Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Представник позивача товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "КРЕДО" Концур О .В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "КРЕДО" та [PERSON] 10 липня 2014 року уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7286478, згідно якого позивач зобов`язався, у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 23 вересня 2014 року в м. Кривому Розі по вул. Сурікова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю ВАЗ 21102 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] автомобілю Москвич 2140 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю потерпілої особи заподіяно матеріальну шкоду. У відповідності до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, № 20623-КФ від 27.09.2014 року, складеного ООО Укравтоєкспертиза, розмір заподіяної шкоди автомобілю потерпілої особи склав 10135,14 грн. Згідно звіту 838-11-14Л від 18.11.2014 року, складеного ПП Бендерович І.В . сума залишків придатних до подальшого використання складає 3387,89 грн. Сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі з урахуванням визначеної Договором страхування франшизи на підставі Страхового акту № ОСГПО-1607 від 20.11.2014 року складає 5426,99 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено потерпілій особі на підставі платіжного доручення в повному розмірі. Посилаючись на пункт 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з [PERSON] на свою користь 50 % виплаченого страхового відшкодування у розмірі 2713,50 грн. Представник позивача, до зали судового засідання не з`явився, просив суд у разі неявки в судове засідання відповідача, розглядати справу у його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надав суду заперечення на позовну заяву, яке обґрунтував тим, що його цивільно-правова відповідальність не застрахована. наявний в матеріалах справи поліс АІ/7286478 є договором страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним між позивачем та третьої особою, а особисто він не вступав у жодні правовідносини з позивачем - страховиком. таким чином, він не має статусу страхувальника і відповідно позивач не мав правових підстав для виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] за шкоду, завдану ним. Крім того, він категорично не погоджується з тим розміром шкоди, завданої потерпілому, що був визначений позивачем на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу в розмірі 10135,14 грн. Оцінку шкоди було проведено з порушенням вимог закону та вона є явно завищеною. Його не було залучено до огляду транспортного засобу при визначені розміру шкоди та відповідно він не мав можливості подати свої зауваження, а тому просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених ним вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою поштового відділення "повернуто в зв`язку зі спливом строку зберігання". Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7286478 зі строком дії з 10.07.2014 року по 09.07.2015 року включно, забезпечено транспортний засіб ВАЗ 21102, реєстраційний номер [NUMBER] . Поліс укладено між страховиком - ТДВ СК «Кредо» та страхувальником - [PERSON] (а.с. 2 зворотній бік аркуша). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 23 вересня 2014, у м. Кривому Розі по вул. Сурікова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21102 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля Москвич 2140 реєстрацій номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 5 - зворотній бік аркуша). Із заявою на виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Кредо» 24.09.2014 року звернувся [PERSON] (а.с. 3) та власник пошкодженого автомобіля [PERSON] (а.с. 3 зворотній бік аркуша). Згідно страхового акту огляду колісного транспортного засобу від 25.09.2014 року та звіту про оцінку транспортного засобу Москвич 2140 реєстрацій номер [NUMBER] , розрахунку суми страхового відшкодування та калькуляції до нього, сума страхового відшкодування становить - 10135,14 грн. (а.с. 6-7, 8-23). Відповідно до платіжного доручення № 1 від 25.11.2014 року СК «Кредо» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5426,99 грн. Одержувач - [PERSON] (а.с. 27). Розглядаючи заявлені позовні вимоги суд виходить з такого. Відповідно до п.1.1. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Відповідно до п. 1.3. потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до п. 1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка. Як вбачається з поліса № АІ/7286478 яким забезпечено транспортний засіб ВАЗ 21102, реєстраційний номер [NUMBER] . Поліс укладено між страховиком - ТДВ СК «Кредо» та страхувальником - [PERSON] , який є третьою особою по справі. Також, ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно із статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Як встановлено в судовому засіданні жодних підстав, для подачі страховиком регресного позову, в даному випадку, не має, оскільки [PERSON] здійснювалося керування застрахованим автомобілем під час дії страхового полісу, він мав водійське посвідчення, ознак алкогольного (чи іншого) сп`яніння під час скоєння ДТП не виявлено, місце події самовільно не залишав, а докази неналежного технічного стану транспортного засобу, яким він керував, відсутні. Крім цього, суд не погоджується з твердженнями позивача, що йому належить право застосування вимог ст. 38.1 та зменшення на 50 відсотків розміру сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 38-1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Суд, встановивши, що відповідач не є власником транспортного засобу та страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище полісом, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем права вимоги відшкодування шкоди в порядку регресу саме з [PERSON] , як з водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки визначені статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для подання такого позову відсутні. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 листопада 2018 року по справі № 176/1505/16, та судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 31.05.2017 по справі № 357/349/16-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed