Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, на даний час разом не проживають. Від шлюбу у них народилося двоє дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач, як батько, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча його матеріальний стан дозволяє йому брати участь у витратах на них. Так, відповідач є працездатний, інших осіб на утриманні не має, працює на сезонних будівельних роботах за кордоном. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій формі у розмірі по 2000 гривень щомісячно і вважає, що таку можливість батько дітей має. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд до відома не поклав. До суду поступила його письмова заява згода на сплату аліментів, проте у розмірі 1000 грн. на кожну дитину. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, від спільного проживання сторін у шлюбі народилось двоє дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я та матеріальне становище, як дитини так і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення . Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітні діти проживають окремо від батька, відповідача по справі і перебувають на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, працює на будівельних роботах за кордоном, де отримує хоч і значно більшу оплату праці проте мінливу і не систематичну, тому суд вважає, що він може платити розмір аліментів значно більший від мінімального, проте не в тому розмірі, який просить позивачка. На підставі наведеного та ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial