Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про відшкодування реальних збитків у розмірі 52718,32 грн. та моральної шкоди в розмірі 40000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 14.04.2015 [PERSON] , керуючи микроавтобусом „Тойота-Хайс" р/н [NUMBER] , на 49 км. + 600 м. автодороги „Одеса-Южний" в с.Сичавка, порушив ПДР, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем „Ситроен С4" р/н [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , під його керуванням. В результаті ДТП автомобіль позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження, а пасажири: позивач [PERSON] та малолітня донька [PERSON] , [INFO], отримали тілесні ушкодження. Ремонт автомобіля позивача проводився на СТО ФОП [PERSON] та коштував 106309 грн. Частково вартість ремонту була погашена за рахунок страхової виплати страховою компанією ПрАТ «СК Альфа Страхування», а залишок в розмірі 52718, 32 грн. був сплачений позивачем [PERSON] . Внаслідок пошкодження автомобілю позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. [PERSON] , [PERSON] та малолітня донька [PERSON] є потерпілими від правопорушення, в результаті якого їм спричинені тілесні ушкодження. Позивач [PERSON] та малолітня донька [PERSON] перенесли фізичні та моральні страждання у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача. Значний час витратили на лікування та покращення стану свого здоров`я, прикладати значні додаткові зусилля для нормалізації свого життя. Заподіяну моральну шкоду [PERSON] та малолітній доньці [PERSON] позивач [PERSON] оцінює в розмірі 30 000 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.10.2015 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 10.11.2015 клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено, витребувано від ПрАТ «СК Альфа Страхування» завірені копії матеріалів за фактом вчинення 14.04.2015 [PERSON] ДТП, а саме завірені копії страхового акту та інших матеріалів, які підтверджують розмір спричиненої автомобілю [PERSON] «Ситроен С4», державний номер [NUMBER] шкоди. 16.12.2015 в судовому засіданні представник позивачів надав письмові пояснення до позову, згідно яких він вказує, що до суду від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надійшли копії страхового акту №0733.206.15.01.01 від 03.06.2015 та розрахунок страхового відшкодування до акту. Відповідно до наданих третьою особою матеріалів: ринкова вартість автомобіля на момент страхового випадку складає 326269 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля - 106309 грн., розмір збитку - 55065,67 грн., розмір франшизи - 1690 грн., розмір страхового відшкодування - 53375, 67 грн., авансова страхова виплата - 39609,25 грн., розмір доплати після закінчення ремонту - 13766,42 грн. Страхова виплата проводилась на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 14.11.2014 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та [PERSON] . Таким чином, третьою особою ПрАТ «СК «Альфа Страхування» сплачене страхове відшкодування в загальному розмірі 53375,67 грн. яке перераховане ФОП [PERSON] , який провів відновлювальний ремонт автомобіля позивача. Позивачем [PERSON] витрачено на ремонт автомобіля 52718,32 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру ФОП [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] має право на відшкодування фактичних витрат, понесених на відновлення автомобіля в розмірі 52718, 32 грн. 16.12.2015 в судовому засіданні представник відповідача надав письмові заперечення, згідно яких вимоги позивачів є необґрунтованими та безпідставно завищеними, у зв`язку із чим не може погодитись із позовними вимогами з наступних підстав. Позивачу [PERSON] відомо, що транспортний засіб відповідача був забезпечений відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», поліс АІ/3581915 від 13.08.2014 ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». [PERSON] не звертався до страхової компанія відповідно до вимог вказаного закону. Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювана шкоди. Отже, звернення [PERSON] із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення 52718,32 гри. є передчасним та станом на 29.09.2015 безпідставним, оскільки позивач не здійснив обов`язкові дії які необхідні для одержання відшкодування збитків внаслідок участі забезпеченого транспортного засобу ТАУОТА НІ АСН номер [NUMBER] страховим полісом [NUMBER] від 13.08.2014 ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». З огляду на те, що позивач. [PERSON] , маючи право на відшкодування фактичної шкоди внаслідок ДТП не звернувся із відповідною заявою до страховика про відшкодування, вбачається що його право на відшкодування не було порушене, а відповідно право передбачене ст.3 ЦПК на звернення до суду для захисту порушеного права у [PERSON] не виникло. Сама суть порушення права полягає в неправомірній дії або бездіяльності особи щодо іншої в рамках діючого законодавства, при цьому алгоритм дій чітко визначено Законом. В даному випадку порушення права може виникнути лише тоді, коли ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не виплатить страхову суму належну до виплати за заявою [PERSON] , але виключно після звернення [PERSON] до страхової компанії відповідно до Закону із особистою заявою про виплату страхового відшкодування. А до тих пір право на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті ДТП із забезпеченим транспортним засобом не порушене. За таких же обґрунтувань є безпідставними та необґрунтованими вимоги позивачів, кожного окремо щодо відшкодування моральної шкоди. Отже у зв`язку із тим, що жоден з позивачів для отримання відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди не скористались своїм правом передбаченим ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не звернулись із відповідною заявою про страхове відшкодування, вимоги позивачів до відповідача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними, а [PERSON] є неналежним відповідачем. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову до [PERSON] як неналежного відповідача. 16.12.2015 протокольною ухвалою Южного міського суду Одеської області залучено в якості третьої особи ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Ухвалами Южного міського суду Одеської області від 20.01.2016 клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволені, витребувано від ПрАТ «СК Альфа Страхування» завірені копії матеріалів за фактом вчинення 14.04.2015 [PERSON] ДТП, а сааме: копії висновку експертного автотранспортного дослідження та платіжних документів про виплату страхового відшкодування за страховими актами №0733.206.15.01.01 від 03.06.2015, №0733.206.15.01.02 від 31.07.2015 та інші матеріали, які підтверджують розмір спричиненої автомобілю [PERSON] «Ситроен С4», державний номер [NUMBER] шкоди та витребувано від Головного управління національної поліції в Одеській області відомості про наявність транспортних засобів, які зареєстровані на ім`я відповідача. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 25.07.2016 клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено, витребувано від ПрАТ «СК Альфа Страхування» звіт оцінювача №307-04-15 від 16.04.2015, який враховувався ПрАТ «СК Альфа Страхування» при розрахунку страхового відшкодування по страховому акту №0733.206.15.01.02. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.09.2016 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано від ПрАТ «СК Альфа Страхування додатки звіту оцінювача №307-04-15 від 16.04.2015, а саме: фотофіксацію пошкодженого автомобіля на 6 аркушах, копію свідоцтва про реєстрацію та довідки про ДТП на 1 аркуші та дані сайту https://vin.su на 1 аркуші. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 01.11.2016 у задоволенні клопотання представника позивачів про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.12.2018 закрито підготовче провадження по цивільній справі за даним позовом та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, згідно якої просять справу розглядати у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що поданий експертний звіт не відповідає методиці 2003 року, фотофіксація не додана, відсутні докази реальних збитків Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що 13.04.2015 о 14:05 год., [PERSON] , керуючи автомобілем Тойота, державний номер [NUMBER] , на 49 км + 600 м а/д Одеса - Южне, не був уважним, не вибрав безпечну швидкість руху та дистанцію та допустив зіткнення з попереду рухаючимся автомобілем Сітроен, державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.3.б, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобіль позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження, а пасажири: позивач [PERSON] та малолітня донька [PERSON] , [INFO], отримали тілесні ушкодження (а.с.10-12,140). Постановою Южного міського суду Одеської області від 12.06.2015 визнано [PERSON] винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 (шість) місяців та стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 36,54 грн. (а.с.13). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08.07.2015 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Южного міського суду Одеської області від 12.06.2015 відносно [PERSON] змінено в частині призначення адміністративного стягнення та накладено на нього штраф у розмірі 425 грн., в решті постанову залишено без змін (а.с.14-15). Згідно акту виконаних робіт з технічного обслуговування №РБ-0000013 від 20.07.2015 ремонт автомобіля позивача [PERSON] проводився на СТО ФОП [PERSON] та вартість його складає 106 309 грн. (а.с.10). Транспортний засіб Сітроен, державний номер [NUMBER] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (КАСКО) №046,0489339.096 від 14.11.2014, був застрахований у ПрАТ СК «Альфа-Страхування» з страховою сумою 169000 грн., франшизою 10%, тарифом 4,16% (а.с.89). Відповідно до листа ПрАТ СК «Альфа-Страхування» від 04.06.2015 повідомлено, що ПрАТ СК «Альфа Страхування» отримала рахунок №РБ-0000092 від 30.04.15 від станції ФОП [PERSON] та гарантує виплату у розмірі 75% від розрахункової суми 39609,25 грн. до 17.06.2015 на рахунок СТО за відновлювальний ремонт вище вказаного автомобіля. Доплату у розмірі 13981,43 грн. буде перераховано на рахунок СТО протягом 10-то робочих днів з дати отримання: актів виконаних робіт підписаних зі сторони СТО та Страхувальника, чеку про сплату франшизи та фото відремонтованого авто. Франшиза за договором складає 1690,00 грн. (а.с.11). Відповідно до звіту №307-04-15 матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля Citroen C4, реєстраційний номер [NUMBER] , власник [PERSON] в результаті пошкодження при ДТП станом на 16.04.2015 становить 110918,86 грн. (а.с.157-166). Страховою компанією були складені 03.06.2015 страховий акт №0733.206.15.01.01 та розрахунок страхового відшкодування до нього за страховим випадком від 13.04.2015 про перерахування ФОП [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 39609,25 грн. згідно рахунку №РБ-0000092 від 30.04.2015 (а.с.56-57). Також страховою компанією були складені 31.07.2015 страховий акт №0733.206.15.01.02 та розрахунок страхового відшкодування до нього за страховим випадком від 13.04.2015 про перерахування ФОП [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 13766,42 грн. згідно АВР №РБ-0000013 від 20.07.2015 (а.с.58-59). Залишок в розмірі 52718,32 грн. був сплачений позивачем [PERSON] , що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №6 від 20.07.2015 (а.с.11 зв.). 13.05.2016 між ПрАТ СК «Альфа-Страхування» та відповідачем була укладена угода про прощення боргу №07333/2015 (мирова угода), відповідно до умов якої розмір матеріального збитку, спричиненого компанії складає 53375,67 грн., який перевищує ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, яка складає 50000 грн. згідно полісу №АІ / 3581915. Таким чином розмір матеріального збитку, який не відшкодовується становить 4375,67 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 1000 грн. За домовленості сторони визначили розмір відшкодування, який складає 3500 грн. 23.05.2016 відповідач сплатив дану суму страховій компанії. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01 березня 2013 року) судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (стст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріальної шкоди у розмірі 52718,32 грн. Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд дійшов до наступного висновку. За правилами частин 1 та 2 ст.1167 ЦК України відшкодуванню підлягає і моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Сам по собі факт не притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності в даному випадку. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі Постанова від 31 березня 1995 року) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Згідно ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Суд вважає, що діями відповідача були заподіяні моральні страждання позивачам, а саме, позивачі перенесли фізичні та моральні страждання у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, був порушений звичайний спосіб життя, пов`язаний з експлуатацію автомобіля, позивач був позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, а також позивач [PERSON] витрачала значний час на лікування та покращення стану свого здоров`я. Суд, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 2000 грн. та на користь [PERSON] моральна шкода в розмірі 4000 грн. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про відшкодування реальних збитків та моральної шкоди, за участю третіх осіб - ПрАТ «СК Альфа Страхування», ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» необхідно задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 52 718,32 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. та судовий збір в розмірі 1745,18 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., в іншій частині відмовити.

Outcome: partial