Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, встановлення часу для побачення з нею. В судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] , а також їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивачі є подружжям між собою, які мають сина [PERSON] . 20.10.2012 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини син позивачів та відповідач проживали з батьками останньої. Через певний час їх відносини між собою погіршились і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після вказаного розлучення відповідач стала уникати спілкування і зустрічей з позивачами, почала штучно створювати перешкоди у спілкуванні бабусі і дідусю з онукою. Позивачі мають заміський будинок, там створені всі умови для проживання з дитиною, що відображено у акті обстеження умов проживання, складеному 24.05.2017 року комісією служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, тому просять зобов`язати відповідача не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з онукою та встановити їх місце зустрічей без присутності матері в будинку [ADDRESS] за графіком: перша та третя субота і неділя кожного місяця з 10-00 годин суботи до 19-00 годин неділі; два тижні в літній період у заздалегідь узгоджений з відповідачкою період; два дні народження позивачів: 2 червня з 16-00 годин до 20-00 годин і 17 листопада з 16-00 годин до 20-00 годин; в разі неможливості зустрітись з онукою через хворобу дитини або позивачів чи інших обставин мати можливість перенести зустріч на наступний тиждень. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON]. у судовому засіданні вимоги позову визнали частково, пояснивши, що після розірвання шлюбу відповідача з [PERSON] ні батько дитини, ні позивачі, як дід та баба дитини не цікавились життям дитини, на її день народження ніхто не подзвонив і не привітав, тим більше не подарував подарунку. Бабуся дитини зловживає спиртними напоями, вона неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в п`яному стані. Таким чином, поведінка та ставлення позивачів до своєї онуки може створити небезпеку для її здоров`я. 3-тя особа: служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, а у своєму листі просила розглянути справу у відсутність свого представника, надавши свій висновок (а.с.47-48). Заслухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Частина 1-2, ст.22 Основного Закону наголошують права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Стаття 24 Конституції України зазначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Повний, всебічний та системний аналіз вказаних норм міжнародного та національного права вказують на рівність прав та обов`язків перед законом всіх суб`єктів права без будь-яких привілеїв чи обмежень. Вказана реалізація прав стосується відносин батьків, опікунів, або інших осіб, що за законом відповідають за дитину, та дитини (дітей), які пов`язані кровною спорідненістю або обов`язком за законом. Як встановлено у судовому засіданні, позивачі [PERSON] і [PERSON] є подружжям між собою (а.с.9), які мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 20.10.2012 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачем [PERSON] (а.с.11). Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.12), яка є одночасно онукою позивачів [PERSON] і [PERSON] , батьків батька дитини. Після народження дитини син позивачів та відповідач проживали з батьками останньої. Через певний час їх відносини між собою погіршились і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Донька [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1-2, ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Як вбачається з наданих фотографій протягом 2013-2015 років онука перебувала у позивачів за місцем проживання останніх. Вони здійснювати турботу та увагу за онукою, також проявляли бажання її розважити, побавити, тощо (а.с.13-14; 66-69). З наданих зображень вбачається задоволення та позитивні емоції як у позивачів, так і у дитини. Однак з 2016 року відповідачка перешкоджала бачитись позивачам з онукою. Як вбачається з фотокопії мобільного телефону позивача від відповідача йому 29.12.2016 року о 21-13 годин надійшло SMS-повідомлення наступного змісту: „Зустрічі не буде. Коли повернете гроші, тоді і поговоримо. Нехай щастить з новими родичами" (а.с.15). Вказаний зміст підтверджує бажання позивачів бачитись зі своєю онукою і перешкоджання відповідача позивачам в цьому. Зміст висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №101-3870/03 від 2.05.2018 року також підтвердив, що між сторонами по справі існує спір про участь у вихованні дитини бабою і дідом (абз.2, а.с.47). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно чинила перешкоди позивачам у їх спілкуванні з онукою, тому її необхідно зобов`язати не чинити будь-яких перешкод у цьому, в задоволенні решти частини цієї вимоги позивачів необхідно відмовити. Як роз`яснює ч.1, ст.263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно ч.2, ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Позивачі мають заміський двоповерховий будинок [ADDRESS] , там створені всі належні умови для проживання з дитиною, що відображено у акті обстеження умов проживання, складеному 24.05.2017 року комісією служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (а.с.16). Вказані обставини підтверджені і висновком служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №101-3870/03 від 2.05.2018 року (абз.4, а.с.47). В цілому служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у своєму висновку №101-3870/03 від 2.05.2018 року вважає за доцільне визначити позивачам участь у вихованні онуки з наступними рекомендаціями: 1) визначити участь діда і баби через призначення перехідного періоду тривалістю у шість місяців кожну першу та третю суботу кожного місяця щорічно з 11-00 годин до 13-00 годин в присутності матері дитини; 2) визначити участь позивачів кожну першу та третю суботу кожного місяця щорічно з 10-00 годин до 17-00 годин, присутність матері дитини - за попередньою домовленістю між сторонами; з необхідними зобов`язаннями позивачів дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку онуки, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини, зобов`язання матері дитини не перешкоджати дідові та бабі дитини брати участь у вихованні онуки та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно діда та баби дитини (а.с.47-48). За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Суд не може покласти в основу рішення показання відповідача та її представника про те, позивачі давно не бачили дитини і можуть негативно впливати на її психічний стан здоров`я, при цьому бабуся дитини зловживає спиртними напоями, вона неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в п`яному стані, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і не підтверджені документально. Як наголошує ч.1, ст.9 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів. Частина 2, ст.14 цього ж Закону зазначає, що під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. У підготовчому засіданні і стадії клопотань судового засідання сторони, а також їх представники, не заявляли клопотання про допит в якості свідка малолітньої [PERSON] , що є їхнім правом на захист, тому суд був позбавлений можливості врахувати думку та побажання самої дитини. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка чинила перешкоди позивачам у спілкуванні з їх онукою, тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, так як права діда та баби не можуть бути порушені батьками дитини або одним із них і право позивачів підлягає захисту в судовому порядку, а відповідачку необхідно зобов`язати не чинити перешкоди позивачам у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною та зобов`язати її виконати графік побачень онуки з бабою та дідом, встановлений судом в інтересах дитини і на захист прав позивачів, при цьому не створювати штучних обставин цих перешкод.

Outcome: partial