Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

02.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 09.11.2008 року зареєстрував з нею шлюб. Від спільного проживання народилися дочки [PERSON], [INFO] та Софія, [INFO]. Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Спільне життя не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. Через відсутність порозуміння між ними вони на даний час разом не проживають, відповідачка не займається вихованням дітей, веде аморальний спосіб життя, по декілька днів не буває вдома, зловживає спиртними напоями. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив суду, що з відповідачкою спільно проживати наміру немає, оскільки вона зловживає спиртними напоями, днями не буває вдома, вихованням дітей не займається, за що притягувалася до адміністративної відповідальності. Питання розірвання шлюбу ним добре обдумане, тому просив не надавати строк для примирення. Збереження шлюбу з відповідачкою неможливе. Відповідачка позов визнала, суду пояснила, що на даний час з позивачем спільно не проживає, на надання строку на примирення не погоджується, оскільки у позивача є інша жінка з якою він має намір створити нову сімю. Діти на даний час проживають з батьком і забрати їх до себе вона не має можливості, оскільки виховувалася в інтернаті і власного житла немає. Має намір поїхати на роботу де заробити кошти на власне житло. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що подружжя проживає окремо, вихованням дітей займається позивач. Подружні відносини носять формальний характер. Між сторонами склалися неприязні відносини, немає поваги та взаєморозуміння. При таких обставинах збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та інтересам їхніх дітей. . На підставі наведеного,

Outcome: approved