Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

06.11.2020\~року [PERSON] \~надав до\~суду заяву про ухвалення\~додаткового рішення.\~Свої вимоги\~обґрунтував тим,\~що 31.05.2017\~року Херсонським\~міським судом\~Херсонської області\~відкрито провадження\~у справі\~по цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] \~до Приватного\~акціонерного товариства\~«Київський страховий\~дім»,\~треті особи\~без самостійних\~вимог [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ про\~стягнення суми\~страхового відшкодування.\~19.02.2018\~року ухвалою\~суду залучено\~до участі\~у справі\~співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . 15.09.2020 року Херсонським міським судом Херсонської області прийнято рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено. Херсонським міським судом Херсонської області в рішенні від 15.09.2020 року помилково відповідачі зазначені, як треті особи та не вирішено питання щодо солідарного стягнення з них шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відповідно до поданої позовної заяви про стягнення суми відшкодування. Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п.1 ч.1, ч.2,3,5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення ,не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Судом встановлено, що 15.09.2020 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просив стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 117\~402,27 грн. відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.09.2020 року у задоволені позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2020 року виправлено описку в рішенні Херсонського міського суду Херсонської області від 15.09.2020 року, зазначено [PERSON] , [PERSON] відповідачами по справі. Однак судом при винесені судового рішення не вирішено питання щодо солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. У відповідності до вимог ст.397 і 398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо особа, яка заподіяла шкоду не доведе, що шкода заподіяна не з її вини. Із ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Суд вважає, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] , оскільки вона знаходиться в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, винним в якій є відповідач [PERSON] , а тому на підставі п.1 ч.2 ст.22 та ст.1166 ЦК України ці витрати підлягають відшкодуванню саме за його рахунок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 117\~402,27 грн. Відповідач [PERSON] не має нести будь-якої відповідальності за дії інших осіб, які на відповідній правовій підставі володіли його транспортним засобом, лише з тієї підстави, що він є його власником.

Outcome: approved