Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 1974 році вона уклала шлюб з [PERSON], за час шлюбу з відповідачем ними було придбано рухоме та нерухоме майно, а саме : легковий автомобіль «ГАЗ -2402» седан, 1982 р.в., держ.номер [NUMBER]; гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Сокіл», також подружжям разом з їх сином була приватизована в рівних частках квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На даний час сторони припинила подружні відносини, шлюб було розірвано в 2007році, тому просила суд поділити майно, придбане в період шлюбу, визнавши за відповідачем право власності на легковий автомобіль, гараж, а позивачці передати у власність 1/3 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль «ГАЗ -2402» седан, 1982 р.в. держ.номер [NUMBER], будівельні матеріали, які використані на будівництво гаражного боксу [NUMBER] в гаражному кооперативі «Сокіл» на суму 25 000 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] Відповідач про час і місце слухання по справі був сповіщений належним чином, однак в судове засідання не з"явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути у його відсутність. Третя особа - [PERSON] про час і місце слухання по справі був сповіщений належним чином, однак в судове засідання не з"явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути у його відсутність. Третя особа - ГК «Сокіл» в судове засідання не з'явилася, в поданій до суду заяві просить розглянути справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.08.1974року сторони уклали шлюб., 08.11.2007року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1997року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності - [PERSON], [PERSON], [PERSON] З технічного паспорту вбачається, що легковий автомобіль ГАЗ 2402, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 1982, колір - сірий, тип- седан зареєстрований за [PERSON] З довідки голови ГК «Сокіл» слідує, що гаражний бокс [NUMBER] належить [PERSON]; вартість будівельних матеріалів, витрачених на будівництво гаража [NUMBER] складає 25 000грн. З свідоцтва про народження від 17.11.2005р. актовий запис №163 вбачається, що батьками [PERSON] є мати - [PERSON], батько - [PERSON]. З свідоцтва про зміну імені від 17.11.2005р, актовий запис №41 слідує, що [PERSON] змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». За правилами ч.1 ст.22 КпШС (в редакції 20.06.1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ч.1 ст.60 СК України (в редакції 10.01.2002 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України (в редакції 10.01.2002 року) дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що поскільки вказане майно було придбане подружжям в період їхнього шлюбу і оформлене на відповідача як власника, тому його необхідно визнати спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 р. у справі N 6-130цс13). Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони мають право лише на будівельні матеріали, які використані в період будівництва гаражного боксу [NUMBER] в г/к «Сокіл»., Так як відповідач не заперечував проти розподілу майна подружжя, виходячи з запропонованого позивачкою варіанту, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved