Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

10.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON], відповідач по справі є матір'ю дітей [PERSON] та [PERSON]. З листа КНП ФРР, службі і справах дітей стало відомо, що [PERSON], неналежно виконує батьківські обов'язки, відносно своїх дітей, що призвело до виникнення загрози для їх життя та здоров'я. При спробах служби обстежити умови проживання дітей, відповідач двері помешкання не відчиняла. З метою захисту прав малолітніх дітей, за клопотанням служи у справах дітей, було здійснено негайне їх відібрання та влаштовано до молодшого відділення Фастівської ЦРЛ для обстеження та проведення необхідного лікування. У зв'язку з чим позивач просить відібрати [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку на утримання дітей до їх повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області (суддя [PERSON].) від 01.08.2018 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Згідно розпорядження керівника апарату Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2018 року № 139 щодо призначення повторного авторозподілу, призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку повноважень судді [PERSON]. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2018 року цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей та сімї виконавчого комітету Фастівської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач повторно не з"явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. В судове засідання представник третьої особи не зявився, надав письмову заяву в якій просив слухати справу без представника третьої особи, позовні вимоги підтримує. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 14.09.2012 року Відділом державної РАЦС Фастівського МРУЮ у Київській області та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 28.12.2016 року Фастівським міськрайонним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Київській області. Батько дітей записаний зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Відповідно до довідки виданої КП Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» від 08.05.2018 року № 9791, [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] Разом з нею проживають [PERSON] - син та [PERSON] - дочка. Згідно листа КНП Фастівської районної ради «Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги», адресоване Службі у справах дітей та сімї Фастівської міської ради, [PERSON] на даний час хвора та потребує негайної госпіталізації, Мати дівчинки відмовляється від лікування. Дана ситуація загрожує здоров'ю та життю дитини. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 27.06.2018 року, за адресою [ADDRESS] при спробі комісії обстежити умови проживання малолітньої дитини [PERSON], не виявилось можливим, так, як мати дитини двері квартири не відчинила. Згідно висновку КНП ФМР «Фастівська центральна районна лікарня» від 11.07.2018 року про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток [PERSON], дитині встановлений діагноз - «Дефіцитна анемія важкого ступеня. Затримка психомовного розвитку. Рахіт». Згідно висновку КНП ФМР «Фастівська центральна районна лікарня» від 17.07.2018 року про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток [PERSON], дитині встановлений діагноз - «Затримка психомовного розвитку». Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 03.07.2018 року № 303 визнано доцільним щодо відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, у зв'язку з загрозою життю та здоров'ю дітей. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, а саме ухилення матір»ю дитини від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідача, оскільки виникла загроза для здоров'я та життя дітей, враховуючи їх вік і обставини поведінки відповідача, суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дітей від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча повинна та має таку можливість, є особою працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на користь дітей на їх утримання в розмірі 1/3 частини її заробітку до їх повноліття. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру в сумі 3524,00 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved