Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

10.06.2015 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 0268/07/15-N від 20.11.2007 в сумі 20379,49 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 18167,71 доларів США, суми заборгованості по процентам - 1626,07 доларів США, пені - 585,71 доларів США (що за курсом НБУ станом на 13.03.2015 складає 12660,74 грн.) та штрафу - 5000 грн., оскільки відповідач порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитом. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором. Представник позивача за довіреністю Комаров К.П. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення на позов разом із заявою про розгляд справи у її відсутність, в яких зазначила, що визнає позов частково, а саме не заперечує проти існування заборгованості за кредитним договором у розмірі 18167,71 доларів США, проте вважає, що обчислення суми боргу має обраховуватись у національній валюті за курсом НБУ станом на прийняття рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Форум», тобто станом на 14.06.2015 року у розмірі 11,7288 грн. за 1 долар США, а також заперечує щодо нарахування їй пені та штрафу, застосовуючи при цьому Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що у позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2007 року між АКБ «Форум», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] укладено кредитний договір № 0268/07/15-N, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 27000 доларів США на придбання трикімнатної квартири строком до 20.11.2027 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами 12% річних. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитним коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язання за договором, який є забезпеченням виконання зобов'язань. Згідно п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. За п. 4.4. договору до позичальника застосована штрафна санкція в розмірі 5000 грн. Як вбачається з наданих позивачем довідок та розрахунків, відповідач порушила умови договору, оскільки не вносила у строки, ним обумовлені, на рахунок банку грошові кошти на погашення заборгованості, внаслідок чого й утворилась заборгованість, розмір якої станом на 13.03.2015 року становить 20379,49 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 18167,71 доларів США, суми заборгованості по процентам - 1626,07 доларів США, пеня - 585,71 доларів США (що за курсом НБУ станом на 13.03.2015 складає 12660,74 грн.) та штрафу - 5000 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений строк. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 1050 ЦК України як наслідок порушення договору позичальником є право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Щодо посилань відповідача на вимоги Закону України 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 зокрема щодо ненарахування їй пені та штрафів на заборгованість за кредитним договором на підставі вимог вказаного Закону, то вони є безпідставними, виходячи з наступного. Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень «Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Однак дія цього розпорядження була зупинена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р». Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 по адміністративній справі за позовом ТОВ «ТАР АЛЬЯНС» до Кабінету Міністрів України про визнання нечинним розпорядження та зобов'язання вчинити дії визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р № «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р», але у подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року по справі за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України вказана постанова та ухвала були скасовані та справу направлено на новий розгляд. Тобто на даний час дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р призупинена і законних підстав для ненарахування відповідача пені та штрафних санкцій за кредитним договором немає. Разом з тим, посилання відповідача на необхідність обчислення суми боргу за кредитним договором у національній валюті не мають законодавчого підґрунтя, оскільки відповідно до ч. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільних справах», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст.ст.19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Як вбачається із Судової практики Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, де зазначено, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку. Згідно з наданими позивачем доказами, у ПАТ «Банк Форум» наявна Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій від 06.10.2011 року № 62. А отже посилання відповідача на необхідність обчислення суми боргу у національній валюті за курсом НБУ станом на прийняття рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Форум», тобто на 14.06.2015 року, у розмірі 11,7288 грн. за 1 долар США, а також щодо ненарахування їй пені та штрафу на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а вимоги позивача є обгрунтованими. Таким чином, оскільки [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі 20379,49 доларів США та штраф у розмірі 5000 грн. У зв'язку з задоволенням позову згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6682,86 грн.

Outcome: approved