Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказала наступне. [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач життям дитини не цікавиться, не забезпечує їй належні умови виховання та розвитку. Стан приміщення, в якому проживає сім'я, незадовільний, порушені санітарно-гігієнічні норми, умови проживання для виховання, навчання та розвитку дитини відсутні. 28.09.2017 року [PERSON] був покинутий в дошкільному навчальному закладі с.Старосільці та влаштований до дитячого відділення Коростишівської ЦРЛ ім.Д.І.Потєхіна, про що був складений акт органу опіки та піклування про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. 10.10.2017 року дитину влаштовано до КУ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради. У закладі мати дитину відвідувала всього двічі. Відповідно до інформації, наданої Коростишівським ВП ГУ НП в Житомирській області, відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності в липні 2017 року за ст.178 та ст.175 КУпАП, а також за ст.184 КУпАП. [PERSON] характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, не працює, веде антигромадський спосіб життя, постійного місця проживання не має. Тому представник позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. В судове засідання представник позивача не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про те, що позов визнає, просить розгляд справи провести без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви представника позивача, відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON],[INFO], записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Мати дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не відвідує його, не створює умов для його духовного та фізичного розвитку, не піклується та не утримує належним чином, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації, згідно якого відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Згідно копії довідки № 470 від 27.12.2017 року, виданої КУ "Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей "Сонячний дім" Житомирської обласної ради, на даний час дитина перебуває в даному закладі (а.с.15). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, встановленими законодавством. Вказані обставини свідчать про небажання відповідача виконувати батьківські обов'язки по відношенню до сина, а тому суд вважає за необхідне позбавити її батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином суд приходить до висновку, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, а тому його слід позбавити батьківських прав. Відповідно до положень частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідачі матеріальну допомогу на утримання добровільно не надають, хоча відповідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачі працездатні та мають можливість сплачувати кошти на утримання дитини. Відповідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідачів у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішити питання про стягнення судових витрат у відповідності до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved