Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

09.04.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12226,01 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.11.2012 між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 19.02.2019 становить 12226,01 грн., і яка складається із: 3416,89 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2288,26- заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4462,48 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф ( фіксована частина); 558, 38 грн. ( процентна складова). Наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути вказану заборгованість, а також понесені судові витрати. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач подав заяву про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадженні, та у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити частково. Матеріалами справи встановлено, що 30.11.2012 між позивачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №б/н про отримання кредиту відповідно до Анкети -заяви, з пам`яткою клієнта про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною карткою та «Тарифами обслуговування кредитних карт « Універсальна, 30 днів пільгового періоду», на підставі якого відповідач отримав кредитну карту відповідно до Тарифів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.02.2019 становить 12226,01 грн., і яка складається із: 3416,89 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2288,26- заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4462,48 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф ( фіксована частина); 558, 38 грн. ( процентна складова). Заборгованість нарахована з урахуванням положень ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Таким чином судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Так, умовами даного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Однак, такого свого обов`язку відповідач не виконував. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) - 500 грн., а також штрафу (процентна складова) -558,38 грн. задоволенню не підлягають. В той же час є підставними вимоги про стягнення решти заборгованості, що становить 11 167, 63грн. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1921 грн. судового збору.

Outcome: approved