Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

06.11.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] 03.12.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 04.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 07.02.2020 року. 24.01.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. \~ \~24.01.2020\~ \~року \~ відповідачем\~ [PERSON] \~ подана\~ \~зустрічна \~позовна заява,\~ \~до \~відповідачів \~ [PERSON] ,.\~і \~ [PERSON] ,\~про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії яка ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2020 року прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою. 07.02.2020 року підготовче судове засідання відкладене за клопотанням відповідача до 25.03.2020 року. 06.02.2020 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву 06.03.2020 року надійшла відповідь на відзив. 25.03.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 01.06.2020 року 01.06.2020 року закінчене підготовче с удове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 14.09.2020 року. 14.09.2002 року в судовому засіданні оголошена перерва до наступної визначеної дати 23.09.2020 року. 23.09.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 03.11.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 03.11.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач за первісною позовною заявою просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві особистої власності житлового будинку [ADDRESS] визнавши відповідачку такою, що втратила право користування цим будинком. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісною позовною заявою посилається на наступне: 17 січня 2017 року вона набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] , уклавши договір дарування житлового будинку та земельної ділянки на якій розташований даний будинок з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Кам 'янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., реєстровий № 67 та 66 від 17.01.2017 року. З цього часу вона є повноважними власником даного будинку. У вищезазначеному будинку в нинішній час зареєстрований її батько [PERSON] , [INFO] і відповідачка [PERSON] , з якою її батько перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2019 року, справа № 173/1535/19. Відповідачка [PERSON] ,. ніколи не була та не є членом її сім`ї та не проживає у зазначеному будинку з травня місяця 2019 року, але зареєстрована у ньому. В нинішній час вона бажає оформити субсидію на відшкодування витрат користування газом у вищезазначеному будинку, але не може це зробити, через те, що в будинку зареєстрована особа, яка не є членом її сім`ї, що й стало підвою звернення до суду. Відповідач подала зустрічну позовну заяву до відповідачів [PERSON] , і [PERSON] , відповідно до якої просить усунути їй перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] , шляхом вселення до будинку з зобов`язанням [PERSON] , і [PERSON] , не чинити їй перешкод у користуванні будинком і надати ключі від вхідних дверей. В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою посилаючись на наступне: восени 1999 року вона познайомилась з [PERSON] , протягом одного року вони зустрічались, а потім прийняли рішення проживати однією сім`єю. 07.12.2001 року вони придбали будинок по [ADDRESS] , який був оформлений на [PERSON] , на підставі договору дарування житлового будинку серії АЕЕ № 978086, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. Укладання саме договору дарування, а не договору купівлі-продажу, було обґрунтовано сплатою податків в меншому розмірі. Приблизно в травні 2002 року вони оселились в будинку та стали там проживати і вести спільне господарство. 19.04.2003 року вони уклали шлюб між собою, який був розірваний 30.10.2019 року Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Рішення набрало законної сили 07.12.2019 року. З 21.08.2003 року по теперішній час вона зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Тобто вона законним шляхом набула права на користування спірним будинком в якому зареєстрована та проживає більше 17 років. За час сумісного проживання з [PERSON] , будинок був реконструйований, перебудований і збільшений у своїй вартості, площі, поліпшена прилегла територія та збудовані господарські будівлі і споруди. Але з травня 2019 року [PERSON] , чинить їй перешкоди у користуванні будинком, шляхом зміни замків та не допуску до нього. Всі її особисті речі та речі, які є спільною сумісною власністю знаходяться у спірному будинку. Даний будинок є її єдиним житлом. Вона неодноразово намагалась зайти до будинку. Коли у травні місяці 2019 року [PERSON] , не пустив її до будинку, вона змушена була викликати поліцію і працівники поліції провели бесіду з [PERSON] , про недопущення протиправної поведінки. В липні 2019 року вона зверталась до голови Малоолекксандрівської сільської ради, де зазначала , що [PERSON] , чинить їй перешкоди чинить їй перешкоди у проживанні в будинку та зникнення з подвір`я сумісно набутого майна автомобіля марки «Ланос», на що був складений акт обстеження, де зафіксовано факт чинення їй перешкод у користуванні будинком та рекомендовано звернутись до суду. Ні вона ні адміністрація сільської ради не знали про зміну власника вищевказаного будинку на доньку [PERSON] , яка постійно проживає в Російській Федерації. Крім того права нового власника будинку не порушуються, оскільки з моменту дарування будинку вона достеменно знала про її проживання та реєстрацію у будинку, не заперечувала проти цього, прийняла та погодилась з умовами її проживання та реєстрації у будинку як члена сім`ї. До часу подання первісної позовної заяви про визнання її особою, яка втратила право користування житловим приміщенням новий власник жодного разу не заявила їй про порушення її прав, як нової власниці. На підставі чого вона просить задовольнити позовні вимоги за поданою нею зустрічною позовною заявою. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісною позовною заявою підтримали в повному обсязі за підставами, викладеними в позовній заяві та просять їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою заперечували посилаючись на їх безпідставність, оскільки власником спірного домоволодіння відповідачка не була, вона була членом сім`ї бувшого власника будинку і не є членом сім`ї нового власника. В спірному домоволодінні не проживає. Тому є всі підстави для зняття її з реєстраційного обліку. Представник позивача [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснив, що спірний будинок був його особистою власністю, який йому був подарований ще до одруження з відповідачкою, на даний час за станом здоров`я він в повній мірі вже не може здійснювати догляд за будинком, тому подарував його донці. Відповідачка проживала в будинку з 2003 року. Відповідачка зазначає, що вона вкладала грошові кошти в утримання будинку, але це неправда, оскільки всі зароблені нею кошти йшли на розвиток її бізнесу, а не розвиток домоволодіння. Відповідачка в 2017 році почала зустрічатись з іншим чоловіком, наслідком їх відносин стало те, що цей чоловік вигнав свою дружину і відповідачка перейшла проживати до нього. При розірванні шлюбу відповідачка дану обставину підтвердила. [PERSON] , не проживає в будинку з квітня 2019 року. При цьому відповідачка сама залишила будинок та перейшла проживати до свого співмешканця. Декілька раз відповідачка приїздила в спірний будинок, але з метою пошкодження майна в тому числі і спільного сумісного та вчинення сварок. Перший свій приїзд вона здійснила за його відсутності: позривала замки на будівлях, поставила свої, пошкодила їхній спільний автомобіль. Внаслідок того, що відповідачка поміняла замки саме він не мав доступу до домоволодіння, а також до газових приборів, тому ніяким чином він не міг відключити газ та світло. Всі свої речі відповідачка з будинку вивезла. У будинку залишись лише старі речі, які їй не потрібні. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що в 2000 році вона познайомилась з [PERSON] , В 2001 році вони купили будинком. В якому стали проживати та вести спільне господарство. В 2019 році [PERSON] , почав перешкоджати проживати їй в будинку. Вона приходила ворота замкнені. Ніякого іншого чоловіка в неї немає. А [PERSON] , відключає газ, світло в будинку. Її бувший чоловік став їздить до першої дружини, допомагати своїй донці. І їх сім`я перестала існувати. Все майно, яке в неї було вона залишити в спірному будинку. Даний будинок вони будували разом, вели спільне господарство. Але позивач вигнав її зі спірного будинку. Вона з цього приводу викликала депутата сільської ради, працівників поліції. Про те, що будинок подарований [PERSON] , його донці вона дізналась лише з позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що її довірителька не має можливості проживати в будинку оскільки її бувший чоловік чинить їй перешкоди. Про те, що в 2017 році будинок був подарований донці [PERSON] , її довірителька дізналась лише з позовної заяви. При цьому нова власниця будинку періодично приїздила до батька, знала, що її довірителька зареєстрована і проживає у спірному будинку, але проти цього не заперечувала. Таким чином її довірителька не чинить ніяких перешкод позивачці за первісним позовом у користуванні будинком. В свою чергу її довірительці чиняться перешкоди у користуванні даним будинком зі сторони [PERSON] . Даний будинок є єдиним житлом її довірительки тому позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин власності і житлових правовідносин. \~ \~ Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2003 року по 30 жовтня 2019 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської від 30.10.2019 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду. Також судом встановлено 07 грудня 2001 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я,. зареєстрованому в реєстрі за № 2333 [PERSON] , набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що право власності на спірний будинок [PERSON] , набув до укладення шлюбу із [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України - Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином житловий будинок [ADDRESS] був особистою приватною власністю [PERSON] , і дана обставина була протягом значного періоду часу відома відповідачці та нею не заперечувалась. Відповідач [PERSON] , заперечуючи право власності [PERSON] , на спірний будинок посилається на те, що вона почала проживати з позивачем однією сім`єю ще в 2000 році і даний будинок був придбаний ними за спільні кошти тому зазначає, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є племінником [PERSON] і знає її давно. В 1995 році [PERSON] , почала допомагати йому у здійснені підприємницької діяльності та переїхала на проживання до Малоолександрівської сільської ради. Він допоміг знайти їй цей будинок і в ньому остання проживала. Потім [PERSON] познайомилась з [PERSON] і згодом вони почали проживати разом в даному будинку, відбудували його. Він був присутнім при укладенні договору купівлі-продажу даного договору та передачі грошових коштів за його придбання. Договір дарування був укладений тому, щоб платити менше кошів за посвідчення договору. Проте суд критично відноситься до показань даного свідка, оскільки вони спростовуються самим договором дарування будинку, за яким будинок був подарований, а не куплений [PERSON] . Свідок вказує, що був присутнім при укладенні договору та передачі грошових коштів, проте не назвав, яка сума була сплачена за придбання будинку. Пояснював, що був присутнім в кабінеті нотаріуса при посвідченні договору. А потім уточнив, що договір укладався в сільській раді. Тобто про обставини, які свідчать на користь його родички [PERSON] , свідок зазначає як такі, що він добре пам`ятає. А про обставини, які спростовують доводи [PERSON] , свідок зазначає, що він їх або не пам`ятає, або дає плутані пояснення відносно них. З чого суд приходить до висновку, що придбання спірного будинку за договором купівлі-продажу не знайшло свого підтвердження наданим відповідачем доказами. Таким чином судом встановлено, що будинок був придбаний [PERSON] , за договором дарування. Відповідач [PERSON] підтвердила, що була обізнана з даним фактом. Таким чином судом встановлено, що обізнаність [PERSON] , з тією обставиною, що [PERSON] , набув право власності будинок за договором дарування і у неї не виникло права власності на даний будинок, окрім права на проживання в ньому як члена сім`ї [PERSON] . Той факт, що [PERSON] , зареєстрована в даному будинку лише 21.08.2003 року, тобто після реєстрації шлюбу з [PERSON] , спростовує пояснення заявниці, що вона проживала в даному будинку з моменту його придбання, і показання свідка [PERSON] , про те, що даний будинок був знайдений господарством для [PERSON] , і вона перша оселилась в ньому. Доказів того, що за час перебування у шлюбі [PERSON] , з [PERSON] , вартість, площа будинку значно збільшилась в результаті проведення його перебудови та поліпшення, відповідачем [PERSON] , не надано. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] , за час перебування у шлюбі з [PERSON] , не набула права власності на спірний будинок, а лише право користування ним. При цьому судом береться до уваги, що протягом тривалого періоду часу [PERSON] , знала, що будинок був придбаний [PERSON] , за договором дарування і у неї не виникло права власності на даний будинок, окрім права на проживання в ньому, даний договір не оспорювала, не ставила питання про визнання за нею права власності на частину будинку в результаті його поліпшення. Тобто реально сприймала і погоджувалась з тим фактом, що єдиним власником зазначеного будинку є [PERSON] 17.01.2017 року [PERSON] , подарував спірний будинок [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованим в реєстрі за № 64 та договір дарування присадибної земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 66. Таким чином з січня 2017 року власником будинку за адресою [ADDRESS] стала [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1, 2 ст. 219 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Доводи відповідача [PERSON] , про спірність даного договору, оскільки вона не знала про його укладення, суд вважає безпідставними, оскільки попередній власник будинку мав право укладати правочин на відчуження даного будинку без згоди іншого подружжя, так як будинок перебував у власності лише [PERSON] . А доводи, що [PERSON] , не проживає у спірному будинку не обмежує її права як власника будинку. Прохаючи визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком позивач посилається на те, що [PERSON] ,. ніколи не була та не є членом її сім`ї та не проживає у зазначеному будинку з травня місяця 2019 року, але зареєстрована у ньому. В нинішній час вона бажає оформити субсидію на відшкодування витрат користування газом у вищезазначеному будинку, але не може це зробити, через те, що в будинку зареєстрована особа, яка не є членом її сім`ї. Доказів того, що відповідач [PERSON] , є членом сім`ї позивача суду не надано. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України - Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка посилається на те, що відповідач [PERSON] , не проживає у належному їй будинку з травня 2019 року. Даний факт підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2019 року. Згідно якого встановлено, що [PERSON] ,. та [PERSON] , припинили шлюбні відносини в квітні 2019 року через те, що [PERSON] , проживає з іншим чоловіком. Даний факт визнаний самою [PERSON] ,, встановлений рішенням суду, тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Той факт, що [PERSON] , не проживає у спірному будинку, підтверджується і зустрічною позовної заявою згідно якої [PERSON] , яка ставить вимоги про її вселення до вищевказаного будинку, що також свідчить про її не проживання у вищевказаному будинку.. Таким чином [PERSON] , з жовтня 2019 року ( з часу ухвалення рішення про розірвання шлюбу) перестала бути членом сім`ї як попереднього так теперішнього власника житлового будинку і не проживає в спірному будинку з квітня - травня 2019 року. Реєстрація [PERSON] , в спірному будинку обмежує права нового власника даного будинку, з чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою. Оскільки, якщо особа, що не є членом сім`ї власника житла не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Будь-яких доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивача, а також на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, відповідач суду не надала. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~ - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України - \~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обгрунтовуючи свої заперечення проти первісної позовної заяви та мотивуючи вимоги за зустрічною позовною заявою відповідач [PERSON] ,. посилається на те, що їй створюються перешкоди у користуванні спірним будинком. На підтвердження даних заперечень відповідачем надані наступні докази: заява [PERSON] ,. на ім`я голови Малоолександрівської сільської ради про те, що [PERSON] ,. перешкоджає їй користувались будинком, в якому вона зареєстрована від 15.07.2019 року, заява [PERSON] ,. на ім`я голови Малоолександрівської сільської ради про обстеження спільно нажитого майна, акт обстеження від 26.07.2019 року складений групою депутатів Малоолександрівської сільської ради в якому зафіксовано, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] умовно поділене навпіл, має окремі входи. В одній половині проживає [PERSON] в іншій [PERSON] , зазначений їх опис. Зазначено, що газовий та електролічильники знаходяться на половині [PERSON] ,. Господарські приміщення замкнені. І ключі від них знаходяться за словами [PERSON] ,. у [PERSON] . Автомобіля на подвір`ї та в гаражі не було. [PERSON] , скаржилась на свого чоловіка, що він вимикає світло, газ, зачиняє ворота та всіляко перешкоджає їй перебуванню (проживанню) в будинку. [PERSON] , говорив, що перебування [PERSON] , в його домоволодінні недоречне. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона є депутатом Малоолесандрівської сільської ради. До ради зверталась [PERSON] , яка скаржилась, що чоловік перешкоджає проживанню в будинку, поміняв замки, перекриває газ, воду світло. Радою була створена комісія і вони їздили за місцем їх проживання побували в будинку, оглянули домоволодіння. Свідок підтвердила обставини викладені в акті від 26.07.2019 року. Також пояснила, що в шафі на половині [PERSON] ,. були розвішені речі. Коли вони приїхали до домоволодіння [PERSON] , копала картоплю, а [PERSON] , щипав курицю . Чи постійно проживають в будинку [PERSON] ,. і [PERSON] ,. вона не знає, але будинок доглянутий. [PERSON] ,. звертався в раду та оформляв субсидію. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона з 2005 року є близькою подругою [PERSON] , їй відомо, що [PERSON] , перешкоджає [PERSON] проживати в будинку, виключає світло, газ. [PERSON] , не може проживати в будинку, так як [PERSON] , не пускає її в двір. Вони неодноразово приїздили до будинку і їх до нього не пускали. Деякий час [PERSON] ,.. проживала в неї, а де в даний час проживає [PERSON] , їй не відомо. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] , перешкоджає [PERSON] проживати в будинку: виключає світло, газ. Він намагався поговорити з ним та вирішити це питання, але [PERSON] , не бажає його вирішувати будь-яким чином. Оцінюючи надані докази в їх сукупності та кожен окремо суд приходить до таких висновків. З липня 2019 року відповідач, [PERSON] , почала скаржитись до ради, що її чоловік не пускає в спірне домоволодіння, та перешкоджає їй проживати та користуватись в ньому вимикаючи світло, газ, воду. Дані обставини підтвердили і свідки, яких [PERSON] , просила допитати. Проте ні сама [PERSON] , ні допитані в судовому засіданні свідки не пояснили суду за яких обставин [PERSON] припинила проживати в будинку. Показання свідків [PERSON] ,. [PERSON] ,. суд оцінює критично. Оскільки з їх пояснень вони є родичем та близькою подругою [PERSON] тому давали показання на користь [PERSON] . При цьому ці свідки не надали відповіді на запитання за яких обставин [PERSON] , припинила проживати у спірному будинку, та де вона проживає в даний час, пояснивши, що їм ці обставини невідомі, але маючи близькі відносини із відповідачкою саме дані свідки мали бути обізнані з обставинами припинення проживання [PERSON] в спірному домоволодіння та де на даний час проживає відповідачка. Як вже зазначалось вище сама [PERSON] , підтвердила факт не проживання в спірному будинку з квітня 2019 року, що встановлено і рішенням суду. Тому з урахуванням обставин встановлених рішенням суду, які не спростовані беззаперечними доказами відповідача, суд вважає встановленим, що [PERSON] , добровільно залишила спірний будинок. Даний факт підтверджується і тим, що [PERSON] , скаржачись в різні інстанції за місцем свого проживання не звернулась до суду з позовом про її вселення чи про усунення перешкод у користуванні спірним будинком. І подання нею зустрічного позову стало наслідком подання позивачем первісного позову до неї про визнання такою, що втратила право користуватись житловим будинком. Також відповідач [PERSON] , не надала жодного доказу того, що світло, газ, вода в будинку були відключені [PERSON] , і що вона зверталась до відповідних комунальних підприємств з проханням відновити подання комунальних послуг до спірного домоволодіння. Не надані [PERSON] ,. і доказів про внесення нею оплати за користування комунальними послугами, сплати земельного податку, оформлення субсидії тощо. Тобто відповідач не надала суду доказів того, що проживаючи в спірному будинку вона приймала участь в його утриманні. В свою чергу пояснення свідка [PERSON] , про те, що коли комісія Малоолександрівської сільської ради прийшла обстежувати спірний будинок - в той час [PERSON] , копала картоплю, а [PERSON] , щипав курицю, взагалі спростовують наявність будь-яких перешкод у користуванні будинком відповідачем. Сам по собі факт, що газовий та електролічильник знаходяться на умовній половині [PERSON] , не підтверджує ту обставину, що [PERSON] , наділений можливістю вільно відключати газ та електропостачання в будинку , оскільки для відключення комунальних послуг, особливо газу доступу лише до лічильника газу замало, необхідний доступ до і газового приладу, а де він знаходиться в акті не зазначено. Тому з оцінки даних відповідачем доказів, суд приходить до висновку, що подаючи вищевказані звернення до Малоолександрівсткої сільської ради [PERSON] , лише створювали видимість вчинення їй перешкод у користуванні будинком, оскільки не зверталась для вирішення даного питання до органу, який наділений компетенцією вирішення зазначеного питання. Тобто [PERSON] , влаштовувала та ситуація, яка виникла. Дані звернення [PERSON] , розцінюються судом, як намагання вирішити спір про розподіл спільного сумісного майна подружжя та включити до нього і майно, на яке даний статус не поширюється. З часу отримання первісної позовної заяви [PERSON] , вже знала про зміну власника домоволодіння, але доказів того, що вона звернулась до нового власника, з питань усунення перешкод та можливості її допуску до будинку і проживання в ньому суду також не надала. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] , не була і не є співвласником спірного домоволодіння, добровільно змінила місце свого постійного проживання, тимчасові відвідування спірного домоволодіння та вчинення сварок не свідчать про намір [PERSON] , вселитись та постійно проживати в будинку, де вона зареєстрована та раніше проживала. Висновки Верховного Суду України в постановах від 15.01.2020 року у справі 3 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19 ) і від 22 липня 2020 року у справі № 279/3572/18 (провадження № 61-1652св19) на думку суду не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки в даних рішеннях вирішувалось питання про виселення осіб, які раніше проживали і продовжували проживати у спірних житлових приміщеннях при зміні власника. А в спорі, який розглядається відповідач добровільно змінила місце свого проживання і на час подання до неї позовної заяви про визнання її такою, що втратила користування спірним будинком в ньому не проживала. Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача і представника відповідача, що спірне домоволодіння є єдиним житлом позивачки, в якому вона постійно проживала протягом значного періоду, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування ним. Оскільки, як вже зазначалось вище [PERSON] , з часу припинення проживання у вищевказаному будинку, яке зазначає як єдине її житло, не звернулась до суду з позовом про поновлення права її користування спірним домоволодінням, тобто вселення. Суду не пояснила та не надала доказів того, де в даний час вона проживає, не надала доказів того, що їй були вчинені перешкоди саме в момент припинення нею проживання в спірному домоволодінні і це виникло в результаті не допуску її власниками будинку до спірного домоволодіння, наслідком чого стало залишення нею спірного домоволодіння. З чого суд приходить до висновку, що [PERSON] , вирішені її житлові права і відповідачка проживає в іншому місці, тобто має інше житло, але його приховує як і підстави користування ним. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~7\~ЗУ «\~Про свободу\~пересування та\~вільний \~вибір місця\~проживання в\~ Україні»\~передбачено,\~що \~зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі:\~ судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом за первісним позовом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн. Понесенні судові витрати за зустрічною позовною заявою в сумі 840.80 грн., покладаються на позивача за зустрічною позовною заявою, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved