Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] , звернувся з позовом до Приватного акціонерного\~товариства «Центральний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» (надалі ПрАТ "ЦГЗК") про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що вінз 01.08.1984 року по 26.02.1988 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від01.10.2013 року йому первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40%\~по вібраційній\~хворобі,\~15%\~по ХОЗЛ,\~5%\~по туговухості\~та встановлено третю групу\~інвалідності,\~з наступним\~переоглядом 01.09.2014\~року.При\~черговому повторному\~переогляді від\~08.09.2014\~року йому\~повторно встановлено\~60\~%\~втрати професійної\~працездатності в\~зв`язку з\~професійним захворюванням,\~а саме:\~40%\~по вібраційній\~хворобі,\~15%\~по ХОЗЛ,\~5%\~по туговухості та\~встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуваєбіль в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, з іррадацією в праву ногу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель, головний біль та запаморочення.У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 170 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 10 вересня 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 02жовтня 2019 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи\~у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 10.10.2019 року залишено без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивач звільнився з підприємства відповідача в 1988 році, при цьому стан його здоров`я під час роботи не погіршувався, та після звільнення позивач продовжив працювати в шкідливих та небезпечних умовах праці на інших підприємствах, а саме на Криворізькому збагачувальному комбінаті окислених руд, ІПФ «Кримет», ПП «Восход» та Гірничо-збагачувальному комплексі «Укрмеханобр» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» що підтверджується записом в трудовій книжці, а також Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.08.2013 року, який був складений Гірничо-збагачувальним комплексом «Укрмеханобр» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». Згідно п.\~16\~Акту розслідування\~хронічного професійного\~захворювання підставою\~для встановлення\~професійного захворювання\~послужив профмаршрут: з 08.1984 р. по 02.1988 р. - водій БелАЗ-548 по вивезенню гірничої маси з Глеюватського та Петрівського кар`єрів ПРАТ «ЦГЗЦ»; з 02.1988 р. по 11.2002 р. - водій автосамоскиду БелАЗ на Криворізькому гірничозбагачувальному комбінаті окислених руд, ІПФ «Кримет»; з 11.2002\~р.\~по 11.2007\~р.\~-\~механік ПП\~«Восход»; з\~04.2007\~р.\~по 01.2013\~р.\~-\~водій автосамоскиду\~БелАЗ другого\~класу по\~транспортировці гірничої\~маси в\~технологічному процесі\~кар`єру «Північний»,\~Гірничо \~-\~збагачувального комплексу\~«УКРМЕХАНОБР» ПАТ\~«Маріупольський металургійний\~комбінат імені\~Ілліча».Крім\~того,\~відповідно до\~п.\~19\~Акту розслідування\~професійного захворювання\~від 27.08.2013\~р.\~встановлено,\~що враховуючи\~роботу [PERSON] \~впродовж 15\~років в\~умовах впливу\~шкідливих факторів,\~конкретних посадових\~осіб,\~які відповідальні\~за виникнення\~професійних захворювань,\~встановити не\~можливо.\~Останній погодився\~з результатами\~розслідування професійного\~захворювання та\~вищевказаний Акт\~не оскаржував. Позивач\~свідомо обрав\~місце роботи\~зі шкідливими\~умовами праці,\~але тривалість\~роботи у\~шкідливих умовах\~залежала виключно\~від особисто\~волевиявлення позивача. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Заявлений розмір моральної шкоди 170\~000 грн., за умови встановлення позивачу 60 % втрати професійної працездатності безпідставно завищений та і достатній мірі не обґрунтований. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 01.08.1984 року по 26.02.1988 рокупрацював на підприємстві відповідача на посаді водія БелАЗ-548 по вивезенню гірничої маси з Глеюватського та Петрівського кар`єрів Центрального гірничозбагачувального\~комбінату, правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК». 26.02.1988 року звільнений з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України. (копія трудової книжкиа.с.15-19). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 20.08.2013 р. № 1486, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст..(пиловий бронхіт першої-другої ст.., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст..; Вібраційна хвороба другого ст.. від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами;нейросенсорна приглухуватість першого ст. (злегким зниженням слуху). Підставою встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 08.1984 р. 02.1988 року водій по вивезенню гірничної маси з Глеювтського кар`єру та Петровського кар`єру Центрального гірничозбагачувального комбінату.(а.с.12-13). Висновком МСЕК\~від 01.10.2013\~року позивачу\~первинно встановлено\~60\~%\~втрати професійної\~працездатності в\~зв`язку з\~професійним захворюванням,\~а саме:\~40%\~по вібраційній\~хворобі,\~15%\~по ХОЗЛ,\~5%\~по туговухості\~та встановленотретю\~групу інвалідності,\~з наступним\~переоглядом 01.09.2014\~року.\~При черговому\~повторному переогляді\~від 08.09.2014\~року позивачу\~повторно встановлено\~60\~%\~втрати професійної\~працездатності в\~зв`язку з\~професійним захворюванням,\~асаме:\~40%\~по вібраційній\~хворобі,\~15%\~по ХОЗЛ,\~5%\~по туговухості\~та встановленотретю\~групу інвалідності,\~безстроково (а.с.5-6). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.08.2013 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці водія автотранспортних засобів автосамоскиду «БелАЗ» на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі з концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносятьсядо 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 12.4 при граничнодопустимій до 2,0. Шум еквівалентний рівень звуку. дБА: 90 при гранично допустимому до 80. Вібрація загальна транспортна, еквівалентний коректований рівень в дБ: 112 пригранично допустимому до 107 (а.с.7-8). В п.16 Акту також зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання у позивача послужив профмаршрут: 08.1984-02.1988 водій БелАЗ-548 по вивезенню гірничої маси з Глеюватського та Петрівського кар`єрів Центрального гірничозбагачувального комбінату. Відповідно до п. 19 Акту розслідування професійного захворювання від 27.08.2013 р. встановлено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті 46 Конституції Українипередбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідност. 173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП Українизабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Посилання представника відповідача на тривалу роботу позивача в шкідливих умовах на інших підприємствах,а саме на Криворізькому збагачувальному комбінаті окислених руд, ІПФ «Кримет», ПП «Восход» та Гірничо-збагачувальному комплексі «Укрмеханобр» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча`та отримання ним професійного захворювання саме за наслідками роботи на вказаних підприємствах, суд не приймає до уваги, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.08.2013 року встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці також і під час роботи позивача на підприємстві відповідача у період з 01.08.1984 року по 26.02.1988 року водієм БелАЗ-548 по вивезенню гірничої маси з Глеюватського та Петрівського кар`єрів Центрального гірничозбагачувального комбінату. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці»передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23\~ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167\~ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві абовнаслідок профзахворюванняполягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку зушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, з іррадацією в праву ногу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель, головний біль та запаморочення. Визначаючи розмірвідшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом 4 років, характер отриманого професійного захворювання, відсоток стійкої втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 60 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 170\~000грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial