Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

28 березня 2018 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах на в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] ,, звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просила поділити спільне майно подружжя , виділивши їй 1\\2 частини будівельних матеріалів , обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд, якіі розташовані за адресою [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літер А-3; навісу літер Д; вбиральні літер И, загальною вартістю 286 739 грн; визнати за нею та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності по 1\\8 частині за кожною на будівельні матеріали, обладнання тощо які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою [ADDRESS] , а саме: магазин-пекарня [ADDRESS] -2, сараю літер В, сараю літер Г, огорожі № 6, житлового будинку літер а-3, навісу літер Д, сараю літер Е, вбиральні літер И; припинити право [PERSON] та [PERSON] на частку, яка складає по 1\\8 за кожним , на будівльні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд, якіі розташовані за адресою [ADDRESS] , стягнувши з [PERSON] на їх користь вартість цієї частки у розмірі 283 396,24 грн; визнати за [PERSON] право власності на 1\\4 часток будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд, якіі розташовані за адресою [ADDRESS] та належали [PERSON] , та [PERSON] ; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати в розмірі 58 535,31 грн, які складаються з судового збору в розмірі 8535,31 грн та витрати на професійсну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн. В обгрунтування позову посилалася на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] ,, який помер [INFO] , з 22.11.2008 року, від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,1500 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії МК № 046695 від 31.03.1997 року; самочинно збдованих житлового будинку, господарських будівель та споруд , що знаходяться за адлресою [ADDRESS] , та які складаються з житлового будинку літер А-3, магазин пекарня літер Б-2, сараю літер В, сараю літер Г, навісу літер Д, сараю літер Е, вбиральні літер И, огорожі № 6 . Вона, її донька та відповідачі ( сини спадкодавця від першого шлюбу) є спадкоємцями першї черги після смерті [PERSON] . На вищезазначену земельну ділянку всі спадкоємці отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по 1\\4 частці кожному. Зазначає, що оскільки частина самочинно збудованого нерухомого майна зведена під час шлюбу , отже є спільною сумісною власністю її та [PERSON] , то частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Відповідно до технічного паспорта на домовлодіння за вкзаною адресою, станом на 22.02.2018 року самочинно збудовано : житловий будинок літер А-3, магазин-пекарня літер Б-2, сарай літер В, сарай літер Г, навіс літер Д, сарай літер Е, вбиральня літер И, огорожа № 6. За такого, до неї перейшло право вланості на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва, в тому числі і як спадкоємця. Таким чином, вказане спірне майно повинно спадкуватися сторонами наступним чином : майно, яке створене на набуте спадкодавцем до шлюбу з позивачкою, спадкується в рівних частках - по 1\\4 частці кожному позивачу та відповідачам; майно, яке створене та набуте спадкодавцем та позивачкою під час шлюбу - 1\\2 частка належить позивачці на праві спільної сумісної власності та не входить до складу спадщини, а інша 1\\2 частка майна спадкодавця спадкується в рівних частках , тобто по 1\\4частці кожному з позивачів та відповідачів, тобто по 1\\8 частці від цілої частки. Так, магазин-пекарня літер Б-2, 2006 рок побудови , сарай літер в, 1996 року побудови, сарай літер Г 1998 року побудови та огоржа № 6 - підлягають розподілу по 1\\4 частці між усіма спадкоємцями першої черги. Житловий будинко літер А-3, 2010 року побудови, навіс літер Д 2010 року побудови, сарай літер Е 2010 року побудови та вбиоальня літер и 2010 року побудови - будувалися під час шлюбу, отже 1\\2 частка належить позивачці на праві спільної сумісної власноті, а інша 1\\2 частка, що належала спадкодавцю [PERSON] , - підлягає поділу в пордку спадкування між спадкоємцями першої черги в рівних частках, тобто по 1\\8 за кожним. В зв`язку з тим, що частка кожного з відповідачів таким чином є незначною, її вартість набагато менша, ніж сукупна вартість часток, що належить позивачам, а майно є неподільним , спільне користування та володіння майном є неможливим - просила припинити право спільної часткової власнсоті відповідачів на спірне майно в порядку ст. 365 ЦК України з виплатою належної компенсації. 24 жовтня 2018 року надійшов відзив на позов від представника відповідачів, в якому зазначено, що самозабулови здійснені померлим ще до шлюбу з позивачкою, отже вона не може претендувати на матеріали, використані при їх будівництві. Крім того, позивачем взагалі не визначена кількість та вартість будівельних матеріалів, ким і коли вони використані, а технічний паспорт взагалі не є належним доказом обгрунтованості позовних вимог. 13 березня 2019 року позивачкою подано заяву про уточнення позову, в якій просила поділити спільне сумісне майно подружжя , виділивши [PERSON] , 1\\2 частку будівельних матеріалів , обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд , які розташовані за адресою [ADDRESS] ,вартістю 166191,09 грн, а саме : житлового будинку літер А-3; навісу літер Д; сараю літер Е; вбиральні літер И; визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд , які розташовані за адресою [ADDRESS] - за кожною, загальною вартістю 181 163,60 грн. - на : 1\\4 частку магазину-пекарні літер Б-2, сараю літер В, сараю літер Г, огорожі № 6 , а також 1\\8 частку житлового будинку літер А-3; навісу літер Д; сараю літер Е; вбиральні літер И. Розподілити судові витрати. Також 13 березня 2019 року позивачка подала заяву про залишення без розгляду пункти 4-6 первісної позовної заяви, оскільки у неї відстуні кошти для внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми , що є обов`язковою передумовою розгляду цих позовних вимог. Ухвалою суду від 27 червня 2019 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] \~ до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності в частині позовних вимог про припинення права [PERSON] та [PERSON] на частку, яка складає по 1\\8 за кожним , на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою [ADDRESS] , стягнувши з [PERSON] на їх користь вартість цієї частки у розмірі 283 396,24 грн; визнання за [PERSON] право власності на 1\\4 часток будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд, якіі розташовані за адресою [ADDRESS] та належали [PERSON] та [PERSON] 19 червня 2020 року позивачкою надано заяву про уточнення позову, в якій [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , остаточно просить: 1) поділити спільне сумісне майно подружжя , виділивши [PERSON] , 1\\2 частку будівельних матеріалів , обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд , які розташовані за адресою [ADDRESS] ,вартістю 152 909,13 ,09 грн, а саме : другого та мансардного поверхів пекарні літер Б-2, вартістю 57 253,42 грн; магазину літер 1-1,1-2,1-3, прибудованого до цокольного поверху пекарні літер Б-2, вартістю 26 525,77 грн; сауни з басейном , побудованих на цокольному поверсі пекарні літер Б-2, вартістю 7727,39 грн; магазину-кафе літер 2-1 , прибудовангого до цокольного поверху пекарні літер Б-2, вартістю 18788,65 грн; підпірної стіни вартістю 27 019,02 грн; навісу літер Д, вартістю 2400,14 грн; сараю літер Е, вартістю 9710,57 грн; вбиральні літер И, вартістю 3484,17 грн; 2) визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд , які розташовані за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 184 484,09 грн., а саме на : 1\\4 частку житлового будинку літер А-2, 1\\4 частку цокольного та першого поверхів пекарні літер Б-2 , 1\\4 частку сараю літер В та сараю літер Г, 1\\4 частку огорожі № 6; 1\\8 частку другого та мансардного поверхів пекарні літер Б-2, 1\\8 частку магазину літер 1-1,1-2,1-3, прибудованого до цокольного поверху пекарні літер Б-2; 1/8 частку сауни з басейном , побудованих на цокольному поверсі пекарні літер Б-2; 1/8 частку магазину-кафе літер 2-1, прибудованого до цокольного поверху пекарні літер Б-2; 1/8 частки підпірної стіни; 1\\8 частку навісу літер Д; 1\\8 частки сараю літер Е; 1\\8 частки вбиральні літер И; 3) визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, господарських будівель та споруд , які розташовані за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 184 484,09 грн., а саме на : 1\\4 частку житлового будинку літер А-2, 1\\4 частку цокольного та першого поверхів пекарні літер Б-2 , 1\\4 частку сараю літер В та сараю літер Г, 1\\4 частку огорожі № 6; 1\\8 частку другого та мансардного поверхів пекарні літер Б-2, 1\\8 частку магазину літер 1-1,1-2,1-3, прибудованого до цокольного поверху пекарні літер Б-2; 1/8 частку сауни з басейном , побудованих на цокольному поверсі пекарні літер Б-2; 1/8 частку магазину-кафе літер 2-1, прибудованого до цокольного поверху пекарні літер Б-2; 1/8 частки підпірної стіни; 1\\8 частку навісу літер Д; 1\\8 частки сараю літер Е; 1\\8 частки вбиральні літер И; 4) стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 56 218,77 грн, які складаються із судового збору у сумі 5 218,77 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, витрат на проведення судових експертиз у сумі 41 000 грн. Просила повернути зайво сплачену суму судового збору у розмірір 3316,54 грн. В судовому засіданні позивачка та представник позивача адвокат Кірюхін О.М. просили про задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини та правоі підстави, викладених у позові та заявах про уточнення позовних вимог. Зазначали, що позивачем доведено склад будівельта споруд, які самочинно зводилися спадкодавцем у період з шлюбу з позивачем, а отже в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя позивачка має право на визнання за собою права власності на 1\\2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва. Щодо складу іншого майна, то воно підлягає розподілу в рівних частках між чотирьма спадкоємцями спадкодавця [PERSON] . Оскільки всі спірні будівлі були зведені [PERSON] самочинно без відповідного дозволу та належно затвердженого проекту, то ними обрано належний спосіб захисту порушеного права. Позивачка доатково звернула увагу сууд на те, що другий та мансардний поверхи пекарні літер Б-2, магазин-кафе, підпірна стіна, сарай, навіс та вбиральня будувалися за спільні кошти подружжя, в магазині вони з [PERSON] , повністю за спільні кошти зробили капітальний ремонт, поміняли двері, вікна, покрівлю, підлогу, до цього це було як не капітальне приміщення у зношеному стані. Також за спільні кошти під час шлюбу вони повністю облаштували сауну з басейном, яких взагалі не було до 2008 року. Представник відповідачів адвокат Маркін С.І. просив відмовити у задволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позиваче обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки самочинне будівництво взагалі не підлягає розподілу. Щодо спадкового майна, то оскільки відповідачі жодним чином не оспорюють право позивачки та її неповнолітньої дитини на спадкування по 1\\4 частки спадкової маси, отже відсутній спір про право в цій частині, і як наслідок на них не можуть бути покладені судові витрати. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що вони з братом дійсно не оспорюють право позивачів на спадкування після смерті батька [PERSON] по 1\\4 частки за кожною. Вважає, що оскільки майже всі будівлі у спірному будівництві зводилися їх батьком за власні коштиі до шлюбу з позивачкою, вони з братом брали участь у будівництві власними силами та працею, в тому числі і після укладення шлюбу з [PERSON] . Вони привозили будівельні матеріали, у всьому допомагали у будівництві, тому є цілком справедливим поділити спадщину в рівних частках між усіма. При цьому в судовому засіданні не заперечував, що другий та мансардний поверхи пекарні літер Б-2 , а також магазин-кафе були збудовані батьком вже після укладення шлюбу з [PERSON] , а також один з сараїв, навіс та підпірна стіна. При цьому заперечував щодо приміщення магазину, оскільки будівля магазину була прибудовано до цокольного поверху пекарні ще до шлюбу батька з позивачкою, магазин вже до цього працював. Щодо приміщення сауни з басейном пояснив, що вони є вбудованими приміщеннями в цокольний поверх, відпочатку були заплановані за проектом забудови як спеціально відведені для цього приміщення. Під час перебування у шлюбі з позивачкою батько лише повністю облаштував тта оздобив ці приміщення за призначенням, встановив відповідне обладнання. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. ідповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 22 листопада 2008 року, що підтверджується Свідоцтом про шлюб від 22.11.2008 серія [NUMBER] . Від шлюбу народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, відкрита спадкова справа № 7/2017 приватним нотаріусом Миколаївського МНО Недвигою А.Ф. Як підтверджується матеріалами справи, сторони, як спадкоємці першої черги, отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 09.02.2018 року на 1\\4 частки земельної ділянки за номером 1-В, загальна площа 0,1500 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і поруд (присадибна ділянка) , кадастровий номер : 4810137200:17:044:0021 - кожний. Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , станом на 22.02.2018 року, на земельній ділянці самочинно збудовано: житловий будинок літер А-3, загальною площею 182,5 кв.м., цокольний поверх літер "Ацок", загальною площею 84,5 кв.м. - разом по житловому будинку літер А-3, загальна площа 267 кв.м., житлова площа 95,4 кв.м. - 2010 року забудови; магазин літер Б1, загальною площею 32 кв.м.; магазин літер Б2, загальною площею 17,6 кв.м. - 2006 року забудови; сарай літер В, загальною площею 95 кв.м. 1996 року забудови; сарай літер Г, загальною площею 108,4 кв.м. 1998 року забудови; сарай літер Е, загальною площею 5,6 кв.м. 2010 року забудови; а також навіс літер Д 2010 року забудови; вбиральня літер И 2010 року забудови; огорожа № 6. Також представником позивача долучено до матеріалів справи копії товарних чеків та видаткових накладних за грудень 2008 - 2017 роки на придбанн будівельних матеріалів та обладнання , платник " [PERSON] " Згідно Висновку № 125-008 судової будівельно-технічної експертизи по замовленню позивача [PERSON] від 23.01.2019 року, вартість будівельних робіт і матеріалів , які були виконані та використані під час будівництва житлового будинку та надвірних господарських споруд в домоволодінні [ADDRESS] , внині чинних цінах з урахуванням зносу на будівельні матеріали , які мають значний фізичний знос від 25-50% , складає 1 539 553 грн, в тому числі вартість будівельних матеріалів 890 861,49 грн, в тому числі: житловий будинок літер А-2 2010 року побудови - 301192,42 грн, магазин-пекарня літер "Б-2, Б', Б2" 2006 року побудови 394710,44 грн, сарай літер В 1996 року побудови 30439,92 грн , сарай літер Г 1998 року побудови 57195,50 грн, сарай літер Е 2010 року побудови 19421,13 грн , навіс літер Д 2010 року побудови 4800,28 грн, вбиральня літер И 2010 року побудови 6968,34 грн, № 6 огорожа та замощення 76133,43 грн. Вартість будівельних робіт 648691,51 грн.Докладний перелік будівельних матеріалів , які були використані і їх вартість - зазначено в підсумковій відомості , які є невід`ємною частиною справжнього висновку експерта. Як вбачається з висновку експерта , на момент дослідження будівництво будівель та споруд виконане в повному об`ємі з 100% готовності і знаходиться в експлуатації по прямому призначенню, знаходяться в технічно задовільному стані, при цьому окремі конструктивні елементи в нехадовільному стані з наявністю дефектів, які свідчать про довгострокову експлуатацію.. Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] за період з середини 90-х років і до укладення шлюбу з позивачкою [PERSON] смаостійно та частково за допомогою своїх синів від першого шлюбу було повністю зведено житловий будинок та перші два поверхи з цокольним поверхом магазину-пекарні та вже працювали пекарня та магазин, де вони продавали вироби з власної пекарні. Згодом, коли добудовувалися інші поверхи та прибудови , відповідачі також власною працею періодично допомагали батькові. За чиї кошти будували ці прибудови їм не відомо. Як підтверджується поданими відповідачами фото та відео доказами, до 2008 року вже було збудовано перші два поверхи магазину-пекарні з прибудовою невеликого магазину , в дворі буди зведені сараї, закінчено будівництво та внутрішнє оздоблення житлового будинку , в сі ці будівлі експлуатувалися за призначенням. Пекарня за вказаною адресою була підключена до електропостачання ще 31.12.1996 року ( Договір № 1984/44 на користування електричною енергією), за адресою [ADDRESS] році було зареєстровано діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] , з роздрібної торгівлі продовльчими товарами у спеціалізованих магазінах та інша. Згідно рішення № 319 від 14.10.1994 року виконкому Матвіївської селищної ради народних депутатів надано дозвіл на будівництво магазина-пекарні приватному підприємцю [PERSON] на території присадибної ділянки по [ADDRESS] , затверджено план забудови. Спір між сторонами виник з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя, який регулюється нормами Сімейного Кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Судом встановлено , що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , магазинами та пекарнею , що розташований по [ADDRESS] , не введений до експлуатації, а тому не може бути об`єктом права власності, не може бути поділений між подружжям та спадкоємцями як об`єкт права власності. Позивачка у позовній заяві також зазначала, що він є самочинним будівництвом. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України). До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав щодо об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Проте до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з відповідними змінами) та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно Висновку № 125-008/1 додаткової судової будівельно-технічної експертизи по замовленню позивача [PERSON] від 03.02.2020 року на час дослідження фактично будівля магазину-пекарні літер Б-2 в домоволодінні по [ADDRESS] , [ADDRESS] складається з цокольного поверху, 1-го та 2-го поверху та мансардного поверху , тобто всього чотири поверхи, згідно даних технічного паспорту КП ММБТІ від 22.02.2018 року будівля магазину-пекарні Б-2 складається з двох поверхів , асаме цокольного та першого поверхів. В цокольному поверсі розташовані приміщення коридорів літер 1-9,1-10, кладові, допоміжні приміщення, санвузол та сацна літер 1-13 та основне літер 1-14,в якому ротащшовано басейн без літери , який примикає до приміщення сауни.До цокольного поверху в лівій боковій частині прибудовано приміщення магазину-кафе літер 2-1, до правовї бокової чатсини приміщення магазину літер 1-1, кладова літер 1-2, проміж приміщеннями магазину кафе та магазином вбудовані приміщення 1-3 коридор та 1-4 санвузол. На першому поверсі розташовані основні приміщення, санвузол, коридори, кабінет, вхід на перший поверх по внутрішніх сходах. В двох добудованих поверхаха, а саме другий поверх та мансардний поверх , які не вказані в технічному паспорті БТІ, оздоблені роботи відсутні. Вартість будівельних робіт і матеріалів , які були виконані та використані під час будівництва за вказаною адресою [ADDRESS] , в нині чинних цінах з урахуванням зносу на будівельні матеріали , які мають значний фізичний знос від 25-50% , складає 394 710,44 грн, в тому числі: пекарня літер Б-2 174120 грн в складі цокольного та першого поверху без вартості приміщення сауни; пекарня літер Б-2 114506,83 грн в складі другого та мансардного поверху , магазин літер 1-1,1-2,1-3 - 53051,53 грн, сауна з басейном - 15454,78 грн, яка розташована на цокольному поверсі ; магазин-кафе літер 2-1 - 37577,30 грн; вартість будівельних матеріалів , які були використані під час будівництва підпірної стіни складає 54038,03 грн. Із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-008, додаткової експертизи № 125-008/1 , проведеної за замовленням позивача експертом РТПП Миколаївської області [PERSON] , вбачається, що усі будівлі та споруди за вказаною адресою ( крім другого та мансардного поверху пекарні літер Б-2) мають 100 % ступінь готовності та експлуатуються тривалий час за призначенням. Стаття 372 ЦК України визначає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За такого,\~на підставі\~дослідження вищенаведених\~доказів,\~ а\~також часткового\~визнання вказаних\~обставин відповідачами,\~суд вважає\~встановленим,\~що за\~час перебування\~у шлюбі\~з позивачкою\~ [PERSON] було\~збудовано наступні\~ будівлі\~та споруди:\~ другий\~ та\~мансардний \~поверхи пекарні\~літер Б-2,\~ магазин-кафе\~літер 2-1,\~прибудованого до\~цокольного поверху\~пекарні літер\~Б-2;\~кам`яну\~підпірну стіну,\~розташованої між\~будівлями сараю\~літер Г\~та сараю\~літер В\~до зовнішньої\~стіни житлового\~будинку,\~навіс літер\~Д,\~сарай літер\~Е,\~вбиральню літер\~И,\~отже будівельні матеріали та утворені ними конструктивні елементи, незавершеного будівництва цих обєктів нерухомості були утворені під час шлюбу та за спільні кошти і за спільною працею подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю. При цьому відповідачами не надано належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя, відповідачами не спростовано факту придбання в період шлюбу будівельних матеріалів для будівництва вказаних споруд й фактичне зведення незавершеного будівництвом чотирьохповерхової будівлі пекарні літер Б-2 та магазину-кафе, з господарськими спорудами, та не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначене спірне майно придбане за особисті кошти [PERSON] , як умови непоширення на нього режиму спільної сумісної власності майна подружжя. Так, оскільки домовленості між ними щодо визначення розміру їх часток не було, то суд вважає, що позивачка має право на визнання цього майна об`єктом спільної сумісної власності і визнання за нею права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва цих споруд. Інша ж 1/2 частина будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва споруд по цій адресі за своєю правовою природою відноситься до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] і може бути успадкована його спадкоємцями в установленому законом порядку. Щодо вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя приміщення магазину літер 1-1,1-2,1-3 , то суд враховує наступне. Так матеріалами справи спростовується твердження позиваач, що це приміщення було збудовано після 2008 року. При цьому в останноьому судовому засіданні [PERSON] , фактично не заперечувла проти того, що ця прибудова існувла до 2008 року, проте за час шлюбу [PERSON] за спільні кошти подружжя було зроблено капітальний ремонт цього приміщення. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Проте, істотне збільшення вартості спірного приміщення магазину літер 1-1,1-2,1-3 позивачем на розгляд експерта не ставилося і ним не досліджувалося, не будо це предметом дослідження в судовому засіданні, отже в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Що стосується вимог позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя приміщення сауни з басейном , яка розташована на цокольному поверсі пекарні літер Б-2, то суд враховує наступне. Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. [PERSON] проживала у будинку свого чоловіка [PERSON] та користувалася домоволодінням з 2008 року по день його смерті . Ці обставини сторонами визнаються. Так, саме приміщення сауни з басейном було спеціально визначено при будівництві цокольного поверху пекарні Б_" до початку шлюбних відносин ( і таке такожє сторонами не оспорюється) . Суд вважає, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для облаштування та реконструкції цього приміщення , яким вони разом користувалися з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні та оздоблювальні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15-ц (провадження № 61-46081св18). Щодо інших позовних вимог про визнання за позивачами права власності на будівельні матеріали , обладнання тощо в порядку спадкування за законом. Поняття самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені. Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України). Проте в окремих випадках стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Чинне законодавство передбачає можливість набуття особою за певних умов права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за рішенням суду. У той же час об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно. Визнання за судовим рішенням права власності цієї особи на об`єкт незавершеного будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна. За змістом ст.392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Проте, як встановлено судом, відповідачі не заперечують права власності на вказані позивачем у позовній заяві будівельні матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва спірного дмовлодіння, саме в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в рівних частках, як і заявляє позивачка в своїх вимогах. Обмеження такого права відповідачами не вчинялося, більше того Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в цій частині спадкового майна позивачем до матеріалів справи не надана. Крім того, суд вважає, що підстав для задоволення позову про визнання права власності на 1\\2 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів самочинного будівництва в порядку спадкування за законом після смерті забудовника задоволенню не підлягає також і з огляду на таке. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146. При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. За такого, оскільки в справі відсутні жодні докази неможливості оформлення як спадкових прав так і неможливості введення спірних об`єктів нерухомості в експлуатацію в установленому законом порядку з огляду на та те, що позивачка та відповідачі є співвласниками земельної ділянки, ная кій взвеено самочинне будівництво та матеріалами справи підтверджується, що об`єкт готовий до експлуатації та будівництво завершено на 100% , суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача про визнання права власності на будівельні матеріали, обладання тощо , використані при будівництві домоволодіння за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] - оскільки такі об1єкти є самочинним будівництвом, а отже такі позовні вимоги фактично зводяться до визнання права власності на незавершені будівництвом об`єкти, що є неправильно обраним способом захисту, і крім того є передчасними. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц (провадження № 61-45361св18). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження розміру судових витрат позивачкою надано Акт здавання-приймання послуги № 125-008 від 06.02.2019 року на суму 35 000 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 125-008 від 06.02.2019 , сплачено [PERSON] , за виконання судової будівельно-технічної експертизи від 23.01.2019 року № 125-008; Акт здавання-приймання послуги № 125-008/1 від 26 травня 2020 року на суму 6 000 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 125-008/1 від 26.05.2020, сплачено [PERSON] , за виконання судової додаткової будівельно-технічної експертизи від 26.05.2020 року № 125-008/1. Також при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 5218,77 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів в рівних частках слід стягнути судовий збір на користь позивачки у розмірі 1739,59 грн ( 5218,77/3 - як за одну з трьох задоволених позовних вимог) . Також суд вважає на підставі ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" обгрунтованими вимоги позивачки про повернення зайво сплаченого судового збору. Стосовно вимог про відшкодування витрат на проведення судових експертиз, то оскільки судом не взято до уваги висновок судової будівельно -технічної експертизи № 125-008 , більш того, вона майже не стсоувалася предмету доказування за остаточними позовними вимогами позивачки, то суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів витрат на її поплату. Висновок додаткової експертизи № 125-008/1 взято судом до уваги, вн є належним доказом у справі, тому враховуючи пропорційність розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог , суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивача 4000 грн витрат на проведення цієї експертизи . На підтвердження оплати позивачкою витрат на правову допомогу надала копію Договору про надання правничої допомоги від 13.02.2018 та квитанцію банку про оплату за правничу допомогу у сумі 10 000 грн від 17 липня 2018 року на рахунок Адвокатського бюро "Кірюхін і син" з призначенням платежу " за правничу допомогу", Акт виконаних робіт від 17.09.2018 року виконання послуг на правовий аналіз документів, їх збирання, косультування подача позову та інших процесуальних документів до суду за даним позовом. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Врахувавши розмір виконаних адвокатом Кірюхіним О.М. робіт щодо надання позивачу правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) відповідно до договору про надання юридичної допомоги, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт на суму 10 000 грн, суд доходить до висновку про підставність стягнення з відповідачів у рівних частках на користь позивача 3000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ( частково одна з трьох вимог) . Розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката судом визначено з дослідженням обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Outcome: partial