Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

05 січня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , про відшкодування майнову та моральної шкоди в наслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що 29 жовтня 2019 року відбулось залиття їх квартири з вини відповідачки, внаслідок якого позивачі зазнали матеріального збитку в розмірі 40867 грн, які просили стягнути з відповідачки на їх користь. Крім того, просили стягнути з відповідачки моральну шкоду, в загальному розмірі 2000 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 4000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/283/21 між суддями, матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 23 лютого 2021 року на 15:00 год. Судові засідання призначені на 23 лютого 2021 року, 23 березня 2021 року, 20 квітня 2021 року були відкладені. Ухвалою суду від 11 травня 2021 року відкладено розгляд справи на 6 липня 2021 року. 21 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача адвокатом Гринівим О.В., в якому просив про залишення позову без розгляду, оскільки позивачами не було проведено будівельно-технічної експертизи. Також 21 травня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи. 7 червня 2021 року від позивачів до суду надійшла заява про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з їх відмовою від таких вимог. 16 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі виклали аргументи на спростування доводів, викладених у відзиві, а також подали клопотання про забезпечення судових витрат в розмірі 18000 грн. для проведення будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 6 липня 2021 року прийнято відмову [PERSON] , [PERSON] від частини позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок залиття в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 грн закрито. У судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, з огляду на відсутність в нормах ЦПК України такої підстави для залишення позову без розгляду як не проведення позивачем будівельно-технічної експертизи. Також у судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи з огляду на те, що представником вказане клопотання не було оформлено належним чином, а саме не було визначено установу, в якій необхідно провести експертизу, не визначено питання, які необхідно поставити експерту, а також не зазначено, на кого покладати витрати з проведення експертизи. З огляду на те, що у задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено, позивачем було знято з розгляду клопотання про забезпечення судових витрат в розмірі 18000 грн. Розгляд справи було відкладено на 3 серпня 2021 року за клопотанням представника відповідача для надання можливості підготувати клопотання про призначення у справі експертизи. У судове засідання 3 серпня 2021 року позивачі не з`явились, подали до суду заяву про можливість розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, з урахуванням відмови від відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Відповідач у судове засідання 3 серпня 2021 року з`явилась, вказала, що вона відмовилась від послуг адвоката, який представляв її інтереси на попередньому судовому засіданні та подавав від її імені клопотання та відзив, клопотання про призначення експертизи, для підготовки якого у судовому засіданні оголошувалась перерва, суду не подала та вказала, що не має наміру його подавати. Не заперечувала проти розгляду справи у відсутність позивачів, зауважила, що намагалась зв`язатись з позивачами, щоб вирішити питання мирним шляхом, оскільки вона не заперечувала факту, що залиття сталось з її вини, проте позивачі не брали слухавки та не відповідали на її дзвінки. Крім того, відповідач вказала, що після залиття ходила до квартири позивача, там були його батьки, вона допомагала їм із наслідками залиття та весь час заспокоювала. Зауважила, що не зрозуміла чому так багато пошкоджень в квартирі позивачів, які живуть через поверх від неї, оскільки в її квартирі, та в квартирі, що знаходиться під нею пошкодження не значні. Коли допомагала прибирати у квартирі сказала батькам позивача, що ви робіт ремонт, питання всі вирішить, також коли отримала позовну заяву також готова була сплатити позивачу 24000 грн, проте не могла дійти з ними згоди. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , який представляв свої інтереси та інтереси [PERSON] , відповідачки всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 7 липня 1998 року № [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 7) 29 жовтня 2019 року відбулось залиття квартири [ADDRESS] з вини власника квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] - відповідач у справі (а.с. 10). Згідно акту про залиття від 29 жовтня 2019 року, причиною залиття шпалер, стін та паркетного покриття підлоги квартири № [NUMBER] стало протікання теплоносія з системи опалення будинку через незакритий кран спуску повітря з радіатора (батареї) опалення в квартирі № [NUMBER] цього ж будинку. У вказаному акті зазначено, що власник квартири № [NUMBER] не заперечує факту протікання теплоносія з системи опалення, проте не визнає вину у факті залиття квартири № [NUMBER] . Вказаний акт підписаний головою комісії - голова правління ОСББ «Мішуги 1і4» та членами комісії - робітника з комплексного обслуговування будинку, одним із власників квартири № [NUMBER] - [PERSON] . Власник квартири № [NUMBER] - [PERSON] від підпису відмовилась, при складанні акту була присутня, акт прочитала (а.с. 9) Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт ІН» з оцінки збитку від 12 листопада 2020 року, розмір матеріального збитку, який завдано власнику квартири [ADDRESS] в результаті залиття станом на момент складання даного звіту становить 40867 грн (а.с.14-29). За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною першою статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом про наслідки залиття житлового приміщення (квартири) від 29 жовтня 2019 року, який відповідає вимогам додатку 4. до пункту 2.3.6 вищезазначених Правил. Як встановлено в судовому засіданні акт про наслідки залиття житлового приміщення (квартири) був складений 29 жовтня 2019 року, причини залиття було встановлено 29 жовтня 2019 року у присутності відповідача, власника квартири № [NUMBER] та представників ОСББ «Мішуги 1і 4» Пояснення позивача щодо огляду квартири № [NUMBER] у день залиття, а саме 29 жовтня 2019 року у присутності відповідача та встановлення причини залиття не спростовані відповідачем будь-якими доказами, не підписання акту відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного останній не довів. Відповідач на запитання суду пояснила, що не підписала акт про залиття 29 жовтня 2019 року, оскільки вважала, що кран на радіаторі в її квартирі зірвало через значний потік води, вона кран не відкривала та не знає чому він був відкритий. При цьому відповідачка вказала, що не вчиняла будь-яких дій для встановлення причини залиття та не зверталась до ОСББ із будь-якими претензіями чи позовами щодо того, що залиття 29 жовтня 2019 року відбулось саме з вини ОСББ. Доказами є будь які дані, які встановлюються засобами, зокрема письмовими доказами, тобто відомості про факти доводяться аргументами, актами, довідками, листуванням службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, що узгоджується з вимогами частин першої, другої статті 76 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, акт від 29 жовтня 2019 року суд вважає належним і допустимим доказом у справі. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абз. 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №?572 від 8 жовтня 1992 року, власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Згідно із частиною першою статті 177 Житлового кодексу Української УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до статті 179 Житлового кодексу Української УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, обов`язок з утримання квартири, санітарно-технічних приладів, що розміщені у квартирі у належному стані покладено саме на власника квартири. Таким чином, відповідач, як власник кв. [ADDRESS] зобов`язана утримувати належне їй майно, у тому числі здійснювати контроль за станом сантехнічного обладнання у квартирі та його використанням. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зазначених обов`язків щодо утримання свого майна позивачам, як власникам кв. № [NUMBER] , відповідачем у м. Києві заподіяно матеріальну шкоду. Вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачам внаслідок залиття в судовому засіданні не спростована відповідачем. Розмір збитків завданих позивача залиттям визначено у висновку від 12 листопада 2020 року. Відповідач погоджувалась виплатити позивачам суму збитків в розмірі 24000 грн, проте не змогла дійти згоди з позивачами щодо строків сплати та розміру шкоди. З позовом до суду звернулись 3 позивачі, як власники квартири [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та відповідно просили суд стягнути з відповідача на їх користь матеріальний збиток в розмірі 13622 грн на кожного позивача. Ухвалою суду від 16 січня 2021 року позовну заяву в частині вимог [PERSON] було повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України. Під час розгляду справи позивачами у визначений ЦПК України строк не подавалась заява про збільшення позовних вимог, а позивач [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] просив суд стягнути з відповідачки на свою користь у відшкодування майнової шкоди 13622 грн., 4000 грн витрат на проведення оцінки та 840,80 грн судового збору, а на користь [PERSON] - 13622 грн майнової шкоди. Зважаючи на встановлені судом під час розгляду справи обставини суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів майнової шкоди в розмірі 13622 грн на кожного підлягають задоволенню. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, допустимими та достатніми доказами у справі заявлені позивачами вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Позивачем до позову долучено квитанції № 0.0.1889002733.1 від 30 жовтня 2020 року та № 0.0.1906929624.1 від 16 листопада 2020 року про сплату вартості проведеної оцінки розміру завданої шкоди внаслідок залиття в розмірі 4000 грн, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840.80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved