Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

02.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вище вказаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис вчинений 18.08.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за № 3079, щодо звернення стягнення на заставлене майно, а саме: нерухоме майно будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Покров (Орджонікідзе) вул. Шевченка, 154 на загальний розмір заборгованості 63403,70 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що при вчиненні виконавчого напису, приватний нотаріус порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявився, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без нього на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, жодних заперечень на позов до суду не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, але надала до заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. В судове засідання сторони не з'явилися, тому згідно з правилами ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до\~вимог ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 29.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра» був укладений кредитний договір № 856779/ФЛ про надання [PERSON] кредиту на суму 27852,80 грн., за умови сплати ним 18,09% річних та зі строком повернення до 12.07.2018 року. 01 липня 2016 року з листа від 08.06.2016 року № 03-40/3082/3 Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач дізнався, що державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] відкрито виконавче провадження № 51464585 щодо примусового виконання виконавчого напису № 3079 від 18.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Покров (Орджонікідзе), вул. Шевченка, 154 на користь ПАТ «КБ «Надра» на загальний розмір заборгованості 63\~403, 70 грн. У виконавчому написі вчиненому приватним нотаріусом [PERSON] зазначено, що стягнення проводиться за 5 років 8 місяців та 30 днів, а саме з 29.07.2008 р. по 28.04.2014 р. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. За п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про, стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з умовами п.п. 3.3.1, 3.3.3 п. 3.3 кредитного договору від 29 липня 2008 року сторонами визначено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені договором платежі шляхом здійснення перерахування на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у розмірі 504,04 грн. щомісячно до 10 числа поточного місяця. Пунктом 4.2.4 кредитного договору встановлено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений у п. з.3.3 цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України право дострокового повернення коштів у кредитора виникає в разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором 8567779/ФЛ Лемещук [PERSON] станом на 03.12.2013 р. (таблиця "Погашення кредиту"), починаючи з березня 2009 року мінімальний платіж по Кредиту позивачем сплачувався не в повному обсязі, а після 25 липня 2013 року взагалі не сплачувався, отже, саме з березня 2009 року у банка виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором. Проте, із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки банк звернувся лише 18.08.2014 р., тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Крім цього, вказана у виконавчому написі сума заборгованості на час вчинення виконавчого напису була спірною, оскільки станом на 18.08.2014 року в провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 184/405/14-ц за позовом ПАТ КБ «НАДРА» про стягнення заборгованості Кредитним договором № 856779/ФЛ, справа перебувала в провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області до 25.09.2014 року, що підтверджується відповідними доказами (а.с. 28-29). Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором у суді на момент вчинення виконавчих написів є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-27цс15 від 04 березня 2015 року, предметом якого був спір про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верхового Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верхового Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Також в п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» розяснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість вчинення нотаріальної дії повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив відповідність розрахунків заборгованості з урахування строків позовної давності, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Питання про судові витрати вирішується згідно до вимог ст. 88 ЦПК України. \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved