Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з 06 вересня 2014 року з відповідачем знаходиться у шлюбі, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. В даний час з відповідачем проживають окремо, а неповнолітня дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Їй одній тяжко забезпечувати потреби дитини, оскільки вона не працює у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а відповідач не приймає участі в забезпеченні доньки, хоч він і зобовязаний це робити до досягнення дитиною повноліття. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні доньки між ними не досягнуто, в звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду, оскільки права та обовязки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними за законом. Прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становитиме близько 667 гривень в місяць, оскільки він працює в мережі магазинів «АТБ» комірником і отримує середню заробітну плату у розмірі 2000 гривень. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підтримала, але прохала стягнути аліменти з відповідача не у частці від доходів, а у твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень щомісячно, оскільки він на даний час не працює та має мінливий дохід. З травня 2015 року однією сімєю з відповідачем не проживають і з цього періоду він не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч і обіцяв щомісячно надавати грошові кошти у розмірі 500 гривень. Відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, свого батьківства щодо якої не оспорює, визнав у твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень щомісячно. Пояснив, що в даний час він офіційно не працює, як не стоїть і на обліку як безробітній в центрі занятості. З травня 2015 року разом з відповідачкою не проживають, а їх спільна неповнолітня донька проживає з позивачкою. За період з травня 2015 року по даний час надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання доньки один раз в серпні 2015 року шляхом придбання одягу та памперсів на суму близько 1000 гривень. Оскільки в кінці липня 2015 року отримав травму та лікувався, то в інший період не мав можливості надавати допомогу на утримання дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 06 вересня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області актовий запис №441 (а.с.5) та мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON] (а.с.6) та яка згідно довідок виконкому Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровській області проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.7,8), що підтвердили сторони в судовому засіданні. В судовому засіданні було встановлено, що сторони на день розгляду справи судом фактично припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо (а.с.7), але відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки позивачці не надає, хоча зобовязаний це робити, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України у твердій грошовій сумі, оскільки він на день розгляду справи судом не має постійного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід, а участь в утриманні доньки без судового рішення не приймає. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує визнання позову відповідачем в судовому засіданні у розмірі 550 гривень щомісячно, матеріальне становище платника аліментів, який на день розгляду справи судом за станом здоровя є працездатним, але не має постійного місця роботи і прибутків від офіційної трудової діяльності, стан здоровя як неповнолітньої дитини, так і платника аліментів та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що за розміром майже відповідатиме участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини на рівні 1/2 частини встановленого Законом України Про державний бюджет України на 2015 рік прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дитини, так і відносно відповідача, витрат позивачки на утримання доньки сторонами суду не надано, а наявності інших утриманців у відповідача судом не встановлено. Крім цього, в звязку з задоволенням позову, суд відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved