Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

08.11.2017 року до суду із даною позовною заявою звернувся [PERSON]. Просить суд стягнути із відповідачки, [PERSON], на його користь позичені відповідачці грошові кошти у розмірі 4100 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві; уточнив, що він саме позичив відповідачці грошові кошти шляхом надання їй у користування своєї кредитної картки, оформленої ним спеціально для надання коштів відповідачці в позику, однак відповідачка кредитну картку йому не віддала, зняті із картки кошти не повернула, він змушений був закрити рахунок та оплатити проценти. На даний час відповідачка йому позичені кошти в сумі 4100 гривень не повернула. В судове засідання відповідачка не прибула, про час розгляду справи повідомлена завчасно і належним чином - відповідно до ст.128 ЦПК України, однак не прибула без поважних причин - відмовилася від отримання судової повістки, а тому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Вислухавши позивача, свідка [PERSON], дослідивши обставини справи, всі наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що 11.03.2014 року відповідачка, [PERSON], позичила у позивача, [PERSON], шляхом використання кредитної карточки позивача 4100 гривень. Гроші відповідачка отримала в той же день, які зобов'язалася повернути за першою вимогою, однак не повернула по даний час, хоча позивач звертався до відповідачки із вимогою про повернення позичених коштів. Наведені вище обставини підтверджуються: листом Начальника Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП України у Львівській області № 44/4 від 14.10.2016 року; витягами ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з карткового рахунку від 26.10.2017 року та показаннями в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що приблизно в 2014 році при ній відповідачка позичила у позивача 4100 гривень шляхом отримання кредитної карточки позивача, якою відповідачка користувалася, однак позичені кошти по даний час не повернула. Не довіряти цим доказам \~ у суду підстав немає. Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто, ухиляючись від повернення позичених коштів, відповідачка [PERSON] порушує зобов'язання за договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ Цивільного кодексу України. В силу\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведені вище положення закону та обставини справи, встановлені судом, вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення, оскільки, отримавши від позивача позику, відповідачка зобов'язана повернути позичені кошти позичальнику згідно з умовами укладеного договору. В силу ст.141 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідачки підлягає також відшкодування судових витрат позивача у вигляді судового збору в сумі 640 гривень. \~ На підставі наведеного вище та

Outcome: approved