Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і дружини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 липня 2014 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], шлюб був зареєстрований в Амур -Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 389. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом позивачкою та пребуває на її повному утриманні. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач, матеріальної допомоги на туримання дитини та дружини не надає. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Просить суд шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення нею повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивачка не з"явилася, скерувала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила суд шлюб розірвати, стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення нею повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років. Відповідач, будучи допитаним в порядку ст.132 ЦПК України, позов визнав частково, не заперечував проти розлучення та стягнення аліментів на утримання дитини, щодо стягнення аліментів на утримання дружини заперечував. Не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. У зв»язку з неявкою в судове засідання сторін по справі фіксація технічними засобами відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалася. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи приписи ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Стаття 112 Сімейного кодексу України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що 18 липня 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 389. Від шлюбу мають сина [PERSON], яий народилвся [INFO] року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис №1502, батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають з вересня 2014 року. Дитина проживає з матір"ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач матеріальної допопомоги на утримання дитини та дружини не надає, чим ставить їх у скрутний матеріальний стан. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України мати дитини, з якою вона проживає, має право на утримання її батьком - дитини до досягнення дитиною трьох років. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що існують правоі підстави для розірвання шлюбу, оскільки достеменно доведено, що сім"я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, що повністю визнається сторонами по справі. Враховуючи матеріальний стан батьків дитини, а також повне визнання відповдіачем позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивачки на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд вважає невизнання позову відповдіачем в цій частині необгрнутованим, належних та допустимих доказів на заперечення даної вимоги відповідачем не надано, також не надано доказів неможливсоті сплати відповідачем аліментів на утримання дружини у визначеному нею обсязі. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на утримання матері дитини аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку відповдіача до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 30.07.2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі487,20 грн. На підставі ст.ст. 3, , 112, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved