Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

06 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті в порядку статті 317 ЦПК України. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 липня 1978 року. Вони були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та вони є внутрішньо переміщеними особами, їх фактичне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 12040003506 від 06 червня 2015 року та Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 0000515770 від 17 квітня 2018 року. [INFO] [PERSON] раптово помер в м. Донецьку, коли поїхав до міста з метою догляду свого нерухомого майна. Заявниця отримала свідоцтво про смерть [PERSON] , видане Калінінським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [NUMBER] , актовий запис № 836. Зазначений запис зроблений на підставі довідки лікаря місцевого органу охорони здоров`я [PERSON] про причину смерті № 3901 від 04 вересня 2020 року, де причиною смерті чоловіка є атеросклеротична хвороба серця. Однак, не може вважатися легітимним на території України і видане заявниці свідоцтво про смерть [PERSON] , адже його було видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому зазначений документ не може створювати правових наслідків для осіб, яким його було видано. Заявниця звернулась до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , однак листом від 30 жовтня 2020 року № 2097/20.17-36 їй відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті в зв`язку з тим, що вищезазначене свідоцтво про смерть не може бути підставою для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для оформлення спадкових прав, отримання належних померлому пенсійних виплат та допомоги на поховання, тобто встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки для заявника. У зв`язку з чим, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області, Україна. Представник заявниці надав до суду заяву в якій вимоги підтримав та просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням ст. 317 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] (а. с. 13-15) була дружиною [PERSON] , [INFO] (а. с. 17-18), що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії [NUMBER] , виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1068 (а. с. 6). На підтвердження факту смерті [PERSON] до суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відповідний актовий запис № 836, видане Калінінським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серії [NUMBER] (а. с. 8). Також надано й інший документ виданий органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України зокрема довідка про причину смерті № 3901 від 04 вересня 2020 року (а. с. 7). Як встановлено судом, [PERSON] помер у м. Донецьк Донецької області, а саме на тимчасово окупованій території України. Причина смерті [PERSON] - атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується довідкою про причину смерті № 3901 від 04 вересня 2020 року (а. с. 7). На цей час заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть її чоловіка встановленого зразка, оскільки надані нею документи, що підтверджують смерть [PERSON] , на території України не визнаються та не приймаються державними органами. Відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видані заявникудовідка про причину смерті та свідоцтво про смерть не вважаються документами, що мають юридичну силу на території України і не можуть створювати правових наслідків. Для отримання передбаченого діючим законодавством України свідоцтва про смерть [PERSON] заявниця звернувся до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , але листом їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті чоловіка необхідно заявниці для оформлення спадкових прав, отримання належних померлому пенсійних виплат та допомоги на поховання. Судом встановлено, що та обставина, що [PERSON] помер [INFO] , знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і була доведена зібраними та дослідженими судом належними письмовими доказами, а саме: довідкою про причину смерті № 3901 від 04 вересня 2020 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Калінінським відділом записів актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис за № 836; листом Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30 жовтня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] помер [INFO] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню, як обґрунтована. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З урахуванням вимог вищевказаної статті судом копію цього рішення на виконання буде надіслано до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Пунктом 8 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. З урахуванням вказаних вимог діючого законодавства суд допускає негайне виконання цього судового рішення. Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved