Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на прибудову до житлового будинку в якому вказав, що є власником 1/2 ід.частки житлового будинку [ADDRESS], а інша 1/2 частини належить відповідачу [PERSON] Позивач [PERSON] зазначає, що йому згідно державного акту на землю належить прилегла до вказаного житлового будинку земельна ділянка, на якій він здійснив в період 2013 року прибудову до будинку, а саме 1-1 коридор, 1-2 кладовку та 1-3 кухню, загальною площею 27,42 кв.м. У 2014 році позивач за первісним позовом з метою реєстрації права власності на зазначену прибудову отримав 10 червня 2014 року Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та звернувся з відповідною заявою про реєстрацію реконструйованого об'єкту нерухомого майна до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області. Однак Реєстраційна служба прийняла рішення про відмову у реєстрації права власності у зв'язку із відсутністю серед поданих заявником документів згоди іншого співвласника на проведення забудови. На підставі викладеного у позовній заяві [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на прибудову до житлового будинку [ADDRESS], яка складається з коридору, площею 6,1 кв.м, кладовки площею 1,8 кв.м, кухні 8,0 кв.м, загальною площею 27,42 кв.м. [PERSON] 23.10.2014 року звернулась із зустрічною позовною заявою. В обґрунтування вимог за своїм позовом зазначила, що в період шлюбу із відповідачем [PERSON] 21.09.2001 року був придбаний будинок в [ADDRESS]. Відповідно до рішення суду від 03.02.2012 року після розлучення будинок був розділений в рівних частинах та за [PERSON] визнано право власності на кімнати 1-5, 1-6 у зазначеному будинку, а за відповідачем за зустрічним позовом - кімнати 1-7 та 1-8. [PERSON] посилається на те, що до її частини будинку була здійснена спірна одноповерхова піноблочна прибудова. Посилається на те, що відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2012 року за нею визнано право на 1/2 частину земельної ділянки, що складає 0,02835 га, на котрій розташована її частина будинку до якої примикає ця прибудова, а рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.2014 року зазначена земельна ділянка, належна позивачу за зустрічним позовом, виділена в натурі. [PERSON] вказує, що не могла узаконити свою прибудову із-за постійних перешкод з боку відповідача [PERSON], тому просить суд визнати за нею право власності на прибудову до житлового будинку по [ADDRESS], що складається з коридору 1-1, кладової 1-2, кухні 1-3, ванної 1-4 загальною площею 26,3 кв.м. [PERSON] та його представник в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримали з підстав, у ньому викладених, просили їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Додали, що [PERSON] почав будівництво спірної прибудови ще в 2006 році, однак не повідомив про початок робіт, за що на нього було накладене адміністративне стягнення. Закінчено будівництво прибудови у 2007 році. Позивач [PERSON] визнав, що за рішеннями судів прибудова примикає до частини будинку [PERSON] та розташована на земельній ділянці, що також належить останній. За словами представника позивача за первісним позовом спірний об'єкт має статус об'єкта завершеного будівництва та не може вважатись самочинним будівництвом. Окрім цього, власником земельної ділянки є її довіритель оскільки саме на ім'я [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 13). [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги за зустрічною позовною заявою з підстав у ній викладених, просили відмовити в задоволенні первісного позову. [PERSON] послалась на те, що проживає у спірній прибудові, яка знаходиться на її земельній ділянці, примикає до її частини будинку по [ADDRESS], і саме з цієї прибудови є вхід до половини будинку позивача за зустрічним позовом. За словами [PERSON] спірний об'єкт побудований у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. Після розірвання шлюбу позивач за зустрічним позовом провела до прибудови газ, електрику, встановила лічильники та двері. Представник [PERSON] звертала увагу суду на те, що [PERSON] у своєму позові неправильно зазначив розміри кімнат у прибудові та її загальний розмір. Зазначила, що користування прибудовою її довірителем не створює позивачу за первісним позовом жодних перешкод. Представник Житомирської міськради в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника ради (а.с. 25). Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.1995 по 19.04.2011 року. Ця обставина встановлена рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 у справі №2-36/12 та від 26.12.2012 у справі №2-4172/2012, що набрали законної сили, а відтак в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с. 51-54). У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі був придбаний будинок по [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 у справі №2-36/12, що набрало законної сили, розділено нажите в період шлюбу сторонами у справі майно, зокрема будинок [ADDRESS]. Виділено [PERSON] та визнано за нею право власності на 1/2 ід. частку будинку [ADDRESS], яка складається з кімнати 1-5, кімнати 1-6, коридора 1-9, 1/2 сараю літ. "Б" , 1/2 вбиральні літ. "У", 1/2 огорожі №1-2, 1/4 колодязя 1. [PERSON] виділено та визнано за ним право власності на 1/2 ід. частку будинку [ADDRESS], яка складається з кімнати 1-7, кімнати 1-8, 1/2 сараю літ. "Б", 1/2 вбиральні літ. "У", 1/2 огорожі №1-2, 1/4 колодязя 1 (а.с. 51-52). Судом встановлено, що згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2012 у справі №2-4172/2012, що набрало законної сили 19.02.2013 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину земельну ділянку загальною площею 0,0567 га по [ADDRESS], що складає 0,02835 га (а.с. 53-54). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.2014 у справі №295/14733/13-ц, що набрало законної сили 28.08.2014 року, поділено в натурі між [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку розміром 0,567 га, що розташована по [ADDRESS] згідно шостого варіанту (додаток №6) висновку судової земельно-технічної експертизи №26/02-14 від 26.02.2014 року. Виділено [PERSON] у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], розміром 221,0 кв.м, яка проходить по точках: Н-М-Л-6-5-Є-Е-Д-В-Г-Н. Виділено [PERSON] у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], розміром 221, 0 кв. м., яка проходить по точках: А-Н-М-Л-7-8-А. Залишено в спільному користуванні сторін земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 115,0 кв.м, яка проходить по точках: 1-2-3-4-Є-Е-Д-В-Г-Н-А-1 (а.с. 62-63). Із декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої у Інспекції ДАБК у Житомирській області 10.06.2014, вбачається, що на замовлення [PERSON] була здійснена реконструкція житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови по [ADDRESS] згідно робочого проекту №07-2013, затвердженого 15.05.2013 року (а.с. 14-16, 31-38). Згідно змісту Декларації реконструкція будинку за рахунок прибудови здійснювалась у період із травня 2013 по 2014 роки з повідомленням про початок будівельних робіт 23.05.2013 року, про те зазначена інформація не відповідає дійсності (а.с. 14-16). Так, у листі від 21.08.2013 року Інспекція ДАБК у Житомирській області повідомила [PERSON] про те, що перевіркою інспекції встановлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності: гр. [PERSON] надана .Інформація в Повідомленні про початок будівельних робіт серії ЖТ № 062131430363 від 23.05.2013 року, яка не відповідає дійсності, а саме згідно технічного паспорту, виконаного КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, інвентаризаційна справа № 10887, реєстровий № 36386641 від 01.09.2007 року, 1/2 прибудови літ. "А" побудована в 2006 році. На підставі зазначеного гр. [PERSON] притягнений до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч. 5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 72). Ця обставина підтверджується відомостями, що містяться у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS], виготовлений на ім'я [PERSON] 01.09.2007 року (а.с. 97-99). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Житомирського МУЮ [PERSON] [PERSON] було відмовлено 03.07.2014 у реєстрації права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с. 17). Сторони по справі не заперечують ту обставину, що спірна прибудова до житлового будинку примикає до частини будинку по [ADDRESS], яка належить [PERSON], а також розташована на земельній ділянці, котра за рішенням Богунського районного суду м. Житомира виділена у власність [PERSON], а тому дана обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ч.1 ст.61 ЦК України. У Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013 зазначено, що при розгляді позовів про визнання права власності на добудову чи прибудову до будинку, споруди, що зроблені безпосередньо на земельній ділянці, судам необхідно керуватися нормою ст. 376 ЦК щодо здійснення самочинного будівництва. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Із наявного в матеріалах справи Державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельні ділянка, розташована у м. Житомирі по [ADDRESS], відводилась для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 13). За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України). В контексті положень ч.3 ст.376 ЦК України Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснювалось судам, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. За змістом п.18 Постанови при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки. Враховуючи той факт, що спірна прибудова до житлового будинку примикає до частини будинку по [ADDRESS], яка належить [PERSON], а також розташована на земельній ділянці, яка за рішенням Богунського районного суду м. Житомира виділена у власність [PERSON] суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та визнання за [PERSON] права власності на вказану вище спірну прибудову. Відмовляючи у первісному позові судом приймається до уваги й виявлені в ході перевірки Інспекцією ДАБК у Житомирській області порушення гр. [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності, а також наявність відомостей про існування самовільно добудованої прибудови до будинку по [ADDRESS] ще станом на 15.10.2012 року (а.с. 74, 97-99). У відповідності із ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судам у п.12 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Оскільки позивачем [PERSON] не надано суду жодних документів, котрі підтверджували б здійснення нею реконструкції або будівництва спірної прибудови з дотриманням вимог законодавства України, зокрема документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, не надано доказів звернення до реєстраційної служби із проханням зареєструвати право власності на прибудову, залишене без задоволення державним реєстратором, суд не знаходить підстав і для задоволення вимог за зустрічним позовом. З огляду на викладене вище,

Outcome: dismissed