Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 червня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір поруки № 504-2 для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 504 від 10 червня 2008 року укладеним між відповідачем та [PERSON] строк повернення кредиту встановлено 10 червня 2011 року. Згідно п. 10 договору поруки «Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором». Оскільки в кредитному договорі строк виконання зобов'язання визначено до повного погашення кредиту тобто до 10 червня 2011 року, за таких умов у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржником, щодо повернення кредиту починаючи з 10 червня 2011 року протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 28 березня 2012 року, тобто вже після спливу строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (шестимісячного строку). Тому позивач просить суд визнати договір поруки припиненим. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 10 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір № 504 згідно якого [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 60 068 грн. строк повернення до 10 червня 2011 року/а.с.6-8/. За змістом ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. 10 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір поруки № 504-2 для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 504 від 10 червня 2008 року укладеним між відповідачем та [PERSON] За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника (ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно договору поруки п. 4 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тобто [PERSON] прийняла на себе зобов'язання нести відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань. З тексту договору поруки п. 8 слідує, що при невиконанні боржником своїх зобов'язань за договором, поручитель зобов'язався здійснити виконання порушених позичальником зобов'язань за кредитним договором протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги кредитора. Також з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється. Відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Частиною 2 cm. 543 ЦК України передбачено, що солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі, а відповідно до спи 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно п. 6.1 Кредитного договору - даний договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору. Таким чином: відповідно ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі та відповідно до п. 10 Договору поруки, договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що "позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі". Відповідно до п. 11 Договору поруки - сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п'яти років. ". Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства та умов договору поруки, а саме п.11 Договору поруки, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно захисту свого порушеного права або законного інтересу за договором поруки до 5 років, що не заборонено статтею 259 ЦК України. Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Враховуючи вищевикладені норми, сторони досягли згоди та уклали Договір поруки в якому передбачили, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до 5 років, а відтак момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Крім того, згідно абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня. коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищенаведене, суд вважає, за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору поруки припиненим відмовити. Судові витрати у справі розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed