Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

09.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просила встановити факт належності правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області 20.12.2004 року на ім'я [PERSON]. На обґрунтування своїх позовних вимог заявниця вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку, площею 4.44 га., розташована території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Заявник звернулась до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу із заявою про отримання свідоцтва на право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька. Проте, нотаріусом їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки, у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку вказано прізвище власника [PERSON], а в свідоцтві про смерть зазначено [PERSON]. У зв'язку з вищевикладеним заявник просить суд встановити факт належності [PERSON] вказаного Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Представник заявника у судовому засіданні 01.07.2016 року повністю підтримав заявлені вимоги зазначені у заяві та просив задовольнити заяву. [PERSON] 01.07.2016 року у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 29.06.2016 року на адресу суду надіслав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності та проти задоволення зави не заперечує (а.с.32). Вислухавши пояснення представника заявника, думку заінтересованої особи, викладену у заяві від 29.06.2016 року, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правильне написання прізвища померлого [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 25.01.2011 року - саме "[PERSON]" (а.с.20). Крім того, відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] зазначено померлого саме [PERSON] (а.с.6). Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий на земельну ділянку площею 4.44 га (а.с.7)містить визначення прізвище «[PERSON]» замість правильного - «[PERSON]». Приналежність цього документу [PERSON] підтверджується збігом ім'я та по батькові, а також місцем його смерті на території Роздільнянського району Одеської області. Окрім цього, згідно Акту про передачу та перенесення в натурі меж земельної ділянки вказано, що змельна ділянка належить саме [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії ВАС №266059 [PERSON] успадкував земельну ділянку після смерті своєї матері [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про загальнообов'язкове державне страхування [NUMBER], військового білету серії [NUMBER], свідоцтва про одруження серії [NUMBER], атестату від 15.07.1974 р. та свідоцтва про восьмирічну освіту від 12.06.1972 р., особової картки водія від 23.02.1976 р. та довідки про медичний огляд від 15.12.1975 року прізвище [PERSON] зазначено саме «[PERSON]» (а.с.10-14). Відповідно до свідоцтва про народження від 14.03.1992 року батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.16). Згідно п. 2.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (яка діяла до 23.08.2013р.), виправлення у державному акті не допускаються. Отримання нового державного акту на право власності на вказану земельну ділянку є неможливим у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру». Згідно листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Пунктом п'ятим частиною другою статті 234 ЦПК України «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 256 ЦПК України «суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Ч. 2 цієї ж статті визначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення». Отже, як вбачається з матеріалів справи при виготовленні держаного акту на право власності на землю [PERSON] помилково зазначено прізвище «[PERSON]». Оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення у заявниці (яка є спадкоємицею) права на користування земельною ділянкою, суд вважає за необхідне встановити факт приналежності [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved