Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

11.12.2018 року позивач звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] з його батьком [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач\~ зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2005 року по 28.09.2011 року. Від шлюбу народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки\~ Донецької області від 28.09.2011 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] , [INFO] , стала мешкати разом з ним, а [PERSON] , [INFO] , залишився мешкати разом з матір`ю. У 2014 році відповідачка створила нову родину, одружилась, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу в неї народилась дитина. У 2014 році він разом з сином [PERSON] та своєю матір`ю [PERSON] вимушені були переїхати з м. Макіївки Донецької області до м. Харкова у зв`язку з бойовими діями. У м. Харкові дитина відвідувала загальноосвітню школу № 151 Харківської міської ради. У жовтні 2015 р. він з сином та своєю матір`ю [PERSON] переїхали на постійне місце мешкання до м. Маріуполь, де і мешкають на теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Дитина з 4-го класу відвідує Маріупольську спеціалізовану школу № 42, та перебуває на медичному обслуговуванні у ЦПМСД № 1 на ділянці № 4. У 2017 р. відповідачка приїздила до м. Маріуполя за проханням дитини та надала останній раз довіреність на виїзд дитини за кордон. Кожне літо дитина їздила на відпочинок до Грузії до їх родичів. На теперішній час вони не мають можливості виїхати\~ на відпочинок, оскільки відповідачка чинить перешкоди. Останній раз відповідачка відвідувала дитину ще у 2017 році, після цього часу вона перестала цікавитися навчанням сина, його захопленнями, станом здоров`я. Також, відповідачка не займається його вихованням та навіть не бажає підтримувати зв`язок у телефонному режимі з сином. Таким чином, відповідачка з 2017 р. року самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та взагалі не виявляє до сина будь-якого інтересу протягом тривалого часу. Він не перешкоджає у спілкуванні сина з матір`ю, а навпаки прикладає усіх зусиль для того, щоб діти та їх матір спілкувалися між собою. Після їх від`їзду з м. Макіївки у період бойових дій, психологічний стан дитини покращився. На теперішній дитина знаходиться в більш безпечному та спокійному середовищі. Він намагається створити необхідні умови для проживання та розвитку сина, як духовного, так і фізичного. З 2018 р. він працевлаштований в ювелірному салоні «Алмазний дощ» ФОП « [PERSON] »» на посаді ювелір-монтувальник. До цього ж часу, він працював також ювеліром, але за наймом. Його матір також працевлаштована на посаді директора ТОВ «Веар Груп». Він з дитиною та матір`ю мають статус внутрішньо переміщених осіб. Вони\~ винаймають трьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Для дитини облаштовано окрему кімнату з належними умовами для життя та навчання. Дитина забезпечена одягом, взуттям, та усім необхідним для дитини його вику, він не має жодних потреб. Досудово врегулювати спір з відповідачкою не надається можливим, тому він був вимушений звернутися до суду із позовною заявою. На підставі викладеного, просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.01.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.01.2019 року цивільну справу за вказаною позовною заявою було передано для розгляду за підсудністю до Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області. 12.02.2019 року цивільна справа надійшла до Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області. Позивач та його представник, який діє на підставі доручення, - [PERSON] , до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив відповідачка не надала. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Вважає можливим прийняти рішення враховуючи інтереси дитини. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2005 року. Від шлюбу народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки\~ Донецької області від 28.09.2011 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з ним, а [PERSON] , [INFO] , залишився мешкати разом з матір`ю [PERSON] відповідачкою у справі. У 2014 році позивач з сином [PERSON] та своєю матір`ю [PERSON] вимушені були переїхати з м. Макіївки Донецької області до м. Харкова у зв`язку з бойовими діями. З 19.09.2014 року по 26.10.2015 року дитина [PERSON] відвідував загальноосвітню школу № 151 Харківської міської ради, що підтверджується довідкою № 399/02-10/18 від 15.06.2018 р. Згідно характеристики, наданої класним керівником, відповідачка\~ [PERSON] за весь час навчання дитини зв`язок з дитиною не підтримувала, не цікавилась результатами навчання та виховання сина, не приймала участі у класних та шкільних заходах, не відвідувала батьківські збори. Судом встановлено, що у жовтні 2015 р. позивач разом з дитиною та своєю\~ матір`ю [PERSON] переїхали на постійне місце мешкання до м.Маріуполь, де мешкають по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання [NUMBER] 347, складеним 22.10.2018 року КСН «Машинобудівельник». Дитина [PERSON] навчається у Маріупольській спеціалізованій школі № 42, що підтверджується довідкою № 219 від 28.11.2018 р. та перебуває на медичному обслуговуванні у ЦПМСД № 1 м.Маріуполя на ділянці № 4 амбулаторія № 6, що підтверджується довідкою від 05.06.2018 р. Згідно характеристики, наданої класним керівником, дитина [PERSON] навчається у Маріупольській спеціалізованій школі № 42 з 4 класу, має високі навчальні здібності, характеризується відмінно. Виховується в неповній родині, мешкає з батьком та бабусею. Відносини в родині хороші. Загальна атмосфера взаємин в родині доброзичлива, присутні злагода та порозуміння. Відповідно до характеристики, наданої головою правління ОСББ «Ялинка 20» від 04.12.2018 року, позивач з сином [PERSON] та матір`ю [PERSON] мешкають в орендованій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Квартира трикімнатна загальною площею 65,6 кв.м. Умови проживання добрі. Матеріально родина забезпечена добре.\~ У дитини є власна кімната з добрими умовами для життя та навчання. Батько з бабусею піклуються про хлопчика, приділяють належну увагу та любов. Як вбачається з довідки та характеристики, позивач працює у ФОП [PERSON] на посаді ювеліра монтувальника згідно трудової угоди № 3 від 17.09.2018 року. Розмір заробітної плати за період роботи з вересня по жовтень 2018 року включно становить 5437,50 грн. Зарекомендував себе, як відповідальний, працелюбний, чесний, дисциплінований, добросовісний. Колектив його поважає та він користується авторитетом. Згідно довідок, позивач на обліках в міських диспансерах не перебуває, хронічними захворюваннями не страждає. Статтею 160 СК України - встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1ст.161 СК України). Відповідно до ч.2ст.161 СК України - орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що в цілому дає суду підстави для задоволення позову. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Задовольняючи позов, суд у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved