Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ "ТЕЛ-МАРКЕТ", в якому просила визнати договір укладений між нею та ТОВ "Ятесс" (на даний час ТОВ "Тел-Маркет") 16 липня 2013 року недійсним; стягнути з відповідача на її користь суму боргу 13608 гривень, суму інфляційних втрат 11969,76 гривень та 3% річних 2156,78 гривень.Свої вимоги обгрунтовує тим, що 16 липня 2013 року уклала договір №015958 за яким ТОВ "Ятесс" зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики,визначеної у додатку №1 до Договору на умовах діяльності програми "Ренессанс". На даний час товариство змінило свою назву на ТОВ "Тел-маркет". Сума позики складала 60 тисяч гривень. За користування кредитними коштами учасник мав здійснювати платежі до Фонду учасників. Позивачка сплатила 240 гривень за юридичний супровід,13320 гривень платежів та 288 гривень за послуги банку. Проте, відповідач вказану суму кредитних коштів не надав, умови договору не виконав. Позивач вважає, що спірний договір містить інформацію, що вводить в оману , у правочині наявні несправедливі умови щодо встановлення жорстких обовязків споживача, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений через газету "Урядовий кур'єр" №21 від 03 лютого 2017 року . За таких обставин суд вважає можливим розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, визнавши причину неявки неповажною. Суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Ятесс" було укладено договір №015958, за яким підприємство за згодою Учасника зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до договору на умовах діяльності програми "Ренессанс". На даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за даним ідентифікаційним номером юридичної особи зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЛ-МАРКЕТ". Сума позики складала 60 тисяч гривень. За користування коштами Учасник має здійснювати платежі до Фонду Учасників. 07 серпня позивач [PERSON] здійснила платіж на рахунок товариства в сумі 240 гривень за юридичний супровід та 500 гривень платіж до Фонду Учасників відповідно до Додатку №1 до Договору №015958. Хоча насправді ніякий супровід вона не отримала. Протягом з 07 серпня 2013 року до 10 лютого 2014 року на рахунок товариства позивачка сплатила 13320 гривень (а.с. 9-20). Проте, товариство свої зобовязання не виконало, бажані суми коштів не надійшли. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям « фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року №3462-У1 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України №2664-111 та доповнено її пунктом 11і, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з пунктами 3,4 розділу 11 «Прикінцеві положення » Закону №2664-111 фінансові установи зобовязані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобовязаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність , правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг. Згідно з пунктами 1.2,1.5 розділу 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Пунктом 7ч.1ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної,достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити зокрема дату виготовлення. Позивач [PERSON] , підписуючи договір, розуміла, що вона отримує позику. Однак, умовами договору (п.п.б п.1.1ст.1 Договору) передбачено, що сам відповідач позики не надає, а формує Фонд учасників, які за рахунок власних внесків формують Фонд учасників. Таким чином, суд приходить до висновку, що видача коштів відбувається по пірамідальній схемі. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману, або є агресивною, а також забороняється як таке, що вводить в оману утворення пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу чи споживання продукції. Відповідач спонукав позивачку до укладення договору, предметом якого було отримання позики. Згідно закону вона мала повне право на отримання повної інформації без укладення інших правочинів. Дані обставини свідчать про нечесну підприємницьку практику, яка спонукає споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. З огляду на те, що ТОВ «Ятесс» є адміністратором програми, з позивачкою укладено договір по вчиненню дій, спрямованих на отримання позики за цією програмою, які по своїй суті є послугами , то укладення з цією ж юридичною особою договору про надання послуг щодо забезпечення їх дбайливого оформлення, інших послуг з питань діяльності та участі замовника у програмі свідчить про нечесну підприємницьку практику останнього, яка забороняється, та недійсність договору, укладеного з використанням такої практики (частини 1,2,6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». За вимогами ст.216ч.1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, і у такому разі кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення , зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до вимог ст.625ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка сплатила 13320 гривень на рахунок товариства згідно квитанцій, 288 гривень становлять кошти за послуги банку. Інфляційні збитки становлять з 07.08.2013 року по серпень 2016 року 11969,76 гривень. 3% річних становлять 2156,78 гривень. А тому суд стягує вказану суму витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved