Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, посилаючись на те, що 10.07.2017року, близько 01-00 год., по проспекту Центральному, біля будинку №138 в м.Миколаїв, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos TF69Y», реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] з місця події зник. Позивач зазначає, що з 05.06.2001року перебувала у шлюбі з загиблим [PERSON] , який було розірвано 13.11.2012року. Від шлюбних стосунків має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Потерпілою у кримінальному провадженні під час досудового слідства та судового провадження позивача не визнавали, самостійно з цього приводу вона не зверталася з клопотаннями, так як перебувала в шоковому стані від події. 13.12.2017року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних порушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. В задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди потерпілої [PERSON] відмовлено. У зв`язку із втратою неповнолітніми дітьми батька, який за життя опікувався дітьми, та з ціллю компенсації завданих їй та дітям емоційних страждань, пов"язаних з втратою батька, позивач просить стягнути з відповідача на її користь в інтересах неповнолітніх дітей моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 200 000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд заявленого позову без її участі у зв`язку з тим, що позивач не має можливості приймати участь в судових засіданнях. Відповідач позовні вимоги не визнав. В режимі відеоконференції з ДУ"Бердянська ВК"просив суд врахувати, що він знаходиться в місцях позбавлення волі, та не має можливості заробляти кошти. Вважає,що в даному ДТП винний не лише він, потерпілий під час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після повернення з місць позбавлення волі його чекають родичі похилого віку, матір, яка хворіє на хворобу серця, неповнолітні брат та сестра, яких він повинен утримувати. Суд, заслухавши пояснення відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.07.2017року, близько 01-00 год., по проспекту Центральному, біля будинку №138 в м.Миколаїв, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos TF69Y», реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] з місця події зник. 13.12.2017року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних порушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. В задоволенні цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди потерпілої [PERSON] відмовлено, оскільки остання є тіткою померлого [PERSON] та проживала окремо. 03 квітня 2018року ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області вирок Центрального районного суду м.Миколаєва залишено без змін. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 05.06.2001р.укладено шлюб. Данний шлюб розірвано 13.12.2012року рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва. Цим же рішення з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час ухвалення рішення судом [PERSON] ,2001р.народження, досягла повноліття. Батьком дітей, згідно свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та [NUMBER] є [PERSON] . Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимогчастини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У відповідності зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Отже, [PERSON] як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. З урахуванням принципу розумності і співмірності, непоправності втрати близької людини, неможливісті відновлення попереднього стану, за наслідками смерті діти позивача позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому, врахувавши правила частини другої статті 1193 ЦК України, те, що, як вбачається із вироку суду, потерпілий-пішоход [PERSON] був в стані сильного алкогольного сп`яніння, перебуваючи за межами перехресття [ADDRESS] , по ходу руху транспорту у напрямку вул.Садової, у невстановленому для переходу місці, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог стягнення з відповідача на користь [PERSON] , в інтерсах неповнолітнього сина [PERSON] - 50000 грн та на користь [PERSON] , яка на на час ухвалення рішення досягла повноліття - 50000 (п`ятдесят) тисяч гривень. Враховуючи те, що у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial