Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , після смерті якого відкрилась спадщина. За життя батько позивача заповіт не склав, крім позивача інших спадкоємців немає.17.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. прийнято постанову про відмову [PERSON] в прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Позивач вказує, що вперше звертався із заявою про прийняття спадщини в липні 2013 року, однак на день звернення до суду з даним позовом неможливо встановити дату такого звернення, осільки заява направлялась простою кореспонденцією. Позивач після смерті спадкодавця не відмовлявся від прийняття спадщини, а володів та користувався спадковим майном, а саме: транспортним заосбом марки "DAEWOO NEXIA" 2011 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Таким чином вказує, що прийняв спадщину, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Враховуючи викладене позивач просив ухвалити рішення яким визнати за ним право власності на транспортний засіб марки "DAEWOO NEXIA" 2011 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] в порядку спадкування за законом та спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 30.09.2019 року о 10.30 год. Ухвалою суду від 30.09.2019 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 20.11.2019 року об 11.00 год. В судовому засіданні 20.11.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності представника Київської міської ради, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис 28, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2013 року (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] на прав вланості належав автомобіль марки "DAEWOO NEXIA" 2011 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (а.с. 9) Постановою від 17.07.2019 року приватним нотаріусом КМНО Морозовим Г.В. відмовлено [PERSON] в прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності із положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 цього Кодексу передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем було подано заяву про прийняття спадщини, з пропуском визначеного законом строку, що і стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дії. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1486цс15 у постанові від 04.11.2015 року та при розгляді 26.09.2012 року справи № 6-85цс12. Разом з тим, судом встановлено, що позивач не звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті свого батька, про що також зазначав в судовому засіданні представник позивача. Окрім того, представник позивача в судовому засіданні також зазначав про те, що позивач не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що виключає прийняття ним спадщини без звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Також Верховний Суд у своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15-ц зазначив, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, всупереч ст. 392 ЦК України, позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування своїх вимог як і не доведено, що він є власником вказаного майна і що його право оспорюється, не визнається іншою особою, або він втратив документ, який засвідчує його право власності. Натомість, як вже було зазначено судом, позивач пропустивши строк на звернення до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини, не звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті свого батька та в подальшому до нотаріуса з наданням всіх необхідних документів з приводу оформлення права власності на спадкове майно, а тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на спадкове майно передчасно, обравши невірний спосіб захисту свого права. Доводи позивача з приводу того, що він вважається таким, що прийняв спадщину, як особа, що вступила в володіння (управління) та /або користування спадковим майном з врахуванням використання транспортного засобу в особистих інтересах та його обслуговування суд оцінює критично, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону. Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про те, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed