Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

08 лютого 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з уточненим в ході судового засідання позовом до [PERSON]янської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 лютого 2016 року померли батьки позивачів, [PERSON] та [PERSON]. Після смерті спадкодавців відкрилась спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна у тому числі приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд,яка розташована за адресою: м. Словянськ, вул. Воронезька, буд. 4 «а», на яку позивачу отримали свідоцтва про право на спадщину в рівних частках. На вказаній земельній ділянці розташовано житловий будинок, який належав спадкодавцю [PERSON]. Будинок було придбано як обєкт незавершеного будівництва 85 % готовністю. За життя [PERSON] оформив дозвільні документи на добудову вказаного будинку, а саме отримав будівельний паспорт в управлінні архітектури [PERSON]янської міської ради, зареєстрував повідомлення про початок будівництва в інспекції ДАБІ, отримав технічний паспорт в КП «БТІ» 24 грудня 2014 року з готовністю будинку 100 %, але не встиг ввести до експлуатації та не зареєстрував право власності. Позивачі зазначають, що вони є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Позивачі прийняли спадщину і подали відповідну заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, однак свідоцтво про право на спадщину їм видано не було через те, що у позивачів відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок у звязку із тим, що право власності на вказаний будинок за життя спадкодавців не було зареєстровано. Виходячи з викладеного виникла ситуація, за якої позивачі не мають можливості отримати правовстановлюючий документ на успадкований житловий будинок. У зв'язку з вищевказаними обставинами та для захисту своїх прав позивачі вимушені звернутися до суду та просять визнати за ними права та обовязки забудовників в порядку спадкування за законом в рівних частках після померлого 22 лютого 2016 року батька позивачів [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Воронезька, буд. 4 «а». Позивачі, [PERSON], [PERSON] та їхній представник, [PERSON], що діє на підставі витягу з договору на надання юридичних послуг від 30 січня 2018 року, у судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності та про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.71-73). Представник відповідача [PERSON]янської міської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але до судового засідання не зявився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без його участі (а.с.75). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі, [PERSON] та [PERSON], є доньками [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії I-НО № 306332 від 28 лютого 1995 року, видане [PERSON]янським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецької обалсті, серії ІХ-НО № 280213 від 24 березня 1993 року, видане [PERSON]янським міськвідділом ЗАГС Донецької області (а.с.13-14). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-КИ № 356113 від 08 травня 1992 року, про що було зроблено актовий запис № 418 (а.с.17). 22 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії І-НО № 940896 від 01 березня 2016 року, серії І-НО № 940895 від 01 березня 2016 року, видані Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON]янську [PERSON]янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.15-16). Батькові позивачів [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Воронезька, буд. 4 «а», що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 31 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]янського міського нотаріального округу [PERSON], договором № 58 про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, технічним паспортом № 20627 КП «БТІ» (а.с.24-26, 28-34). Право [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 13 вересня 2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1350804014141 від 13 вересня 2017 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59005605 від 13 вересня 2017 року, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,0600 гектарів, кадастровий номер 1414100000:01:019:0045, розташованої в м. Словянську Донецької області по вул. Воронезькій під номером 4 «а», передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.18-23). Після смерті батьків позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на будинок № 4 «а», розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Воронезька, однак свідоцтво про право на спадщину позивачам видано не було через те, що позивачами не було подано документів, що підтверджують реєстрацію права власності спадкодавця [PERSON] на вказаний житловий будинок, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 січня 2018 року (а.с.27). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, якщо протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, після закінчення 6 місяців із часу відкриття він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.12961298 ЦК). Окрім того, згідно відповіді нотаріуса № 556/01-16 від 16 травня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2017 року на житловий будинок № 2 з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, який розташований по вул. Травневій у с. Маяки Словянського району Донецької області, на земельну ділянку, розташовану у с. Маяки Словянського району Донецької області по вул. Травневій під номером 2, загальною площею 0,2352 гектарів, кадастровий номер 1424284600:06:000:0253, на земельну ділянку, розташовану під номером 4 "а" по вул. Воронезькій у м. Слов'янську Донецької області, загальною площею 0,0600 гектарів, кадастровий номер 1414100000:01:019:0045, а також на 1/2 частки нежитлової будівлі лабораторного копусу ЦЗЛ, розташованої під номером 2, Новосодівська площадка у м. Слов'янськ Донецької області (а.с.78-92). З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачами права та обовязки забудовників в порядку спадкування за законом в рівних частках після померлого 22 лютого 2016 року батька позивачів [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Воронезька, буд. 4 «а».

Outcome: approved