Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У лютому 2014 року Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, в інтересах держави, звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що п.п. 5, 5.8 рішення Бердянської міської ради № 9 від 31.03.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0971 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва. [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №913421, який 30.06.2010р. був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську за реєстраційним номером №011026500855. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009року, зазначена у рішенні земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається. Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою рішення №9 від 31.03.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо. Затвердження проекту відведення та передачі у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] відбулося з порушенням вимог ст.ст.51,118,123 ЗУ України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Також порушено ст.ст.59,60 ЗК України, ст. ст. 88,90 Водного кодексу України, які встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Так, відповідно до картографічної довідки, спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси, в межах двокілометрової прибережної захисної смуги Азовського моря., а тому вказана земельна ділянка не моглв бути передана особі для індивідуального дачного будівництва. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Прокурор вважає, що Бердянською міською радою при прийнятті рішення №9 від 31.03.2010р. були порушені вимоги земельного, водного та містобудівного законодавства, тому зазначене рішення є незаконним. Так само державний акт, виданий на підставі незаконного рішення [PERSON] необхідно визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Оскільки [PERSON] набув земельну ділянку без достатньої правової підстави, то він відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, зобов'язаний повернути її територіальній громаді м. Бердянська. 08.04.2014р. прокурор подав уточнюючу позовну заяву, яку підтримав у судовому засіданні, в якій остаточно просить суд визнати недійсним та скасувати п.п. 5, 5.8 рішення Бердянської міської ради № 9 від 31.03.2010р.; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №913421, виданий на ім'я [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0971га, вартістю 80525,03 грн., яка знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер 2130400000:08:009:0018. Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Свої заперечення виклала у письмовій формі і підтримала їх у судовому засіданні (а.с. 63-73). Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Просить у задоволенні позову відмовити через пропущення відповідачем позовної давності для звернення з таким позовом до суду. Зауважує, що відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку правомірно. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представники відповідачів - Бердянської міської ради і Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, подали заяви про розгляд справу без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Представники відповідача, у своїх запереченнях посилаються зокрема на те, що прокурор звернувся з цим позовом до суду з пропуском позовної давності, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений. Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Отже з огляду на приписи п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, доводи представника відповідача про сплив позовної давності у даному випадку не можуть бути прийняті до уваги. За ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 118 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р. ( а.с.102) встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси, на території зелених насаджень загального користування, що підтверджується листом заступника міського голови [PERSON], актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.05.2013р. ( а.с.15-18). Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони Азовського моря. За вимогами ст.60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Судом встановлено, що проект землеустрою прибережної захисної смуги Азовського моря на території міста Бердянська не розроблявся і Бердянською міською радою не затверджувався. Таким чином, доводи позивача щодо порушення вимог ст. 88,90 Водного Кодексу України та ст.60 Земельного Кодексу України при винесенні спірного рішення №9 від 31.03.2010р. про затвердження проекту землеустрою, передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS], свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Судом встановлено, що рішенням Бердянської міської ради Запорізької області №38 від 28 січня 2010р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,097 га, розташованої по [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва (а.с.60). Як вбачається з копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON].( а.с.56-69) земельна ділянка, що підлягала передачі у власність відповідачу, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі була віднесена до земель « 1.11.6. Іншої комерційної діяльності (1.11. Землі комерційного використання), оскільки до цього спірна земельна ділянка передавалася в оренду [PERSON] для будівництва готелю сезонного типу із запасу земель житловох та громадської забудови, за УКЦВЗ 1.13 - землі змішаного використання. У пояснювальній записці до проекту зазначено, що відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України дана земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови. Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва передбачена зміна цільового використання земельної ділянки на рекреаційне призначення (код 1.17 УКЦВЗ). Пунктами 5,5.8 рішення Бердянської міської ради вісімдесятої сесії п'ятого скликання № 9 від 31.03.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок громадянам» у власність [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,0971га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.67). [PERSON] видано державний акт на право власності серії ЯК №913421 (а.с.14) на земельну ділянку площею 0,0971га, що розташована за адресою [ADDRESS], для ведення індивідуального дачного будівництва. Державний акт був зареєстрований в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» 30.06.2010 року за реєстраційним номером 011026500855. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим. Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких є вичерпним, зокрема, землі реакрепційного призначення, землі житлової та громадської забудови тощо. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Однією з основних вимог ЗК України щодо використання земель є вимога цільового використання земельних ділянок. До земель житлової та громадської забудови, відповідно до ст. 38 ЗК України, належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Відпоідно до вимог ст. 39 ЗК України ( в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення), використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Статтею 51 ЗК України передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст і інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих і спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. Зважаючи на те, що спірну земельну ділянку було запроектовано перевести до земель рекреаційного призначення, однак всупереч ст. 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації" та ч.9 ст.118 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки у власність [PERSON] проведена не була, суд приходить до висновку, що Бердянською міською радою було порушено вимоги земельного законодавства при передачі спірної ділянки у власність [PERSON] Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок; щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією. У п. 2 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної державної адміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. Орган, до якого надійшла заява (клопотання), розглядає її та за наслідками розгляду надає згоду на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки розробляється особами, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою на підставі договору із заявником та погоджується із органом земельних ресурсів, органом містобудування та архітектури, органом охорони культурної спадщини, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічним органом. Проект разом із позитивним висновком державної експертизи документації із землеустрою подається до органу місцевого самоврядування на розгляд, який в подальшому приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. В порушення вимог ст.20 ЗК України і Постанови Кабінету Міністрів України №502 від 11 квітня 2002 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, рішення про зміну цільового використання земельної ділянки на момент затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] Бердянською міською радою не приймалося. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, суд визнає, що п.п.5,5.8 рішення Бердянської міської ради № 9 від 31.03.2010 року прийнято з порушенням норм ЗК України щодо розпорядження землями визначеної категорії, а спірну земельну ділянку передано у власність [PERSON] без вирішення питання про переведення землі до належної категорії, тобто передано за іншим цільовим призначенням. А відтак вказані пункти рішення є недійсними і підлягають скасуванню, виданий на їх піставі державний вут на право власності на земельну ділянку також є недійсним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищевикладене підлягають також задоволенню вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Outcome: approved