Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

05 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на: земельну ділянку площею 1,1100 га, яка розташована на території Кулішівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, та була надана у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, а судове засідання просив провести без її участі (а.с.49). Представник Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, направив до суду клопотання, у якому просить розгляд справи провести без участі представника, позовну заяву [PERSON] визнав у повному обсязі (а.с.50). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Лебедин Сумської області, що підтверджується копією сторінок паспорта серії [NUMBER] (а.с. 4). [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). За життя, 20 квітня 2010 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кулішівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 70, за яким все своє майно, яке буде належати йому на момент смерті, заповів [PERSON] , позивачу по справі (а.с.7). Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] частково реалізувала своє право на спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8-10). Відповідно до Розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації №382 від 17 травня 2011 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності (землі запасу) на території Кулішівської сільської ради згідно додатку (а.с. 11). Відповідно до списку громадян, які виявили бажання отримати земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кулішівської сільської ради, що є додатком до розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації № 382 від 17 травня 2011, за номером 4 записаний: « [PERSON] , земельна ділянка 1,11 га» (а.с. 11). На підставі даного розпорядження, Відділом Держземагенства у Недригайлівському районні було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Кулішівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (а.с.12). У списку громадян, за номером 25 записаний: « [PERSON] » (а.с. 13). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, дата формування 16.12.2015 (а.с.16-20), встановлено, що земельна ділянка, яка планувалася для передавання у власність [PERSON] була зареєстрована у Державному земельному кадастрі 16.12.2015 року під кадастровим номером 5923583600:01:004:0142, код цільового призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, форма власності - державна власність, площа земельної ділянки - 1,1100 га, місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) - Сумська область, Недригайлівський район, Кулішівська сільська рада. Таким чином, земельна ділянка площею 1,1100 га (рілля), що розташована за межами населеного пункту на території Кулішівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, для ведення особистого селянського господарства, фактично виділена спадкодавцю [PERSON] , оскільки зареєстрована у Державному земельному кадастрі за №5923583600:01:004:0142. З позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, однак суд вважає, що у даному випадку, вірним способом захисту прав позивача буде визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. Відповідна позиція міститься, у листі Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п 3.5.) зазначено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №14-652цс18, постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі №128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року в справі № 723/1061/17. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Ст. 345 ЦК України визначає, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. З аналізу наведених норм, можливо прийти до висновку, що право на завершення приватизації може бути успадковане за умови, що спадкодавець в установленому законом порядку розпочав процедуру приватизації, але не встиг завершити її у зв`язку зі смертю. Таким чином, оскільки [PERSON] , батько позивача, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, вчинив всі визначені законом дії щодо отримання її у власність, але помер до видачі державного акту на право приватної власності, то [PERSON] , набула право на завершення процесу приватизації спірної земельної ділянки, а тому позовні вимоги визнаються судом обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вимога про стягнення судових витрат з відповідачів представником позивача не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved