Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду, мотивуючи тим, що після смерті 13 квітня 2011 року її матері [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,17 га, кадастровий номер 3524980400:02:000:0224, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №055125 від 10 листопада 2004 року, який виданий Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Спадщину після смерті матері було прийнято нею, а також її сестрами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 листопада 2011 року, згідно з яким позивачка отримала 1/2 частку земельної ділянки, а сестри по 1/4 частці. 23 листопада 2012 року нею було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки державному підприємству «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на підставі чого було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № ЗВ-3502315852015 від 28 жовтня 2015 року. 27 лютого 2017 року нею було подано документи для реєстрації права власності на земельну ділянку, однак 14 березня 2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Петрівської РДА виніс рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень мотивуючи це тим, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Крім цього, зазначено, що в звязку з тим, що не укладено договору розподілу спадкового майна, державний реєстратор відмовляє їй в реєстрації права власності на земельну ділянку, а тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивачка в судове засідання не зявилась, проте подала заяву, якою прохала розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області в судове засідання також не з'явився, письмовою заявою просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Третя особа - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру (відділу) надання адміністративних послуг Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області також в судове засідання не з'явилась, письмовою заявою просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2011 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,17 га, кадастровий номер 3524980400:02:000:0224, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №055125 від 10 листопада 2004 року, який виданий Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Спадщину після смерті [PERSON] було прийнято [PERSON], а також її сестрами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 листопада 2011 року, згідно з яким позивачка отримала 1/2 частку земельної ділянки, а її сестри по 1/4 частці (а.с.4). 23 листопада 2012 року [PERSON] було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки державному підприємству «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с.5). В матеріалах технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки міститься угода, згідно якої ні в сестер позивача, ні в неї самої ні зараз, ні в майбутньому не буду претензій один до одного з приводу розподілу земельної ділянки в долях згідно свідоцтва на спадщину у відповідності з грошовою оцінкою та документами виготовленими спеціалістами ДП «Кіровоградський інститут землеустрою» (а.с.6). На основі виготовленої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки позивачем було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № ЗВ-3502315852015 від 28 жовтня 2015 року, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки: 3524980400:02:000:1225, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа: 2,5841 га. 27 лютого 2017 року позивачем було подано документи для реєстрації права власності на земельну ділянку, однак 14 березня 2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Петрівської РДА виніс рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень мотивуючи це тим, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Крім цього, реєстратором зазначено, що подано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 листопада 2011 року на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,17 га, кадастровий номер 3524980400:02:000:0224 та витяг з ДЗК про розподілену земельну ділянку площею 2,5841 га, кадастровий номер 3524980400:02:000:0224. Крім цього, зазначено, що в звязку з тим що не укладено договору розподілу спадкового майна, державний реєстратор відмовляє їй в реєстрації права власності на земельну ділянку (а.с.10). Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру (відділу) надання адміністративних послуг Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області при винесенні рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень не було враховано, що на момент укладення угоди з приводу розподілу земельної ділянки не вимагалось нотаріально посвідченого договору поділу, а в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки міститься угода, згідно з якою вони розділили спадкове майно. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на даний час неможливо укласти договір поділу майна оскільки земельна ділянка розділена та зареєстрована за іншими спадкоємцями, таким чином враховуючи відмову в реєстрації права власності на земельну ділянку, яким фактично не визнається право власності позивача, остання не може оформити вищевказану земельну ділянку на своє імя. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. На підставі ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. п. б, в, г, ґ, ч. 1\~ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В підпунктах в), г) п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~зазначено, що\~з 1 січня 2002 року, відповідно до\~статті 125 ЗК\~право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із\~Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI, \~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7\~розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені у позовній заяві, а отже, вона має право на земельну ділянку.\~\~\~ Таким чином в судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на майно, яким являється земельна ділянка. На підставі викладеного

Outcome: approved