Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

08 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її батька [PERSON] , яка настала 29.01.2016 року на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що вона є рідною донькою [PERSON], який народився 08.07.1937 року у с. Славна, Зборовського району Тернопільської області. З 1 червня 2015 року її батько постійно проживав з нею за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта смт. Гурзуф. [ADDRESS] та 29 січня 2016 року у віці 78 років помер знаходячись дома за вищевказаною адресою. На її звернення до лікувального закладу у м. Ялта було видане лікарське свідоцтво про смерть, яким встановлено, що [PERSON] помер 29 січня 2016 року у віці 78 років, причина смерті: метастази в печінці та рак прямої кишки. 04.02.2016 року вона звернулась до Іллічівського відділу РАЦС Маріупольського міського управління юстиції з метою отримання свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено та розяснено, що державна реєстрація смерті проводиться на підставі лікарського свідоцтва про смерть форми № 106/о, затвердженого наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, на яких проставлено кутовий штамп та кругла печатка лікарської установи, яка видає свідоцтво. Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] яка настала 29 січня 2016 року у смт. Гурзуф м. Ялта Автономна Республіка Крим. Заявник у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа Іллічівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи. Аналізуючи надані суду документи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON]., що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Після державної реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. (а.с. 13). На час смерті, що настала 29 січня 2016 року, [PERSON] мешкав разом з донькою [PERSON] у м. Ялта с.м.т. Гурзуф, [ADDRESS]. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 003674 від 01.02.2016 року, виданого Ялтинським відділенням ГБУЗ РК «КРБ СМА», [PERSON] народився 08 липня 1937 року та помер 29 січня 2016 року , місце проживання та місце смерті померлого : Автономна Республіка Крим, м. Ялта смт. Гурзуф, вул. Соловйова буд. 4, кв. 39, причина смерті : метастази в печінці та рак прямої кишки (а.с.9). Після смерті [PERSON]М , заявниця 04 лютого 2016 році звернулася до Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за видачею свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У звязку із чим заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті. Як встановлено, заявниця [PERSON] мала намір встановити факт смерті [PERSON]М, оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту її смерті та видачі свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки заявниця [PERSON], є громадянином України, а [PERSON] 29 січня 2016 року помер на тимчасово непідконтрольній Україні території у м. Ялта, після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане медичне свідоцтво про смерть не може бути використане заявником для реєстрації смерті на території України. Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України [PERSON] суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON], яка настала 29.01.2016 року в м. Ялта, АР Крим

Outcome: approved