Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить припинити право власності на автомобіль марки «Renault Kangoo" 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], відповідача [PERSON], визнати право власності на автомобіль за позивачем та зняти арешти з автомобіля марки «Renault Kangoo" 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], які були накладені постановами ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва. Обгрунтовуючи свій позов позивач зазначив, що 25 грудня 2014 року він придбав у відповідача автомобіль марки «Renault Kangoo" 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Однак дізнався, що на майно відповідача накладено арешт відділом ДВС Дарницького РУЮ м. Києва. Вважає, що накладені арешти на автомобіль марки «Renault Kangoo" 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], порушують його право власності, користування, розпорядження вказаним автомобілем та унеможливлюють провести необхідні зміни до реєстраційних документів, не зважаючи на те, що даний автомобіль був придбаний ним у відповідача у встановленому законом порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Відповідач ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою при справі, заперечень проти позову не подавав. Представник третьої особи відділ ДВС Дарницького РУЮ м. Києва в судове засідання не з»явився про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Постановами відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було накладено арешт на майна боржника [PERSON] в тому числі на автомобіль марки «Renault Kangoo" 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та оголошення заборони на його відчуження ВП №39791348 від 30.09.2013 року, ВП №44100834 від 22.07.2014 року, ВП №10842005 від 10.12.2009 року, ВП №33498067 від 23.10.2012 року, ВП №35535217 від 06.06.2013 року, ВП №37349319 від 19.07.2013 року, ВП №42436648 від 14.05.2014 року. 25.12.2014 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки «Renault Kangoo" 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується двідкою-рахунком від 25.12.2014 року. [PERSON] після придбання автомобіля вирішив перереєструвати його на своє ім»я, але реєстраційно-екзаменаційний підрозділ Державтоінспекції йому відмовив в зв»язку з накладеними арештами на спірний автомобіль. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право приватної власності громадянам України гарантовано Законами України, відповідно до яких обмеження права вільного користування приватною власністю може встановлюватись виключно Законами України. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, п.п.2,7.8 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та моделей", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 07 вересня 1998 року "( з наступними змінами) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та моделей", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 07 вересня 1998 року ", фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10- діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу є - довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах; інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування; акт приймання - передачі транспортних засобів. Для реєстрації транспортних засобів, що перебувають в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку у підрозділі ДАІ. Також, в роз'ясненні, що містяться в листі №24-150/0/4-13/ від 28.01.2013 р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, зокрема, зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки ст. 208 ч.1 п.3 ЦК України передбачає, що в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ст. 206 ч.1 цього кодексу. Згідно вимог ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того як встановлено в судовому засіданні арешти на спірний автомобіль були накладені відділом ДВС Деснянського районного управління юстиції м. Києва ще в 2009, в 2012, в 2013, та в 2014 році в рамках виконавчого провадження, та до придбання автомобіля позивачем. Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та моделей", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 07 вересня 1998 року ", зазначається, що перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку у підрозділі ДАІ, що не було виконано сторонами, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки сторонами не було дотримано процедури визначеної законодавством щодо відчуження автомобіля. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач не довів факт належності йому на праві власності спірного автомобіля, суд вважає, що підстав для припинення, визнання права власності на автомобіль, та зняття арештів немає, а тому задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed