Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

13.06.2018 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення донькою повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилась донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. 25.07.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач з дитиною не спілкується, останній раз він спілкувався з дитиною на початку 2017 року. На цей час відповідач не виконує свої обов'язки, не спілкується з донькою, не надає на утримання своєї доньки кошти. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового засідання у свою відсутність, позов підтримала, просила задовольнити та ухвалити заочне рішення. Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду надійшли пояснення, в яких представник просить розглянути справу за своєї відсутності, та надав висновок щодо розв'язання спору. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. 13.06.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 19.06.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які було усунуто позивачем 09.07.2018 року. 09.07.2018 року надано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернувся до суду 25.07.2018 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.10.2018 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який 25.07.2013 року було розірвано заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], батьком якої вказаний відповідач. Судом встановлено, що позивач разом з донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS], та фактично мешкають за адресою: [ADDRESS]. Дитина знаходиться під наглядом фахівців КЗОЗ «ХМДП №1», та навчається в 4-А класі Харківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №78 ХМР Харківської області, та матір дитини (позивач по справі) відвідує батьківські збори та активно приймає участь у вихованні доньки, а батько дитини не цікавиться учбовими досягненнями дитини, поведінкою доньки, та здоров'ям дитини, що підтверджується наданими до суду довідками. (а.с. 11-12). До суду надані письмові заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], в яких зазначено, що позивач разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS], та вихованням дитини займається виключно позивачка, а відповідач не приймає участі у вихованні дитини, та матеріальну допомогу на її утримання не надає. Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання. Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку від 17.10.2018 року № 661, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з донькою у обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги є цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дитини. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд враховує, те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших аліментних зобов'язань немає, а тому за таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved