Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2006 року, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного господарства. Разом не проживають з липня 2018 року, спільного господарства не ведуть, спорів про поділ майна немає, підстав для примирення позивач не вбачає. Відповідач є платником аліментів для дітей. 25.07.2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 27.07.2018 року Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 10.09.2018 року Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.11.2018 року зупинено провадження у справі та надано строк для примирення. Позивач у судове засідання не з"явилась, через канцелярію суду направила заяву, у якій просила розглядати справу без її участі. Крім того, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання після закінчення наданого сторонам строку на примирення, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

Outcome: approved