Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

01 серпня 2017 року [PERSON], від імені якого діє [PERSON], звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником 1/2 частки будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу частки житлового будинку. 29-30 серпня 2016 року в результаті терористичного акту під час проведення антитерористичної операції належне йому житло було повністю зруйновано, що підтверджується Актом №56 обсстеження нерухомого майна від 02.09.2016 року. Причиною руйнування згідно зазначеного акту є пошкодження під час проведення антитерористичної операції, попадання вибухового пристрою з вогнепальної зброї. На даний час він проживає з родиною в м.Слов'янськ, оскільки перебування в с.Кам'янка є небезпечним. с.Кам'янка знаходиться на лінії зіткнення, де активно проходять бойові дії до теперішнього часу. 02 вересня 2016 року він звернувся з заявою про скоєння злочину, а саме терористичного акту, до слідчого відділу УСБУ в Донецькій області, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження та зареєстровано в ЄРДР №12014050380001059 за ст.258 ч.2 КК України. Згідно Наказу №102 від 03 травня 2017 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово - комунального господарства України, показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані стоном на 01 квітня 2017 року по Донецькій області) складає 10897,00 грн./ м.кв. Згідно Технічного паспорту та договору купівлі-продажу, загальна площа належної позивачу 1/2 частини будинку складає 51,2 кв.м, отже, розмір матеріального збитку, заподіяному житлу складає 557926,40 грн. (51,2 * 10897,00 грн./ кв.м). Просить суд відшкодувати йому за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом у вигляді зруйнування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в сумі 557 926,40 грн., шляхом стягнення з Державної казначейської служби України. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], який діє на підставі Угоди №07/10/17 від 27 липня 2017 року про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом, позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Окрім цього додатково пояснив, що провести експертизу щодо визначення вартості пошкодженого майна на даний час не вбачається можливим, оскільки немає доступу до зруйнованого житла у зв`язку з постійними бойовими діями. Представник відповідача Держави України в особі Кабінету Міністрів України - Головне Територіальне Управління юстиції у Донецькій області - Богданов Р.К., який діє на підставі Довіреності №07-22/27 від 16 січня 2018 року, в судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON] В наданих до суду запереченнях зазначив, що Кабінет Міністрів України є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки Кабінет Міністрів України не є розпорядником бюджетних коштів. До того ж, [PERSON] у позові в обґрунтування своїх вимог посилається на положення статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», яка передбачає відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом. Вважають, що Позивач не надав жодного належного доказу пошкодження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], саме від терористичного акту. Таким доказом не може бути Акт №56 від 02.09.2016 року, на який посилається [PERSON] Ні органи місцевого самоврядування, ні органи цивільного захисту не мають повноважень визначати наявність здійснення кримінального правопорушення, його кваліфікацію та обставини кримінального правопорушення, крім того, [PERSON] зазначає, що його позов знищено повністю, а в Акті вказано - знищено на 40%. Здійснення терористичного акту є кримінальним правопорушенням, відповідальність за який передбачена Кримінальним кодексом України, а злочинність діяння, кваліфікація кримінального правопорушення встановлюється в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. Отже, тільки вироком суду може бути визначена кваліфікація кримінального правопорушення та обставини кримінального правопорушення. Позивач, не надав до суду доказів або посилання про наявність вироку в кримінальній справі, який набрав законної сили. Таким чином, оскільки терористичний акт є злочинне та каране діяння на підставі ст. 258 Кримінального кодексу України, наявність якого визначається лише обвинувальним вироком суду у кримінальній справі, то обов'язковою умовою застосування положень ст. 19 Законом «Про боротьбу з тероризмом» є наявність обвинувального вироку суду, який набув чинності, бо без визначення наявності злочину, передбаченого ст. 258 Кримінального кодексу України, у встановлений Кримінальний процесуальним кодексом України порядок, підстав для проведення відшкодування шкоди, завданої терористичним актом Позивачу немає. При цьому Позивач посилається на те, що стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, якими заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом». Нормативними приписами стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено відшкодування шкоди, заподіяної громадянам лише терористичним актом, натомість цей закон не передбачає відшкодування шкоди, заподіяної громадянам в результаті проведення антитерористичної операції, яка спрямована на припинення терористичної діяльності, мінімізацію наслідків терористичної діяльності, тобто протидія терористичному акту. Таким чином, вважають, що Позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх майнових прав та інтересів. Також у позовній заяві Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги положеннями Кодексу цивільного захисту України, а саме статтею 86 цього Кодексу. Докази, які надані Позивачем до позовної заяви не підтверджують факту виникнення надзвичайної ситуації 29-30 серпня 2016 року у с. Кам'янка Ясинуватського району Донецької області. Статтею 5 Кодексу цивільного захисту України визначено, що надзвичайні ситуації класифікуються за характером походження, ступенем поширення, розміром людських втрат та матеріальних збитків. Статтею 17 Кодексу цивільного захисту України визначено, що центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту видає експертні висновки про рівень надзвичайної ситуації, веде їх облік; проводить експертизи надзвичайних ситуацій та визначає їх рівні. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 вказано, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності є Державна служба України з надзвичайних ситуацій. Відповідно до п. п. 11 п. 4 вказаного Положення Державна служба України з надзвичайних ситуацій видає експертні висновки про рівень надзвичайної ситуації, веде їх облік. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 № 1052 вказано, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності є Державна служба України з надзвичайних ситуацій. Відповідно до п. п. 11 п. 4 вказаного Положення Державна служба України з надзвичайних ситуацій видає експертні висновки про рівень надзвичайної ситуації, веде їх облік. Отже, тільки інформація від Державної служби України з надзвичайних ситуацій про наявність (або відсутність) виникнення надзвичайної ситуації 29-30 серпня 2016 року під час проведення антитерористичної операції в результаті кримінального правопорушення пошкоджено житловий будинок № 5 по вул.Октябрська в с. Кам'янка Ясинуватського району Донецької області. Позивач не надав належного доказу щодо виникнення надзвичайної ситуації 29-30 серпня 2016 року під час проведення антитерористичної операції в результаті якої пошкоджено житловий будинок №5 по вул. Октябрська в с. Кам'янка Ясинуватського району Донецької області. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що у разі визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством, проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим. Відповідно до частини другої статті 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, у зв'язку з наведеними вище положеннями законодавства України посилання позивача на Наказ Мінрегіону від 03 травня 2017 року № 102 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України», як на нормативний акт для визначення розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, прямо суперечить закону. Вважають посилання позивача на ст. 56 Конституції України безпідставними та недоведеними з огляду на наступне. Для застосування даної норми Конституції України повинен бути наявний встановлений факт незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, зокрема КМУ України. Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів про існування такого факту не йдеться, адже проведення АТО відбувається на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України, у повній відповідності Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а також сам позивач не оскаржує правомірність проведення АТО. Проведення АТО спрямоване на припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки всього населення України, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності та відновлення миру і правопорядку у східних регіонах України. У зв'язку з цим суб'єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення АТО, яка здійснюється у чіткій відповідності до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та з дотриманням вимог законодавства України. Також вважають посилання Позивача на позицію Європейського суду з прав людини (рішення у справі Айдер та інші проти Туреччини) як на підставу для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної під час проведення АТО, безпідставними та недоведеними з огляду на наступне. У § 70 рішення ЄСПЛ у справі Айдер та інші проти Туреччини суд вказав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику. Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шуоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність. Не погоджуються з такими твердженнями Позивача неможливо у зв'язку із тим, що Держава Україна не визнавала та не визнає свою недієздатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність. На виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 13.04.2014 р., введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014р. №405/2014, суб'єктами боротьби з тероризмом, у межах визначеної законодавством компетенції, вживаються активні заходи з проведення АТО, спрямоване на припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки всього населення України, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності та відновлення миру і правопорядку у східних регіонах України. Тому, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, ніяких заперечень, клопотань та заяв суду не надали. Треті особа, що не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не прибули, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі (а.с. 122-124). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, у відповідності до положень ЦПК України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved