Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

У січні 2019 року орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на ті обставини, що відповідач вихованням своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] не займається, станом здоров`я не опікується, матеріально його не забезпечує, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини записаний згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У травні 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Арбузинській райдержадміністрації відповідачу було рекомендовано пройти курс лікування від алкогольної залежності, однак вказану рекомендацію відповідач не виконала. З травня по вересень 2018 року відповідач разом з сім`єю проживали в с.Надлиманське Овідіопольського району Одеської області. Під час проживання там відповідач часто вживала алкогольні напої. В будинку, в якому проживала родина, не були створені належні умови для проживання, відповідач уваги вихованню дитини не приділяла, внаслідок чого [PERSON] самостійно залишив місце проживання і намагався самотужки добратися до сестри в с .Кавуни Арбузинського району Миколаївської області. Рішенням виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Миколаївської області від 26 грудня 2018 року дитину було вилучено із сім`ї. Відповідач характеризується негативно за місцем проживання. [PERSON] є дитиною з інвалідністю і періодично проходить реабілітацію в Центрі соціальної реабілітації дітей інвалідів в Арбузинському районі. Відповідач жодного разу з вересня 2018 року не навідала дитину під час перебування його в Центрі. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав заперечувала, пояснила, що у вересні 2018 року вона посварилася з сином, бо він не хтів писати та йти додому, після чого він пішов з дому. У листопаді 2018 року вона повернулася з с.Надлиманське Овідіопольського району Одеської області додому на х.Воля Арбузинського району Миколаївської області. Під час перебування дитини в Центрі соціальної реабілітації дітей інвалідів в Арбузинському районі до лютого 2019 року вона забирала сина до себе додому. Вона не працює, працює її співмешканець [PERSON] на теплицях неофіційно. Він притягувався до адміністративної відповідальності за те, що бив її, бо вона багато говорить. Син [PERSON] з 3-річного віку є дитиною з інвалідністю. Орган опіки та піклування висловлював на її адресу зауваження з 2013 року з приводу безладу в будинку та відсутності електроенергії в будинку близько одного року. З лютого 2019 року вона сина у Центрі соціальної реабілітації дітей-інвалідів не відвідує. З січня 2018 року соціальну допомогу на дитину не отримує, вживає горілку раз на місяць. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Цуркан Р.Л. підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила, що знає сім`ю відповідача з 2016 року особисто. У 2016 - 2017 роках відповідач алкогольні напої не вживала, дитина відвідувала дитячий садок. З кінця 2017 року відповідач почала надмірно вживати алкоголь, дитину тримала у будинку та не відпускала на вулицю. На теперішній час відповідач не вживає алкоголь надмірно. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, свідків, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір"ю неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 01.02.2011 року, виданим виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Батько дитини записаний згідно частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану. Рішенням виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Миколаївської області від 26 грудня 2018 року дитину було вилучено із сім`ї [PERSON] з подальшим влаштуванням до центру соціально-психологічної реабілітації. У відповідності до довідки про склад сім`ї від 12 грудня 2018 року за № 606 Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області до складу сім`ї відповідача входить син - [PERSON] , [INFO] , співмешканець [PERSON] Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 24 січня 2018 року дитина немає куточка для навчання, домашні завдання виконує на табуретці, дитина не забезпечена ортопедичним взуттям. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13 вересня 2018 року видно, що у кімнатах брудно, постільна білизна на ліжках відсутня. На момент візиту на столі розпивали спиртні напої, дитина виконує домашні завдання на лавці. Дитина відмовляється після уроків повертатися додому. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22 грудня 2018 року вбачається, що підсобне господарство відсутнє, на момент перевірки сім`я продуктами харчування забезпечена, будинок потребує капітального ремонту, у кімнатах чисто. 10 травня 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Арбузинській райдержадміністрації винесено рішення, яким вирішено попередити [PERSON] про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Постановами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року та 29 травня 2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 та ч.2 ст. 173-2 у виді штрафів у розмірі відповідно 255 грн. і 340 грн. Відповідно до довідки Арбузинської ЦРЛ від 26 грудня 2018 року [PERSON] з 16 листопада 2018 року по 26 листопада 2018 року знаходився у інфекційному відділенні по соціальним показникам, мати за час перебування дитини у відділенні станом здоров`я не цікавилась та дитину не відвідувала. Зі змісту доповідних директора Центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів в Арбузинському районі від 02 січня 2019 року за № 2 та 26 грудня 2018 року № 123 вбачається, що до 14 вересня 2018 року були неодноразово виявлені факти насилля в сім`ї відповідача зі слів дитини та самого відповідача, після вилучення дитини з сім`ї ситуація не виправилася. Стресові ситуації та постійне голодування впливають на ускладнення здоров`я дитини, яка має статус дитини-інваліда з діагнозом ДЦП. Мати участі у житті дитини не приймає. З листа комунального закладу «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 18 квітня 2019 року за № 313 видно, що у цьому комунальному закладі за направленнями ССД МОДА від 18 лютого 2019 року за № 43/2-19 перебуває [PERSON] , за весь час перебування у закладі мати жодного разу його не відвідала та не телефонувала. Згідно листа цього ж комунального закладу від 23 квітня 2019 року за № 326 при первинному огляді у [PERSON] було виявлено, що вага і зріст не відповідає віковим нормам відповідно до параметрів, вказаних таблицею Всесвітньої охорони здоров`я, відсоток дефіциту ваги складає 36%, зросту - 14%. З висновку про комплексну психологічну оцінку розвитку дитини від 04.04.2019 року № 1 видно, що дитина потребує індивідуального навчання. Відповідач з сім`єю на час розгляду справи у суді проживає у будинку [ADDRESS] у будинку своїх покійних батьків [PERSON] та [PERSON] На час винесення рішення по справі дитина перебуває у комунальному закладі «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] знаходиться під піклуванням Центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів в Арбузинському районі, керівником якого вона є. З кінця 2017 року було виявлено порушення прав дитини, оскільки дитина була неохайна, матір постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, на зауваження щодо своєї поведінки не реагувала. Відповідачем не було своєчасно поновлено документи про інвалідність дитини, з появою співмешканця виникли прояви насилля в сім`ї. Зі слів дитини співмешканець бив його по плечі. Дитина не мала повноцінного харчування, що призвело до ускладнення стану здоров`я дитини. Також відповідач не виконувала вимоги щодо організації лікування дитини. Всупереч вказаним вимогам відповідач виїхала з сім`єю до Одеської області. Зі слів дитини там і відповідач і її співмешканець жорстоко з ним поводилися. Відповідач з вересня 2018 року не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, до Центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів в Арбузинському районі у цей час не приходила. Хлопчик не має бажання повертатися додому. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є працівником комунального закладу «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Дитина [PERSON] перебуває з 18 лютого 2019 року у цьому центрі. При огляді дитини встановлено, що його вага і зріст не відповідає визначеним віковим нормам. За висновком психолога дитина не згадує про матір, має рівень педагогічної занедбаності. Відповідач під час перебування у закладі життям і здоров`ям дитини не цікавилась. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Арбузинської райдержадміністрації Миколаївської області від 24 січня 2019 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не бере участі у вихованні сина, не підтримує з ним ніяких стосунків тривалий час. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 вказаної вище Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, враховуючи вищевикладені обставини справи та характеристику відповідача, надануНовоселівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області від 12 грудня 2018 року за № 608, згідно якої відповідач характеризується негативно як така, що зловживає спиртними напоями, ніде не працює, схильна до бродяжництва, часто в будинку збирає сумнівні компанії, де трапляються бійки, поведінку відповідача протягом 2018-2019 років, яка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання, матеріального забезпечення дитини, яка є інвалідом, піклування по стан здоров`я дитини і після вжиття заходів органами опіки, які попередили її про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, проігнорувала їх і самоусунулась фактично від їх виконання, передавши дитину на виховання своїй доньці, а потім державним органам, внаслідок чого постала загроза здоров`ю дитини, вага і зріст не якої відповідає визначеним віковим нормам, а також враховуючи обстановку, яка склалася у сім`ї відповідача, де її співмешканець [PERSON] двічі протягом 2018 року притягувався до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї, а відповідач пояснює його вчинки тим, що правильно получила, бо вона багато говорить, приходить до висновку щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Заперечення відповідача про задоволення позову суд не приймає до уваги, оскільки нею не доведено наявність дійсного бажання відновити спілкування з сином, розуміння своєї вини в усуненні на певний проміжок часу у вихованні та розвитку дитини, бажання та намагання змінити свою поведінку, зважаючи на те, що відповідач з вересня 2018 року припинила будь-яке спілкування з дитиною. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення частин 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. В разі присудження аліментів в частині від доходу розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я дитини та відповідача, їх матеріальне становище, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved