Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут" Квант" про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначає, що працює у ДП «Науково дослідний інститут «Квант» на посаді начальника групи - провідного інженера відділу безпеки з оплатою праці згідно штатного розпису. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів - виплачував її. Однак, починаючи з лютого 2019 року по серпень 2020 року фактична виплата заробітної плати не здійснювалась. Згідно з довідкою ДП «НДІ «Квант» за період із лютого 2019 року до серпня 2020 року позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату за виконану роботу в сумі 198429,36 грн. У зв`язку з невиплатою заробітної плати, позивач має право на компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Також вказала, що у зв`язку із значною затримкою у виплаті заробітної плати вона відчуває моральні та фізичні страждання, і просить стягнути моральну шкоду в сумі 100 000 тис. грн. Посилаючись на викладене, позивач звернулась з вказаним позовом до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з таких підстав. Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що [PERSON] працює в ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» на посаді начальника групи-провідного інженера відділу безпеки з оплатою праці згідно штатного розпису. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів - виплачував її. Однак, починаючи з лютого 2019 року фактична виплата заробітної плати позивачу не здійснювалась. Згідно з довідкою, яка була надана позивачу за місцем роботи, за період з лютого 2019 року по серпень 2020 року відповідачем було нараховано та не виплачено заробітну плату на суму 198429,36 грн., Звертаючись до суду із позовною заявою позивач надала розрахунок компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ураховуючи те, що матеріалами справи доведена затримка виплати позивачу заробітної плати за період із лютого 2019 року до серпня 2020 року, і це є підставою для стягнення такої заборгованості з ДП «НДІ «Квант» на користь позивача [PERSON] . Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За змістом статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані здійснювати громадянам компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, при цьому сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекси споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються. Ураховуючи те, що станом на вересень 2020 року загальна сума заборгованості із заробітної плати [PERSON] складає 198429 грн. 36 коп., то це є підставою для індексації заробітної плати відповідно до наданого позивачем розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають відшкодуванню в розмірі 1 000 грн. з відповідача на користь позивача, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу не виплати заробітної плати у строки, визначені трудовим законодавством, а також не проведення остаточного розрахунку при звільнення позивача. При визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами розумності, справедливості та достатності цієї суми для відшкодування моральних страждань позивача. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускаю негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1984 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial