Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

09.04.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код - 14360570) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) кошти по договору від 15.02.2012 року № SAMDN01000723694110 в сумі 132 788,64 доларів США (сто тридцять дві тисячі сімсот вісімдесят вісім доларів США 64 центи) та 1 332 205,00 грн. (один мільйон триста тридцять дві тисячі двісті п`ять гривень 00 коп.), з яких: - 100 000,00 доларів США - сума вкладу за договором банківського вкладу, - 25 986,42 доларів США - відсотки по договору, - 6 802,22 доларів США - три відсотки річних, - 1 332 205,00 грн. - пеня. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що 15.02.2012 між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладений договір № SAMDN01000723694110 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 (сто тисяч) доларів США під 8,5% річних на строк до 15.02.2013 з правом автоматичної пролонгації. На виконання умов договору позивачем, 15.02.2012, згідно платіжного доручення № 2233153352 від 15.02.2012 з власного рахунку, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк», перераховано кошти в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США на рахунок № [NUMBER] , призначення платежу: «до вкладу договір № SAMDN01000723694110». Влітку 2014 року, у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів та виплати процентів, однак вимога позивача банком виконана не була. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили позивача звернутися із позовом до суду. Ухвалою судді від 11.04.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.05.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просить застосувати наведені відповідачем у відзиві доводи, пояснення та розрахунки при ухваленні судового рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач вказує, що згідно з п.5 Постанови НБУ № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк» були зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Рішенням Центрального Банку Російської Федерації (надалі Банк Росії) № РН-33/І від 21.04.2014, також було припинено з 21.04.2014 діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк». Наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - Філії « Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, відповідач зазначив, що з травня 2014 окупаційною владою фактично було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» (приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів тощо), у зв`язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Щодо нарахування позивачем пені відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить суд застосувати Постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №759/13827/15-ц (касаційне провадження №61-5543св18), з урахуванням прийнятої ухвали від 31.07.2018, в частині необхідності здійснення вірного розрахунку пені та застосування наведеної Верховним Судом формули пені при розгляді справи та ухваленні судового рішення. 22.05.2019 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач не навів жодних обставин, що спростовували б факт внесення коштів на депозит і не надав доказів, що підтверджували б повернення коштів позивачу. Вказуючи, що договір укладався не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у договорі, а банківські розрахунки між відділенням та безпосередньо банком не повинні бути підставою для покладення проблем діяльності відділення банку на вкладника. Доводи відповідача щодо відсутності можливості перевірити інформацію щодо депозитного договору, не є переконливими. В свою чергу позивачем надано документи, що підтверджують факт укладення договору та внесення коштів на депозит, а саме надано: договір банківського вкладу від 15.02.2012 № SAMDN01000723694110, платіжне доручення № 2233153352 від 15.02.2012 та довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.03.2014 № 14/1725. Позивач вказує, що пеня згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» нарахована позивачем у відповідності до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 761/42169/16-ц, від 19.09.2018 у справі № 761/46145/16-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі № 6-37цс16, від 01.06.2016 у справі № 2558цс15 за формулою сума заборгованості помножить на 3% та помножить на кількість днів прострочки, а не за формулою, яку наводить у відзиві ввідповідач. Зокрема, позивач просить стягнути пеню за період з 09.04.2018 по 09.04.2019 в розмірі половини суми депозиту - 1 332 205,00 грн., що згідно курсу НБУ, станом на 09.04.2019, дата подання позову (26,6441 грн. за 1 долар США), еквівалентно 50 000,00 доларів США. 05.08.2019 представником відповідача були подані додаткові пояснення, в яких остання просила зазначити судом у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. 05.08.2019 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 29.10.2019 представником відповідача подано додаткові пояснення, в яких остання наполягала на зменшенні суми пені, оскільки розмір неутостойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягненні судом повинні застосовуватися принципи розумності та справедливості. 11.02.2020 представником відповідача було подано письмові пояснення. 11.02.2020 представником відповідача було подано заяву про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Фінансова Компанія «Фінілон». 13.02.2020 представником позивача були подані заперечення на пояснення представника відповідача від 11.02.2020, в яких останній зазначив, про повернення їх відповідачу, тому що вони подані з пропущенням строку. 17.02.2020 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Фінансова Компанія «Фінілон». 17.02.2020 ухвалою суду були поврнуті пояснення вдповідача від 11.02.2020. Сторони в судове засідання не з`явилися, про місце і час судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає та просить враховувати правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", 15.02.2012, був укладений договір № SAMDN01000723694110 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 (сто тисяч) доларів США під 8,5% річних на строк до 15.02.2013 року з правом автоматичної пролонгації. Відповідачем відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] для перерахування вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На виконання умов договору позивачем, 15.02.2012 згідно платіжного доручення № 2233153352 від 15.02.2012 з власного рахунку відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США на рахунок № [NUMBER], призначення платежу: «до вкладу договір № SAMDN01000723694110». За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пунктом 10.1 Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Згідно п. 1.30 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Відповідно до п. 17.2 ст. 17 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документ на переказ може бути паперовим або електронним. Згідно п. 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зі змісту договору банківського вкладу вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк. Для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок. Укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів на депозитний рахунок підтверджується договором від 15.02.2012 № SAMDN01000723694110 та платіжним дорученням № 2233153352 від 15.02.2012, а також довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.03.2014 № 14/1725. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.03.2014 № 14/1725, станом 14.03.2014 сума коштів по договору від 15.02.2012 № SAMDN01000723694110 складає 100 805,47 доларів США, з яких: 100 000,00 доларів США - сума вкладу, а 805,47 доларів США - сума нарахованих відсотків станом на 14.03.2014. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що мало місце укладення між сторонами договору банківського вкладу, оскільки позивачем підтверджено факт внесення грошових сум на вкладний (депозитний) рахунок, а також дотриманні вимоги, передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів, враховуючи, що доказів які б могли це спростувати відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Пунктом 16 Договору від 15.02.2012 року передбачено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Під час судового розгляду встановлено, що

Outcome: approved