Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

13.07.2018 року до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій [PERSON] [INFO], просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування її жилим приміщенням, будинком за адресою: вул. Козацька 16, в с. Сигнаївка, Шполянського району Черкаської області. Підставою подачі позову вказано, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Свій позов позивач мотивує тим, що між позивачем та відповідачем 21.09.2017 року укладено договір дарування садиби по вул. Козацькій 16, с. Сигнаївка Шполянського району. Відповідач запевнив позивача про те, що протягом декількох днів після укладення договору зніметься з реєстрації в будинку позивача, однак цього не зробив. Відповідач проживає у своєї матері по вул. Суворова 42 в с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області. Спільного господарства з відповідачем позивач не веде. Фактично відповідач 30.05.2017 передав позивачу ключі від будинку і в цей же день повністю вибрався із будинку. Перед цим, написав розписку проте, що продав позивачу будинок з надвірними спорудами. Пізніше сторони домовилися посвідчити угоду нотаріально. Відповідач відсутній в місці реєстрації своєї реєстрації понад 1 рік, має інше житло, тому позивач вважає, що він втратив право на користування житловим приміщенням в с. Сигнаївка Шполянського району по вул. Козацька 16. Вимоги позивача про реєстрацію за фактичним місцем проживання ігнорує, тому позивач і вимушений звернутися до суду для захисту свого права. У відповідності до норм ст.405 ЦК України член сімї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад 1 рік. Окрім цього у відповідності до ст.163 Житлового кодексу України у разі відсутності наймача, або членів його сімї за ним зберігається займане житлове приміщення в межах строків встановлених ст.71 Житлового кодексу України. До початку розгляду справи по суті представник позивач здійснив уточнення позовних вимог. Зокрема прізвище позивача у тексті позовної заяви було записано як (Баранюк), проте оскільки позивач за паспортом значиться як ([PERSON]) [PERSON], то правильним слід вважати прізвище позивача як ([PERSON]). По суті справи зазначив, що 21.09.2017 [PERSON], уклав з Позивачем договір дарування садиби по вул. Козацькій 16 в с. Сигнаївка Шполянського району, Черкаської області і позивач стала власником зазначеного домоволодіння. Відповідач запевнив позивача, що протягом декількох днів після укладання договору зніметься з реєстрації в її домоволодінні, однак цього не зробив. Таким чином з 30.05.2017 року (після написання розписки) відповідач залишив місце свого проживання [INFO] та став проживати у своєї матері по вул. Суворова 42 в с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області. Спільного господарства з відповідачем позивач не веде.За період з травня 2017 року по даний час відповідач жодного разу не зявився в місці своєї реєстрації, постійно виїжджає на заробітки за кордон, проживає [INFO]. Всі обовязки по утриманню будинку, ведення господарства лежать тільки на Позивачу і факт відсутності відповідача в місті реєстрації підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Окрім цього факт відсутності відповідача в місці своєї реєстрації з травня 2017 року, підтверджується і довідкою Сигнаївської сільської ради. У суд представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити, посилаючись на обставини,\~\~викладені у позовній заяві. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2018 року, відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 24.09.2018 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Розпискою від 30.05.2017 року, підтверджується факт отримання [PERSON] від [PERSON] 1600 (одна тисяча шістсот) доларів США, за зобовязання передати у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Козацка (Матросова) -16 в с. Сигнаївка Шполянського району Черкаської області, за нотаріально посвідченим договором у строк до 01 вересня 2017 року. (а.с.12). Згідно договору дарування житлового будинку від 21 вересня 2017 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1932, дарувальники: [PERSON], [PERSON] безоплатно передали у власність обдаровуваній - [PERSON], а обдаровувана прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за №16 (шістнадцять) по вул. Козацька в селі Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області. (а.с.9-10). За інформацією, що міститься у [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2017 року № 98087517, житловий будинок загальною площею 69,8 кв.м., за адресою: вул. Козацька (Матросова), с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна, 1358668071257, номер запису про право власності 22460579, [PERSON] є власником зазначеного майна на підставі договору дарування, житлового будинку, серія та номер 1932 від 21.09.2017 року, виданого [PERSON], приватним нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області.(а.с.11). Згідно довідки виданої Сигнаївською сільською радою Шполянського району, Черкаської області від 02.07.2018 року №374, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] в домоволодінні [PERSON], але не проживає в даному домоволодінні з травня 2018 року. (а.с 13). Згідно письмових пояснень по суті справи: [PERSON], жителки вул. Козацька 20 с. Сигнаївка, Шполянського району, та [PERSON], жительки вул. Козацька 3, с. Сигнаївка, Шполянського району, підтверджується факт, що [PERSON] не проживає [INFO], з травня 2017 року, (а.с.14-15). Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.41, 55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз.2, 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В позовній заяві зазначено, що відповідач 30.05.2017 подарував позивачці будинок з надвірними спорудами по вул. Козацькій 16 в с. Сигнаївка, Шполянського району, про що написав власноручно розписку, передав ключі, повністю вибрався із будинку та став проживати у своєї мами по вул. Суворова 42 в с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області. Згідно ч.1 ст.655 ЦУ України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як видно із розписки написаної відповідачем 30.05.2017 року, він отримав від позивача кошти в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, натомість він зобовязувався передати позивачу у власність житловий будинок, за адресою вул. Козацька (Матросова) 16, в с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області за нотаріальним договором посвідченим у строк до 01 вересня 2017 року (а.с.12). таким чином даний доказ не підтверджує факту дарування житлового будинку позивачці 30.05.2017 року, а свідчить про намір укласти договір купівлі продажу даного будинку, що відповідає вимогам ст.655 ЦК України. Не зважаючи на даний факт 21.09.2017 між [PERSON], та [PERSON] (дарувальники) та [PERSON], був укладений договір дарування житлового будинку, який посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1932. Згідно умов договору дарувальники: [PERSON], [PERSON] безоплатно передали у власність обдаровуваній - [PERSON], а обдаровувана прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за №16 (шістнадцять) по вул. Козацька в селі Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області. (а.с.9-10). Представник позивач в уточненій позовній заяві вказав, що відповідач залишив своє місце проживання [INFO], та став проживати у своєї матері по вул. Суворова 42 в с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області. Даний факт підтверджується показом свідків та довідкою сільської ради. Судом встановлено, що згідно довідки виданої Сигнаївською сільською радою Шполянського району, Черкаської області від 02.07.2018 року №374, пітверджується лише той факт, що [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] в домоволодінні [PERSON], але не проживає в даному домоволодінні з травня 2018 року. Згідно письмових пояснень по суті справи: [PERSON], жителки вул. Козацька 20 с. Сигнаївка, Шполянського району, та [PERSON], жительки вул. Козацька 3, с. Сигнаївка, Шполянського району, також підтверджується факт, що [PERSON] не проживає [INFO], з травня 2017 року, (а.с.13-15). Жодних доказів на підтвердження факту проживання відповідача разом з своєю матірю за адресою: вул. Суворова 42 в с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області, представником позивача не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вибув із місця своєї реєстрації по вул. Козацькій 16, с. Сигнаївка, Шполянського району, Черкаської області 30 травня 2017 року, та жодного разу не зявлявся у місці своєї реєстрації. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на вимоги ст.150 та ст.163 ЖК України. Проте в чинному законодавстві відсутній Житловий кодекс України, натомість існує Житловий Кодекс Української РСР, який залишається чинним на сьогоднішній день. Згідно ст.\~150\~ЖК УРСР,\~громадяни,\~які мають\~у приватній\~власності \~будинок \~(частину\~будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~ \~(нею)\~ \~для \~ особистого\~проживання \~і \~проживання \~членів \~ їх\~ \~сімей \~ і\~ \~мають \~ право\~розпоряджатися \~цією \~власністю \~ на\~ \~свій розсуд:\~ продавати,\~дарувати,\~заповідати,\~здавати \~в \~оренду,\~ обмінювати,\~ закладати,\~укладати інші\~не заборонені\~законом угоди.\~Згідно ст.\~163\~ЖК Української\~РСР,\~ \~у разі\~ тимчасовій\~ відсутності\~наймача або\~членів його\~сім'ї\~за \~ними зберігається\~займане жиле\~приміщення у\~випадках і\~в межах\~ строків,\~ установлених\~ частиною\~ першою,\~ пунктами\~ 1\~і 5\~частини третьої\~і частиною\~четвертою статті\~71\~цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018 року, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов'язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв'язку з вибуттям наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Тобто норма права, а саме ст.163 ЖК УРСР, представником позивача вибрана не вірно для обґрунтування позовних вимог, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам даної справи. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Подібна норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний суд України у справі від 16.11.2016 за № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим\~ приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, \~У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а. Враховуючи те, що всі докази, що містяться у справі підтверджують факт вибуття та не проживання відповідача за зареєстрованою адресою : вул. Козацька 16, с. Сигнаївка, Шполянського району, а також факт відчуження житлового будинку за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за адресою вул. Козацька 16, с. Сигнаївка, Шполянського району, у відповідності до норм ст.107 ЖК України. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку, що\~\~встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача,\~\~покладену в основу позовних вимог, а відтак, позов підлягає до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Оскільки позов задовольняється, повністю у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 гривень, на користь позивача. На підставі ст.ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 383, 389, 391 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.ст.107, 150, ЖК УРСР ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved