Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2012 року у Центральній сільській раді Снігурівського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним. Спільне життя з дружиною не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З вересня 2019 року припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив не стягувати з відповідачки понесені судові витрати. Відповідачка про причини неявки не повідомила, клопотань до суду не надійшло. В підготовчому засіданні 25 лютого 2020 року відповідачка позов не визнавала. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 24 вересня 2012 року Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №15); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 24 вересня 2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.5). Сторони у справі мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 09 січня 2014 року за актовим записом №2 (а.с.6). Шлюбні відносини між подружжям припинені через різність характерів та поглядів на сімейне життя, вони втратили почуття любові і поваги один до одного; дитина проживає з батьком в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 21.11.2019 року №1594 (а.с.7), відповідачка зареєстрована та проживає за адресою в [ADDRESS] , за інформацією Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 09.12.2019 №3/229/02-54 (а.с.11). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення подружжя не відбулося, вони тривалий час проживають окремо, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не стягує на його користь з відповідачки судовий збір.

Outcome: approved