Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції у м.Києві Головного теріторіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Дев"ята Київська державна нотаріальна контора, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві та просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] накладений згідно з Постанови Державного виконавця Стефановською Т.В. ВДВС у Солом'янському районі в м. Києві, «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» АА 890598 від 08 серпня 2003 року, у зв'язку з погашенням боргу перед ЖЕД-901. Позовну заяву мотивувала тим, що у кінці травня 2016 року їй було відомо, що на квартиру [ADDRESS] було накладено арешт на належну її квартиру. Вказала, що 04.10.2004 Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою м. Києва було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 1349566. Позивачка зазначила, що згідно постанови про накладення арешту, арешт накладено на квартиру [ADDRESS] відповідно до звернення КП УЖГ Солом'янського району м. Києва, ЖЕД № 901, у зв'язку з несплатою комунальних платежів на загальну суму 2542,43 грн., але борг було погашено та згідно з довідкою № 360 від 28.11.2016 виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м Києві» ЖЕД 901 - заборгованість відсутня. Вказала, що відповідно до листа Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 01.06.2016 виконавчі провадження за 2003 рік не збереглись в архіві зазначеного відділу державної виконавчої служби. Зазначила, що згідно з даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та нового програмного забезпечення «АРМ державний виконавець» станом на 01.06.2016 на виконанні у вказаному відділі виконавчі провадження щодо [PERSON], не перебувають. З наведених підстав позивач звернувся до суду та просить виключити майно з-під арешту. Ухвалою судді від 01 грудня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з'явилася. Подала суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 20101 від 16.07.1998 та згідно довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» форми № 3 [PERSON] є власником особового рахунку. Встановлено, що 08 серпня 2003 року постановою державного виконавця Стефановською Т.В. ВДВС у Солом'янському районі в м. Києві, «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» серії АА № 890598 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки № 360 від 28.11.2016 виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м Києві» ЖЕД 901 - заборгованість відсутня. На заяву позивача про зняття арешту з квартири [ADDRESS], листом від 01.06.2016, заступника начальника ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва О.П. Москаленко, рекомендовано звернутись за вирішенням питання до суду, з підстав того, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] не перебувають. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, підлягають знищенню. Окрім того, механізм і порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які знищені законодавством не передбачено. Виходячи з вищезазначеного, позивачка звернулася до суду із позовом про виключення майна з-під арешту. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч. 5). Частиною 1 ст. 55 Закону передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Частиною 1 ст. 57 Закону, встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Отже, як вбачається з перелічених норм закону, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження стосовно майна боржника з метою забезпечення реального виконання рішення. Згідно положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна чи коштів боржника накладений в рамках незавершеного виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається, борг у зв'язку з несплатою комунальних платежів на загальну суму 2542,43 грн. був сплачений, а відтак арешт, накладений в межах вищевказаного виконавчого провадження, має бути скасованим. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що обставини, які буди підставою для накладення арешту на спірну квартиру, відпали оскільки заборгованість по виплаті погашена в повному обсязі,приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved