Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

06 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у заяві та зазначила, що з 06 червня 2007 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. З грудня 2013 року вони припинили з відповідачем шлюбні стосунки. Незважаючи на те, що вони продовжують проживати в одній квартирі, займають різні кімнати, мають окремий бюджет і не ведуть сумісне господарство. Вона втратила до [PERSON] почуття любові та поваги. За наведених обставин вважає, що збереження шлюбу з [PERSON] неможливе, суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею при зверненні до суду судові витрати. На зміні її прізвища на дошлюбне „[PERSON]" не наполягає і просить залишити прізвище „[PERSON]". Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, погодившись з викладеними у ньому обставинами та поясненнями позивачки в суді. При цьому відповідач [PERSON] пояснив, що з грудня 2013 року вони з дружиною припинили шлюбні відносини. Незважаючи на те, що вони продовжують проживати в одній квартирі, займають різні кімнати, мають окремий бюджет і не ведуть сумісне господарство, за наведених обставин вважає, що збереження шлюбу з [PERSON] суперечить інтересам кожного із них, тому примирення між ними неможливе. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 червня 2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 576. Подружжя має двох неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Даний шлюб для позивачки другий, для відповідача - третій. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2013 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю, мають окремий бюджет і не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, строк, протягом якого сторони припинили шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. Приписами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За наведених обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved