Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Шевченківської районної ради у м. Полтаві, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, просила суд визнати за нею право власності на 7/20 частин житлового будинку з надвірними побудовами, який знаходиться в [ADDRESS], площею 66,7 квадратних метрів, житловою площею 30,3 квадратних метрів та в цілому складається з: кімнати 2-1 пл.9,8 кв.м., приміщення 2-2 пл.7,1 кв.м., кімнати 2-3 пл.20,5 кв.м., передпокою 2-4 пл.9,7 кв.м., кухні 2-5 пл.9,3 кв.м., ванної кімнати 2-6 пл.3,0 кв.м, вбиральні 2-7 пл.1,1 кв.м., коридору 2-8 пл.6,2 кв.м., а також навіс В площею 11,6 кв.м.; вбиральню Г площею 0,9 кв.м.; гараж Е пл.36,5 кв.м.; погріб під будівлею (гаражем) пл.4,8 кв.м.; огорожі 1 пл.38,9 кв.м.; ворота з хвірткою 4 пл.7,6 кв.м.; вимощення 6 пл.114 кв.м.; вигрібну яму 7, як спадкове майно після померлого [INFO]. батька - [PERSON] в силу заповіту, складеного та посвідченого 27.02.2014р. приватним нотаріусом Зеленським В.В. та визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,0343га. (земельна частка становить 343/980 часток земельної ділянки площею 0,0980га кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться в [ADDRESS] як спадкове майно після померлого [INFO]. батька - [PERSON] в силу заповіту, складеного та посвідченого 27.02.2014р. приватним нотаріусом Зеленським В.В. В обґрунтування позову вказувала, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2017 року приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. було їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька [PERSON], у зв»язку з тим, що частина будинку покійного батька має перепланування та добудови, які є об»єктами самочинного будівництва, а земельна ділянка під будинком перебуває у спільній сумісній власності з іншою особою - сусідом, відповідачем по справі [PERSON] і без виділення частки померлого у спільному майні свідоцтво про право на спадщину нотаріус видати не може. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], Шевченківської районної ради у м. Полтаві про визнання права власності, в якому просив визнати за ним, [PERSON] право власності на 13/20 частин житлового будинку з надвірними побудовами, який знаходиться в [ADDRESS], площею 67,2 квадратних метрів, житловою площею 26,4 квадратних метрів та в цілому складається з: коридору 1-1 пл.9,1 кв.м., кімнати 1-2 пл.9,1 кв.м., кімнати 1-3 пл.17,3 кв.м., коридору 1-4 пл.5,7 кв.м., коридору 1-5 пл.5,8 кв.м., кухні 1-6 пл.13,6 кв.м. та санвузла 1-7 пл.6,6 кв.м., а також погребу під будівлею а2 площею 2,5 кв.м.; гаражу Б пл., 34,0 кв.м.; сараю Д пл. 6,5 кв.м.; огорожі 5 пл. 43,2 кв.м. та воріт з хвірткою 3 пл. 7,9 кв.м., як окремий об'єкт нерухомого майна. Визнати за ним, [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,0637га. (земельна частка становить 637/980 часток земельної ділянки площею 0,0980га кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться в [ADDRESS] як окремий об'єкт нерухомого майна. В обґрунтування позову вказував, що він являється власником 13/20 частин жилого будинку з частиною надвірних будівель та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. Власником інших 7/20 частин цього ж будинку являвся покійний батько позивачки - [PERSON]. Право власності на свою частину будинку ним було набуто 03 липня 2003 року на підставі договору дарування від брата - [PERSON]. Цей договір було посвідчено нотаріально та у подальшому зареєстровано у Полтавському БТІ (копії підтверджуючих документів додаються). Після отримання в дар вказаної частини будинку, він, як власник, здійснив у ньому певні поліпшення, а саме - перепланування та добудови. В силу певних об'єктивних та суб'єктивних обставин, зареєструвати чи іншим чином узаконити ці поліпшення він не зміг. Однією з таких обставин стала смерть співвласника - [PERSON] у 2014 році. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року справу було прийнято до провадження та призначено у порядку загального позовного провадження на 19.11.2018 року. Ухвалою суду 19.11.2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2019 року. Позивачка та її представник в судовому засіданні свої вимоги підтримали, просили задовольнити, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечували. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову не заперечував, зустрічним позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Шевченківської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день час та місце слухання справи, в матеріалах справи є заява про можливість розгляду справи у відсутність їх представника, при вирішення спору покладались на розсуд суду. Дослідивши позовні заяви, письмові матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджено документально, позивачка [PERSON], [INFO] являється рідною донькою [PERSON] та [PERSON] ЇЇ батько [PERSON] помер [INFO] року. Згідно заповіту складеного померлим [PERSON] 27.02.2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Зеленським В.В., позивачка [PERSON] являється спадкоємицею всього спадкового майна, належного покійному [PERSON] Частину спадкового майна [PERSON] прийняла та оформила, а частину майна, а саме - домоволодіння, що становить 7/20 часток житлового будинку з надвірними побудовами в [ADDRESS] та земельну ділянку під ним площею 0,0980га. оформити не змогла. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих.№548/02-31 від 03.08.2017 року приватний нотаріус Плаксіна П.Б. (Шишацький районний нотаріальний округ Полтавської області по місцю відкриття спадщини) відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно Причиною такої відмови нотаріуса послугувало те, що частина будинку покійного [PERSON] в м. Полтаві має перепланування та добудови, які є об'єктами самочинного будівництва, а земельна ділянка під будинком перебуває у спільній сумісній власності з іншою особою - сусідом, відповідачем по справі [PERSON] і без виділення частки померлого у спільному майні свідоцтво про право на спадщину нотаріус видати не може. [PERSON] являється власником 13/20 частин жилого будинку з частиною надвірних будівель та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. Відповідно до технічного висновку ТОВ НВІ «ЗЕМРЕСУРС» з визначення часток, порядку володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою у м.Полтава по вул. Патріарха Мстислава 15а, розрахунок часток є наступний: гр.[PERSON] - 0,0637га (земельна частка становить 637/980); гр. [PERSON] - 0,0343га (земельна частка становить 343/980). Відповідно технічного висновку по обстеженню будівельних конструкцій та інженерних мереж самочинно збудованих прибудов житлового будинку, виконаного ДП «НДІ проект реконструкція » Полтавський філіал, добудови та перепланування відповідають державним будівельним нормам, їх загальний стан оцінюється експертом як добрий, їхня конструкція покращує умови експлуатації будинку і проживання мешканців житлового будинку. Право власності на земельну ділянку під будинком було оформлено державним актом від 08.11.2012 року на підставі рішення Октябрської районної у м.Полтаві ради від 27.09.2012р. 25 сесії 6 скликання. Позивачем за зустрічним позовом було виконано прибудову «а» до своєї частини будинку, яка складається з кухні 1-6 площею 13,6 кв.м.; санвузла площею 6,6 кв.м.; коридору 1-1 площею 9,1 кв.м. та коридору 1-5 площею 5,8 кв.м.. Крім того, у зв'язку з демонтажем пічного опалення та переведенням частини будинку на газове опалення, також несуттєво змінились площі 1-3, 1-2 та 1-4 основної частини будинку. Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке визначається законом як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно до п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністертва юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 , видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до глави 13 вказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 12 постанови № 7 Верховного суду України від 30 травня 2008 року у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ч.2 ЦК України - власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість задоволення як первісного так і зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved