Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

01.03.2016р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 02.02.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, предметом якого було надання в позику грошових коштів в розмірі п'ятнадцять тисяч гривень. На підтвердження укладення договору позики позичальник надав розписку, якою підтвердив, що йому була передана відповідна грошова сума. Згідно умов розписки, наданої позичальником, останній зобов'язувався повернути кошти до 01.03.2013р.. Однак взятих на себе зобов'язань останній не виконав, позику не повернув, чим порушив її права та інтереси. З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики на її користь в сумі 15000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі у відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, в тому числі через засоби масової інформації, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних міркувань. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В ч.2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що договір позики має ознаки реального правочину, виконання якого відбувається в момент його укладення, і сам договір є свідченням цього виконання, на відміну від консенсуальних правочинів, які виконуються сторонами після укладення самого правочину (в майбутньому). Таким чином письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошових коштів позичальнику. Як вбачається із матеріалів справи, 02.02.2013р. [PERSON], який проживає в [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий Городоцьким РВ ГУМВСУ 08.12.2011р., взяв в борг у [PERSON] 15000 грн. та зобов'язувався повернути до 01.03.2013р., про що подав [PERSON] розписку (а.с.7). Таким чином, беручи на себе зобов'язання щодо повернення позики до 01.03.2013р., [PERSON] визнав сам факт отримання позики. Станом на момент подання позовної заяви [PERSON] свої договірні зобов'язання не виконав та не повернув надану йому грошову позику. Беручи до уваги те, що зі сторони [PERSON] порушилися умови виконання грошового зобов'язання і він не повернув [PERSON] суму позики у строки, встановлені договором, в установленому законом порядку договір позики недійсним не визнавався, відповідач в судове засідання не з'явився та не спростував доводи позивача, а тому є усі підстави для стягнення з нього усієї суми заборгованості за вказаним вище договором. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути сплачену нею та документально підтверджену суму судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією оголошення в пресі. При цьому підлягає поверненню [PERSON] зайво сплачена нею сума судового збору в розмірі 225 грн. згідно вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved