Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем, народилося спільна дитина [PERSON], [INFO]. З 2014 року спільно з відповідачем не проживає, а у січні 2015 року шлюб між ними розірвано. Після припинення фактичних шлюбних відносин, спільна дитина проживає з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні, натомість відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку у частині матеріального забезпечення дитини, хоча є працездатним та фізично здоровим, інших утриманців не має. В зв»язку з виниклими обставинами, просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі по 500 грн. щомісячно, оскільки сама не взмозі матеріально забезпечити її потреби. Сторони у судове засідання не з»явилися, натомість подали до суду заяви згідно з якими позовні вимоги підтримують, а розгляд справи просять проводити без їх участі. Вивчивши та дослідивши подані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими до задоволення, виходячи із наступного. Як встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Згідно даних свідоцтва про народження [NUMBER] від 07 листопада 2011 року у графі «батьки» зазначено сторін по справі. На підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2015 року шлюб між подружжям розірвано, а спільну дитину залишено на проживанні з позивачкою. З довідки Рунгурської сільської ради Коломийського району № 73 від 09 лютого 2015 року видно, що дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення . Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved