Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що їй на підставі договору дарування від 20.09.2013 року та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.2005 року належать 2/3 частини квартири [ADDRESS] . У березні 2021 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Інформація) Позивачу стало відомо, що на спірну квартиру було накладено арешт за постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та заборони на його відчуження в рамках ВП №39878093 від 23.09.2013 року. Згідно витягу з ВП - спецрозділ 23.09.2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39878093 відносно боржника [PERSON] за виконавчим листом №412/9592/2012, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2013 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Тобто, державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в рамках ВП №39878093 накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка не належить боржнику [PERSON] . На теперішній час ВП №39878093 завершено, виконавчий документ повернуто стягувану на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна). Отже, Позивач як законний власник нерухомого майна має намір відчужити належні їй частки спірної квартири, але не має можливості це зробити в зв`язку з наявністю обтяження, яке порушує її права як власника. Представник позивача надала суду заяву, в якій просить суд задовольнити позов в повному обсязі, справу слухати без її участі. Представник відповідача надав суду письмові пояснення в яких просив суд винести рішення відповідного до чинного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачу, на підставі договору дарування 1/3 частини квартири від 20 вересня 2013 року, посвідченого приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №7269, та 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 11.04.2005 року, згідно з розпорядженням (наказу) №1/128-05 та зареєстрована Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" 05.05.2005 року, що підтверджується витягом про державну реєстрації права власності на нерухоме майно №7173504 від 05.05.2005 року, реєстраційний номер 10684539. 1/3 частина спірної квартири належить донці позивача - [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 11.04.2005 року, згідно з розпорядженням (наказу) №1/128-05 та зареєстрована Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" 05.05.2005 року, що підтверджується витягом про державну реєстрації права власності на нерухоме майно №7173504 від 05.05.2005 року, реєстраційний номер 10684539. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого вбачається, що на спірну квартиру було накладено арешт за постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та заборони на його відчуження в рамках ВП №39878093 від 23.09.2013 року. 23.09.2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39878093 відносно боржника [PERSON] за виконавчим листом №412/9592/2012, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2013 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Так, судом встановлено, що державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в рамках ВП №39878093 накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка не належить боржнику [PERSON] . З матеріалів справи та наданих представником позивача доказів вбачається, що на теперішній час ВП №39878093 завершено, виконавчий документ повернуто стягувану на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна). Таким чином, суд не вбачає правових підстав для арешту належній позивачу квартири [ADDRESS] , оскільки на момент відкриття виконавчого провадження №39878093 спірна квартира боржнику [PERSON] не належала. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.97 р. відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Зокрема відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ст.43 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі в тому числі і рішення суду. Відповідно до Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК. відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391. 396 ПК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття / арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно ч.2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно по положень ч.2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. За встановлених обставин, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, враховуючи те, що виконавче провадження відсутнє, а накладений арешт на майно позивача порушує його права як власника, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід зняти арешт, накладений за постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, виданої Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 23.09.2013 року в рамках виконавчого провадження № 39878093, на квартиру [ADDRESS] , номер запису про обтяження № 2773396. На підставі викладеного,

Outcome: approved