Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

10.03.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Сквирського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 26 серпня 2019 року біля 19 години 50 хвилин [PERSON] на а/д Кременець-Біла Церква-Ржищів, керуючи автомобілем марки GEEL МК CROSS д/н [NUMBER] , допустив порушення вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху України, унаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем TOYOTA Prado д/н [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] - TOYOTA Prado д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Сквирського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, вина відповідача у вчинені цієї дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1961-IV, заподіяна в результаті дорожньо- транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Тому позивач вважає, що шкода, завдана йому 26.08.2019 р., повинна бути відшкодована відповідачем. Разом з тим, відповідно до полісу № АО/ 5269572 від 16.04.2019р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн., розмір франшизи - 1 тис. грн. ПАТ «HACK «ОРАНТА» за заподіяну шкоду майну сплатило позивачу лише в передбачених межах, а саме: 99 000.00 грн. За правилами статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка страхувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 05 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди завданої унаслідок пошкодження автомобіля TOYOTA Prado д/н [NUMBER] , але відповідач відмовив у такому відшкодуванні і тому досудове врегулювання спору не можливе. Позивач вважає, що таке рішення відповідача є безпідставним, необгрунтованим та незаконним і за таких обставин заподіяна позивачу матеріальна та моральна шкода має бути стягнуто в судовому порядку. Відповідно до Звіту № 22/99.09.19 від 30 вересня 2019 р. про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу TOYOTA Prado д/н [NUMBER] , ринкова вартість КТЗ до пошкодження складає 437 843,54 грн. значення коефіцієнту фізичного зносу - 0.7000, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 867 974,33 грн., вартість матеріального збитку - 437 843, 54 (чотириста тридцять сім тисяч вісімсот сопок три гривні 54 коп. Розрахунок суми матеріальної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача. 437 843,54 грн. (ринкова вартість КТЗ до ДТП-) - 99 000.00 грн. (страхова сума) - 114 700, 98 грн. (утилізаційна вартість КТЗ після ДТП-) = 224 142.56 грн. Разом з фрашизою 224 142.56 гри. + 1 000,00 = 225 142,56 грн. Позивач вважає, що відповідач має відшкодовувати йому за заподіяні збитки унаслідок пошкодження автомобіля TOYOTA Prado д/н [NUMBER] в розмірі 225 142, 56 (двісті двадцятьп`ять тисяч сто сорок дві гривні) 56 коп. Також для складання звіту №22/99.10.19 про оцінку КТЗ за послуги експерта позивачем сплачено 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. та за послуги Укрпошти 94 (дев`яносто чотири ) гривні 70 коп. Також [PERSON] вважає, що неправомірними діями відповідача, йому також завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, які зазнано внаслідок пошкодження 25.08.2019 р. автомобіля TOYOTA Prado д/н [NUMBER] під час пригоди. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивачу довелося самостійно шукати гроші на поїздки. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та виниклого нецільового використання сімейних коштів постраждали окрім позивача і члени родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Крім цього, на тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні з дітьми. Також, до пригоди майже на всіх вихідних днях позивач із сім`єю виїжджав з міста на відпочинок після робочого тижня та у відпустку, така змога на законний відпочинок після події зникла. Розмір заподіяної моральної шкоди позивачу визначити важко, але він вважає, що відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу і його родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього що сталося з ним та членами його родини. Розмір душевних страждань оцінюється в 50 000 грн. Тому, на підставі вищевикладеного позивач [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд: Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 224 142,56 (двісті двадцять чотири тисячі сто сорок дві) гривні 56 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь, [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 2 277 (дві тисячі двісті сімдесят сім) гривень 37 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , витрати на оплату судового збору в розмірі 840, 80 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати за послуги експерта за складання звіту № 22/99.10.19 про оцінку КТЗ від 01.10.2019р. в розмірі 2500, 00 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати за послуги Укрпошти в розмірі 94 (дев`яносто чотири) гривень 70 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] підтримав, 05.03.2021 року подав до канцелярії заяву де вказав, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.238). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив в якому вказав, що не погоджується з позовною заявою [PERSON] вважає її необґрунтованою та просить відмовити в позовних вимогах [PERSON] в повному обсязі (а.с.79-83), а також про час, дату та місце судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 239). Представник третьої особи ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 85) та на виконання вимог ухвали Сквирського районного суду Київської області від 21.04.20 року надали суду копію Страхової справи (а. с. 88-142). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач 26 серпня 2019 року біля 19 години 50 хвилин [PERSON] на а/д Кременець-Біла Церква-Ржищів, керуючи автомобілем марки GEEL МК CROSS д/н [NUMBER] , допустив порушення вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху України, унаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем TOYOTA Prado д/н [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] - TOYOTA Prado д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується копією постанови Сквирського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.10). Таким чином, вина відповідача у вчинені цієї дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до копії полісу № АО/ 526 95 72 від 16.04.2019 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн., розмір франшизи - 1 тис. грн. (а.с.11) ПАТ «HACK «ОРАНТА» за заподіяну шкоду майну сплатило позивачу в передбачених межах, а саме: 99 000,00 грн. За правилами статті 1194 ЦК України особа, яка страхувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 05 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля TOYOTA Prado д/н [NUMBER] (а. с. 47), але відповідач відмовив у такому відшкодуванні. Відповідно до Звіту № 22/99.09.19 від 30 вересня 2019 р. про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу TOYOTA Prado д/н [NUMBER] , ринкова вартість КТЗ до пошкодження складає 437 843.54 грн значення коефіцієнту фізичного зносу - 0.7000, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 867 974.33 грн., вартість матеріального збитку - 437 843, 54 (чотириста тридцять сім тисяч вісімсот сопок три гривні 54 коп. (а.с.12-35). Розрахунок суми матеріальної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача. 437 843.54 грн. (ринкова вартість КТЗ до ДТП-) - 99 000.00 грн. (страхова сума) - 114 700, 98 грн. (утилізаційна вартість КТЗ після ДТП-) = 224 142.56 грн. Разом з фрашизою 224 142.56 гри. + 1 000,00 = 225 142,56 грн. Також для складання звіту №22/99.10.19 про оцінку КТЗ за послуги експерта позивачем сплачено 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп., що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера № 22/99.10.19 (а.с.35) та за послуги Укрпошти 94 (дев`яносто чотири ) гривні 70 коп. (а.с.49,51) Згідно із вимогами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15 дійшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Також, [PERSON] вважає, що неправомірними діями відповідача, йому також завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, які зазнано внаслідок пошкодження 25.08.2019 р. автомобіля TOYOTA Prado д/н [NUMBER] під час пригоди. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивачу довелося самостійно шукати гроші на поїздки. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та виниклого нецільового використання сімейних коштів постраждали окрім позивача і члени родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Крім цього, на тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні з дітьми. Також, до пригоди майже на всіх вихідних днях він із сім`єю виїжджав з міста на відпочинок після робочого тижня та у відпустку, така змога на законний відпочинок після і події зникла. Розмір заподіяної моральної шкоди позивачу визначити важко, але він вважає, що відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу і його родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього що сталося з ним та членами його родини. Розмір душевних страждань оцінює в 50 000.00 Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Отже, враховуючи характер правопорушення, ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди в наслідок ДТП, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають до задоволення, тому,

Outcome: approved