Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив припинити право [PERSON] на утримання аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 02.04.2015 року у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.08.2014 року протягом строку тривалості інвалідності. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що на даний час він не працює, а з січня 2016 року є інвалідом 3 групи загального захворювання з діагнозом: цукровий діабет II типу, інсулінозалежний, з ускладненнями: діабетична полінейропатія, ангіопатія нижніх кінцівок, метаболічна кардіопатія, діабетична ангіопатія сетківки очей, отримує пенсію, окрім пенсії жодних доходів не отримує. Всі свої доходи він витрачає на ліки та оплату житлово-комунальних послуг. Крім цього, він сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей, проживає з батьками-пенсіонерами (батько паралізований), в зв'язку з чим вимушений робити значні витрати на їх утримання, а тому, не має можливості сплачувати аліменти на користь [PERSON], яка на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі. На підставі викладеного [PERSON] просив суд задовольнити позов. В судове засідання позивач не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені у позові, підтримує. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із такого. Відповідно ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Статтею 82 СК України передбачено, що право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Той із подружжя, хто отримує аліменти, втрачає право на їх отримання у такому разі, коли відпали умови, які були підставами для їх стягнення, а саме: 1) одержувач аліментів поновив свою працездатність; 2) непрацездатна особа уклала новий шлюб. У даному випадку новий шлюб є саме тим юридичним фактом, який припиняє аліментні зобов'язання між колишнім подружжям, оскільки від цього моменту обов'язок піклуватися про непрацездатну особу покладається на нового чоловіка (дружину). Стягнення аліментів у такому разі припиняється лише після укладання зареєстрованого у встановленому порядку шлюбу. Тобто фактичні шлюбні відносини аліментних зобов'язань не припиняють. Право на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених статтями 83, 85, 87 і 89 цього Кодексу. Таким чином, право на утримання аліментів припиняється з моменту настання обставин, які зумовлюють припинення стягнення аліментів, в даному випадку це укладення шлюбу відповідачки [PERSON] з [PERSON], відповідно до актового запису про шлюб № 56 від 14.02.2014 року, виданого Корабельним районним у м. Миколаєві Відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. У даному випадку новий шлюб є саме тим юридичним фактом, який припиняє аліментні зобов'язання між колишнім подружжям, оскільки від цього моменту обов'язок піклуватися про непрацездатну особу покладається на нового чоловіка (дружину). З огляду на вищенаведене, та враховуючи визнання відповідачкою позову, суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачеві понесені ним витрати зі сплати судового збору через те, що відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved