Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

28 серпня 2014 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 травня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» (згідно з наказом тимчасового адміністратора від 05 червня 2009 року № 215 було перейменовано на ПАТ «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] уклали кредитний договір № 39.1/АА - 011.07.2, за умовами якого позивач відкрив відповідачці [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 10882,00 доларів США терміном до 31 квітня 2012 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки DAEWOO, модель NEXIA, рік випуску 2007, колір червоний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], тип ТЗ- легковий сєдан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, однак позичальник [PERSON], у свою чергу, зобов'язання за кредитним договором не виконала, станом на 18 серпня 2014 року у неї виникла заборгованість за кредитом в сумі 4 237,37 доларів США, з яких: 2 120,96 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 1 855,48 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 24,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; 232,57 доларів США - 3% річних від суми простроченого кредиту; 3,76 доларів США - 3% річних від суми прострочених процентів. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" Шабовта О.Г. в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, а також заперечення на позов, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено та не надано доказів в підтвердження фактичної заборгованості за кредитним договором, не наданий розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту. Вважає, що діючим законодавством нарахування пені та 3% річних в доларах США не передбачено і стягнення цих нарахувань є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення. Також просила застосувати строки позовної давності щодо пені та 3% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 39.1/АА - 011.07.2, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 10882 доларів США строком до 31 квітня 2012 року включно, а позичальник зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути зазначені кредитні кошти в строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором (а.с. 10-12). Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки DAEWOO, модель NEXIA, рік випуску 2007, колір червоний, шасі (кузов,рама) № [NUMBER], тип ТЗ- легковий сєдан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до п. 1.5 умов кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється 12,5 % річних. Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є застава автомобіля згідно з договором застави транспортного засобу № 39.1/АА-011.07.2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 31.05.2007 року за реєстровим № 1801к (а.с. 13-14). Також у забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 31 травня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручилася солідарно в повному обсязі відповідати перед ПАТ «РОДОВІД БАНК» за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань (а.с. 15). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та видав [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 10882 доларів США, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки (а.с. 16). Позичальник [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № 39.1/АА - 011.07.2 від 31 травня 2007 року не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 4237 доларів США 37 центів, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку складається з: 2120,96 - сума простроченої заборгованості за кредитом та процентами; 1855,48 - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 24,60 - сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; 232,57 - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 3,76 - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту (а.с. 17-23). Також судом встановлено, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2014 року було припинено договір поруки від 31 травня 2007 року, укладений між позивачем та [PERSON] (а.с. 120-123). Вказане вище рішення суду, в частині припинення договору поруки, залишене без змін рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року і набрало законної сили 27 листопада 2014 року (а.с. 161-163, 207-209). Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 3.1 кредитним договором № 39.1/АА - 011.07.2 від 31 травня 2007 року [PERSON] зобов'язалась, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 181 долар США на рахунок, вказаний у договорі, шляхом внесення готівкою перерахування зі свого поточного рахунку. Пунктом 3.3 вказаного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 31 травня 2012 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом. Згідно з п. 3.2 договору [PERSON] зобов'язалась повернути одержані кредитні кошти не пізніше 31 травня 2012 року. Пунктами 5.2, 5.3 кредитного договору передбачено, що в разі порушення [PERSON] умов кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами, а також відшкодовувати збитки, завдані банку внаслідок невиконання або неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору. Відповідно до п.3.9 договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, [PERSON] зобов'язалась сплачувати позивачу за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної ставки, встановленої в п.1.5 кредитного договору від суми простроченого платежу. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 28 серпня 2014 року. Як установлено судом, пунктами 3.1 та 3.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору, пеня від суми простроченої основної заборгованості за кредитом нарахована за період з 12 червня 2007 року і по 18 серпня 2014 року в сумі 1855,48 доларів США, а пеня за процентами - з 12 червня 2007 року по 09 липня 2012 року в сумі 24, 60 доларів США ( а.с. 17-23). З позовної заяви банку вбачається, що він просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором станом на 18 серпня 2014 року. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № 39.1/АА-011.07.2 від 31 травня 2007 року, останній платіж по погашенню заборгованості по кредиту [PERSON] здійснено 07 лютого 2013 року, а останній платіж по погашенню заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 09 липня 2012 року (а.с.17-23). Договір про збільшення позовної давності відповідно до вимог ст. 259 ЦК України сторонами не укладався. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач доказів про поважність пропуску строків позовної давності суду не надав, так само як не надав доказів і про його переривання. З клопотанням про поновлення строку позовної давності до суду також не звертався. З урахуванням встановлених обставин справи, факту пред'явлення позову 28 серпня 2014 року та заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 1880, 08 грн. у зв'язку зі спливом спеціального строку позовної давності. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту в сумі 2120,96 доларів США та трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту в сумі 236,33 доларів США, то в цій частині позов підлягає повному задоволенню, оскільки факт порушення відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором, знайшов своє підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання ( п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, за змістом ст. 552, ч.2 ст. 652 ЦК України три проценти річних від простроченої суми полягають у отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, доводи [PERSON] в запереченнях про те, що стягнення пені та 3% річних є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення, є безпідставними, як і посилання на те, що до 3% річних має бути застосована спеціальна позовна давність в один рік. Посилання відповідачки [PERSON] на відсутність належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, недоведеність розміру визначених до стягнення сум спростовуються наданим банком і дослідженим судом розрахунком заборгованості, у якому вказано всі суми, які вносились позичальником на погашення зобов'язань по даному кредиту і нарахування на прострочені платежі, а також випискою з особового рахунку, в якій детально прослідковується рух коштів та механізм нарахувань по спірному кредитному договору (а.с. 17-63). Своїх розрахунків заборгованості, які б спростовували розрахунок позивача, відповідачка суду не надала. Не обгрунтованими є посилання [PERSON] і на те, що діючим законодавством нарахування пені та 3% річних в доларах США не передбачено. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" 2357,29 доларів США заборгованості по кредитному договору № 39.1/АА-011.07.2 від 31 травня 2007 року. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З [PERSON] на користь ПАТ "РОДОВІД БАНК" підлягають стягненню судові витрати в сумі 308,02 грн. (2357,29 грн. сума задоволеного позову х 100% : 4237,37 грн. сума пред'явленого позивачем позову = позов задоволений на 55,6% ; 554 грн. сплаченого позивачем судового збору х 55,6% : 100% = 308,02 грн.). З ПАТ "РОДОВІД БАНК" на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витраті в сумі 255,77 грн. (100% - 55,6% = 44,4% в цій частині позивачеві відмовлено в позові; 576,05 грн. сплаченого відповідачкою судового збору х 44,4% : 100% = 255,77 грн.). Шляхом зарахування сум судового збору, що підлягають стягненню з обох сторін по справі на користь один одного, остаточному стягненню підлягає компенсація судового збору з [PERSON] на користь ПАТ "РОДОВІД БАНК" в сумі 52,25 грн. (308,02 - 255,77 = 52,25). На підставі викладеного,

Outcome: partial