Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

09.10.2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій вказала, що 21.11.1987 року вона уклала зареєстрований шлюб з [PERSON], який зареєстрований Верхньорогачицьким районним відділом ЗАГС Херсонської області, актовий запис № 72. Спільна донька на даний час вже повнолітня. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактично шлюбні стосунки припинені з 2002 року. Саме з цього часу подружжя проживає окремо, спільне госопдарство не ведуть, спільного майна не мають. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 21.11.1987 року Верхньорогачицьким районним\~відділом ЗАГС\~Херсонської області,\~актовий запис\~№ 72.\~ Після розірвання шлюбу прізвище «Дідковська» не змінювати. Стягувати з відповідача понесені нею судові витрати не бажає. \~\~\~\~ Ухвалою від 10.10.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк ля усунення недоліків. 18.10.2018 року до суду надійшла заява від позивача відповідно до якої виконані всі вимоги зазначені в ухвалі суду від 10.10.2018 року. \~\~\~\~ Ухвалою від 29.10.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження на 10 годину 00 хвилин 29.11.2018 року. 29.11.2018 року відповідно до ухвали суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 14.00 годину 13.12.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але в матеріалах справи знаходиться її заява (а.с.21), згідно якої вона просить суд справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи (а.с. 27). Причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, з врахуванням думки учасників процесу суд вважає за можливе розглянути справу по суті без відповідача та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши в судовому засіданні подані позивачем докази, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки вони повністю доказані в судовому засіданні, а саме: Згідно свідоцтва про шлюб серія 1-КГ № 473606 від 21.11.1987 року, виданого Верхньорогачицьким районним відділом ЗАГС Херсонської області (а.с. 4) [PERSON] та [PERSON] 21.11.1987 року зареєстрували шлюб. Актовий запис № 72. Після одруження подружжю присвоєно прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. На даний час їхня спільна донька є повнолітньою. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з цим та з урахуванням вимог позивача, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу не змінювати прізвище позивача «Дідковська» на дошлюбне. Сплачений судовий збір позивач стягувати не бажає. На підставі викладеного,

Outcome: approved