Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

13 листопада 2018 р [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] посилаючись на те, що вона є власником вказаного житла, а відповідач за вказаною адресою не проживає з січня 2014 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила, що проживає в житловому будинку [ADDRESS] який належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2005 року та договору дарування частини житлового будинку від 20.12.2005 року. У належному їй будинку також зареєстровані: син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], та відповідач - колишній чоловік [PERSON], [INFO] У зв'язку із втратою родинних зв'язків [PERSON] у вказаному будинку не проживає з січня 2014 року, участі в утриманні будинку та оплаті за комунальні послуги не приймає, його реєстрація в будинку чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком. Тому просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив про причини неявки, письмовий відзив на позов не подав. Свідки [PERSON], [PERSON] показали, що дійсно з січня 2014 року відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає Через конфлікти в сім'ї поїхав до брата в Росію і з того часу в селі Губельці Славутського району не з'являється. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] що стверджується свідоцтвом про право власності на 1/2 частину будинку від 20 грудня 2005 року (а.с.9), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 грудня 2005 року (а.с.10), договором дарування 1/2 частини житлового будинку від 20 грудня 2005 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 грудня 2005 року (а.с.12). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідок Волицької сільської ради Славутського району Хмельницької області від 01.11.2018 р № 569 та від 08.11.2018 р № 580, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: власник будинку [PERSON], [INFO], колишній чоловік [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою фактично не проживає з 29.01.2014 року, син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.12.2005 року. [PERSON] після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Будь-які договори щодо порядку користування належним позивачці будинком між сторонами відсутні. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. За вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що в період з січня 2014 року він з поважних причин не проживає у будинку, належному позивачці, по [ADDRESS] а також що його відсутність в указаний період була пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо зняття з реєстрації за вказаною адресою. Тому, суд знаходить доведеним, що відсутність відповідача без поважних причин в будинку по [ADDRESS] та його небажання знятись з реєстрації за вказаною адресою чинить перешкоди власнику будинку [PERSON] у користуванні та розпорядженні належним їй будинком. Визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщенням тягне за собою зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". На підставі наведеного суд знаходить позовні вимоги підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved