Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, стягнення аліментів за минулий час. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.11.1995 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8.10.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. В період зареєстрованого шлюбу у сторін народились [INFO] син [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач залишив родину і проживає окремо, не допомагаючи утримувати дітей. [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час він є студентом 4 курсу денної форми навчання медико-психологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Строк навчання закінчується 30.06.2021 року. [INFO] сину [PERSON] також виповнилось 18 років, який є інвалідом 2 групи з дитинства. Він є студентом Київського професійного коледжу з посиленою військовою та фізичною підготовкою. Оскільки діти навчаються на стаціонарній денній формі, не мають часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу та фінансових витрат, тому просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 3000 грн. щомісяця, а на утримання [PERSON] - 5000 грн. щомісяця з 11.01.2020 року і до закінчення ними учбових закладів, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу. Позивач купує канцтовари, одяг та взуття, витрачає кошти на проїзд до місця навчання дітей. Крім того, просять такі ж суми стягнути з відповідача на користь позивача як аліменти за минулий час. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений судом належним чином, але у направленому відзиві до суду просив відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що він приділяє увагу своїм дітям, надає кошти на їх утримання. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.11.1995 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8.10.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.23-24). В період зареєстрованого шлюбу у сторін народились [INFO] син [PERSON] (а.с.22), а 25.10.2000 року - син [PERSON] (а.с.29). Згідно ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.22), який на даний час зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.8). На даний час [PERSON] є студентом 4 курсу денної форми навчання медико-психологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Строк навчання закінчується 30.06.2021 року, про підтверджується копією довідки №714 від 5.07.2019 року (а.с.21). [INFO] сину [PERSON] також виповнилось 18 років (а.с.29), який є інвалідом 2 групи з дитинства (а.с.18-19). Він є студентом Київського професійного коледжу з посиленою військовою та фізичною підготовкою (а.с.20). Вказані вище обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, тому встановити його місце роботи та джерела його доходів не надалось можливим, тому суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі щомісяця, як бажає позивач, а не в частці від щомісячного доходу відповідача. У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" - установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки діти відповідача продовжують навчання у вищому та середньо-спеціальному навчальних закладах на денній формі, при цьому вони не мають часу на працевлаштування і потребують матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання, тощо, а відповідач, їх батько, має можливість надавати їм таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою і може бути працевлаштований, враховуючи його фінансовий, майновий стан та стан його здоров`я, відсутність доказів, які перешкоджають надавати йому таку допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 3000 грн. щомісяця, а на утримання сина [PERSON] - 5000 грн. щомісяця, який також продовжує навчання, починаючи з дня подачі позову до суду -11.01.2020 року, як передбачено ч.1, ст.191 СК України, і до досягнення ними 23-річного віку, які наступають 14.04.2021 року та 25.10.2023 року відповідно, тобто раніше, ніж дати закінчення навчання, тому в задоволенні решті позовних вимог необхідно відмовити. За змістом ч.2, ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Оскільки позивачем не надано доказів відповідно до змісту ст.76-80 ЦПК України про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому в задоволенні частини позову про стягнення аліментів за минулий час необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial