Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

04 серпня 2016 року позивач Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в особі голови райадміністрації І.Г. Бабека звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом в інтересах малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відомості про батька малолітнього [PERSON], внесені відповідно до ст. 126 Сімейного Кодексу України, яким є [PERSON], [INFO]. 18 червня 2015 року до Орджонікідзевського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області надійшло повідомлення про малолітніх дітей, які залишились без догляду дорослих у квартирі [ADDRESS]. В той же день працівниками сектору кримінальної міліції у справах дітей Орджонікідзевського РВ був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Малолітні діти, [PERSON], та [PERSON] були влаштовані до інфекційного відділення № 3 комунального закладу «Міська лікарня № 4 ім. Мацука». Службою у справах дітей 30 червня 2015 року з матір'ю малолітніх дітей, [PERSON], була проведена профілактична робота щодо з'ясування причин бездоглядності дітей. 03 липня 2015 року спеціалісти служби у справах дітей відвідали родину [PERSON] та [PERSON], за місцем мешкання. При відвідуванні родини в квартирі, яка є орендованою, було прибрано, був манеж, дитячі речі, іграшки та коляска. 20 липня 2015 року малолітні діти були тимчасово влаштовані до комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки», де перебувають по теперішній час. 12 серпня 2015 року на засіданні Комісії з питання захисту прав дитини було розглянуте питання щодо відвідування матір'ю, [PERSON], малолітніх дітей в комунальному закладі «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки». Згідно наданої інформації з даного закладу, за час перебування дітей у закладі ніхто з батьків або інших родичів до них не приходив, станом здоров'я не цікавився, участі у вихованні не приймав. При неодноразових відвідуваннях у подальшому родини [PERSON] та [PERSON], двері ні хто не відчиняв. Згідно інформації з районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді стало відомо, що громадянка [PERSON], разом зі своїм співмешканцем [PERSON], не працюють, на обліку в центрі зайнятості не перебувають. Сім'я [PERSON] знаходиться на обліку служби у справах дітей в період з 13 серпня 2015 року по теперішній час. Службою організовано та проведено з сім'єю виховально-профілактичні заходи по усуненню причин та умов сімейного неблагополуччя. Незважаючи на усі проведені з сім'єю виховально-профілактичні заходи, центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, службою у справах дітей, сектором кримінальної міліції [PERSON], на них не реагує, свого життя не змінює, життям та здоров'ям дітей не цікавиться, байдужа до їх долі. Усі ці фактори негативно впливають на розвиток, виховання та здоров'я малолітніх дітей в родині матері та батька. На підставі викладеного, просили суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], на користь державного закладу за місцем перебування дітей або опікуна, на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, та 1/4 частини - до досягнення повноліття молодшою дитиною, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON], на користь державного закладу за місцем перебування дитини або опікуна, на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів до досягнення повноліття, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради для подальшого їх влаштування до державного закладу або під опіку громадян. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зокрема, пояснила, що на даний час малолітні діти, [PERSON] та [PERSON] перебувають у «Центрі опіки» з 20 липня 2015 року, проте за весь час перебування відповідачі ні разу не виявили бажання навідати дітей, не цікавились їх станом здоров'я, що підтверджує факт ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились за невідомих суду причин, про день та час слухання справи неодноразово повідомлялися своєчасно та належним чином, тому суд за наявності згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Красильникова Н.В., та Органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради Смалєва Л.П., які діють на підставі довіреностей, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, що буде відповідати насамперед інтересам дітей. Представник третьої особи - Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» Кононенко Д.М., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала та пояснила, що за весь час перебування дітей у «Центрі опіки» мати жодного разу не відвідала їх, діти взагалі не пам'ятають батьків, тому вважає доцільним позов задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи - Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, у судове засідання не з'явився, від якого за підписом директора Олійник В.Є. надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності представника центру, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Жовтневим Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 07 липня 2012 року, в графі «батько» зазначений [PERSON]. Крім того, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Жовтневим Відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 14 листопада 2013 року, [PERSON] також має доньку, [PERSON], [INFO], відомості про батька в свідоцтві про народження якої записані на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2015 року до Орджонікідзевського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області надійшло повідомлення про малолітніх дітей, які залишились без догляду дорослих у квартирі [ADDRESS]. В той же день працівниками сектору кримінальної міліції у справах дітей Орджонікідзевського РВ був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Малолітні діти, [PERSON], та [PERSON] були влаштовані до інфекційного відділення № 3 комунального закладу «Міська лікарня № 4 ім. Мацука». 30 червня 2015 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей з заявою про розгляд питання щодо повернення їй малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], матір'ю яких вона є. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 03 липня 2015 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей, при відвідуванні родини [PERSON] та [PERSON], за місцем проживання за адресою: [ADDRESS], умови проживання є задовільними, у квартирі є манеж, дитячі речі, іграшки та коляска. Зі слів батьків, [PERSON] та [PERSON], вони залишили своїх дітей на два дні на знайомих, а самі поїхали працевлаштовуватись до міста Києва. На даний час бажають повернути дітей у сім'ю. Натомість, необхідні для розгляду цього питання документи [PERSON] надані не були, у зв'язку з чим 20 липня 2015 року малолітні діти були тимчасово влаштовані до комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки», де перебувають по теперішній час. 12 серпня 2015 року на засіданні Комісії з питання захисту прав дитини було розглянуте питання щодо відвідування матір'ю, [PERSON], малолітніх дітей в комунальному закладі «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки». Згідно наданої інформації з комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку» від 14 вересня 2015 року та 17 березня 2016 року, з 21 липня 2015 року у даному закладі на повному державному забезпеченні знаходяться малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За весь час перебування дітей у закладі ніхто з батьків або інших родичів до них не приходив, станом здоров'я не цікавився, участі у вихованні не приймав. З інформації про стан здоров'я вихованців дитячого будинку «Центр опіки» від 06 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], надійшли до дитячого будинку «Центр опіки» 21 липня 2015 року, знаходяться на диспансерному обліку у педіатра, психіатра з діагнозами: змішані специфічні розлади психологічного розвитку (затримка психо-мовного розвитку). Зокрема, згідно довідки Центру Первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Маріуполя від 09 липня 2015 року, неповнолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживали в районі обслуговування амбулаторії з березня 2014 року по січень 2015 року. За цей час мати була на прийому у дільничного педіатра [PERSON] нерегулярно, хоча повинна була приходити щомісяця. За 10 місяців нагляду змінила дві адреси. У подальшому відповідачі [PERSON] та [PERSON] змінили місце проживання, про яке не повідомили службу у справах дітей. Так, при неодноразовому відвідуванні їхнього місця проживання за адресою: [ADDRESS], а також місця реєстрації [PERSON] - [ADDRESS], та місця реєстрації [PERSON] - [ADDRESS], було встановлено, що відповідачі за зазначеними адресами не проживають, місце їх знаходження невідоме, що підтверджується відповідними актами обстеження умов проживання від 17 березня 2017 року, складеними спеціалістами Служби у справах дітей Лівобережної та Центральної рай адміністрацій Маріупольської міської ради. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57- 60 ЦПК України. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, діють всупереч інтересам та потребам своїх неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], що на думку суду є неприпустимим. Зокрема, згідно наданих позивачем доказів, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 02 червня 2015 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ними батьківських обов'язків, тим самим не оспорюють наявних підстав для позбавлення їх батьківських прав. Виходячи з інтересів малолітніх дітей, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що діти не проживають з батьками і вони не опікуються їхньою долею, не відвідують з ними медичних закладів, та взагалі не спілкуються з дітьми, які знаходяться на даний час у дитячому будинку, не цікавляться їхнім життям, малолітні діти не отримують від них тепла та батьківської турботи, суд вважає за можливе позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Приймаючи до уваги обставини, за якими відомості про родичів дітей, які мають бажання і можливість взяти їх на виховання відсутні, суд приходить до висновку про передачу малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради для подальшого влаштування. На підставі ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В сенсі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, з огляду на викладене, дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь фізичної особи (опікуна/піклувальника) або державної установи, під піклуванням чи опікою яких будуть перебувати малолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. З відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь фізичної особи (опікуна/піклувальника) або державної установи, під піклуванням чи опікою яких буде перебувати його малолітній син, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких підстав, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одної) гривні 20 копійок, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved