Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою, витребування правовстановлюючих документів з чужого незаконного володіння та розірвання договору оренди землі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до письмової заяви, засвідченої приватним нотаріусом Донецького міського округу Подоляном О.О., 25.12.2013 року позивачем отримано від [PERSON] грошові кошти у розмірі 25200 грн. за земельну ділянку площею 5,0687 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0196 та земельну ділянку площею 0,0737 га кадастровий номер 1423385400:06:000:0197, що розташована на території Новоселидівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, яка належить позивачу на підставі Державного акту [NUMBER], виданого 20.03.2008 року відділом земельних ресурсів у Мар`їнському районі Донецької області. В цей же день в підтвердження передачі у фактичне володіння, користування та розпорядження вказаної земельної ділянки позивач надав на ім`я [PERSON] довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Подолян О.О. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] фактично було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого він продав [PERSON] вищевказану земельну ділянку. Зазначив, що з вказаного часу та дотепер [PERSON] особисто користувався та фактично розпоряджався землею, здав її в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок», за що отримував кошти. В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовом про стягнення з позивача грошей у сумі 25200 грн., стверджуючи, що вказана сума грошей була отримана позивачем не за купівлю-продаж земельної ділянки, а у якості позики. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.10.2017 року затверджена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON] , за якою право власності на земельну ділянку загальною площею 5,1424 га, яка належала [PERSON] , було визнано за [PERSON] , оскілки суд визнав, що між ними фактично був укладений правочин купівлі-продажу. [PERSON] спірну земельну ділянку переоформив на себе. Після оформлення на себе права власності на вказану земельну ділянку, 31.10.2017 року [PERSON] уклав письмовий договір № 539 та № 539/1, за яким передав її в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Світанок» на строк до 31.10.2017 року за визначеним загальним розміром орендної плати у 11321,6 грн. щорічно, яка повинна сплачуватись йому Орендарем з 01 жовтня до 31 грудня кожного року. На ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.1.2017 року прокуратурою Донецької області подана апеляційна скарга. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 29.03.2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано ,а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Рішенням Мар`їнського районного суду від 28.08.2018 року позовні вимоги [PERSON] було повністю задоволено та стягнуто з [PERSON] грошові кошти у розмірі 25200 грн., але не як позичені ,а як такі, що отримані за укладання недійсного правочину. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24.10.2018 року рішення Мар`їнського районного суду від 28.08.2018 року скасовано і позов [PERSON] задоволено, стягнувши з [PERSON] грошові кошти у розмірі 25200 грн., через те, що передача належної останньому земельної ділянки не відбулася у спосіб передбачений законом, а тому грошові кошти за продаж земельної ділянки, утримуються [PERSON] без достатніх правових підстав. Позивав вказав, що на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 24.10.2018 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Відділу реєстрації Мар`їнської державної адміністрації Донецької області за заявою [PERSON] 20.11.2018 року винесені Рішення про скасування державної реєстрації записів про право власності за номерами 23874148 та 23872490, згідно яких земельну ділянку було переоформлено на [PERSON] . Зазначив, що право власності на земельну частку знову було повернуто на позивача. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за передачу вказаної вище земельної ділянки в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок» [PERSON] кожного року отримував грошові кошти у загальному розмірі 11321,6 грн., які звертав на свою користь, але не мав на це законного права. На доведення обґрунтованості своїх вимог позивач надав суду наступні документи: рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.08.2018 року (а.с.10-11), постанова Донецького апеляційного суду від 24.1.2018 року (а.с. 12-14), рішення про скасування № 44143368 від 20 листопада 2018 року (а.с. 15), рішення про скасування № 44142279 від 20 листопада 2018 року (а.с. 16), відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17-21), вимога (а.с.22). Відповідач [PERSON] надав суду відзив проти позову повністю, обґрунтував наступним, що 25 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що стосується купівлі-продажу земельних ділянок, про що [PERSON] неодноразово зазначено в позовній заяві і на підтвердження цього факту [PERSON] було підписано в присутності приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу заяву до компетентних органів та довіреність на користування землею та грошима. Тобто 25 грудня 2013 року фактично відбулася купівля-продажу землі, що належить [PERSON] і позивач на це неодноразово звертає увагу суду, не заперечує і не оспорює даний факт. Відповідач [PERSON] вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначив, що користування спірною земельною ділянкою та грошима є цілком законними. Також вказав, що позивач вводить в оману суд, про витребування правовстановлюючих документів. Вважає, що вимога позивача про розірвання договорів №№ 539 та 539/1 від 31.10.2017 року оренди земельної ділянки площею 5,0687 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0196, площею 0,0737 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0197, що розташована на території Новоселидівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області є також безпідставними. Зазначив, що на підтвердження настання жодної із вищевказаних обставин позивач не надає відповідних належних, допустимих доказів На доведення обґрунтованості своїх заперечень відповідач [PERSON] надав суду наступні докази: довіреність (а.с.37-38), заява (а.с. 39), договір оренди земельної ділянки № 539 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 40-42), акт прийому-передачі земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки № 539 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 43), договір оренди земельної ділянки № 539/1 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 44-46), акт прийому-передачі земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки № 539/1 від 31 жовтня 2017 року (а.с.47). Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Світанок" надав суду відзив на позовну заяву, посилаючись на наступне, що 31.10.2017 року між ТОВ «Агрофірма «Світанок» та [PERSON] було підписано договори оренди землі №№ 539, 539/1, за якими [PERSON] передав ТОВ «Агрофірма «Світанок» в оренду земельні ділянки площею 5,0687 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0196 та 0,0737 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0197. Вказав, що 15.12.2017 року було проведено державну реєстрацію відповідних договорів оренди, що підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексними номерами 108468430 та 108507458 від 15.12.2017 року. На дату укладання зазначених договорів оренди землі орендодавець - [PERSON] володів вказаними земельними ділянками на підставі права власності, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексними номерами: 108468430 та 108507458., а отже мав усі необхідні права для укладання відповідних договорів оренди землі. Про зміну власника даних земельних ділянок ТОВ «Агрофірма «Світанок» стало відомо з позовної заяви [PERSON] , отриманої 11.05.2019 року. До цього часу позивач жодним чином не повідомив ТОВ «Агрофірма «Світанок» про набуття права власності на земельні ділянки ,чим порушив вимоги ч. 3 ст. 148-1 Земельного Кодексу України. Зазначив, що повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Позивач вказав, що набуття прав власності на відповідні земельні ділянки позивачем, та згідно п. 3.4 Договорів оренди землі №№ 539, 539/1 від 31.10.2017 року - перехід права власності на земельну ділянку, що є предметом оренди, не є підставою для розірвання договору оренди землі. Вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтовані. На доведення обґрунтованості своїх заперечень відповідач [PERSON] надав суду наступні докази: договір оренди земельної ділянки № 539 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 63-66), акт прийому-передачі земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки № 539 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 67), договір оренди земельної ділянки № 539/1 від 31 жовтня 2017 року (а.с. 68-72), акт прийому-передачі земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки № 539/1 від 31 жовтня 2017 року (а.с.73), витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 74-79, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 80-87). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі і наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] та представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Світанок» позовну заяву повністю не визнали. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновків, які наведені нижче. В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що стосується купівлі-продажу земельних ділянок, що підтверджується заявою було підписано в присутності приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального, посвідченою приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Подолян О.О., що зареєстровано у реєстрі за № 8233 (а.с. 39) та довіреністю на користування землею та грошима від 25.12.2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Подолян О.О., що зареєстровано у реєстрі за № 8229 (а.с. 37-37) Встановлено, що 31.10.2017 року між ТОВ «Агрофірма «Світанок» та [PERSON] було підписано договори оренди землі №№ 539, 539/1, за якими [PERSON] передав ТОВ «Агрофірма «Світанок» в оренду земельні ділянки площею 5,0687 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0196 та 0,0737 га, кадастровий номер 1423385400:06:000:0197. Судом встановлено що, 25.12.2013 року позивач надав довіреність [PERSON] , згідно до якої, він мав право укладати договори оренди земельної ділянки, яка належить позивачеві, та отримувати орендну плату за користування нею (строк дії закінчився 25.12.2018 року). Представництво за цією довіреністю не має характеру комерційного. Згідно наданих до суду документів, вбачається, що вказана земельна ділянка дійсно перебуває в користуванні, на підставі договору оренди в ТОВ «Агрофірма «Світанок». який підписано [PERSON] на підставі довіреності від імені [PERSON] . Документів з яких вбачається, що довіреність відізвана, визнана недійсною або підписана особою, введеною в оману до суду не надано, а отже на момент вчинення правочину довіритель діяв в інтересах повіреної особи. Згідно ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Позивач вказує, що [PERSON] отримав грошові кошти за надання земельної ділянки в оренду у розмірі 56 608 грн., що розраховується, як сума отримала за 5 років користування земельною ділянкою по 11 321,16 грн. в рік. Однак, з наданих до суду документів не вбачається доказів на підтвердження отримання відповідачем вказаних грошових коштів (відомостей, виписок, будь-яких пояснень третіх осіб). Також, в судовому засіданні, суду не вдалось встановити звідки позивачем взята сума 11 321,16 грн. на рік за користування саме вказаних ним земельних ділянок. Так, відповідно до п. 4.2. договору оренди землі від 31.10.2017 року (а.с.40-42) розмір орендної плати складає 11 236,87 грн. за користування земельною ділянкою площею 5,0687 га. Так, відповідно до п. 4.2. договору оренди землі від 31.10.2017 року (а.с.44-46) розмір орендної плати складає 84,73 грн. за користування земельною ділянкою площею 0,0737 га. Таким чином, сума заявлена до стягнення позивачем не узгоджена з наданими до суду доказами. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ч. 7 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, в також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо розірвання договору оренди землі, суд звертає увагу на наступне. Згідно ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих засобах масової інформації місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки. Відповідно ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренди землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії). Згідно п. 3.4. Договорів оренди землі №№ 539, 539/1 від 31.10.2017 року перехід права власності на земельну ділянку, що є предметом оренди, не є підставою для розірвання договору оренди землі. Відповідно до ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Таким чином, загальні положення цивільного законодавства відповідно найму передбачають перехід до власника речі прав і обов`язків наймодавця. Згідно ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Щодо повернення оригіналів правовстановлюючих документів, суд звертає увагу на наступне. Позивач при зверненні до суду з вказаною позовною заявою не надав опис об`єктивних підстав за яких ним було передано оригінали документів [PERSON] . Також з матеріалів справи не вбачається інших письмових доказів (актів приймання-передачі) вказаних документів. Позивачем не запропоновано викликати свідків до суду, які б підтвердили його твердження. Відповідач у подано до суду відзиві (а.с. 33-36) заперечує наявність зберігання в нього вказаних документів. У зв`язку з викладеним, у суду відсутні докази на обґрунтування вказаних доводів позивача, що унеможливлює задоволення його позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою, витребування правовстановлюючих документів з чужого незаконного володіння та розірвання договору оренди землі Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем при зверненні із цим позовом до суду.

Outcome: dismissed