Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

11.12.2014року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади смт. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 3-4). В судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, просить розглянути справу в його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву (а.с.35). Відповідач - Територіальна громада смт. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, представника для участі у судовому засіданні не направила, надала до суду заяву, згідно з якою просить здійснювати розгляд справи без участі представника, при цьому не заперечує проти задоволення позову (а.с. 34). Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] помер [PERSON], батько позивача, який постійно проживав в [ADDRESS] (а.с. 7, 10, 27). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складалося з житлового будинку з господарськими спорудами та земельних ділянок: для будівництва та утримання житлового будинку і господарчих споруд, розміром 0.15га, кадастровий номер 1423056400:01:000:1059; для ведення особистого присадибного господарства, розміром 0.0563га, кадастровий номер 1423056400:01:000:1060, розташованих в [ADDRESS]( а.с.11-12, 18). Право власності на нерухоме майно, підтверджується правовстановлюючими документами, а саме: договором дарування житлового будинку з господарськими спорудами, посвідченого виконкомом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області 22.09.1982року за реєстром № 106, зареєстрованого 17.11.1982року в Слов*янському бюро технічної інвентаризації за № 272-12-139 (а.с. 11-12); державним актом на право приватної власності на землю серії П-ДН № 044890, виданого Ямпільською селищною радою Краснодиманського району 01.07. 1999року (а.с.18). Спадкоємцем за законом першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] була його дружина - [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не заявляла про відмову від неї (а.с.9, 27, 33). Постанова № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р "Про судову практику у справах спадкування" п.1 зазначає, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємець за законом першої черги, згідно ст. 549 ЦК УРСР, дружина спадкодавця - [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила у володіння та управління спадковим майном, тобто відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину. Відповідно цивільного законодавства УРСР спадкоємцеві, який прийняв спадщину, спадщина належала з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Інших спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] не має. [INFO] померла [PERSON], мати позивача, яка постійно проживала в [ADDRESS] (а.с.8,10, 27). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлого будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельних ділянок, розташованих по вищевказаній адресі. Зазначене спадкове майно [PERSON] прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO], але юридично не оформила спадкові права. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є її син - [PERSON] (а.с. 10). Спадкоємець [PERSON], згідно вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України, прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], т.я. постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та 23.11.2012року подав заяву про прийняття спадщини до Краснолиманської державної нотаріальної контори (а.с. 6, 27, 33). На теперішній час [PERSON] не має можливості одержати в Краснолиманській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON], оскільки правовстановлюючи документи на спадкове майно оформлені на батька [PERSON], який помер [INFO], спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, але юридично не оформила спадкові права та померла [INFO]. Правовстановлюючи документи на ім*я [PERSON] відсутні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено поняття спадкування - це перехід прав та обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи сукупність наведених обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки зазначене не заперечує закону та інтересам сторін.

Outcome: approved