Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 423 711,75 швейцарських франків, строком до 20 липня 2037 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі - 4,49 % річних (фіксована ставка) та FIDR (процента ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк - 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Додатковими договорами до кредитного договору було збільшено розмір кредиту до 440 405,71 швейцарських франків, збільшено фіксовану процентну ставку остаточно - до 5,28 % + FIDR. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] були укладені договори іпотеки: від 20 липня 2007 року, за якими предметами іпотеки є - квартира №14 у будинку №5 на [ADDRESS] у будинку №13 на пров. Лермонтовському у м. Одесі, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 13 березня 2013 року утворилася заборгованість. На підставі викладеного позивач, з урахуванням зменшених позовних вимог просив, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 25 у будинку № 13 на пров. Лермонтовському в м. Одесі яка належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Отримані від реалізації майна кошти направити на користь ПАТ «ОТБ Банк» для погашення заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року в загальному розмірі - 521 345,70 швейцарських франків. Вказана цивільна справа неодноразово розглядалась судами, зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру №25 у будинку №13 на пров. Лермонтовському в м. Одесі яка належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зобов'язано отримані від реалізації майна кошти направити на користь ПАТ «ОТБ Банк» для погашення заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року в загальному розмірі - 521 345,70 швейцарських франків. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення районного суду мотивоване тим, що відповідач як позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] Ціну на предмет іпотеки встановлено на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2016 року рішення районного суду змінено. У рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 20 липня 2007 року станом на 13 березня 2013 року в розмірі заборгованості за кредитом - 440 405,71 швейцарських франків; заборгованості з відсотків - 72 332,29 швейцарських франків; пені - 72 753,03 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1409, а саме - квартиру №25 у будинку №13 на пров. Лермонтовському в м. Одесі та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 20 липня 2007 року реєстровий № 1403, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення апеляційного суду мотивоване тим,\~\~що позичальником зобов'язання за спірним кредитним договором належним чином не виконано, а, отже, наявні підстави для захисту прав позивача, а саме:\~\~звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.\~ Постановою Верховного суду України від 26 червня 2018 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] вказані судові рішення скасовані, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Касаційна скарга була мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; оскаржувані судові рішення не містять висновків щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні, яка визначається відповідно до вимог статей\~38,\~39 Закону України «Про іпотеку». Відповідач зазначив, що визначення\~\~початкової ціни предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суперечить вимогам статей\~39,\~43 Закону України «Про іпотеку». Заявник посилається на те, що в суді першої інстанції було заявлено усне клопотання про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог із урахуванням частини четвертої\~статті 267 ЦК України. У судовому засіданні 26.11.2018 року представник позивача, позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду із відповідними позовними вимогами. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 423 711,75 швейцарських франків, строком до 20 липня 2037 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі - 4,49 % річних (фіксована ставка) та FIDR (процента ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк - 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Додатковими договорами до кредитного договору було збільшено розмір кредиту до 440 405,71 швейцарських франків, збільшено фіксовану процентну ставку остаточно - до 5,28 % + FIDR. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] були укладені договори іпотеки: від 20 липня 2007 року, за якими предметами іпотеки є - квартира № 14 у будинку № 5 на вул. Великій Арнаутській у м. Одесі та квартира № 25 у будинку № 13 на пров. Лермонтовському у м. Одесі. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 13 березня 2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 521 345,70 швейцарських франків. \~\~За змістом\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. \~\~\~\~За правилами, передбаченими ст. ст.\~509,\~525,\~526 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~\~\~\~Згідно із ст.\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~Відповідно до вимог, передбачених ст. ст.\~546,\~572,\~575,\~585,\~589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~ \~\~\~\~Згідно\~зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. \~\~\~\~З урахуванням положень ст. ст.\~33,\~39 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу за рішенням суду, шляхом проведення прилюдних торгів, в якому повинно бути визначена початкова ціна продажу. За встановлених обставин права Банка щодо повернення кредиту є порушеними. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, установлено, що під час судового засідання представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина четверта 267\~ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема частиною другою\~статті 258 ЦК України\~передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз статті\~266, частини другою статті\~258 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. [PERSON] повинен був повертати кредит частинами і розмір щомісячного платежу згідно з кредитним договором повинен складати 3 447,53 швейцарських франків. Платежі вносились відповідачем регулярно по листопад 2008 року, останній строк звернення до суду по стягненню чергового платежу в межах строків позовної давності за листопад 2008 року складає грудень 2011 року. Банк звернувся до суду з позовом в серпні 2014 року, а тому термін позовної давності по несплаченим періодичним платежам банк пропустив. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість з тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду в межах строку позовної давності за основною вимогою. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Пунктом 1.9.1. Кредитного договору № ML-500/104/2007 встановлено "... Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором...». 03.09.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» предявлено [PERSON] та [PERSON] досудові вимоги № 22-2/729596 та № 22-2/729593, якими вимагав дострокового виконання боргових зобовязань за Кредитним договором № ML-500/l04/2007 в повному обсязі. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-ри/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обовязкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, шо залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення, досудової вимоги, так і судової. Таким чином, звернувшись до [PERSON] з вимогою про дострокове виконання боргових зобовязань за Кредитним договором ML-500/104/2007 в повному обсязі, ПАТ «ОТП Банк» реалізував своєї право на предявлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобовязання Відповідача на 03.10.2010 р. Однак, до суду з позовом Банк звернувся 18 серпня 2014 р., тобто з пропуском строків позовної давності. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОТП Банк". На підставі викладеного та

Outcome: dismissed