Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю 'Час Пік ЛТД' в особі головного редактора [PERSON] про встановлення факту розповсюдження недостовірної інформації,спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що [INFO] року була випущена щотижнева обласна інформаційна соціально-політична газета «Час Пік» [NUMBER]. На першій сторінці цієї газети розміщена стаття із недостовірною інформацією, яка принижує честь та гідність Позивача і його сім'ї. Стаття носить назву «[INFO]». Текст статті: «У Каневі більше знають його батька, [PERSON]. Активну людину. Колишнього депутата міської ради, успішного підприємця, учасника Київського Майдану. Старший [PERSON] входить до керівництва громадської організації «Канівський Майдан». Кажуть, що разом з ним на Майдані в Києві були і його сини, і менший [PERSON]. Днями [PERSON] затримали працівники міліції. У його в гаражі в БУСі був крадений катамаран. Спершу хлопець проявляв агресію, а коли його притиснули доказами, коли за катамараном прибув його власник, то [PERSON] нічого не залишалося як зізнатися у скоєному. Більше того, в Інтернеті вже була розміщена інформація, що в Каневі продається катамаран...Катамаран і Бус знаходилися ще в понеділок на штраф площадці в міліції. На злодія чекає суд і як мінімум 8 років тюрми. А для батька - крах політичної кар'єри.». Вже в самій назві даної статті міститься неправдива інформація та обвинувачення проти мене, а саме: «[INFO]». У статті містяться й інші зинувачення, а також неправдива інформація, а саме: «Днями [PERSON] затримали працівники міліції. У його в гаражі в БУСі був крадений катамаран. Спершу хлопець проявляв агресію, а коли його притиснули доказами, коли за катамараном прибув його власник, то [PERSON] нічого не залишалося як зізнатися у скоєному. Більше того, в Інтернеті вже була розміщена інформація, що в Каневі продається катамаран...», «На злодія чекає суд і як мінімум 8 років тюрми». Поширені у газеті відомості не відповідають дійсності, звинувачують Позивача у вчиненні злочину, обзивають злодієм і ганьблять його честь та гідність, ділову репутацію батька та родини в цілому. Особою, яка готувала дану статтю, навмисно зроблено помилку у написанні прізвища, а саме «[PERSON]», в той час як прізвище позивача, згідно паспорту громадянина України «[PERSON]». Помилка зроблена для того, щоб позивач не міг звернутися до суду з даною позовною заявою і притягнути винних осіб до відповідальності. Оскільки дані особи завчасно готувалися і будуть заперечувати проти того, що стаття написана саме про позивача, вважаю за необхідне довести зворотній факт. Особа, про яку йдеться в першому абзаці даної статті, [PERSON] (прізвище якого також навмисно написано з помилкою) є батьком позивача - [PERSON] виходячи з наступного: в статті сказано, що він - колишній депутат міської ради. [PERSON] дійсно є колишнім депутатом Канівської міської ради, підтвердженням чого є посвідчення депутата міської ради V скликання номер [NUMBER] видане 20 квітня 2006 року; в статті сказано, що він є підприємцем. [PERSON] дійсно являється підприємцем, згідно свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії [NUMBER] від 22.11.1994 р.; в статті сказано, що він входить до керівництва громадської організації «Канівський Майдан». [PERSON] є головою Громадської організації «Канівське громадське об'єднання «Майдан», згідно Протоколу установчих зборів засновників Громадської організації «Канівське громадське об'єднання «Майдан»; в статті сказано, що в нього є сини. В [PERSON] є два сини: [PERSON] та [PERSON]. Дані факти переконливо свідчать, що стаття написана саме про Позивача [PERSON]. Усе вищезгадане говорить про порушення особистих немайнових прав Позивача та його сім'ї на повагу до честі, гідності та ділової репутації, а також про завдання моральної шкоди. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що він ображений та принижений шляхом опублікування у друкованому засобі масової інформації статті, що не відповідає дійсності, а являється нічим іншим, як наклепом. Завдану неправомірними діями відповідача моральну шкоду оцінюю в 35 000 гривень виходячи з наступного: тираж газети з вищевказаною статтею становить 3500 примірників. В середньому один примірник прочитає три особи. Тобто в сумі дану статтю побачили як мінімум: 3500 прим, х 3 ос. = 10 500 осіб. За кожен примірник газети з неправдивою інформацією вважаю за необхідне стягнути з Відповідача 10 гривень, тобто: 10 грн. х 3500 прим.= 35 000 гривень. Просить суд винести рішення, яким зобов'язати Відповідача опублікувати спростування усього другого абзацу статті та речення з третього абзацу «На злодія чекає суд і як мінімум 8 років тюрми» у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується та принести свої вибачення за розповсюдження недостовірної інформації у цьому ж спростуванні. Стягнути з Відповідача на користь Позивача відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 35 000 грн. Стягнути з Відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 350,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. При вирішенні спору суд бере до уваги положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (1986 р.), положення Цивільного Кодексу України, зокрема, ст.ст. 15, 16, 20, 201, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 278,280, 297, 299 Цивільного кодексу України, Закон України "Про інформацію", Закон України "Про друковані засоби масової інформацію (пресу) в Україні". Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] року в газеті "ЧАС ПІК " номер [NUMBER] опублікована стаття під назвою «[INFO]», яка містить наступний зміст в редакції оригіналу (а.с.40): «У Каневі більше знають його батька, [PERSON]. Активну людину. Колишнього депутата міської ради, успішного підприємця, учасника Київського Майдану. Старший [PERSON] входить до керівництва громадської організації «Канівський Майдан». Кажуть, що разом з ним на Майдані в Києві були і його сини, і менший [PERSON]. Днями [PERSON] затримали працівники міліції. У його в гаражі в БУСі був крадений катамаран. Спершу хлопець проявляв агресію, а коли його притиснули доказами, коли за катамараном прибув його власник, то [PERSON] нічого не залишалося як зізнатися у скоєному. Більше того, в Інтернеті вже була розміщена інформація, що в Каневі продається катамаран...Катамаран і Бус знаходилися ще в понеділок на штраф площадці в міліції. На злодія чекає суд і як мінімум 8 років тюрми. А для батька - крах політичної кар'єри.». Відповідальною особою за підготовку сторінки, на якій міститься вищеназвана стаття є головний редактор щотижневої обласної інформаційної соціально-політичної газети «ЧАС ПІК» [PERSON]., який є і засновником газети "ЧАС ПІК ". Відповідно до ст. 9 Закону України "Про інформацію" передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. В ст. 46 Закону України "Про інформацію" зазначено, що інформація не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Статтею 68 Конституції України визначено обов'язок кожного громадянина неухильно дотримуватись Конституції України, а також інших законів, не зазіхати на права і свободи інших людей. Аналізуючи вищевказані норми за своїм змістом та враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що перед тим, як поширити інформацію щодо особи позивача, відповідач повинен був вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів позивача. Частиною 1 ст. 201 ЦК України визначено, що честь, гідність і ділова репутація віднесені до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством. Частиною 2 названої статті передбачено, що відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 3 ст. 273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ч. 3, 7 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Обмеження інформаційного права з метою захисту репутації визнається ч. 3 ст. 34 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 10 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Отже, за змістом наведених приписів чинного законодавства право на спростування має особа, про яку поширено недостовірну інформацію, навіть якщо таке поширення не завдало шкоди її діловій репутації. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Разом з тим статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У зв'язку із цим при вирішенні цього спору суду необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність спірної статті в якій як вважає позивач, відносно нього та його сім»ї поширені фактичні недостовірні дані, саме інформацію в розумінні Закону України "Про інформацію" та ст. 277 ЦК України; визначати характер такої інформації й з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ "Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (1986 р.) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, відповідно до приписів ст. 47 Закону України "Про інформацію" порушення законодавства України про інформацію тягне за собою, зокрема, і цивільно-правову відповідальність згідно з законодавством України. Серед порушень цього законодавства у наведеній статті передбачено і поширення відомостей, що не відповідають дійсності. Судом при вирішенні справи враховуються положення абз. 6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003, в якому вказано на особливості реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових осіб та службових осіб. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Проаналізувавши інформацію яка є предметом позову, суд приходить до висновку про те, що в оспорюваній позивачем [PERSON] публікації міститься недостовірна інформація, тобто викладена неправдиво та містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зокрема, судом встановлено, що особа про яку йде мова у статті це позивач [PERSON] та його батька [PERSON], що підтверджується наступним: - в статті зазначено, що він - колишній депутат міської ради. [PERSON] дійсно є колишнім депутатом Канівської міської ради, що підтверджується копією наданого до позову посвідчення депутата міської ради V скликання номер [NUMBER] видане 20 квітня 2006 року (а.с. 7); - в статті зазначено, що він є підприємцем. [PERSON] дійсно являється підприємцем, згідно свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії [NUMBER] від 22.11.1994 р.; - в статті зазначено, що він входить до керівництва громадської організації «Канівський Майдан». [PERSON] є головою Громадської організації «Канівське громадське об'єднання «Майдан», згідно Протоколу установчих зборів засновників Громадської організації «Канівське громадське об'єднання «Майдан», який міститься в матеріалах справи (а.с. 8-10) - в статті зазначено, що в [PERSON] є сини. В [PERSON] є два сини: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с.11). Судом встановлено з повідомлення Канівського МВ УМВС України в Черкаській області від 17.11.2014р. № 8660, що 09.08.2014р. невстановлені особи викрали катамаран, що належить [PERSON], який знаходився поблизу р.Дніпро в м.Каневі біля кафе «Десант». Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014250160000512 від 09.08.2014р. за ч.2 ст.185 КК України. В ході проведення огляду місця події , а саме автомобіля «IVECO» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], жителю [ADDRESS] було виявлено т вилучено викрадений катамаран. Під час проведення огляду місця події був присутній [PERSON]. На даний час по кримінальному провадженню [PERSON] про підозру не повідомлялось. (а.с. 62). З огляду на викладене суд вважає, що викладена в статті під заголовком «[INFO]» абзац другий та третій, а саме «Днями [PERSON] затримали працівники міліції. У його в гаражі в БУСі був крадений катамаран. Спершу хлопець проявляв агресію, а коли його притиснули доказами, коли за катамараном прибув його власник, то [PERSON] нічого не залишалося як зізнатися у скоєному. Більше того, в Інтернеті вже була розміщена інформація, що в Каневі продається катамаран...Катамаран і Бус знаходилися ще в понеділок на штраф площадці в міліції. На злодія чекає суд і як мінімум 8 років тюрми. А для батька - крах політичної кар'єри.»» є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у цивільному судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Обраний позивачем [PERSON] у цій справі спосіб захисту його порушеного права в частині визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та зобов'язання спростувати відомості відповідає способу, що встановлений у статті 277 ЦК України та статті 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформацію (пресу) в Україні ". Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Що стосується вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 35 000 грн., то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню. За загальним правилом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для її відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З'ясувавши вказані обставини при вирішенні дійсного спору суд прийшов до висновку про наявність моральної шкоди, що була нанесена позивачу, а саме про фізичні та душевні страждання, які пережив останній, у зв'язку з вищевказаними подіями. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд також керується постановами Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»та № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Методичними рекомендаціями про відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства Юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року. З урахуванням викладених обставин справи, суд на підставі ст.23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує вимоги розумності та справедливості та оцінює завдану позивачу моральну шкоду в сумі 1000 гривень. У зв`язку з розглядом справи позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 350,00 грн. та 243,60 грн., згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial