Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

14.06.2019 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Дніпровської міської ради, визначивши третьою особою комунальне житлове-експлуатаційне підприємство № 7 та прохала стягнути з Дніпровської міської ради на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року про поновлення на роботі за період часу з 14.09.2018 року по 12.06.2019 року у сумі 73\~665 грн. 79 коп. 28.01.2021 року позовні вимоги були [PERSON] збільшені та остаточно позивачка прохала стягнути на її користь з Дніпровської міської ради середній заробіток за час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року про поновлення на роботі за період часу з 14.09.2018 року по 16.02.2021 року у сумі 365 464 грн. 64 коп. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтовані наступним чином. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року визнано незаконними та скасовано розпорядження Дніпропетровської міської ради № 291-к від 09.04.2012 року про звільнення [PERSON] та наказ про звільнення [PERSON] № 233-к від 02.04.2012 року; поновлено [PERSON] на посаді начальника комунального житлово експлуатаційного підприємства № 7; стягнуто з комунального житлово експлуатаційного підприємства № 7 на користь [PERSON] заборгованість за час вимушеного прогулу за період з 10.04.2012 року по 16.12.2014 року в сумі 202 117,68 грн. 20.04.2015 року судом видано виконавчий лист про поновлення її на посаді начальника з комунального житлово експлуатаційного підприємства № 7. 30.04.2015 року вона звернулась до відділу примусового виконання рішень управління державного виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про відкриття виконавчого провадження. Боржником за виконавчим листом є Дніпропетровська міська рада. По цей час з комунальне житлово експлуатаційне підприємство № 7 знаходиться у стані припинення та повністю не ліквідовано. На посаді вона так і не поновлена. Дніпропетровська міська рада, не виконуючи рішення суду від 16.12.2014 року, покликається на те, що його неможливо виконати в силу припинення юридичної особи, втім будь-які докази припинення КЖЕП № 7 як юридичної особи відсутні, як і відсутні докази виконання рішення Дніпропетровської міської ради № 27/20 від 25.01.2012 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2016 року її позовні вимоги до Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено частково, стягнуто з Дніпропетровської міської ради на її користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду з 17.12.2014 року по 14.07.2016 року в сумі 113501,52 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а в решті вимог відмовлено. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2017 року стягнуто з Дніпропетровської міської ради на її користь середній заробіток за час затримки з виконання рішення суду, за період часу з 15 липня 2016 року по 27 квітня 2017 року, у сумі 82347 гривень 78 копійок; стягнути з Дніпропетровської міської ради на її користь індексацію середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботі, за період часу з 17 грудня 2014 року по 14 липня 2016 року, у сумі 42897 гривень 81 копійку. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2018 року стягнуто з Дніпровської міської ради на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року про поновлення на роботі за період часу з 01.05.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 143\~394 грн. 60 коп., за період з 01.06.2018 року по 13.09.2018 року в розмірі 22 761 грн., а всього - 166\~155 грн. 60 коп. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становила 303 грн. 48 коп. Оскільки на посаді вона до цього часу не поновлена, а її право на отримання заробітної плати порушено, прохає стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період часу з 14.09.2018 року по 16.02.2021 року у сумі 365 464 грн. 64 коп. Ухвалою суду від 20.06.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 16.01.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду. 01.03.2021 року до суду надійшов відзив Дніпровської міської ради на позовну заяву [PERSON] , згідно із яким відповідач позовних вимог не визнав у повному обсязі. Заперечення відповідача проти позову зводяться до того, що він себе боржником за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року не визнає, оскільки [PERSON] поновлено на посаду начальника КЖЕП № 7, що є самостійною юридичною особою. Дніпровська міська рада зверталась до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, однак ухвалою від 31.07.2015 року у задоволенні заяви відмовлено. В цей же час, ухвалою суду від 19.06.2018 року у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа від 20.04.2015 року про стягнення з КЖЕП № 7 на користь [PERSON] заборгованості за час вимушеного прогулу, боржника КЖЕП № 7 замінено його правонаступником КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 6» Дніпровської міської ради. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 27/20 від 25.01.2020 року вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Бабушкінського району з припиненням, як юридичної особи КЖЕП № 7. Правонаступником КЖЕП № 7 визначено КЖРЕВП Бабушкінського району. Розпорядженням міського голови від 25.09.2017 року № 1149-р створено комісію з припинення юридичної особи КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська. Рішенням міської ради від 20.09.2017 року № 53/24 КЖРЕВП Бабушкінського району реорганізовано шляхом приєднання до КП «ЖЕП № 7». До цього часу КЖЕП № 7 перебуває у стані припинення. З квітня 2012 року відсутня можливість працевлаштувати [PERSON] на попередню посаду, оскільки підприємство перебуває у стані припинення та вакантні посади відсутні. Оскільки рішення суду від 16.12.2014 року виконати не можливо, вважають, що суд має ухвалити рішення про зміну дати звільнення, вказавши дату, з якої поновити [PERSON] на посаді неможливо. Доказом неможливості виконання рішення суду від 16.12.2014 року є постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 17.09.2015 року. Через те, що Дніпровська міська рада не відповідає за зобов`язаннями утворених нею юридичних осіб, зокрема комунальних підприємств з комерційною метою діяльності, визначення Дніпровської міської ради відповідачем по справі є помилковим та суперечить висновкам Верховного Суду, зокрема у справі № 760/21020/15-ц, у справі № 360/2251/19, у справі № 199/1677/17. Крім цього, позивачем не наведено обставин, які підтверджують обов`язок міської ради виконати рішення суду про поновлення її на роботі, а тому її вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволенню не підлягають. 24.03.2021 року у судовому засіданні представницею позивачки подано відповідь на відзив Дніпровської міської ради, у якому вона послалась на те, що право позивачки на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі гарантоване ст. 236 КЗпП України. У судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала з урахуванням заяви про їх збільшення та прохала задовольнити. Пояснила, що нарахована нею сума є середнім заробітком за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, виключно за робочі дні, у період часу з 14.09.2018 року по 16.02.2021 року. Розрахунок суми боргу здійснено з урахуванням індексу інфляції, що діяв у цей період. Дніпровська міська рада є належним відповідачем по справі, оскільки є засновником КЖЕП № 7, а також тому, що трудовий контракт з [PERSON] , як начальником КЖЕП № 7, укладено саме Дніпропетровською міською радою. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв та клопотань не надав. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, до суду звернулась з заявою про відкладення справи розглядом у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Представниця позивача вважала можливим продовжити розгляд справи по суті, оскільки відповідач та третя особа належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, а доказів зайнятості представника третьої особи у іншому судовому засіданні суду не надано. Враховуючи думку представниці позивача, а також те, що відповідач скористався правом на подання відзиву, належним чином повідомлений про розгляд справи, як і третя особа, яка до суду ніяких доказів неможливості прибуття представника у судове засідання не надала, суд приходить до висновку про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у відсутність представників відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення представниці позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими сторонами письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.4,5\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15 квітня 2009 року між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] був укладений трудовий контракт строком дії до 14 квітня 2010 року. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 27/20 від 25 січня 2012 року вирішено провести реорганізацію комунальних житлово експлуатаційних підприємств Бабушкінського району з припиненням їх, як юридичних осіб, у тому числі і КЖЕП № 7, та встановлено, що КЖРЕВП Бабушкінського району є правонаступником його прав та обов`язків. На підставі розпорядження Дніпропетровської міської ради № 291-рк від 09 квітня 2012 року, [PERSON] було звільнено з посади начальника КЖЕП № 7 у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року, яке набрало законної сили 19.03.2015 року, визнано незаконними та скасовано розпорядження Дніпропетровської міської ради № 291-к від 09.04.2012 року про звільнення [PERSON] та наказ про звільнення [PERSON] № 233-к від 02.04.2012 року; поновлено [PERSON] на посаді начальника комунального житлово експлуатаційного підприємства № 7; стягнуто з комунального житлово експлуатаційного підприємства № 7 на користь [PERSON] заборгованість за час вимушеного прогулу за період часу з 10.04.2012 року по 16.12.2014 року в сумі 202 117,68 грн. 20.04.2015 року судом видано виконавчий лист про стягнення з комунального житлово експлуатаційного підприємства № 7 на користь [PERSON] заборгованості за час вимушеного прогулу за період часу з 10.04.2012 року по 16.12.2014 року в сумі 202 117,68 грн. 20.04.2015 року судом видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на посаді начальника комунального житловоексплуатаційного підприємства № 7, у якому боржником зазначено Дніпропетровську міську раду. Відповідно до наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 03.03.2018 року КЖЕП № 7, як не припинено. Відповідач у своєму відзиві визнає той факт, що Дніпровська міська рада є боржником за виконавчим листом від 20.04.2015 року про поновлення [PERSON] на роботі, однак не згодна з таким визначенням боржника, оскільки вважає боржником саме КЖЕП № 7, де працювала позивач. Як зазначає відповідач, не надаючи при цьому ніяких письмових доказів, Дніпровська міська рада зверталась до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, однак у задоволенні заяви було відмовлено. Відповідач також визнає той факт, що рішення суду від 16.12.2014 року ним не виконано, але посилається на неможливість такого виконання, що документально ним ніяким чином не доводиться. Відповідач визнає той факт, що КЖЕП № 7 перебуває у стані припинення до цього часу та не ліквідовано. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував та був незаконно припинений роботодавцем. У даному випадку безпосереднім роботодавцем позивача була міська рада, якою укладено з [PERSON] трудовий контракт та на підставі розпорядження якої від 15 квітня 2009 року за № 194 рк [PERSON] було призначено на посаду начальника КЖЕП № 7 за контрактом. Саме на підставі розпорядження Дніпропетровської міської ради № 291 рк від 09 квітня 2012 року [PERSON] було звільнено з посади начальника КЖЕП № 7 у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішення про ліквідацію підприємства також прийнято міською радою, як засновником підприємства. Оскаржуючи незаконне звільнення, [PERSON] позивалась до міської ради з вимогами про визнання незаконним та скасування розпорядження Дніпропетровської міської ради №291-к від 09.04.2012 року про її звільнення та ці вимоги були задоволені, як і були задоволені похідні вимоги про поновлення на роботі внаслідок звільнення за незаконним розпорядженням. Оскільки вимоги [PERSON] до відповідача по справі Дніпропетровської міської ради були задоволені, визнано незаконним акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, суд відновив становище, яке існувало до порушення, шляхом поновлення [PERSON] на посаді. При цьому незаконне звільнення відбулось насамперед не внаслідок видання наказу про звільнення, а внаслідок прийняття оскарженого розпорядження, на підставі якого вже було винесено наказ. Зазначені обставини повністю спростовують доводи міської ради про те, що вона фактично є неналежним відповідачем у справі, оскільки трудові відносини у [PERSON] виникли з КЖЕП № 7. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235, ст. 236 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню; затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення; у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Згідно із вимогами ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2016 року, яке набрало законної сили 07.09.2017 року, стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду з 17.12.2014 року по 14.07.2016 року в сумі 113501,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2017 року стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки з виконання рішення суду, за період часу з 15 липня 2016 року по 27 квітня 2017 року, у сумі 82347 гривень 78 копійок та індексацію середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботі, за період часу з 17 грудня 2014 року по 14 липня 2016 року, у сумі 42897 гривень 81 копійку. Вказане рішення суду набрало законної сили 21.02.2019 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2018 року стягнуто з Дніпровської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року про поновлення на роботі за період часу з 01.05.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 143 394 грн. 60 коп., за період з 01.06.2018 року по 13.09.2018 року в розмірі 22 761 грн., а всього - 166 155 грн. 60 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили 26.11.2018 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2014 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становила 303 грн. 48 коп. Оскільки відповідачем рішення суду від 16 грудня 2014 року, яким позивач поновлена на роботі на посаді начальника комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 7, протиправно не виконується, на шкоду не тільки цивільному праву позивача, але й принципу обов`язковості остаточних судових рішень, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду та індексації середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботі, і реалізувала це право, звернувшись до суду з позовом. Через те, що право позивача порушено саме відповідачем, воно підлягає захисту судом в обраний позивачем спосіб. З урахуванням раніше прийнятих рішень про стягнення середнього заробітку за час затримки з виконання рішення суду про поновлення на роботі, вимог диспозитивності цивільного процесу, час затримки з виконання рішення суду складає 607 днів, які є робочими днями за період часу з 14.09.2018 року по 16.02.2021 року. Таким чином, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд виходить з середньоденної заробітної плати позивачки 303,48 грн. та періоду невиконання рішення суду про поновлення на роботі з 14.09.2018 року по 16.02.2021 року, що складає всього 607 робочих днів і визначає належну до стягнення суму з урахуванням щомісячного індексу інфляції, який діяв у цей період часу, рівною 365464 грн. 64 коп. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за законом, підстави для покладення на відповідача судових витрат у справі відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved