Страхової компанії «АRХ» суму збитку за страховим випадком, що стався «17»грудня 2019 р. та перерахування отриманого відшкодування на рахунок Відповідача (копія заяви міститься в матеріалах справи). Позивач, як власник транспортного засобу та потерпіла сторона в ДТП, направив заяву до АТ «СК «АРКС» з проханням здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 16594,75 грн., розрахованому АТ «СК «АРКС» на банківські реквізити Відповідача/Лізингоодержувача (копія міститься в матеріалах справи). Виплату страхового відшкодування Страхова компанія здійснила, що підтверджується платіжним дорученням № 648471 від 03.03.2020 p., яку Позивач отримав від CK «АРКС» на свій письмовий запит (копія міститься в матеріалах справи). Проте, пошкодження, які стались в наслідок ДТП, - Відповідачем усунето не було. Протягом строку лізингу витрати на утримання предмета лізингу, пов`язані з його експлуатацією, технічним обслуговуванням та ремонтом, несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором чи законом, - це загальне правило, передбачене ч. 2 ст. 14 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до п. 8.5. Загальних умов Договору Лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у справному стані з усіма його складовими частинами, обладнанням та документами, у тому числі отриманим згідно з Актом прийому-передачі. Стан, в якому Предмет лізингу повертається/ (вилучається) фіксується в Акті повернення (вилучення) Предмета лізингу, враховуючи умови нормального зносу. Відповідно до п. 6.1. Загальних умов Договору, будь-які збитки, завдані невиконанням, неналежним виконанням Стороною своїх зобов`язань за Договором, будь-які документально підтверджені витрати, понесені Лізингодавцем, підлягають відшкодуванню винною Стороною в повному обсязі. Під збитками розуміються витрати, що поніс або понесе для відновлення своїх прав і інтересів Лізингодавець, що були порушені, втрата, псування або ушкодження Предмета лізингу (реальний збиток), а також не одержані Лізингодавцем прибутки, які він одержав би при звичайних умовах діяльності, якби його права й інтереси не були порушені (упущена вигода). У будь-якому випадку Лізингоодержувач за власний кошт відновлює Предмет лізингу до стану, в якому він був отриманий від Лізингодавця в лізинг з урахуванням нормального зносу, або відшкодовує такі збитки (витрати), які не понесені Лізингодавцем, проте мають бути здійснені останнім для відновлення технічного стану. Враховуючи зазначене, в наслідок бездіяльності Відповідача у вигляді недотримання умов договору щодо відновлення Предмету лізингу, Позивач/Лізингодавець зазнав збитків пов`язаних із незадовільним станом Предмета лізингу після ДТП. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача коштів у виді штрафу за дострокове розірвання договору фінансового лізингу за ініціативою Лізингоодержувача у розмірі 13807,97 (тринадцять тисяч вісімсот сім грн.) 97 коп., то суд зазначає наступне: - відповідно до статті 7 ЗУ «Про фінансовий лізинг», Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Суд наголошує на тій обставині, що відмова від Договору з сторони відповідача відбулася після отримання Предмету лізингу, з сам договір фінансового вже діяв впродовж чотирьох місяців. Отже, пунктом 6.2.5. Загальних умов договору сторони передбачили, що за дострокове розірвання Договору за ініціативою Лізингоодержувача, останній сплачує на користь Лізингодавця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Предмета лізингу. Що стосується вимоги із стягнення заборгованості, то суд зазначає наступне: - Відповідно до статті 2 Загальних умов договору, Лізингоодержувач/Відповідач повинен сплачувати лізингові платежі, які складаються з авансового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості Предмета лізингу та винагороду (комісію) Лізингодавця, в порядку, строки та у розмірі згідно Графіком внесення лізингових платежів (Додаток № 1 до Договору). В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. При цьому ч. 2 ст. 16 вищевказаного Закону, передбачає саме структуру сплати, а не механізм та порядок їх виплат. Так, лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Аналогічна норма передбачена пунктом 1 ст. 627 ЦК України, згідно якої, відповідно до статті 6 цього Кодексу, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 п.1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України договір (ЦК України). Відповідно до п. 1ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частина 1 статті 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (Лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане Лізингодавцем, відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, ш,о прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець (Позивач) має право стягувати з Лізингоодержувача (Відповідача) прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Щодо правових підстав для застосування ст. 625 ЦК України щодо суми простроченої заборгованості (як частини основного зобов`язання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання основного грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора, як отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 5 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК, за своєю правовою природою також відрізняється від збитків, відшкодування яких у разі порушення-зобов`язання передбачене статтями 611 та 623 ЦК. З огляду на це стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК не зменшує розміру збитків, до них не застосовуються положення ст. 624 ЦК щодо одночасного стягнення збитків і неустойки. Щодо вимог із стягнення неустойки (пені, штрафу), то суд зазначає наступне: Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повиннг вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси друго сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою длі застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він ні приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором аб законом. На підставі ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець має прав стягувати з Лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитні відповідно до закону та договору, через це до стягнення висуваються вимоги, зазначені прохальній частині позовної заяви. Щодо строку нарахування пені та строку нарахування штрафних санкцій, то суд зазначає наступне: - Чиним законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернути до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК) для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скороче або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК), - так звана скорочена позовна давність. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК за зобов' язанням, визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Щодо вимоги стягнення штрафу у розмірі 10 % за дострокове припинення Договору фінансового лізингу, то суд зазначає наступне: Відповідно до статті 7 ЗУ «Про фінансовий лізинг», Лізингоодержувач має право відмовитися договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі, якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відмова від Договору відбулася після отримання Предмету лізингу, а сам договір фінансового вже діяв впродовж чотирьох місяців. Отже, пунктом 6.2.5. Загальних умов договору сторони передбачено, що за дострокове розірвання Договору за ініціативою Лізингоодержувача, останній сплачує на користь Лізингодавця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості Предмета лізингу. Суд зазначає, що в даному випадку позиція позивача обгрунтована та підтверджується наступними належними, допустмими письмовими доказами, які (копії яких) містяться в матеріалах справи: - Копія Договору фінансового лізингу № № ЧГ-271І19/423 з додатками; - Копія Акту приймання-передачі предмету лізингу від 27.11.2019 р. (оригінальні примірники знаходяться у сторін, можуть бути надані суду для ознайомлення); - Копія Акту повернення майна з фінансового лізингу у зв`язку із розірванням договору за ініціативою Лізингоодержувача від 13.04.2020. - Довідка про розмір заборгованості станом на 26.05.2020 р. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 2298 від 26 травня 2020 року, яка засвідчує той факт, що позивачем, - АВЕНТУС ЛІЗИНГ ТОВ при подачі позовної заяви сплачено 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, відповідно, враховуючи вищевикладені норми процесуального права, судові витрати у виді сплаченого судового збору при подачі позовної заяви слід стягнути з відповідача на користь позивача. Суд зазначає, що інших документально підтверджених судовиз витрат, які понесені позивачем, - в даній справі немає, а тому слід обмежитися стягненням з відповідача на користь позивача судових витрат у виді судового збору. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач, - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», - мали місце; - із встановлених обставин випливають правовідносини у сфері зобов`язального права та правових наслідків порушення зобов`язання, що врегульовано Главами 47, 51 ЦК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми матеріального права, - постанова Верховного Суду України від 5 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11, постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11, ст.ст. 7, 10, ч. 2 ст. 14, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. п. 1 ч. 2 ст. 11, 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 612, 625, ч. 1 ст. 627, ст. 268, 629, 651, 653, ч. 1 ст. 806 ЦК України; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved