Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, уточнив його предмет та підставу (а.с. 112), в його обґрунтування посилаючись на те, що згідно договору від 03.10.2006 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 206 000,00 грн. на термін до 04.10.2011 р., а відповідач - 1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. При укладенні даного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та Правил. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. За ст. 632 ЦКУ ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною. При укладенні даного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов цього договору, що підтверджується його підписанням обома сторонами та належним чином виконанням з боку ПАТ КБ "ПриватБанк» своїх обов'язків по наданню кредитних коштів та прийняттям умов договору з боку позивача у відповідності до ст. 642 ЦК України. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрат згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. За користування кредитом позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі 20.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як зазначається позивачем при зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі: видав кредит в розмірі 206 000,00 грн., утім, на порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач-1 свої зобов'язання не виконав - не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач-1 станом на 11.03.2013 р. має заборгованість в розмірі 433 112,63 грн., яка складається з наступного: 167 031,44 грн. - заборгованість за кредитом; 157 427,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 108 653,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Разом з тим, в забезпечення виконання зобов'язання за договором №518 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договори поруки: із [PERSON] договір поруки №518-2 (а.с. 23) та [PERSON] (а.с. 24) договір поруки №518-3. Відповідно до умов договорів поруки (п. 6) поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання; вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Предмет позову становить вимога про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 433 112,63 грн. за кредитним договором № 518 від 03.10.2006 р; підставу позову становлять приписи ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач - 3 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Представник відповідача - 1 та відповідача - 2 за довіреністю просила суд відмовити в задоволенні позову повністю та посилалася на наступне. 03 жовтня 2006 р. між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір № 518, відповідно до умов якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" прийняв на себе зобов'язання надати позичальнику кредит у розмірі 206 000,00 грн. (п.1.2 кредитного договору) на термін до 04.10.2011 р. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між позивачем (кредитор) та відповідачем - 2 (поручитель) 03 жовтня 2006 р. було укладено Договір поруки № 518-2, відповідно до якого поручителем було надано поруку перед кредитором за виконання приватним підприємцем [PERSON] (боржник) своїх обов'язків за кредитним договором № 518 від 03.10.2006 р., згідно якому кредитор встановив боржнику кредит в сумі 206000,00 грн., а боржник прийняв на себе зобов'язання повернути кредит в строк до 03 жовтня 2011 р., сплачувати за його користування 20% річних згідно Графіка погашення кредиту, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 40% річних, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі. Відповідно до п.2.1.2 кредитного договору банк зобов'язався надати кредит шляхом перерахування грошових коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, обумовленої п.1.2 даного договору, а також за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених п.2.2.11 даного договору. В свою чергу, позивач, зазначаючи у позовній заяві про отримання [PERSON] грошових коштів за кредитним договором, не надав жодного доказу, який би підтверджував перерахування позивачем грошових коштів за кредитним договором на користь позичальника та відповідне отримання останнім цих коштів. Натомість, грошові кошти за кредитним договором від позивача отримані так і не були. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не отримував грошових коштів за кредитним договором №518 від 03.10.2006 р., а позивачем не було надано доказів на підтвердження зворотнього, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №518 від 03.10.2006 р., є незаконними та безпідставними. Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які встановлюються на підставі пояснень сторін, речових доказів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утім, позивачем не було доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме не було надано доказів перерахування позивачем та отримання [PERSON] грошових коштів за кредитним договором № 518 від 03 жовтня 2006 р., тому позов не підлягає задоволенню. Разом з тим, договір поруки №518-2 від 03 жовтня 2006 р., копія якого була надана позивачем а та міститься у матеріалах справи, не підписаний зі сторони позивача. Форма договору є формою відображення згідності воль осіб, що його уклали, у відношенні його умов. У разі коли договір укладено у письмовій формі одним із обов'язкових реквізитів договору є підпис сторін. Підпис відображає волевиявлення сторони і щодо надання договору письмової форми і щодо укладення договору. Форма договору відображає його зміст, а отже і дає можливість констатувати досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов. Водночас відсутність підпису під договором унеможливлює констатацію надання договору письмової форми. Відповідно до ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Також, відповідно до ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Представником відповідача - 1 було заявлено відповідне клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, що були залучені позивачем та містяться у матеріалах справи, в тому числі оригіналу договору поруки № 518-2 від 03 жовтня 2006 р., який не підписаний зі сторони позивача. Натомість, позивачем витребувані документи надані так і не були, через що відповідачем - 1 ставиться під сумнів той факт, що договір поруки № 518-2 від 03 жовтня 2006 р. був підписаний позивачем. Окрім того, відповідно до п. 10 Договору поруки № 518-2 від 03 жовтня 2006 року даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що договір поруки № 518-2 від 03 жовтня 2006 р., згідно матеріалів наданих позивачем, підписаний зі сторони позивача не був, і позивачем не було доведено інше, через що зазначений договір вважається таким, що не вступив в силу. Таким чином, на переконання представника відповідача -1 та представника відповідача - 2 позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача - 2, як поручителя, не мають під собою правового підґрунтя, скільки Договір поруки №518-2 від 03 жовтня 2006 року зі сторони позивача підписаний не був, і отже позивач не виразив свого волевиявлення щодо укладення договору та надання йому письмової форми відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність»). За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Судом за розгляду справи встановлено, що 03.10.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем - 1 був укладений договір, за яким позивач зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 206 000,00 грн. на термін до 04.10.2011 р., а відповідач - 1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Укладаючи кредитний договір (п.2.1.2 кредитного договору) сторони погодили обов'язок банку надати кредит шляхом перерахування грошових коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, обумовленої п.1.2 даного договору, а також за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених п.2.2.11 даного договору. Зокрема, відповідно до п. 2.2.11 кредитного договору позичальник зобов'язався належне оформити договір (и), зазначені у п. 3.1 даного договору в забезпечення виконання зобов'язань за договором. Згідно з п. 3.1 кредитного договору (а.с. 18) сторони погодили, що виконання зобов'язань позичальника забезпечується договором застави автотранспорту №518-1 від 03.10.2006 р., договором поруки №518-2 від 03.10.2006 р., договором поруки №518-3 від 03.10.2006 р. Утім, умови, при настанні яких для банку наставав обов'язок надати відповідачу -1 грошові кошти, відповідачем -1 виконані не були (суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження надання відповідачем - 1 позивачу розрахункових документів у межах суми, обумовленої п.1.2 даного договору, а також виконання відповідачем - 1 зобов'язань, передбачених п.2.2.11 даного договору (тобто укладення відповідачем - 1 договору застави автотранспорту), оскільки учасником договорів поруки відповідач - 1 не був). Водночас, через ненадання позивачем (ст.ст. 10 та 60 ЦПК України) доказів на підтвердження обставини, якою позивач обґрунтовує вимогу - перерахування позивачем відповідачу -1 та отримання відповідачем -1 грошових коштів (оскільки відповідачем - 1 заперечується факт отримання грошових коштів за договором від 03.10.2006 р. №518), суд погоджується із слушністю доводів представника відповідача -1 щодо того, що грошові кошти за кредитним договором від 03.10.2006 р. №518 відповідачем - 1 отримані не були, через що для відповідача -1 зобов'язання за даним договором в частині повернення отриманого кредиту та обов'язку сплатити відсотки у встановлені договором строки, не виникло, через що позов в частині вимоги до відповідача - 1 не є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. При зверненні до суду із даним позовом позивач посилався на те, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором №518 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договори поруки: із [PERSON] договір поруки №518-2 (а.с. 23) та [PERSON] (а.с. 24) договір поруки №518-3. Відповідно до умов договорів поруки (п. 6) поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання; вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Утім, для суду відсутні підстави для встановлення факту укладення із [PERSON] договору поруки 03.10.2006 р., оскільки даний правочин від імені юридичної особи (позивача) не підписаний, через що його не можна вважати вчиненим, тому обов'язок [PERSON] перед позивачем за ним не виникає (ст. 207, ч. 2 ст. 547 ЦК України). Оскільки задоволення вимоги позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача-1 та відповідача - 3, як солідарних боржників, є похідною від встановлення наявності зобов'язання з боку відповідача - 1 перед позивачем за договором від 03.10.2006 р. №518, та судом в цій справі встановлено, що грошові кошти за даним договором з боку відповідача - 1 не були отримані, позов в частині вимоги до відповідача - 3 також не є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed