Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружждя та визнання права власності на рухоме майно, посилаючись на те, що 24.02.1995 року між її батьками [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. 04.11.2010 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоград шлюб між батьками було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, тип ТЗ - легковий седан - В, 2008 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 03.09.2008 року Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області. [PERSON] про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на вищезазначений автомрбіль накладено арешт, крім того даний автомобіль згідно [PERSON] про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна знаходиться в заставі. В зв'язку з тим, що автомобіль марки DAEWOO, модель FSO Lanos TF69Y придбаний під час шлюбу та в зв'язку з недосягненням з відповідачем згоди щодо належного, справедливого розподілу автомобіля позивач просить суд, в порядку розподілу спільної сумісної власності, визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку автомобіль марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, тип ТЗ - легковий седан - В, 2008 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер ВА 7563АМ зареєстрований 03.09.2008 року Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник \~ТОВ "Автомобільна компанія "Транспортні лінії України" в судове засідання не з'явився по невідомим суду про день, час та мсце розгляду повідомлений належним чином. Заяв та заперечень щодо позовних вимог до суду не надходило. Суд ухвалив про розгляд справи без фіксування ходу судового засідання технічним засобом, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24.02.1995 року зареєстрували шлюб у м. Кіровоград Кіровському районному відділі реєстрації актів громадянського стану серія І-ОЛ № 261117. 04.11.2010 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоград шлюб між батьками було розірвано. В період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі вони придбали автомобіль марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, тип ТЗ - легковий седан - В, 2008 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер ВА 7563АМ зареєстрований 03.09.2008 року Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області. 25 серпня 2016 року позивачка [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ № 229634 від 25.08.2016 року (а.с.36). [PERSON] коаії спадкової справи №378//2016 року виданої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу [PERSON] від 09 листопада 2016 року, спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] (а.с.34-39). \~Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] із ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Домовленості щодо поділу спірної квартири між сторонами не досягнуто. [PERSON] з положеннями ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст.63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.\~\~Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст.70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду. Зі змісту п.п. 23,24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Враховуючи викладене,\~\~суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрутнованими та законними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, відповідано до правил ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем під час подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved