Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

07.07.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області з вимгами: встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , проживав разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [INFO] помер батько [PERSON] , [INFO] померла мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS] . На день смерті мати була зареєстрована за вказаною адресою. По день смерті він здійснював за матір`ю постійний догляд. Брат [PERSON] з батьками не проживав, заяву про прийняття спадщини не подавав. Вважає, що оскільки він фактично проживав разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у тому числі на момент смерті останньої [INFO] , тобто на момент відкриття спадщини, то саме він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, тому необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, у підготовче судове засідання. Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Штефан Є.О. надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа [PERSON] надав заяву, в якій проти позовних вимог [PERSON] не заперечує. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦКУкраїни). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК Україниє необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Спірним є факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] в с. Козачка Зміївського району Харківської області помер [PERSON] (а. с. 11) З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] в с. Козачка Зміївського району Харківської області померла [PERSON] (а.с. 12) З довідки головного спеціаліста відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради № 174 від 15.06.2021 вбачається, що померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована станом на 12.06.2019 за адресою: [ADDRESS] . За даними будинкової книги з померлою на день смерті за вказаною адресою ніхто зареєстрований не був (а. с. 13) Актом обстеження № 26, складеним 18.06.2021 депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Аверченко В.В., підтверджується, що [PERSON] [INFO] , який зареєстрований по [ADDRESS] , з 2014 року по день смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , постійно проживав та здійснював за нею догляд, вели спільне господарство (а. с. 14) З листа приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] (а.с. 15) Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом». Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказаний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у справі № справа № 522/16268/17 від 22 квітня 2020 року. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved