Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

03 червня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 26.10.2013 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Братського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 46. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, більше року вони проживають окремо. Позивачка вважає, що збереження шлюбу неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]", дитину залишити проживати з нею, стягнути на свою користь з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. Позивачка свої вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягала, а справу просила слухати за її відсутності, про що зазначила в позовній заяві. Відповідач в судове засідання надав письмову заяву про слухання справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, проте просив витрати по сплаті судового збору залишити за позивачкою, так як розривати шлюб це було її бажання і вона вже створила нову сім'ю. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Братського районного управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 46 ( а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою (а.с.4). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами не склалися та фактично припинені, більше року вони проживають окремо, на примирення не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. У заяві відповідач зазначив, що між ними не вирішено питання з ким із них буде проживати їх малолітній син. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню інших прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, для вирішення питання з ким слід залишити проживати малолітню дитину відповідач має право звернутися до органу опіки та піклування, або до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак виходячи з характеру спірних правовідносин, згоди відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає, що судові витрати сторони мають нести в рівних частках, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина сплаченого нею при подачі позову судового збору, в розмірі 275 грн. 60 коп.

Outcome: approved