Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачі звернулися до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON], про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівського області від 09.04.2014 року відповідача було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України і призначено покарання із застосуванням положень ст.75 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком в 3 (три) роки, на підставі положень ст. 76 КК України його зобов»язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ та повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи. Даним злочином позивачам, окрім легких тілесних ушкоджень були заподіяні страждання, психологічний стрес та приниження, тому вони оцінюють заподіяну їм внаслідок вчинення [PERSON] злочину, моральну шкоду в сумі 10000 грн. і просять стягнути з відповідача на користь кожного з них по 5000 грн. разом з витратами на правову допомогу в розмірі 300 грн. В судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали в повному обсязі і просять їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позивачами позов не визнав в повному обсязі і пояснив, що він не має коштів на відшкодування позивачам моральної шкоди в заявленому ними розмірі, запевнив, що взагалі не заподіював їм жодних збитків, а просто зайшов до них в будинок без дозволу. Заслухавши позивачів та відповідача, повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи і було встановлено в судовому засіданні, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.04.2014 року [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України і призначено покарання із застосуванням положень ст.75 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком в 3 (три) роки, на підставі положень ст. 76 КК України його зобов»язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ та повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи. З вказаного вироку вбачається, що в ніч на 09 грудня 2013 року, близько 24 години, [PERSON], знаходячись в стані алкогольного сп"яніння, прибув до господарства, розташованого в [ADDRESS], яке на праві приватної власності належить громадянці [PERSON], де остання проживає спільно із співмешканцем [PERSON], де всупереч волі законного володільця, умисно, з метою проникнення до житла, шляхом злому вхідних дверей веранди та дверей, що ведуть безпосередньо в жиле приміщення, порушуючи конституційне право власника на недоторканість житла, проник всередину будинку. При цьому, господар будинку - [PERSON] та її співмешканець [PERSON], з метою припинення протиправних дій [PERSON], намагались затримати його, але останній вчинив опір у вигляді штовхання потерпілих ногами та руками, під час якого умисно наніс [PERSON] декілька ударів ногами по спині та по правій руці, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на спині та на правій руці, які згідно із висновком судово - медичного експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Окрім цього, в результаті припинення протиправних дій [PERSON], громадянка [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на правому колінному суглобі, які відповідно до висновку судово - медичої експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Згідно положень ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування шкоди. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] в заподіянні шкоди позивачам встановлена і не підлягає доведенню. Відповідно до вимог ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно із ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом заявленого позову, цивільно-правовими наслідками скоєного [PERSON] злочину є заподіяння [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди. Між цими наслідками та діями відповідача наявний прямий причинний звязок. Виходячи з роз'яснення Пленуму Верховного Суду України даних у постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню і, враховуючи обставини справи, які свідчать про небажання [PERSON] в добровільному порядку відшкодовувати завдану позивачам моральну шкоду, ступінь вини відповідача, який під час розгляду кримінальної справи повністю її визнавав, доводи позивачів щодо заподіяння їм внаслідок злочинних дій відповідача фізичного та душевного болю, великого психологічного стресу, приниження, порушення встановленого життєвого устрою та з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди з [PERSON] на користь кожного з потерпілих необхідно стягнути по 3000 грн. Також, позивачами заявлена вимога про відшкодування витрат, понесених ними на правову допомогу в розмірі 300 грн. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалюється рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Згідно п. 2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що позивачі сплатили адвокату 300 грн. за складання позовної заяви, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №20 від 02.04.2014 року. Оскільки дані витрати належним чином підтверджені і їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, передбачений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», то вони підлягають стягненню з відповідача і з нього на користь [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути по 150 грн. кожному. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial