Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

10 липня 2015 року [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання її материнства щодо малолітньої [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до нотаріально засвідченої довіреності від 04 серпня 2014 року, строком дії до 04 серпня 2017 року) вказаний позов підтримав та пояснив, що заявниця [PERSON] є біологічною матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], однак через виниклі складні сімейні обставини під час державної реєстрації народження дитини відомості про мати були вказані відповідно до ч.2 ст.135 СК України. Факт біологічного материнства [PERSON] відносно вказаної дитини підтверджується висновком судової генетичної експертизи, тому у відповідності з вимогами ст.131 Сімейного кодексу України просив в судовому порядку встановити материнство заявниці відносно вказаної малолітньої дитини. Представник органу опіки та піклування - Кодимської районної державної адміністрації Одеської Контузорова Н.І. в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала, оскільки остання довела своє материнство відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Відтак задоволення цього позову відповідає інтересам дитини. Представник комунального закладу "Одеська спеціалізована загальноосвітня санаторна школа-інтернат №7 І-ІІІ ступенів для дітей з наслідками поліомеліту та церебральними паралічами" в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов [PERSON] визнав та просив його задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача та представника органу опіки та піклування, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], факт народження якої було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції 01 жовтня 2008 року, актовий запис про народження №6. Після народження вказаної дитини відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції 11 листопада 2011 року було видано свідоцтво про народження [NUMBER], де в графі «мати» вказано [PERSON], а в графі «батько» - [PERSON]. Державна реєстрація народження [PERSON] здійснена відповідно до ч.2 ст.135 СК України, відповідно до якої, якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім'я, по батькові дитини і відомості про батьків. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому законом. Якщо мати не перебуває у шлюбі, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини (ч.1 ст.125 СК України). Відповідно до ст.131 СК України особа, яка вважає себе матір'ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до ч.2 ст.135 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, шо справи про визнання материнства суд розглядає в позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: а) дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК); б) у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина (ч.1 ст.135 СК; в) батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч.2 ст.135 СК). Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК. В п.7 вказаної постанови Пленуму ВСУ вказано, що за наявності умов, зазначених у п.4 цієї постанови, заяву до суду про визнання материнства відповідно до ст.131 СК може подати особа, яка вважає себе матір'ю дитини. Суд визнає материнство, якщо походження дитини від певної жінки, підтверджено відповідними доказами, у тому числі висновками експертизи. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №4 від 04 лютого 2016 року, проведеної судовими експертами відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», [PERSON], 1988 року народження з ймовірністю 99.99% є біологічною матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. У статті 9 Конвенції про права дитини та в принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Європейський Суд з прав людини в п.47 рішення від 18 грудня 2008 року, прийнятому у справі «Савіни проти України», вказав, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про основоположні права людини. У будь-якому разі перебування дитини під державною опікою слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (п.52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відтак, визнавши доведеним факт біологічного материнства [PERSON] щодо малолітньої [PERSON], [INFO], суд вважає необхідним заявлений позов задовольнити. Задоволення вказаного позову є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження малолітньої [PERSON] відомостей про [PERSON], [INFO], громадянку Молдови, як про мати дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved