Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

03.02.2020 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов вказаний позов. У позові [PERSON] зазначила, що з 2003 року по 21.02.2017 вона проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у належному їй на праві власності житловому будинку. Від фактичних шлюбних відносин [INFO] у них народився син - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. До смерті [PERSON] вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом виховували сина [PERSON] . [PERSON] визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , таке визнання було усвідомленим, вольовим та виражалося у формі активних дій, які свідчать про визнання свого батьківства. Після його смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки розташованої на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 6,5663 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки розташованої на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 0,4806 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки розташованої на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 1,5470 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Неповнолітній [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, як син померлого [PERSON] . Для прийняття спадщини необхідно підтвердити родинний зв`язок між сином та батьком в судовому порядку, оскільки в свідоцтві про народження неповнолітнього [PERSON] відомості про батька зазначені за заявою матері, у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач [PERSON] являється сином померлого [PERSON] , однак на спадкове майно він не претендує, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався. З огляду на вищевикладене позивач, посилаючись на ст.ст. 128,130 СК України, зазначає, що встановлення факту батьківства має для неповнолітнього сина позивачки [PERSON] юридичне значення та дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з вказаною заявою. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник позивача адвокат Завгородня В.В. підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту суду з повідомленням про виклик до суду, яка міститься в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Представник третьої особи - Запорізької районної державної адміністрації як орган опіки та піклування до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, відповідно до якої просить судове засідання проводити за його відсутності. Раніше надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Т.М. до суду не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, заперечень проти позову немає. Представник третьої особи - Запорізького РВ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.02.2017 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 226 (а.с. 13). Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 27.02.2018 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 2, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю дитини зазначено [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з копії Актового запису про народження № 02 від 23.02.2004, що був наданий на запит суду Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), при реєстрації народження [PERSON] запис відомостей про батька зроблений на підставі заяви матері від 23.02.2004 (а.с. 45). Відповідно до копії Акту про встановлення факту реєстрації та проживання від 20.01.2020, складеним комісією Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] , з 2003 року зі своєю позашлюбною дружиною [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] [PERSON] спільного проживав зі своєю родиною до дня своєї смерті (а.с. 21). Також, факт спільного проживання підтверджується копією Довідки № 0829 від 08.02.2019, виданою Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, відповідно до якої, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані: син [PERSON] , донька дружини [PERSON] та онука дружини - [PERSON] . Син спадкодавця [PERSON] також був зареєстрований на день смерті за даною адресою, однак не проживав (а.с. 19). Відповідно до копії Характеристики, наданої директором Широківського закладу загальної середньої освіти Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 1.32/174 від 26.12.2019, [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з 1-го класу (2010 року). Вихованням учня [PERSON] займалися батьки [PERSON] та [PERSON] . Обидва батьки відвідували батьківські збори та загальношкільні заходи. Батько здійснював перевезення учня до школи та додому (а.с. 23). Відповідно до копії Довідки від 14.01.2020, [PERSON] знаходиться під наглядом сімейного лікаря КНП «ЦПМСД «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. На профілактичні огляди у лікарні його майже завжди супроводжував батько - [PERSON] . При відвідуванні дитини вдома також був присутній батько (а.с. 22). Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Карташова Т.М. на запит суду надала інформацію про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] , спадкова справа не заводилася, ніхто з спадкоємців з заявою при прийняття спадщини не звертався (а.с. 43). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих свідчень, надали суду аналогічні пояснення, відповідно до яких повідомили про те, що вони добре знають родину позивачки [PERSON] , оскільки проживають по сусідству та підтримують дружні стосунки. Зазначили, що з початку 2003 року по день смерті [PERSON] він разом з [PERSON] безперервно проживали в с. Ручаївка Запорізького району Запорізької області, разом виховували та утримували спільного сина [PERSON] . [PERSON] за життя визнавав батьківство [PERSON] , виконував всі батьківські обов`язки щодо нього. Ніхто з родичів чи односельчан не піддавав сумніву батьківство [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] . На підставі ст. 3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, від 15.10.1975, ратифікованої Україною 14.01.2009, встановлено, що батьківство стосовно кожної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на їм я, набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Також, держави-учасниці гарантують рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України, батьківство може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135цього Кодексу. Згідно зі ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народження учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України) - у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або повноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 СК). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, яка (матір) померла чи оголошена померлою, визнана недієздатною, безвісно відсутньою, позбавлена батьківських прав або не проживає з дитиною не менше шести місяців і не виявляє про неї материнської турботи й піклування, для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Пунктом 15 встановлено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини(наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Слід зазначити, що відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, мають розглядатися за правилами позовного провадження. Отже, факт батьківства/материнства не може бути встановлений в окремому провадженні з метою реалізації спадкових прав. Рішенням ЄСПЛ, яке ухвалене 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», у якому Суд відзначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією та полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що стосується важливого аспекту її особистої ідентичності. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Варто звернути увагу, що встановлення судовим рішенням факту батьківства померлого чоловіка є підставою для внесення відповідних змін до актового запису в Книзі реєстрації народжень. Так, згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", відповідне судове рішення не замінює собою документів, що видаються органами ДРАЦС, а є лише підставою для їх отримання. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту батьківства обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved