Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання частково недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на частину домоволодіння. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 09.07.1977 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу вона стала спільно проживати зі своїм чоловіком в будинку його матері, [PERSON], за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Таганрозька, буд. 16. Згодом зі згоди свекрухи, [PERSON]., 05.02.1979 року її було зареєстровано за даною адресою, де вона проживаю та зареєстрована до теперішнього часу. На початку 1979 року свекруха дозволила їм з чоловіком побудувати на її території окремий будинок, який вони почали будувати з травня 1979 року, з окремим входом. Фактично ними були зроблені всі роботи, починаючи від закладки фундаменту до зведення стріхи та внутрішнього оздоблення. Все це вони робили власними силами та за власні кошти. За цей період ними була прибудована частина домоволодіння з окремим входом до прибудови загальною площею 61,7 кв.м. та житловою площею 42,0 кв.м. В іншій частині домоволодіння проживала раніше та продовжувала проживати до самої смерті свекруха позивача. Перебуваючи у шлюбі у позивача з чоловіком народилася донька, [PERSON], яка померла 14.10.1994 року у віці 16 років. 25.09.1999 року помер чоловік [PERSON] [PERSON] Вона сама залишилася проживати в їх будинку в тій частині, що була побудована нею з чоловіком за час шлюбу. 26.11.2012 року позивач дізналась про існування договору довічного утримання від 06.08.2003 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до сказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй 68/100 частини житлового будинку № 16 по пров. Таганрогському в м. Дніпропетровську, що розташований на земельній ділянці площею 600 м2. Позивач вважає, що цим договором грубо порушуються її права щодо права власності на збудований ними з чоловіком будинок під час шлюбу. Також позивач дізналась про існування свідоцтва про право особистої власності [PERSON] на збудоване нею та її чоловіком домоволодіння, зареєстроване на свекруху позивача ще 11.08.1981 року. Позивач зазначає, що [PERSON], за жодних обставин не мала права відчужувати належну позивачу частину спірного домоволодіння, у тому числі й укладати договір довічного утримання. У звязку з чим позивач просила суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на 68/100 частин домоволодіння № 16 по провулку Таганрозському у місті Дніпропетровську, видане Відділом комунального господарства Виконкому Амур-Нижньодніпровської райради м. Дніпропетровську від 11.08.1981 року та зареєстроване у Дніпропетровському Інвентарбюро 11.08.1981 року за реєстровим № 186-21, в частині визнання права власності за [PERSON] на 24/100 частини житлового будинку у зазначеному домоволодінні, а саме на частину прибудови «А11-1» загальною площею 61,7 кв.м. житловою площею 42,0 кв.м., яка складається з наступних приміщень: приміщення 1-2 - коридор площею 10,3 кв.м., приміщення 1-3 - санвузла площею 3,6 кв.м., приміщення 1-4 - кухні площею 5,8 кв.м., приміщення 1-5 - житлової кімната 24,2 кв.м., приміщення 1-6 - житлової кімнати площею 10,6 кв.м., приміщення 1-7 - житлової кімнати площею 7,2 кв.м., та яка входить до складу домоволодіння № 16 по провулку Таганрозькому у місті Дніпропетровську. Визнати частково недійсним договір довічного утримання від 06.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборони за № 4, в частині передачі у власність [PERSON] 24/100 частини житлового будинку у спірному домоволодінні, а саме частини прибудови «А"-1» загальною площею 61,7 кв.м. житловою площею 42,0 кв.м., які складаються з вищевказаних приміщень та які входять до складу домоволодіння № 16 по провулку Таганрозькому у м. Дніпропетровську. Визнати за нею право власності на 24/100 частини житлового будинку в домоволодінні № 16 по провулку Таганрозькому у місті Дніпропетровську, які складаються з частини прибудови «А"-1» загальною площею 61,7 кв.м. житловою площею 42,0 кв.м., та які складаються з наступних приміщень: приміщення 1-2 - коридору площею 10,3 кв.м., приміщення 1-3 - санвузла площею 3,6 кв.м., приміщення 1-4 - кухні площею 5,8 кв.м., приміщення 1-5 - житлової кімната 24,2 кв.м., приміщення 1-6 - житлової кімнати площею 10,6 кв.м., приміщення 1-7 - житлової кімнати площею 7,2 кв.м., та які входять до складу житлового будинку в домоволодінні № 16 по провулку Таганрозькому у місті Дніпропетровську, яке має загальну площу 169,2 кв.м., житлову площу 100,3 кв.м., та яке складається з наступних приміщень: по квартирі № 1 - приміщення 1-1 - коридору площею 12,0 кв.м., приміщення 1-2 - коридору площею 10,3 кв.м., приміщення 1-3 - санвузла площею 3,6 кв.м., приміщення 1-4 - кухні площею 5,8 кв.м., приміщення 1-5 - житлової кімната 24,2 кв.м., приміщення 1-6 - житлової кімнати площею 10,6 кв.м., приміщення 1-7 - житлової кімнати площею 7,2 кв.м., приміщення 1-8 - житлової кімнати площею 6,2 кв.м., приміщення 1-9 - житлової кімнати площею 22,9 кв.м., приміщення 1-10 - комори площею 1,0 кв.м., приміщення 1-11 - санвузла площею 2,6 кв.м., приміщення 1-12 - кухні площею 3,6 кв.м., приміщення 1-13 - коридору площею 9,6 кв.м.; по квартирі № 2: приміщення 2-1 - коридору площею 7,5 кв.м., приміщення 2-2 - житлової кімнати площею 10,2 кв.м., приміщення 2-3 - житлової кімнати площею 13,6 кв.м., приміщення 2-4 - житлової кімнати площею 5,4 кв.м., приміщення 2-5 кухні площею 8,7 кв.м., приміщення 2-6 - санвузла площею 4,2 кв.м. Приміщення 1-1 - коридор площею 12,0 кв.м. залишити в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON]. У судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала, що позивач пропустила строк позовної давності, а також вважала, що відсутні докази на обґрунтування вимог позивача. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння № 16 по пров. Таганрозький в м. Дніпропетровську, відповідно до відомостей КП «ДМБТІ» від 23.04.2014 року, станом на 31.12.2012 року було зареєстровано за: 68/100 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11.08.1981 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] народних депутатів відділом комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної [PERSON] народних депутатів від 26.06.1981 р. № 425/1; ? частина (частка не перереєстрована) за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1966 р., посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр № 2-4501. 06.08.2003 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3568, державна реєстрація права власності здійснена 29.07.2013 року згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 03 травня 2013 року [PERSON] померла. У судовому засіданні було встановлено? що син [PERSON] [PERSON] 09.07.1977 року уклав шлюб із позивачем по справі. Після шлюбу позивач стала спільно проживати з чоловіком у будинку його матері, [PERSON] та була там зареєстрована, що підтверджується довідкою № 002432 квартального комітету № 1 від 01.12.2012 року. В період шлюбу а саме у 1979 року з дозволу [PERSON] подружжя власними силами та за власні кошти почало будувати на її території окремий будинок з окремим входом. Ними була прибудована частина домоволодіння з окремим входом до прибудови загальною площею 61,7 кв.м. та житловою площею 42,0 кв.м. В іншій частині домоволодіння проживала раніше та продовжувала проживати до самої смерті свекруха позивача [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 21.02.2003 року № 32/18 за заявою [PERSON] було вирішено узаконити переобладнання в житловому будинку (житлова кімната 1-2 площею 22,9 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 6,2 кв.м.) по пров. Таганрозському, 16 за [PERSON], зазначено площу квартири № 1 житлового будинку 71,1 кв.м. Сім'єю позивача на особисті кошти, за придбані будматеріали та своїм трудом було збудовано прибудову, складаються з частини прибудови «А"-1» загальною площею 61,7 кв.м. житловою площею 42,0 кв.м., та які складаються з наступних приміщень: приміщення 1-2 - коридору площею 10,3 кв.м., приміщення 1-3 - санвузла площею 3,6 кв.м., приміщення 1-4 - кухні площею 5,8 кв.м., приміщення 1-5 - житлової кімната 24,2 кв.м., приміщення 1-6 - житлової кімнати площею 10,6 кв.м., приміщення 1-7 - житлової кімнати площею 7,2 кв.м., та які входять до складу житлового будинку в домоволодінні № 16 по провулку Таганрозькому у місті Дніпропетровську, яке має загальну площу 169,2 кв.м., житлову площу 100,3 кв.м. Таким чином, частина домоволодіння належна [PERSON] було поділено на дві окремі частини, в одній з яких проживала вона, а в іншій позивачка з чоловіком та донькою [PERSON], яка трагічно загинула 14.10.1994 року. Приміщення 1-1 - коридор площею 12,0 кв.м. залишити в загальному користуванні останніх.. Даний факт підтверджується поясненнями позивача та не був спростований у ході розгляду справи відповідачем. Пояснення свідків свідка [PERSON], [PERSON], також доводять ту обставину, що 68/100 частин спірного домоволодіння, належні на теперішній час відповідачу, було фактично розділено на дві частини, в одній з яких проживала [PERSON], а в іншій [PERSON] та позивач, які протягом 1979 року самовільно для свого проживання, за власні кошти та власними зусиллями побудували вищевказані прибудови. [PERSON] не заперечувала проти вказаного будівництва, на нього не претендувала та в даних кімнатах не проживала. Спірне домоволодіння до теперішнього часу перебуває в такому стані. Свідок [PERSON], як співласник спірного домоволодіння, підтвердив суду ,що з ним погоджували будівництво саме молоде подружжя [PERSON] (позивач та її покійний чоловік), свекруха позивача не мала ніякого відношення до будівництва, а документи на право власності відповідно були офомлені на свекруху позивача, бо покійний чоловік позивача був у неї єдиним сином та спадкоємцем. Відповідно до наданої технічної документації станом на 16.12.2013, матеріалів цивільної справи було встановлено, що за фактичним користуванням домоволодіння № 16 по провулку Таганрозькому в м. Дніпропетровськ) розділене між трьома співвласниками та складається з двох житлових квартир:квартира №1 складається з наступних приміщень:прим. 1-2 (10,3м2) - коридор; прим. 1-3 (3,6м2) - санвузол; прим. 1-4 (5,8м2) - кухня; прим. 1 -5 (24,2м2 ) - житлова; прим. 1-6 (10,6м2 ) - житлова; прим. 1-7 (7,2м2 ) - житлова якими користується позивач по справі.; прим. 1-8 (6,2м2) - житлова; прим. 1-9 (22,9м2) - житлова; прим. 1-10 (1,0м2) - комора; 1-11 (2,6м2) - санвузол; 1-12 (3,6м2) - кухня; 1-13 (9,6м2) - коридор - якими користується відповідач по справі.; прим. 1-1 (12,0м2 ) - коридор знаходиться в спільному користуванні між сторонами. Входи до приміщень якими користуються співвласники квартири №1 є окремими.Квартирою №2 користується співвласник [PERSON] В наданій технічної документації станом на 16.12.2013 дані з яких приміщень складається квартира №2 відсутні. Вищевказані приміщення були самовільно побудовані позивачем та її покійним чоловіком, останні не зверталася до виконкому про їх узаконення, оскільки ніякого спору щодо користування ними не було. Доказів, які б спростовували факт будування спірних прибудов сім'єю позивачки для власного проживання та за власні кошти, та в той же час давали б підстави переконатися у їх будівництві тільки [PERSON] для власного проживання та за власні кошти, відповідачкою не надано та суду не доведено. Суд дійшов висновку, що між подружжям та [PERSON]П була домовленість щодо створення спільної власності згідно зі ст.112 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 113 цього кодексу, що діяв на час виникнення даних правовідносин, володіння, користування, розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. Згідно з висновком №873/874-15 від 01.12.205 року судової будівельно-технічної експертизи, складеним Дніпропетровським НДІ судових експертиз, частка частини прибудови А11-1, а саме кімната 1-2, 1-3, 1-4, 15, 1-6, 1-7 згідно технічного паспорту станом на 16.12.2013 року, які є складовою житлового будинку А-1 в домоволодінні № 16 по пров. Таганрозькому в м. Дніпропетровську становить 24/100 частки. 25.09.1999 року помер чоловік [PERSON] [PERSON] Позивачка сама залишилася проживати в їх будинку в тій частині, що була побудована нею з чоловіком за час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 22 КПШС України (діючої на час виникнення правовідносин) та ст. 60 СК України збудовані прибудови А11-1, а саме кімната 1-2, 1-3, 1-4, 15, 1-6, 1-7, які є складовою житлового будинку А-1 в домоволодінні № 16 по пров. Таганрозькому в м. Дніпропетровську підчас подружнього життя за спільні кошти є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами як ст. 22 КПШС, ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Таким чином, узагальнюючи усі зібрані по справі докази, суд вважає визнати за [PERSON]В, як за забудовником, право власні на 24/200 частини домовлодіння № 16 по провулку Таганрозський в м. Дніпропетровську, які складаються з ? частини наступних приміщень в придубові А11-1 житлового буднку А-1 загальною площею 61,7 кв.м., жтловою площею 42,0 кв.м.: 1-2 коридору площею 10,3 кв.м., 1-3 санвузла плошею 3,6 кв.м., 1-4 кіхні площею 5,8 кв.м., 1-5 житлової кімнати площею 24,2 кв.м., 1-6 житлової кімнати площею 10,6 кв.м., 1-7 житлової кімнати площею 7,2 кв.м. Питання про визнання права власності на інші 24/200 частини в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], позивачем перед судом не ставиться та не є предметом позову. Також судом не встановлено доказів спору між сторонами щодо порядком користування приміщенням 1-1 коридором. Враховуючи викладене та заважаючи на те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт будівництва прибудови [PERSON] та підстави для визнання на них права власності за позивачкою, тому суд вважає визнати частково недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на 68/100 частин спірного домоволодіння, видане відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської райради м. Дніпропетровська від 11.08.1981 року, зареєстрованого у Дніпропетровському Інвентарбюро 11.08.1981 року за реєстровим № 186-21 в частині права власності [PERSON] на 24/100 частини вказаного домоволодіння. Крім того, на думку суду, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору довічного утримання підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд вважає згідно з вимогами ст.228 ЦК України визнати частково, у 24/100 частинах, недійсним договір довічного утримання від 06.08.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо 68/100 частин спірного домоволодіння. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, суд вважає, що позивачем не пропущено позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналась у 2012 році під час розгляду іншої цивільної справи, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1406,21 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 753,16 грн.

Outcome: partial