Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є/був власником автомобіля "Hyundai Tucson", 2011 року випуску, державний номер [NUMBER]. Право на керування мав і [PERSON]. Його автомобіль з часу володіння в нічну пору року зберігався (знаходився) на паркувальному майданчику - платній цілодобовій охоронюваній автомобільній стоянці, яка знаходиться в м. Києві по бульвару Перова, 27-а. Згідно з Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629, вказаний майданчик закріплено за КП "Київтранспарксервіс". Приблизно о 03 годині 25.08.2016 року його автомобіль було знищено вогнем через зумисний підпал. Так, невстановлені особи проникли на стоянку та здійснили внесення стороннього джерела полум'я/займання, що і стало причиною пожежі. Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві відкрито кримінальне провадження за фактом злочину передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Згідно висновку експертного дослідження,складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України від 03.10.2016 року його автомобіль відновленню не підлягає, оскільки відновна вартість перевищує його ринкову вартість. Вважає,що саме відповідач має відшкодувати йому матеріальні та моральні збитки. Матеріальна шкода становить 344 604,83 грн. моральну шкоду оцінив в 100 000,00 грн. Обґрунтуванням зазначив те, що він позбавлений свободи пересування, комфорту,можливостей себе реалізувати. Крім того, через відсутність автомобіля він не має можливості відвідувати родичів, друзів, не може їх і зустріти на вокзалі, підвести. Знищення його транспортного засобу призвело до необхідності проведення експертизи, пошук коштів на її оплату, вирішення організації судового процесу,а також додаткового налаштування та переобладнання режиму свого життя. Вважає, що в разі належного виконання зобов'язання - охорони майна, пожежі можливо було уникнути або досягти значно менших збитків. В судовому засіданні представник позивача підтримав усі обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Зауважив, що за охорону автомобіля ними сплачувалися кошти. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, врахувати письмові заперечення. Додатково зазначив, що між ними та позивачем відсутні будь-які договірні зобов'язання. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 25.08.2016 року близько 03.00 годині за адресою м. Київ, бульвар Перова, 27-А, шляхом підпалу був пошкоджений автомобіль марки "Hyundai Tucson", 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. 25.08.2016 року Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12016100040012052, попередня кваліфікація ч. 2 ст. 194 КК України. Згідно висновку експертного дослідження № 19/12-3/48 від 03.10.2016 року, складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, вартість матеріального збитку, завданого в результаті пожежі, власнику колісного транспортного засобу - "Hyundai Tucson", 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], [PERSON], на момент проведення експертного дослідження складає 344 604,83 грн. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальні збитки та моральну шкоду посилаюсь на те, що саме за відповідачем закріплено майданчик, де зберігався його автомобіль, і за зберігання якого ним сплачувалися кошти. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Відповідно до ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. Відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну. Відповідно до ст. 943 ЦК України зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто. Зберігач має право передати річ на зберігання іншій особі у разі, якщо він вимушений це зробити в інтересах поклажодавця і не має можливості отримати його згоду. Про передання речі на зберігання іншій особі зберігач зобов'язаний своєчасно повідомити поклажодавця. У разі передання зберігачем речі на зберігання іншій особі умови договору зберігання є чинними і первісний зберігач відповідає за дії особи, якій він передав річ на зберігання. Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). Відповідно до ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо наявності між ним та відповідачем договору зберігання, факт передачі відповідачу на зберігання, а також проведення оплати за зберігання його автомобіля. В суді встановлено, що згідно з Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629, майданчик за адресою - м. Київ, бульвар Перова, 27-а було закріплено за КП "Київтранспарксервіс". Згідно Договору ДНП-2016-06/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 06.06.2016 року, укладеного між КП "Київтранспарксервіс" та ФОП [PERSON],останній було передано право на організацію та експлуатацію 58 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, бульвар Перова, 27-а, в межах ІІІ територіальної зони паркування м Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. По даній справі позивачем не доведено позовні вимоги, що є підставою для відмови в їх задоволенні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed