Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що 03.03.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] (відповідач) укладено шлюб, який зареєстровано відділом ДРАЦС Петропавлівського РУЮ у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис №17. Близько чотирьох років тому їхнє спільне життя з чоловіком різко погіршилось, життя одне з одним з моральної точки зору стало неможливим, у зв'язку з чим вони почали жити окремо один від одного. Вважає, що ніхто з них не завдав іншому з подружжя нічого поганого, однак відсутність між ними стосунків як чоловіка та дружини має місце. Вважає, що такий стан речей є беззаперечною підставою для припинення їхніх шлюбних відносин. Спір про поділ спільного майна між ними відсутній. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дитину - це [PERSON], [INFO], який проживає разом зі мною. Щодо порядку утримання дітей з боку відповідача питання в позові не порушується. Просить суд : - Позовні вимоги задовольнити. - Розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровської області 03.03.2006р, актовий запис №17, лишивши після цього Позивачеві прізвище "[PERSON]". - Судові витрати покласти на Відповідача. Сторони в судове засідання не з"явилися . В своїх заявах кожен просить суд розглядати справу без їхньої участі . Позивач позов підтримує , відповідач позов визнає . Суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін . Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що згідно з свідоцтвом про шлюб,виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, дійсно [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 3 березня 2006 року. З матеріалів справи вбачається , що спільне життя з моральної точки зору стало неможливим, що і привело до розриву шлюбно-сімейних відносин . На думку суду така ситуація є неможливою для подальшого спільного життя та збереження шлюбу , а примирення між сторонами неможливе . Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частина 2 ст. 112 передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи всі вищезазначені обставини, ситуацію, яка склалась, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . З урахуванням викладеного, суд враховує ту обставину , що позивач після подання позову до суду про розірвання шлюбу та на день судового розгляду справи по суті не відмовилася від своїх вимог та не відкликала свою заяву про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається , що сторони не проживають спільно і фактично сімейно-шлюбні взаємовідносини припинили . Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved