Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2), [PERSON] (далі відповідач 3) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 341 906, 63 грн., з яких: 1 300 793, 55 грн. - заборгованість за кредитом; 39 684, 44 грн. - заборгованість по відсотках; 1 428, 64 грн. - пеня, посилаючись на те, що між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем 1 укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем 1 вимог якого виникла зазначена заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем 2, відповідачем 3 укладені договори поруки, у відповідності до яких поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору. Крім того, у відповідності до договорів факторингу, укладених між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс», ФК «Вектор Плюс» та позивачем, останній набув права вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту. До початку розгляду справи по суті [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічними позовними заявами до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання припиненими порук, посилаючись на те, що 02.11.2012 р. ПАТ «Сведбанк» було збільшено процентну ставку за користування кредитом з 11, 9 % на 12, 9 %. Своєї згоди на вчинення таких дій, поручителі не надавали, у зв'язку з чим договори поруки є припиненими. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засіданні позовні вимоги первісної позовної заяви не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Відповідач 2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог первісної позовної заяви та просив задовольнити вимоги поданої ним зустрічної позовної заяви, посилаючись на викладене в ній. Відповідач 3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог первісної позовної заяви та просив задовольнити вимоги поданої ним зустрічної позовної заяви, посилаючись на викладене в ній. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічних позовних заяв з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, 04.08.2008 р. між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем 1 за було укладено кредитний договір №2634/0808/45-020, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит в розмірі 75 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік, строком до 04.08.2038 року. (а.с. 5-9) Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 04.08.2008 р. між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем 2, відповідачем 3 укладені договори поруки №2634/0808/45-020-Р-1 та №2634/0808/45-020-Р-2, у відповідності до яких поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору. (а.с. 11-12) Відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вказує позивач, 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір Факторингу, у відповідності до якого банк відступив свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. В наступному, 28.11.2012 р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та позивачем укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило позивачу свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. На підставі вказаних договорів та Реєстру заборгованості боржників (а.с. 65-67) позивач зазначає, що він набув статусу нового кредитора за кредитним договором від 04.08.2008 р. №2634/0808/45-020. Щодо зустрічних позовних вимог відповідача 1 та відповідача 2, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних» роз'яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 68-69), відсоткова ставка за користування кредитом по вказаному кредитному договору з 04.08.2008 р. становила 11, 90 % річних, з 02.11.2012 р. - 12.9 % річних, з 02.04.2013 р. - 11, 9 % річних. 02.04.2013 р. між позивачем та відповідачем 1, укладено додаткова угода № 1 до кредитного договору, у відповідності до якої зменшено відсоткова ставка за користування кредитом та встановлено її на рівні 11, 9 % річних. (а.с. 10) Як вбачається, з розрахунку заборгованості (а.с. 68-69), заборгованість відповідачів почала нараховуватись з 10.04.2013 р. з відсотковою ставкою 11, 9 % річних. Як вбачається з додаткової угоди №1 від 02.04.2013 р., позичальником до вказаної дати усунуті допущені ним порушення щодо належного виконання зобов"язань, передбачених кредитним договором, узвязку з чим банком нараховувалась заборгованість вказана в позовній заяві за відсотковою ставкою, передбаченою Кредитним договором, а не збільшеною. Як убачається із п. 8.4, 8.4.1 Кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи, сторони, за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобов'язань, що передбачені п. 5.6, 5.7., 2.2, встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Відсоткова ставка підвищується на 1 % за кожен факт такого порушення, від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальника. Отже, у даному випадку можливість збільшення процентної ставки встановлена умовами кредитного договору та встановлена як міра відповідальності за невиконання зобов'язань за договором. Згідно з п. 15 договорів поруки, поручителі підтверджують, що ознайомлені з усіма умовами кредитного договору та повністю погоджуються з цими умовами, тобто зокрема і з п. 8.4 та 8.4.1 Кредитного договору, який передбачає збільшення відсоткової ставки. Позивачі за зустрічними позовами, укладаючи договори поруки були ознайомлені з усіма умовами кредитного договору та прийняли на себе зобов'язання відповідати перед банком за всіма зобов'язаннями боржника без виключення, що свідчить про погодження поручителя на зміну процентної ставки на 1% у разі порушення позичальником умов договору щодо повернення кредиту, що є по суті штрафною санкцією, а тому не змінює умов основного зобов'язання і не може впливати на обсяг відповідальності поручителів. За таких обставин не можна вважати, що обсяг відповідальності поручителів збільшився. З огляду на те, що позивачі за зустрічними позовними заявами не довели, а суд не встановив збільшення обсягу відповідальності поручителів, правовідношення поруки між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та [PERSON], [PERSON], як поручителями, не можуть вважатись припиненим. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог зустрічних позовних заяв . Щодо вимог первісної позовної заяви суд зазначає наступне. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,має право вимагати подання оригіналу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2016 п. з позивача за клопотанням сторони відповідача було витребувано оригінали договорів кредиту та договору факторингу. Ухвала неодноразово направлялась стороні позивача та була отримана останнім, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Однак, позивачем не надано суду вказаних документів та не виконано вимоги ухвали, відомостей щодо неможливості надання вказаних доказів суду не надано. Як вбачається з наявної копії Договору факторингу від 28.11.2012 р. (а.с. 24-37), він містить закреслення не відомого характеру (а.с. 30), не завірений належним чином, зокрема не містить підпису на кожній сторінці в графі «Банк» та «Фактор», що викликає сумніви в належності вказаного доказу. Копія кредитного договору також не завірена належним чином печаткою банку. На підставі вказаного, враховуючи не надання банком витребовуваних судом оригіналів письмових доказів, в суду відсутня можливість визнати допустимими та належними доказами копії документів, наявних в матеріалах справи, а саме копію Кредитного договору та Договору факторингу, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи».

Outcome: dismissed