Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У жовтні 2019 р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить стягнути на її користь з [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 70 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2017 р. з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої важкості, через що змушена була неодноразово лікуватись, відчувала себе безпорадною, з обмеженими можливостями, потребувала стороннього догляду, в неї загострилось захворювання хребта, немічність та біль вона відчуває і досі, оскільки постійно відчуває фізичній біль, стан її здоров`я не відновився. [PERSON] пояснив, що з першого дня дорожньо-транспортної пригоди він визнавав порушення. Він відвідував [PERSON] у лікарні, намагався купувати, що вона говорила, у подальшому вона та її близькі відмовились з ним спілкуватись. Він не може назвати розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди, у вирішенні спору покладається на розсуд Суду. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у складі судді [PERSON] від 12.11.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Суду від 16.04.2020 р. у зв`язку з звільненням у відставку судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області [PERSON] справу було прийнято до провадження Суду. Судом з`ясовано, що відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.09.2018 Р. у справі № 274/2115/18, яка набрала законної сили (а. с. 5 - 12): - [PERSON] 02.09.2017 р. близько 20:15, керуючи технічно справним автомобілем марки "Renault Logan", д.н.з. [NUMBER] , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центром 1801 від 15.08.2014 р., належить йому, рухався по проїзній частині автодороги "Романівка-Гардишівка" в напрямку с. Гардишівка Бердичівського району; - рухаючись по вказаній автодорозі за межами населеного пункту, на відстані близько 800 м від дорожнього знаку 5.46 ПДР України (кінець населеного пункту с. Романівка, Бердичівського району) проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, і в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 "б", 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., після виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та, маючи технічну можливість уникнути наїзду на гужовий віз під керуванням [PERSON] шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, передньою правою частиною вказаного автомобіля допустив зіткнення із задньою частиною гужового воза, яким у попутному напрямку керував [PERSON] ; - внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир гужового возу [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки, правої променевої кістки, рани правого колінного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як такі, що визвали тривалий розлад здоров`я; - порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 1.5, 2.3 "б", 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками; - судом встановлено, що [PERSON] вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, після вчинення злочину щиро розкаявся, трудовий колектив Громадської організації "Центр Освіти "Рекон" клопоче про передачу його на поруки колективу, а тому суд дійшов висновку про можливість звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки. Цією ухвалою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу Громадської організації "Центр Освіти "Рекон" за умови, якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку та закрито кримінальне провадження щодо нього, цивільний позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Згідно з частиною шостою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином Суд приходить до висновку, що [PERSON] є винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, внаслідок цього злочину [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки, правої променевої кістки, рани правого колінного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як такі, що визвали тривалий розлад здоров`я. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що кримінальним правопорушенням, вчиненим [PERSON] , їй було завдано моральну шкоду, оскільки вона отримала тілесні ушкодження середньої важкості, через що змушена була неодноразово лікуватись, відчувала себе безпорадною, з обмеженими можливостями, потребувала стороннього догляду, в неї загострилось захворювання хребта, немічність та біль вона відчуває і досі, оскільки постійно відчуває фізичній біль, стан її здоров`я не відновився. Частиною першою та п`ятою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення наведених норм Цивільного процесуального кодексу України [PERSON] не подала будь-яких доказів, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини [PERSON] , вона потребувала стороннього догляду, в неї загострилось захворювання хребта, немічність та біль вона відчуває і досі, оскільки постійно відчуває фізичній біль, стан її здоров`я не відновився. Зокрема, ці обставини могли бути підтверджені показаннями осіб, які здійснювали догляд за [PERSON] , лікарів, які здійснювали її лікування, осіб, з якими вона проживає тощо, проте заяв про виклик цих осіб як свідків [PERSON] та її представник не подавали. На підставі ж наявних у справі доказів Суд позбавлений можливості встановити ці обставини, оскільки ці докази являють собою консультаційні висновки спеціаліста, виписки з медичної картки стаціонарного хворого та записи у медичній картці [PERSON] , які містять медичну термінологію, зокрема, діагнози [PERSON] , проте для їх оцінки потрібні спеціальні знання у галузі медицини, яких Суд не має, а заявою про призначення експертизи або про виклик лікаря для допиту як свідка для з`ясування обставин, чи можуть бути обставини щодо стану здоров`я [PERSON] , викладені у вказаних документах, причинами загострення її хвороби хребта, виникнення та відчуття у неї болю, чи вказують вони на не відновлення стану її здоров`я [PERSON] та її представник не звертались. При цьому з матеріалів справи вбачається, що в останній раз [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 22.01.2018 р. по 01.02.2018 р., що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого 274 (а. с. 24, зворотній бік), а останній запис у її медичній картці датований 05.02.2018 р. (а. с. 24), що вказує на те, що стан її здоров`я після лютого 2018 р. покращився, оскільки б в іншому випадку вона б продовжила звернення до лікарів та лікування, на підтвердження чого б мала відповідні докази, зокрема, виписки з медичної картки стаціонарного хворого, записи у її медичній картці. Разом з тим, Суд вважає очевидним те, що внаслідок наведеної вище дорожньо-транспортної пригоди, винуватим у якій є [PERSON] , [PERSON] було завдано фізичного болю та страждання, а також душевні страждання. Через цю пригоду [PERSON] перебувала на стаціонарному лікування з 02.09.2017 р. по 28.09.2017 р., з 06.11.по 17.11.2017 р., з 11.12.2017 р. по 22.12.2017 р. та з 22.01.2018 р. по 01.02.2018 р., що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого 3395, 4749, 4241 (а. с. 21, зворотній бік, а. с. 22, а. с. 22, зворотній бік, а. с. 24, зворотній бік), що, поза розумним сумнівом, також завдало їй фізичного болю та страждання, а також душевні страждання. Частинами першою та другою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Випадки, встановлені частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України, не стосуються спірних правовідносин. Таким чином [PERSON] протиправними діями [PERSON] було завдано моральної шкоди і вона має право на її відшкодування [PERSON] . Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, Суд враховує, що маральна шкода була завдана [PERSON] шляхом скоєння злочину невеликої тяжкості, свою винуватість у кримінального правопорушення він визнав повністю та щиро розкаявся, а також добровільно відшкодував 40 000,00 грн. не лише на лікування [PERSON] , а і в рахунок інших збитків (ці обставини встановлені ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.09.2018 р. у справі № 274/2115/18), [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню важкості, як такі, що визвали тривалий розлад здоров`я та чотири рази перебувала на стаціонарному лікуванні загальною тривалість близько двох з половиною місяців, що завдало їй вагомих фізичних та душевних страждань, у матеріалах справи відсутні будь-яки докази, які б вказували на погіршення здібностей [PERSON] або позбавлення її можливості їх реалізації у зв`язку з протиправними діями [PERSON] . Зважаючи на це, враховуючи вимоги розумності і справедливості, Суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди має становити 30 000,00 грн., тобто позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. [PERSON] просить стягнути на її користь з [PERSON] у якості відшкодування витрат на правничу допомогу грошові кошти у розмірі 6 714,70 грн. (а. с. 73 - 74). Частинами першою - четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючи розмір витрат [PERSON] на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, Суд враховує, що справа є типовою, а відтак має незначну складність, зважаючи на ціну позову (70 000,00 грн.) справа має середню значимість для [PERSON] , адвокатом [PERSON] було складено позовну заяву, що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, адвокатом [PERSON] не здійснювалось будь-яких запитів та інших дій для отримання документів, які додані до позовної заяви (докази здійснення таких запитів та дій відсутні), адвокат [PERSON] прийняв участь у п`яти судових засіданнях, загальна тривалість яких без врахування перебування Суду у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення склала близько сорока п`яти хвилин. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 1 700,00 грн. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у якості відшкодування судових витрат, саме - витрат на професійну правничу допомогу, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 728,57 грн., а також на користь держави - судовий збір у розмірі 329,31 грн.

Outcome: partial