Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності земельну ділянку площею 4,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на територіях Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 14 грудня 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 17 березня 2015 року, ще за життя його мати - [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого у випадку смерті заповіла позивачу земельну ділянку площею 4,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. 14 грудня 2015 року [PERSON] померла. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1205 від 29 вересня 2011 року після смерті [PERSON] Але матір'ю позивача не була проведена державна реєстрація вказаної земельної ділянки. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку спадкового майна відсутні. Приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на вказану земельну ділянку. Вказує, що нині захист його прав можливий лише шляхом визнання за ним позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі, просила визнати за [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку, та справу розглянути за їх відсутності. Відповідач Грейгівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених вимог, та на підставі наданих доказів, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зі змісту свідоцтва про смерть серії І-ТП № 279049, 14 грудня 2015 року померла [PERSON] (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі, у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ч 6 ст. 126 Земельного кодексу України при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Так, зі змісту копії та оглянутого судом оригіналу Державного акту серії МК №080482 від 28.07.2004 року підтверджується належність спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки площею 4,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На державному акті приватним нотаріусом Вітовського (Жовтневого) районного нотаріального округу Миколаївської області зроблена відмітка про те, що 29 вересня 2011 року за реєстровим № 1205, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого право власності на вказану земельну ділянку переходить до [PERSON] (а.с. 6). В той же час, згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття спадщини [PERSON] вересень 2011 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В свою чергу спадкодавець [PERSON] після оформлення спадщини у вигляді спірної земельної ділянки не зареєструвала своє право відповідно до чинного законодавства. Як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 86751181 від 11.05.2017 року (а.с. 62) право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] не зареєстровано. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду підтверджуються змістом листа приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], яким позивачу роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, в зв'язку з недотриманням вимог ст. 125 ЗК України щодо реєстрації права власності спадкодавцем своїх прав стосовно вказаного нерухомого майна (а.с. 8). Відповідно до п.4.15. [PERSON] 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.18 цього ж Порядку - Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вказує позивач його матір'ю [PERSON] була прийнята спадщина після смерті [PERSON], отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, але остання не зареєструвала своє право в установленому законом порядку, в зв'язку з чим він позбавлений можливості скористатися своїм правом спадкоємця після смерті матері. Дослідивши копію спадкової справи № 50/2016 після смерті [PERSON], померлої 14 грудня 2015 року, судом встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповідала [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки, відповідно № 1 та № 2, дані про які підтверджуються змістом копії Державного акту МК №080482 від 28.07.2004 року (а.с. 35-65). Відповідно до довідки Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 27.04.2017 року № 557 на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: с. Степове, вул. Стадіонна, 33 Вітовського району Миколаївської області був зареєстрований її син позивач [PERSON] (а.с. 26). Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку спадкового майна відсутні. Згідно з статтею 1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами\~статті 392 цього ж Кодексу\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. З досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула прав власника щодо спірного нерухомого майна, разом з тим не здійснила державної реєстрації своїх прав щодо нього, що нині перешкоджає позивачу в нотаріальному оформленні його спадкових прав. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи наведене та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1234 Цивільного кодексу, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України його право на спадщину гарантовано державою, однак можливість нотаріального оформлення його прав вичерпана, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved