Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

12 липня 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства та визнання права користування житлом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] разом із ним проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2005року у квартирі [ADDRESS], вони стали бути по'вязані спільним побутом, мати взаємні права та обов'язки. В подальшому між ними виникла сварка та [PERSON] виїхала з вказаної квартири 12.03.2013 року. Позивач продовжив проживати у вказаній квартирі, робив ремонт, сплачував комунальні платежі, утримує квартиру. Наведені у позові факти підтверджуються показами свідків, фотокартками, доказами доданами до позовної заяви. Враховуючи викладене, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] з 2005 року по 12.03.2013 року без реєстрації шлюбу та визнати право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Відповідачі у судове засідання не з'явивлись, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, відзив на позов не надали. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2005року у квартирі [ADDRESS], вони стали бути пов'язані спільним побутом, мати взаємні права та обов'язки. Що підтверджується показами свідків, фотокартками з спільного відпочинку, свят та повсякденного життя. Відповідно до договору №4 від 20.01.2010року позивачем було замовлено проведення ремонтних робіт у квартирі де мешкав він та відповідачка. Відповідно до акту виконаних робіт, роботи були виконані підрядником та оплачені позивачем. Відповідно до договору №63 у червні 2012року позивач замовив та оплатив кухонні меблі у спірну квартиру. Згідно показів свідків [PERSON], [PERSON], позивач та відповідач почали проживати разом у квартирі [ADDRESS] з весни 2005року, за давністю події точної дати не пам'ятають, але з їх показів випливає, що 8 березня 2005року позивач та відповідач святкували разом, тому суд за власним переконання доходить до висновку, що проживати разом сторони почали у березні 2005року. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до абз. 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту який безпосередньо породжує юридичні наслідки, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові. Частина друга ст. 293 ЦПК містить перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися між позивачем та відповідачем [PERSON] слід розцінювати як сімейні, оскільки встановлені обставини, які б засвідчували реальність сімейних відносин, які склалися між останніми та факт їхнього проживання однією сім'єю з березня 2005 року по 12.03.2013року, підтвердилися матеріалами справи, доведено, що на цей час вони мешкали разом, вели спільне господарство. А тому при таких обставинах, та враховуючи неможливість в інший спосіб встановити факт проживання однією сім'єю, а встановлення даного факту необхідне заявнику для виникнення майнових прав, суд вважає, вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частина друга цієї статті визначає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною другою ст.65 ЖК України встановлено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Виходячи з наведених норм права суд доходить до висновку, що вимога про визнання права користування квартирою підлягає задоволенню, оскільки позивач та відповідач проживали однією сім'єю, а вселення та подальше користування квартирою відбулось за згоди [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved