Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

11 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог посилалася на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали у власному житловому будинку [ADDRESS] , що розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0.25 га та складається з житлового будинку, позначеного в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 27.02.2020 року літерами «А-1, а» загальною площею 121,8 кв.м, житловою - 59,4 кв.м, літньої кухні «В», сараїв «Б» і «Г», вбиральні «Д», вхідних погребів «Ж» і «З», гаражу «И», огорожі №№ 1, 2, 3 та навісу № 4. Крім цього матері на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 5323287200 :00:003:0166 розміром 1,81 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинцівської сільської ради Миргородського району і належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 071520 від 05.05.2005 року. Батько помер [INFO] в [ADDRESS]. На момент [PERSON] смерті з ним проживала його дружина [PERSON] . Заяви про прийняття спадщини не подавала. [INFO] в [ADDRESS] мати позивача померла. На момент смерті вона проживала одна. 14.05.2017року заяву про прийняття спадщини матері до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Наконечної Н.П. подали позивач та її сестра [PERSON] 17.02.2017 року між позивачем та її сестрою був укладений нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого [PERSON] із спадкового майна виділена в натурі земельна ділянка, а позивачу - житловий будинок. 14.05.2017 року приватний нотаріус Наконечна Н.П. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Правовстановлюючий документ на житловий будинок і державна реєстрація права власності на нього не оформлялися. 28.02.2020 року приватний нотаріус Наконечна Н.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок на 2/5 частки житлового будинку, помилково виходячи з того, що будинок належав на праві власності п`яти членам колгоспного двору. Зазначила, що існування колгоспного двору припинено 15 квітня 1991 року на підставі набуття чинності ЗУ "Про власність". Тобто усі члени колгоспного двору мали право на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частки кожен. Після смерті [PERSON] та [PERSON] їх частки перейшли до неї та [PERSON] , як до спадкоємців за законом. Тому, просила визнати з нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га та складається з житлового будинку, позначеного в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 27.02.2020 року літерами «А-1, а» загальною площею 121,8 кв.м, житловою - 59,4 кв.м, літньої кухні «В», сараїв «Б» і «Г», вбиральні «Д», вхідних погребів «Ж» і «З», наражу «И», огорожі №№1, 2, 3 та навісу №4. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 18 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.37). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином - судовою повісткою (а.с. 49). Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, до суду подала заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, справу просила розглянути без її участі (а.с.50). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. у разі безумовного визнання відповідачем позову, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наведенням в мотивувальній частині рішення посилань лише на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про укладення шлюбу позивача (а.с. 13, 14, 15). На день смерть останні проживав в [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] , що підтверджується довідкою Савинцівської сільської ради Миргородського району (а.с.18). [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] одна, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідко Савинцівської сільської ради Миргородського району від 02.03.2020 року (а.с.16,19). Згідно виписки погосподарської книги села Семеренки Миргродського району Полтавської області за 1991-1995 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 819, в спірному домогосподарстві проживали наступні члени сім`ї: [PERSON] - (голова домогосподарства), який помер [INFO] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (зять), [PERSON] (онука), [PERSON] (онука) (а.с.21) Згідно виписки погосподарської книги № 7 села Семеренки Миргродського району Полтавської області за 2016-2020 роки, в спірному домогосподарстві проживали наступні члени сім`ї: [PERSON] (голова домогосподарства) померла [INFO] (а.с.22). Згідно рішення виконавчого комітету Савинцівської сільської ради Миргородського району на домоволодіння [PERSON] було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.23). Згідно копії з технічного паспорту, вбачається, що будівництво спірного будинку та споруд завершилось у 1989-1990 роках (а.с.24-28). У статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті. У відповідності до ст. 5 ЦК України 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На момент закінчення будівництва, питання права власності було врегульовано нормами Цивільного кодексу Української РСР в ред. від 18.07.83 року. Зокрема, статтею 120 ЦК УРСР, визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Частиною 2 ст. 123 ЦК УРСР визначено, що розмір члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З огляду на положення тогочасного законодавства, усі члени колгоспного двору набували право власності на частку, розмір якої є рівним в порівнянні з частками інших членів двору. Згідно роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На момент закінчення будівництва, членами колгоспного двору в [ADDRESS] номер об`єкта погосподарського обліку 819 зазначені: [PERSON] - (голова домогосподарства), який помер [INFO] , [PERSON] (дружина). Згодом з 1991 року в даному будинковолодінні почали обліковуватися: [PERSON] (зять), [PERSON] (онука), [PERSON] (онука). Отже частки усіх членів колгоспного двору, зокрема [PERSON] та [PERSON] становили по 1/2 від усього майна колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] . На момент смерті, [PERSON] , у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про власність» положення ЦК УРСР, які регулювали порядок спадкування майна в колгоспного двору, були виключені, а тому спадкування такого майна почало здійснюватися за загальними правилами. Згідно з положеннями статті 529 ЦК УРСР, до першої черги спадкоємців за законом є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК УРСР, визначено перелік дій, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємці фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. З огляду на встановленні обставини вбачається, що [PERSON] (дружина), відповідно до ст.529 ЦК України (1963р.) є спадкоємцем за законом після [PERSON] та прийняла спадщину відповідно до ст. 549 цього Кодексу. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР(1963р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач в установленому законом порядку подала заяву про прийняття спадщини, після смерті матері [PERSON] , але приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Наконечною Н.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовостановлюючого документу (а.с.31), інший спадкоємець [PERSON] , прийняла спадщину і отримала копію свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку розміром 1,81 га, що розташована на території Савинцівської сільської ради Миргородського району. Крім того, 17 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна. Дані факти підтверджуються копією спадкової справи №125/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.41-46,47) Тому, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, оскільки спадковий житловий будинок відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір, а також повне і безумовне визнання позову відповідачем, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовільнити з метою захисту спадкового майнового права позивача. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved