Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

11.06.2021 р. до суду надійшов вказаний позов. Позивачі звернуся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , з підстав тривалої відсутності, відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, оскільки остання не проживає у спірному приміщенні понад встановлені строки, перешкод в користуванні їй не чинилось, вона добровільно залишила місце проживання за вказаною адресою. Ухвалою судді від 23.07.2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.33-34). Ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд, залучено в якості третьої особи Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію (а.с.66-67). У судовому засіданні позивачі [PERSON] , яка такоє є представником позивача [PERSON] (а.с.44), та [PERSON] позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити з підстав викладених в заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась належним чином, причини неявки до суду невідомі (а.с.72, 83). Відзиву на позов до суду не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Письмових пояснень до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилаються на те, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає з січня 2010 року, а тому відповідно до норм статей 71, 72 ЖК України це є підставою для визнання відповідача такою, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ордеру на житлове приміщення серії Б № 96954 від 21.04.1982 р., [PERSON] отримав спірну квартиру [ADDRESS] для себе та членів сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5). [INFO] помер [PERSON] помер, [INFO] померла [PERSON] (а.с.6, 7). 05.08.1988 р. [PERSON] одружилась та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 8). 14.11.1996 р. [PERSON] шлюб з чоловіком розірвали (а.с. 9). [INFO] народилась відповідач [PERSON] , батьком дитини зазначено [PERSON] (а.с. 10). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва наданого на виконання ухвали суду від 08.09.2021 р. станом на 23.09.2021 року, в спірному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 60). Згідно Акту про непроживання осіб, затвердженого майстером дільниці ЖЕД № 1, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше ніж 15 років (а.с. 73). Актом від 03.06.2021р., складеним сусідами позивачів, які також підтверджують непроживання відповідача з спірній квартирі з січня 2010 року (а.с.74). Допитані в судовому засідпанні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами по спірній квартирі, пояснили суду, що більше 15 років не бачили відповідачку. Також свідки пояснили, що речей відповідача в спірній квартирі немає, житлово-комунальні послуги вона не сплачує, квартирою не цікавиться. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК Українисім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Відповідне положення міститься й у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц. У зв`язку з тим, що відповідачі набули право користування квартирою як члени сім`ї наймача житлового приміщення, добровільно залишили житлове приміщення, в якому зареєстровані та більше трьох років в ньому не проживають, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги з підстав зазначених в позові є обґрунтованими та доведеними. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved