Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

01.09.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду надійшов зазначений позов за підписом голови Глибоцької сільської ради, Бориспільського району [PERSON], яким останній просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], відносно її малолітньої дитини [PERSON] [INFO], та стягнути з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO], аліменти в розмірі - 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, на користь громадянина, особи або дитячого закладу, в який буде влаштовано дитину, крім того малолітню [PERSON], для вирішення питання влаштування дитини, передати органу опіки і піклування за місцем її проживання: в службу у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка [PERSON] являється матір'ю [PERSON] [INFO] В свій час вона реєструвала народження доньки не перебуваючи в шлюбі, як одинока мати, відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу України. 03.06.2005 року відповідач уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище чоловіка. Малолітня [PERSON] від народження, близько одного року проживала з матір'ю в с. Глибокому, потім сім'я поїхала проживати в с. Привільне Волноваського району Донецької області до тітки чоловіка відповідачки, [PERSON]. Сім'я прожила там трохи більше одного року, але сімейне життя не складалося. Відповідачка разом з чоловіком перейшли проживати в місцевий гуртожиток, а донька [PERSON] залишалася жити в [PERSON] В подальшому чоловік відповідачки залишив сім'ю і зник. Після цього остання з малолітньою донькою [PERSON] повернулися в село Глибоке, де вона зустріла свого першого співмешканця, у якого фактично проживала з дитиною. Відповідачка продовжувала вести антигромадський спосіб життя, вживала спиртні напої, не приділяла уваги вихованню доньки, не дбала про її ні фізичне ні моральне здоров'я, не мала необхідних грошей на її утримання. В листопаді 2010 року відповідачка привезла свою доньку [PERSON] до [PERSON] і залишила. Після цього остання сама займалася вихованням і утриманням малолітньої [PERSON]. Відповідачка фактично не забезпечувала доньку матеріально, тривалий час не приймає участі у вихованні доньки. Таким чином, остання самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, повністю зайнята влаштуванням свого особистого життя. Вказані обставини послужили зверненням до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, однак через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим у встановленому законом порядку місця проживання. Про причини неявки не повідомила, заперечень по суті справи та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, явку представника не забезпечила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. За згодою представника позивача суд прийняв рішення про заочний розгляд справи у відповідності до вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. (а.с.8). В графі «мати» вказано [PERSON], в графі «батько» [PERSON]. З зазначеного позивачем слідує, що на момент реєстрації народження доньки, остання в шлюбі не перебувала, реєстрація проведена відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу України. З даних свідоцтва про шлюб (а.с.7) слідує, що [PERSON] 03.06.2005 року зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого її прізвище було змінено на «[PERSON]». З зазначеного позивачем слідує, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], повністю зайнята влаштуванням свого особистого життя. Веде антигромадський спосіб життя, вживає спиртні напої, не приділяє уваги вихованню доньки, не дбає про її ні фізичне ні моральне здоров'я, матеріально не забезпечує. На даний час дитина проживає в іншій місцевості, з фактично сторонньою особою - [PERSON], з племінником якої проживала у цивільному шлюбі мати дитини, остання займається її вихованням та утриманням. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в ході розгляду матеріалами справи, а саме: довідкою-характеристикою на відповідачку від 25.08.2016 року ( а.с.11); актом обстеження житлово-побутових умов місця проживання відповідачки (а.с.12); клопотанням Служби у справах дітей Волноваської РДА у Донецькій області, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.13); Інформаційним листом Привільненської сільської ради Волноваського району (а.с.13 зворот); поясненням [PERSON] (а.с.14); Інформаційним листом директора Привільненської ЗОШ (а.с.15); Інформаційним листом медичної амбулаторії за місцем проживання дитини в с. Привільне (а.с.15 зворот); Інформаційним листом завідувача яслів-садочку (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Глибоцької сільської ради, Бориспільського району № 43 від 16.08.2016 року, було порушено питання про позбавлення [PERSON], відносно її малолітньої дитини [PERSON] [INFO].( а.с.9). Згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської райдержадміністрації Київської області № 7-46-4643 від 17.11.2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO].( а.с.26). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України «мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини». Згідно до ст. 150 СК України «батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України батько,мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум ВСУ у абз. 2 п.16 Постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в їх сукупності, можуть розцінюватися як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї». Аналізуючи вищенаведені обставини, слід прийти до висновку, що дійсно поведінка відповідача вказує на те, що вона не має бажання займатися вихованням, утриманням та належним доглядом своєї доньки [PERSON], [INFO], не цікавиться її подальшою долею, а тому її слід позбавити батьківських прав. Стаття 39 ЦПК України передбачає, що права, способи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Відповідно до вимог ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, орган опіки та піклування. Згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.06.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», саме органом опіки та піклування, яким є районна державна адміністрація відповідно до законодавства проводиться діяльність з наданням статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захистом особистих майнових та житлових прав дітей. Відповідно до вимог ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.5 ст.167 Сімейного кодексу України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки в судовому засіданні при розгляді справи по суті було встановлено, що дитина не може бути передана нікому із осіб, визначених ч.5 ст.167 Сімейного кодексу України, тому дитину необхідно передати органу опіки та піклування за її фактичним місцем проживання. Крім того, відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до ст.180 та ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України на кожного з батьків покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З того з батьків, який ухиляється від виконання цього обов'язку, за рішенням суду на утримання дитини присуджуються аліменти у частці від його заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір та спосіб стягнення аліментів визначається за правилами ст.ст.182, 183 та 184 цього ж Кодексу. Зокрема, враховується стан та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Як встановлено, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, разом з тим, вона має для цього можливості, тому з неї можливо стягувати аліменти. Відомостей про те, що на її утриманні є інші непрацездатні члени сім'ї або неповнолітні діти, судом не встановлено. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд вважає, що для забезпечення належного утримання дитини, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі заявленому позивачем, а саме 1/4 частки усіх її видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття на користь громадянина, особи або дитячого закладу, в який буде влаштовано дитину. В зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору по даній категорії справ. На підставі викладеного,

Outcome: approved