Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

04 травня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 03 грудня 2005 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області за актовим записом № 118 від 03.12.2005 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання спільної дитини, оскільки працює і має регулярний та стабільний заробіток. З лютого 2020 року відповідач перестав допомагати [PERSON] утримувати їх неповнолітню дитину. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, внаслідок чого [PERSON] опинилася у скрутному матеріальному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання доньки сторонами не досягнуто. Тому, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, оскільки опинилася у скрутному матеріальному становищі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з лютого 2020 року проживає окремо від родини, разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] . Він офіційно працює в ЕЧ-4 Запорізької дистанції електропостачання, тяглова підстанція Таврійськ, має постійний стабільний заробіток та надає по можливості матеріальну допомогу доньці. Враховуючи вимоги ст. 247 ЦПК України та ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] з [PERSON] народила двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з позивачкою, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та довідкою про місце реєстрації та проживання особи (а/с 3-4, 7-8). Син - [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований з батьком - відповідачем по справі [PERSON] , що не заперечується позивачкою та підтверджується довідкою про місце проживання та реєстрації (а/с 9). Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне та найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивачки, відповідач є працездатною особою, суд вважає, що з останнього слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки, позов задоволено, позивачку звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 840,80 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved