Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

06.07.2020 [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що його батько [PERSON] та бабуся [PERSON] були співвласниками, кожний в Ѕ частині, житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , який належав їм на підставі договору дарування посвідченого виконавчим комітетом Борівської сільської ради від 17.09.1988, реєстр №1-28. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15.05.1998, було встановлено порядок користування земельною ділянкою та проведено реальний поділ житлового будинку за вище зазначеною адресою. Після розділу спірного будинку [ADDRESS] , кожна його частина стала цілісним, окремим об`єктом нерухомості, зокрема, частина будинку, що належала батьку залишилась під [ADDRESS], а частина, що належала його бабусі [PERSON] , стала значитись під номером [ADDRESS]. 03.01.2014 [PERSON] помер. 03.04.2015 позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, посвідченого 03.04.2015 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т.В., реєстр №1-446. Спадщина, складалась з 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). Припущена державним нотаріусом помилка в нумерації спадкового будинку [ADDRESS], замість [ADDRESS] була внесена і до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясової Т.В. за виправленням помилки в нумерації належної йому Ѕ частині житлового будинку, але йому було відмовлено. Враховуючи викладене, з метою упорядкування документів, [PERSON] звернувсь до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 08 липня 2020 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] , звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не подавали. Заяв про відкладення судового розгляду до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15.05.1998 здійснено поділ житлового будинку за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки. (а.с.9-10). Ухвалою судової колегії у цивільних справах Харківського обласного суду від 21.07.1998 рішення Балаклійського районного суду Харківської області було залишено без змін, а касаційна скарга [PERSON] - без задоволення. (а.с.12-13) Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т.В. від 03.04.2015, зареєстрованого в реєстрі за №1-446 вбачається, що позивач [PERSON] отримав у спадщину Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель. Що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2015 за позивачем значиться 1/2 частина у спільній частковій власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15, 24-30) Рішенням №26 виконавчого комітету Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 27.12.2019 присвоєно нову юридичну адресу домоволодінню, яке належить [PERSON] за адресою [ADDRESS] . (а.с.22) Згідно рішення №451-УІІ від 12.02.2020 Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться в комунальній власності, яким [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2500 га. (а.с.23). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. На підставі вищезазначеного, дослідивши обставини справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належність якого останньому є спірним та підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.

Outcome: approved