Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Прокурор Компаніївського району звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Марївської сільської ради Компаніївського районну Кіровоградської області та [PERSON], в якому просив посилаючись на вимоги ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 38, 39, 23, 83, 174, 176, 118 ЗК України, ст. 203, 215, 216 ЦК України, визнати недійсним рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 316 від 03.09.2009 р. в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд [PERSON]; визнати недійсним рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 360 від 18.11.2009 р. в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 850549, виданий [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею № 010937300177 від 28.12.2009 р. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що проведеною прокуратурою Компаніївського району перевіркою було встановлено, що рішенням сесії Марївської сільської ради № 316 від 03.09.2009 р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території с. Тернова Балка Компаніївського району за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності. Рішенням Марївської сільської ради № 360 від 18.11.2009 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова Балка Компаніївського району. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 850549, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею № 010937300177 від 28.12.2009 р. Вважає, що рішення сільської ради є незаконними, оскільки відповідно до вимог Земельного кодексу України заборонено надавати земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Крім того, на час прийняття рішень не були встановлені межі с. Тернова Балка, був відсутній генеральний план с. Тернова Балка, в зв'язку з чим прийняття рішень суперечить положенням п.12 Перехідних положень ЗК України. Крім того, [PERSON] проживає у м. Марганець Дніпропетровської області, не був зацікавлений в одержанні земельної ділянки на території Марївської сільської ради, особисто з відповідним клопотанням щодо відведення у власність земельної ділянки не звертався, від його імені діяла [PERSON] відповідно до супровідного листа Всеукраїнської громадської організації «Господарі землі», в якому відсутній підпис [PERSON] В судовому засіданні прокурор прокуратури Компаніївського району Солопов В.Ю. позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник Марївської сільської ради Компаніївського району в судове засідання не з'явився, надав повідомлення, в якому просив розглядати цивільну справу без участі представника сільської ради, позов прокурора повністю визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22), заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно частини другої та третьої ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Порядок передачі земельних ділянок у користування визначено ст. ст. 123, 124, 134 ЗК України, відповідно до яких передача земельних ділянок здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста - це умовно замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста від інших територій. Відповідно до п. «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно ч.1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 21 Закону України від 16.11.1992 р. «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно ч.2 ст. 12 Закону України від 20.04.2000 р. «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до п.12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як встановлено судом, 03.09.2009 року сесією Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області прийнято рішення № 316 "Про розгляд та затвердження висновків про можливість відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою громадянам, яким затверджено висновки територіальних органів Компаніївської районної державної адміністрації про можливість відведення земельних ділянок громадянам, в тому числі і [PERSON] (відповідачу по даній справі) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,25 га у власність для будівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності за адресою с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області (а.с. 40). 18.11.2009 р. сесією Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області прийнято рішення № 360 «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельних ділянок у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, згідно додатку № 1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, надано у власність громадянам, зазначеним в додатку №1, в тому числі і [PERSON], земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови Марївської сільської ради в с. Тернова Балка (а.с.41-43). На підставі даного рішення [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, у межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS], серії ЯК № 850549 від 28.12.2009 року (а.с.44). За повідомленнями відділу Держземагентва у Компаніївському районі від 27.10.2014 р., від 15.10.2014 р. цільове призначення земельних ділянок в с. Тернова Балка відносились до земель житлової та громадської забудови (а.с.50), державний акт, що посвідчує межі населеного пункту с. Тернова Балка Компаніївського району та рішення щодо встановлення меж даного населеного пункту відсутні (а.с.53). За повідомленням Марївської сільської ради Компаніївського району від 07.10.2014 р. межі населеного пункту визначені по картографічних матеріалах сільської ради, генеральний план забудови на село [PERSON] відсутній. Відсутність генерального плану с. Тернова Балка Компаніївського району підтверджується і листом Компаніївської РДА від 14.10.2014 р. (а.с.51). Згідно інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області від 23.10.2014 р. декларації про початок виконання підготовчих та будівельних робіт на території с. Тернова Балка Компаніївського району від громадян та об'єкти на території с. Тернова Балка відсутні (а.с.47-49). Таким чином, на час прийняття сільською радою рішення про надання [PERSON] земельної ділянки була відсутня будь-яка містобудівна чи інша передбачена законом документація, яка б встановлювала межі села Тернова Балка Компаніївського району, тому суд на підставі ст. 116, ст. 122, ч.1 ст. 155 ЗК України, пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, приходить до висновку про перевищення сільською радою повноважень щодо розпорядження землями в населеному пункті, межі якого не визначені, та недійсність такого рішення сільської ради. Висновок про те, що факт відсутності на час прийняття рішення про надання громадянину земельної ділянки затвердженої в установленому законом порядку документації, яка б встановлювала межі селища є перевищенням селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, що тягне недійсність такого рішення, міститься й у постановах Верховного Суду України від 25.06.2014 р. (справа № 6-67цс14) та від 24.09.2014 р. (справа № 6-146цс14). Відповідно до змісту ст. 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. У разі передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 травня 2014 р. у справі № 6-35цс14). Судом встановлено, що рішенням Маріївської сільської ради № 316 від 03.09.2009 р. надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності, в той час як у власність надано земельні ділянки за рахунок земель державної та громадської забудови. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] всупереч положенням ст. 118 ЗК України особисто не звертався до Марївської сільської ради Компаніївського району з клопотанням про одержання безоплатно у власність земельної ділянки, проживає за межами Компаніївського району, а начебто від його імені діяла на підставі супровідного листа ВОО «Господарі землі» [PERSON], яка не мала жодних належним чином посвідчених повноважень на представництво інтересів [PERSON] (а.с.45). Відповідно до ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126 ЗК України (у редакції від 16.09.2008 р., яка була чинною на момент прийняття сільською радою рішення) право власності [PERSON] на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації. Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, суд приходить до висновку про визнання недійсним і державного акта, виданого [PERSON] на підставі недійсного рішення сільської ради. Висновок про те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. (справа № 6-12цс13) та від 23.10.2013 р. (справа № 6-93цс13). Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved