Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації . В позові вказувала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори від 24 грудня 2012 року, вона, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Зазначала, що право власності на вищевказане нерухоме майно за нею зареєстровано Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру від 28.01.2013 року ( номер запису про право власності : 48562, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]). Вказувала, що в вищевказаній квартирі була зареєстрована її донька, [PERSON], а з серпня 2012 року була зареєстрована і онука, [PERSON], [INFO]. Зазначала, що з серпня 2012 року [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, особистих речей її в квартирі не має, що підтверджується актом ТОВ « Житлорембудсервіс» від 06.02.2014 року за № 5. Вказувала, що відповідач створила сім'ю і разом з чоловіком та дитиною проживають за адресою: [ADDRESS]. Зазначала, що відповідач створила сім'ю і разом з чоловіком та дитиною проживають за адресою: [ADDRESS]. Вказувала,що реєстрація [PERSON] та її неповнолітньої дитини в її квартирі порушує її право як власника, щодо розпорядження майном, крім того відповідач жодної участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, що також створює для неї інші незручності та тягне за собою додаткові матеріальні витрати. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд визнати [PERSON] та її неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Звільнити мене від сплати судового збору на підставі ст.5 п.9 Закону України « Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-УІ. Позивач та її представник адвокат Ялисоветський А.А. в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник адвокат Оловятенко О.Ю. в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби у Полтавській області в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Гончар Б.Б. проти позову заперечувала. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» Семенов Р.С. при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Представник третьої особи прокуратури міста Кременчука Бендеров Є.С. проти позову заперечував. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає справи не інакше як в межах заявлених позивачем вимог та в межах поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що є всі підстави та докази для розгляду справи по суті, а позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1. ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо: свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, його діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї" за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72, ч. 2 ст.107 ЖК Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщення з дня вибуття. Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори від 24 грудня 2012 року, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Встановлено, що право власності на вищевказане нерухоме майно за нею зареєстровано Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру від 28.01.2013 року ( номер запису про право власності : 48562, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]). Встановлено, що в вищевказаній квартирі була зареєстрована її донька - відповідач [PERSON], а з серпня 2012 року була зареєстрована і онука, [PERSON], [INFO]. Встановлено, що з серпня 2012 року [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, особистих речей її в квартирі не має, що підтверджується актом ТОВ « Житлорембудсервіс» від 06.02.2014 року за № 5. Встановлено, що відповідач створила сім'ю і разом з чоловіком та дитиною проживають за адресою: [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується показами свідків. Встановлено,що реєстрація [PERSON] та її неповнолітньої дитини в квартирі позивача порушує її право як власника, щодо розпорядження майном. Крім того встановлено, що до моменту подачі позову до суду, відповідач участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймала. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову. Інших доказів, що підтверджують доводи та заперечення відповідача, щодо безпідставності заявлених позовних вимог - суду не надано і суд їх не встановив.

Outcome: approved