Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~13.09.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. \~ \~ \~ \~Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.09.2017 року відкрито провадження за позовом [PERSON], призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики передано Київському районному суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. 27.02.2018 року до суду подана уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 11.01.2013 року у загальному розмірі 603728,79 грн. та суми понесених судових витрат. (а.с. 70). В обґрунтування уточнених позовних вимог [PERSON] вказує, що 11.10.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений нотаріально. За вказаним договором позики відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 175846 грн., що еквівалентно сумі 22000 доларів США строком до 11.10.2014р. За умовами договору позики [PERSON] повинна повернути суму, що еквівалентна 22000 доларів США на день повернення грошей. Також, вказувала, що в забезпечення виконання зобов?язань за вказаним договором позики між нею (Іпотекодержатель) та [PERSON], [PERSON]-М.К. (Іпотекодавцями) з другого боку було укладено договір іпотеки від 11.10.2013р., предметом іпотеки є нерухоме майно, що є приватною власністю Іпотекодавців квартира [ADDRESS]. Зазначає, що до теперішнього часу відповідач [PERSON] не повернула позику у визначеному договором розмірі, у зв*язку з чим порушила вимоги закону та взяті на себе зобов*язання, що є підставою звернення до суду та стягнення грошових коштів за договором позики від 11.10.2013 року. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2018 року призначено підготовче засідання по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. 02.04.2018 року до суду подано відзив на позовну заяву представника відповідача, в якому просить закрити провадження по справі з підстави відсутності предмету спору. В обґрунтування вказував, що 11.10.2013 року, використовуючи правову неграмотність та довіру відповідача позивач спонукала відповідача до підписання договору позики, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5087. Жодних грошових коштів на виконання підписаного договору позики відповідач не отримувала. Цього ж дня позивач спонукала її підписати договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5091, відповідно до якого іпотекою було забезпечено виконання зобовязання, що випливають з договору позики від 11.10.2013 року за реєстровим № 8063. Стверджує, що відповідно до п. 10 договору позики від 11.10.2013 року цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальникові, однак у зв*язку з тим, що гроші передані не були, а тому і договір є неукладеним, попри його підписання, і відповідач не є боржником, який прострочив виконання грошового зобов*язання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. За результатами проведення підготовчого провадження ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2018 року підготовче провадження по вказаній справі було закрито та призначене справу до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року та від 02.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотань представників відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи. В судовому засіданні під час розгляду справи по суті позовних вимог представник позивача уточнені позовні вимоги від 27.02.2018 року підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що договір позики від 11.10.2013 року є укладеним, грошові кошти в зазначеній сумі були передані позивачем відповідачу, встановлений в договорі строк виконання грошових коштів, повернення грошових коштів не відбулося, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась, вказуючи, що дійсно укладала договір позики 11.10.2013 року з [PERSON] на суму 175846 грн., що еквівалентно сумі 22000 доларів США строком до 11.10.2014р., однак грошові кошти від [PERSON] не отримувала, оскільки в них була інша домовленість щодо оформлення документів на будинок. Також, в судовому засіданні повідомляла, що доказів на підтвердження зазначеного в неї немає, тільки її слова. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи про безпідставність заявленого позову та зазначаючи про необхідність надання позивачем документу на підтвердження передачі грошових коштів з врахуванням припису ППНБУ № 210 від 06.06.2013 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2013 року між [PERSON] (позичальник за договором) та [PERSON] (позикодавець за договором) було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5087 (а.с. 5). Відповідно до умов п. 1 договору позики позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 11.10.2014 року, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 11.10.2014 року грошові кошти в розмірі 175846,00 гривень, що еквівалентно сумі 22000 доларів США. У разі, коли на день повернення грошей обмінний курс відрізнятиметься від встановленого сторонами обмінного курсу, позичальник повинен повернути суму, що еквівалентна сумі 22000 доларів США на день повернення грошей. Згідно п. 2 договору позики позичальник зобовязується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти у порядку та умовах, передбачених договором. Даний договір позики від 11.10.2013 року в оригіналі було оглянуто в судовому засідання за участі сторін по справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини стосовно надання відповідачу грошових коштів на умовах зворотності та строковості. Відповідно до ч. 1 ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст.\~629\~ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, як це зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.ст. 525, 526\~ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно п. 1 ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов'язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Порушенням зобовязання, згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Як свідчать матеріали справи та не спростовано учасниками судового розгляду, до дня звернення з вказаним позовом та на день розгляду справи кошти у погашення заборгованості за договором позики від 11.10.2013 року відповідачем не сплачувались, жодних доказів які б свідчили про сплату вказаної заборгованості відповідачем до суду не надано. Суд не бере до уваги твердження відповідача стосовно того, що в спірному договорі позики не вказаний строк виконання зобовязання з повернення грошей, а тому нібито вона не є боржником, який прострочив виконання зобовязання, оскільки нею не було отримано від позивача вимогу відповідно до ст. 1049 ЦК України, у звязку з тим, що п. 1 договору позики чітко визначено строк повернення грошових коштів, а саме до 11.10.2014 року. Також, суд критично відноситься до доводів відповідача, що вона нібито не отримувала грошові кошти за договором позики від 11.10.2013 року, що свідчить про неукладеність договору позики, попри його підписання. Так, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Пунктом 10 договору позики від 11.10.2013 року передбачено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальникові. Положення вказаного пункту договору дублюють положення п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, відповідно до яких договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, положення п. 10 договору позики відображають загальні вимоги щодо реального характеру договору позики. У той же час, суд звертає увагу на положення п. 1 договору позики від 11.10.2013 року, де вказано, що позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 11.10.2014 року, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 11.10.2014 року грошові кошти в розмірі 175846,00 гривень, що еквівалентно сумі 22000 доларів США. Таким чином, положення цього пункту свідчать про факт передачі від позивача до відповідача під час укладання спірного договору позики грошових коштів в сумі еквівалентній 22000 доларів США. Дані обставини та викладені в п.1 положення спростовують твердження про те, що грошові кошти не були передані під час укладення даного договору. Оскільки спірний договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, то твердження відповідача про необхідність підтвердження вказаних обставин іншими доказами є помилковим. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі № 6-50цс16. Також, суд критично відноситься до показань свідка [PERSON]-М.К. щодо відсутності факту передачі грошових коштів під час укладення договору позики, оскільки цей свідок є дочкою відповідача та ті обставини, що факт передачі грошових коштів та їх повернення не може бути підтверджений показаннями свідків, як викладено у положенні ст. 1051 ЦК України. Так,\~згідно вимог\~ч.2\~ст.\~1051\~ЦК України\~ якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Під час розгляду справи суду не було надано рішень суду або інших процесуальних документів, передбачених чинним законодавством на підтвердження того, що договір позики від 11.10.2013 року укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Не було подано і зустрічних позовних вимог з даного питання. Крім того, відповідно до роз'яснень п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року за N 9, не може доводитися свідченнями свідків заперечення факту вчинення між сторонами правочину, який належить вчиняти у письмовій формі, а також оспорювати виконання зобов'язань, що виникли з цього правочину. Оскільки факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів підтверджується наявним в матеріалах справи договором позики, то даний факт не може бути спростований показами свідків. \~ \~ \~ \~ Також, судом враховані і ті обставини, що протягом тривалого часу з 2013 року до моменту подання позову до суду в 2017 році, відповідач не подавала будь-яких позовів до позивача щодо неукладеності договору або з інших обставин та не зверталась з цього питання до правоохоронних органів, а надані до суду звернення датовані лише 2018 роком, після розгляду справи в суді по суті позовних вимог [PERSON] Суд зазначає, що про факт передачі грошових коштів від позивача до відповідача 11.10.2013 року також підтверджують наявні в матеріалах справи копія договору позики від 11.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та нотаріально заява [PERSON] від 22.12.2014 року (а.с. 54-55). Як свідчить договір позики від 11.10.2013 року, укладений між [PERSON] (Позичальником за договором) та [PERSON] (Позикодавець за договором), що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5089 в день укладання спірного договору позики відповідач після укладання спірного договору позики, про що свідчать реєстрові номера цих договорів (№№ 5089 та 5087), передала третій особі грошові кошти в розмірі 175846,00 гривень, що еквівалентно 22000 доларів США. Відповідно до заяви [PERSON], яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4272 остання 22.12.2014 року отримала від [PERSON] гроші в сумі 175846,00 гривень в рахунок сплати суми боргу, згідно з договором позики від 11.10.2013 року за реєстровим № 5089. Після отримання грошових коштів від [PERSON] відповідач належним чином свої зобовязання перед позивачем не виконала. Також, судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності доказів про передачу грошових коштів шляхом безготівкового перерахування з врахуванням припису ППНБУ № 210 від 06.06.2013 року, оскільки відсутність безготівкового перерахування не може бути підставою на підтвердження відсутності передачі грошових коштів. Посилання сторін на договір іпотеки від 11.10.2013 року, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5091, суд не приймає та не надає оцінку зазначеному договору, оскільки ні позивачем, ні відповідачем не було долучено до матеріалів справи належним чином засвідченої копії вказаного договору іпотеки. Згідно п. 5 договору позики від 11.10.2013 року після виконання позичальником свого зобовязання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобовязання. Як вже вказано, судом в судовому засіданні 06.06.2018 року було оглянуто оригінал договору позики від 11.10.2013 року, який було надано представником позивача, що свідчить про не виконання відповідачем своїх зобовязань з повернення грошових коштів. Відповідно до офіційного курсу НБУ, що розміщено на сайті НБУ станом на день розгляду справи курс долара США складає 2676,5228 грн. за 100 доларів США. Враховуючи викладене, станом на 11.04.2019 року еквівалент 22000 доларів США складає 588835,02 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 11.10.2013 року підлягають задоволенню, оскільки є доведеними в судовому засіданні та не спростовані доказами відповідача та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по договором позики станом на день розгляду справи, а саме сума в розмірі 588835,02 грн., що еквівалентно 22000 доларам США на момент розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час розгляду справи у розмірі 6037,29 грн.

Outcome: approved