Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 21.08.2006 року між нею та відповідачем був укладений договір, згідно з яким позивачу надані в користування кредитні кошти в сумі 7900 грн. терміном до 21.08.2009 року, зі сплатою 0,0001 % річних, та з поверненням кредиту згідно з графіком. Пунктом 4.7 цього договору передбачена щомісячна сплата позичальником банку комісійної винагороди у розмірі 138,25 грн. У разі прострочення повернення кредитних ресурсів, сплати процентів та інших платежів за цим договором передбачена відповідальність у виді пені в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивач вважає, що підписавши договір на таких умовах, які суперечать чинному законодавству, відповідач ввів її в оману, порушив її права як споживача кредитних послуг та завдав збитків. Просить визнати договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину: стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в сумі 5389 грн. 63 коп. в подвійному розмірі та завдану їй моральну шкоду в сумі 13 417 грн. 89 коп. В судовому засіданні позивач свої уточнені вимоги підтримала, пояснила, що уклала даний договір, будучи введеною в оману відповідачем щодо його умов, які не були їй роз'яснені та зрозумілі. За даним договором позивачем було отримано 7 900 грн. кредиту, але ці кошти банку з об'єктивних причин своєчасно повернуті не були. В судовому порядку банк стягнув з неї заборгованість за кредитним договором, але на даний час з'ясувалося, що ще в момент укладення цього договору відповідач застосував обман: включив в договір умови, які суперечать вимогам чинного законодавства, а саме: нижчу, ніж передбачена чинними нормативними актами, відсоткову ставку за користування кредитом та нарахування пені за прострочення сплати комісійної винагороди, розмір якої також не відповідає встановленим вимогам. На даний час загальна сума завданих їй банком збитків склала 5389 грн. 63 коп., і ці збитки просить стягнути на свою користь з відповідача в подвійному розмірі в сумі 10 779 грн. 26 коп., застосувавши наслідки недійсності правочину, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 13 417 грн. 89 коп. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив суду, що позивачка добровільно уклала кредитний договір, отримала за ним кредит в загальній сумі 7 900 грн., але своєчасно не повернула. Умови договору на момент підписання позивачу були роз'яснені зрозумілі, і вона з ними погодилася. Просив відмовити в задоволенні позову по суті, а у разі визнання позовних вимог обґрунтованими, просив застосувати строки позовної давності. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що між [PERSON] та відповідачем був укладений договір, згідно з яким позивачу надані в користування кредитні кошти в сумі 7900 грн. терміном до 21.08.2009 року, зі сплатою 0,0001 % річних, та з поверненням кредиту згідно з графіком. (а.с.13). Пунктом 4.7 цього договору передбачена щомісячна сплата позичальником банку комісійної винагороди у розмірі 138,25 грн. У разі прострочення повернення кредитних ресурсів, сплати процентів та інших платежів за цим договором передбачена відповідальність у виді пені в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з договором поруки від 21.08.2006 року [PERSON] виступив поручителем за вказаним вище кредитним договором. (а.с.15). Згідно з відповіддю відповідача від 04.04.2014 року, отриманою позивачкою на своє звернення, надано роз'яснення по суті поставлених нею питань. (а.с.16). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09.10.2009 року, яке набрало законної сили та звернено на виконання, вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 13 417 грн. 89 коп. (а.с.49). Таким чином, є встановленим той факт, що [PERSON], отримавши кредит, не розрахувалась з кредитором, тобто не виконала свої зобов'язання за спірним договором. Статтею 215 ЦК України визначені підстави недійсності правочину, зокрема, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 203 ч. 3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до норми ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином та у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 230 ч. 1 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання угод недійсними", на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях іншої сторони, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" споживач має право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка особисто підписала кредитний договір на запропонованих їй умовах, засвідчила своїм особистим підписом свою згоду щодо цих умов. В судовому засіданні позивачка не заперечувала, що на той час такі умови її влаштовували, і лише нещодавно вона дізналася, що деякі із умов цього договору суперечать вимогам закону, оскільки цей факт умисно приховав від неї банк. Крім того, в подальшому дії позивачки, а саме: не відкликання нею протягом 14 днів своєї згоди на укладення договору, а також дії щодо погашення кредиту, щодо не бажання оскаржити в апеляційному порядку рішення суду, яким стягнуто заборгованість за даним договором - свідчать про те, що волевиявлення її при укладенні даного правочину було вільним, і факт введення її в оману відповідачем та застосуванням ним нечесної підприємницької практики, на думку суду, позивачем не доведений. Крім того, позов про визнання договору недійсним заявлений не з підстав його невідповідності вимогам закону в момент його укладення, а з підстав введення позивача в оману щодо його істотних умов. На думку суду, застосування в договорі низької відсоткової ставки не може вважатися порушенням прав споживача. Підстав для визнання недійсним договору суд не вбачає, та не може взяти до уваги також пояснення та доводи позивача про те, що працівники банку при укладенні нею договору ввели її в оману, не роз'яснили, на які умови вона погоджується, підписуючи даний договір. Ці доводи не підтверджуються жодним доказом та спростовуються наведеними вище та проаналізованими в судовому засіданні доказами. Таким чином, суд вважає, що позивачка не надала доказів про те, що оспорюваний договір був укладений нею під впливом обману, не довела сам факт обману та умислу в діях відповідача та не навела інших доказів, які можуть бути підставою для визнання даного договору недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed