Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

14.04.2016 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір оренди житла з викупом житлової кімнати № 6 загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, яка розташована на першому поверсі будинку малосімейного типу за адресою: [ADDRESS], укладений 05.12.2013 між ним та колективним будівельним підприсмством Марківський «Агробуд»; визнати за ним право власності на житлову кімнату №6 загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, яка розтатована на первому поверсі будинку малосімейного типу за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05.12.2013 між ним та колективням будівельним підприємством Марківський «Агробуд», в особі в.о. директора Касьянової К.І в письмовій формі укладено договір оренди житла з викупом житлової кімнати № 6, загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, яка розташована на першому поверсі будинку малосімейного тяпу за адресою: [ADDRESS]. Дане приміщення належить відповідачу на праві приватної власності. При укладенні угоди ними було погоджено всі істотні умови договору оренди з викупом вказаної житлової кімнати. Зокрема, щодо порядку передачі житла в оренду з викупом, строку оренди, порядку розрахунків, порядку викупу житла, що орендусться тощо. Згідно п. 4.1 договору строк оренди складас 2,5 роки з моменту прийняття житла, що передасться в оренду з викупом за актом приймання-передачі, який i був цього ж дня складений та підписаний ними. Вартість житла, що передаеться в оренду з викупом становись 15000 грн., тому відповідно до п. 5.1 договору орендні платежі становлять 500 грн. за місяць, які він повинен був сплачувати. З 07.02.2014 по 29.10.2014 . він вніс в касу КБП «Марківський Агробуд» грошові кошти в сумі 15000 грн. Після виконання ним грошових зобов'язань вони з відповідачем склали акт від 17.09.2015 про сплату орендних платежів в повному обсязі. Таким чином, між ним та КБП «Марківський Агробуд» в особі в.о. директора Касьянової К.І. 05.12.2013 було встановлено всі потрібні для цієї угоди умови договору, які він повністю виконав. Проте відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору та вимагає сплатити ним витрат на нотаріальне посвідчення в односторонньому порядку, оскільки це не передбачено договором оренди житла з викупом. Позивач в судове засідання не з'явився, 11.05.2016 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених позивачем у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі(а.с.61). Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні 25.05.2016 пояснив, що його племінник [PERSON] у клав з відповідачем договір оренди з правом викупу кімнати [ADDRESS]. Він поїхав на заробітки, проте регулярно надсилав йому гроші для сплати платежів за кімнату, він протягом 2014-2015 років регулярно вносив грошові кошти в касу КБП "Агробуд", про що йому видані квитанції, всього він вніс 15000 гривень. Після сплати цієї суми племінник приїхав до с.Марківка щоб переоформити на себе вказану кімнату, пішов до відповідача щоб разом підти до нотаріуса , проте той йому відмовив, племінник ходив декілька разів але відповідач ухиляється від ноторіального оформлення кімнати. Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 810-1 ЦК України за договором оренди житла з викупом одна сторона - підприємство-орендодавець передає другій стороні - фізичній особі (особі-орендарю) житло за плату на довготривалий (до 30 років) строк, після закінчення якого або достроково, за умови повної сплати орендних платежів, житло переходить у власність орендаря. Відповідно до ч.6 ст. 810-1 ЦК України до договору оренди житла з викупом застосовуються положення статей 811, 813-820, 823, частини другої статті 825, статей 826, 1232-1 цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених законом. Відповідно до ч.7 ст. 810-1 ЦК Украіни договір оренди житла з викупом є документом, що свідчить про перехід права власності на нерухоме майно від підприємства-орендодавця до особи-орендаря з відкладальними обставинами, визначеними законом. Приписами ч. 2 ст. 811 ЦК України передбачено, що договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом 13, 41,47 Конституції України кожному гарантується реалізація права власності і його захист та непорушність. Кожен має право на житло. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідач подав письмові заяви від 10.05.2016 та 25.05.2016, які приєднані до справи, з якоих вбачається безумовне визнання позовних вимог в повному обсязі, суд приймає визнання відповідачем позову. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 9/17 від 14.04.2016 про сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., та квитанцією №9/16 від 15.04.2016 в сумі 551,20 грн у зв'язку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судових витрат в сумі 1102,40 грн.

Outcome: approved