Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У травні 2013 року позивач - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, за адресою: [ADDRESS] та відповідно до вимог закону зобов'язаний своєчасно щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги та квартплату. Порушуючи вимоги законодавства відповідач платежі здійснює не в повному обсязі у зв'язку з чим станом на 01 вересня 2012 року виникла заборгованість в сумі 5 802 грн. 41 коп. Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач вважає, що з відповідача також підлягає стягненню приріст інфляції, що складає 1 601 грн. 47 коп. та 3% річних у розмірі 653 грн. 37 коп. Рішенням Дебальцевського міського суду Донецької області від 23 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуг задоволені частково. З відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 212 грн.76 коп., приріст інфляції в сумі 320 грн. 56 коп. та 3% річних в сумі 167 грн. 42 коп. Вирішено питання судового збору. Із зазначеним рішенням не погодився позивач ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити. В обґрунтування скарги зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив з того, що сальдо на 01.01.2009 року в розмірі 2 848 грн. 09 коп. є прихованою заборгованістю, а відповідачем не надано її розрахунку. Проте з матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості в розмірі 5 802 грн. 41 коп. визнана відповідачем в повному обсязі, у зв'язку з чим додатковому доказуванню не підлягає. Також вважає необґрунтованим посилання суду на необхідність застосування позовної давності незалежно від заяв сторін у разі наявності заборгованості за період до 01 січня 2004 року, оскільки позовна давність щодо вказаної суми заборгованості преривалась відповідачкою періодичними платежами. Крім того, нарахування приросту інфляції та 3% річних слід здійснювати із всієї суми заборгованості, яка була заявлена на момент звернення позивача до суду, а саме - 5 802 грн. 41 коп. Відповідач [PERSON] рішення суду першої інстанції не оскаржила. У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» Чмірьова Л.С. пояснила, що розрахунок заборгованості по видам комунальних послуг станом на 01.01.2009 року у сумі 2848 грн. 09 коп. відсутній, тому позивач не може надати його суду, наполягала на доводах апеляційної скарги, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] підтвердила факт наявності у неї заборгованості станом на 01.01.2009 року у сумі 2848 грн. 09 коп. Вона періодично сплачує вартість комунальних послуг, але не в повному обсязі, заперечувала проти скарги, просила рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін , дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою Дебальцевського міського сектору ГУДМС України в Донецькій області (а.с. 12). Відповідно до нарахувань ЖКХ Миронівський ТЕС, номер особистого рахунку [NUMBER] нарахування за адресою: [ADDRESS] проводилося з 01 січня 2009 року з наявною заборгованістю (сальдо) 2 848 грн. 09 коп. Загальна сума заборгованості на 01.09.2012 року становить 5 802 грн. 41 коп. Нарахування комунальних послуг здійснювалося з урахуванням пільг відповідача за період з грудня 2010 року по травень 2011 року (а.с.7-8). Згідно довідки ЦЖКГ Миронівської ТЕС від 08.11.2013 року відповідачем сплачена заборгованість в сумі 2 741 грн. 56 коп., залишок боргу складає - 3 060 грн. 85 коп. (а.с. 33). Частково задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виключив грошову суму в розмірі 2848 грн. 09 коп., визначену позивачем як сальдо заборгованості на 01.01.2009 року, мотивуючи своє рішення тим, що ця сума є прихованою заборгованістю, а позивач не надав її розрахунок по видам комунальних послуг та за який період вина виникла. У разі наявності заборгованості за період до 01.01.2004 року, суд зобов'язаний застосувати строк позовної давності незалежно від заяв сторін. Розраховуючи інфляційні втрати та 3% річних, суд першої інстанції не бере до обрахунку заборгованість станом на 01.01.2009 року у розмірі 2848 грн. 09 коп. Проте погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов його із порушенням норм матеріального права. Статті 64, 68 ЖК України покладають на наймача житлового приміщення та членів його родини, що проживають разом з ним, обов'язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, і п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, якими передбачено оплату наданих послуг, відповідачі зобов'язані своєчасно, до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплачувати надані послуги. Однак в порушення цих вимог відповідачка отримані послуги не оплатила. Так, судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що відповідачка [PERSON] зареєстрована і проживає в квартирі [ADDRESS]. Позивач - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» надає комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в будинок, у якому розташована квартира відповідачки. Апеляційний суд перевірив довід апеляційної скарги щодо визнання відповідачем заборгованості на 01.01.2009 року у сумі 2848 грн. 09 коп. та відзначає, що [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду визнала наявність заборгованості станом на 01.01.2009 року у сумі 2848 грн. 09 коп., пояснивши, що періодично сплачує платежі, однак за браком коштів повністю погасити заборгованість не в змозі. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 11 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, якщо сторона визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК). За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Беручи до уваги наведене та з огляду на те, що в судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] визнала заборгованість, яка мала місце на 01.01.2009 року у розмірі 2848 грн. 09 коп., апеляційний суд приймає це визнання відповідачкою заявлених до неї вимог в цій частині, що звільнює позивача від доказування наявності вказаної заборгованості. Довід апеляційної скарги позивача про те, що суд неправильно застосував строк позовної давності також є обґрунтованим. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004р., перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Із справи вбачається, що в січні 2010 року відповідачка здійснила платежі, сума яких перевищувала суму нарахувань за відповідний місяць, що свідчить про визнання нею існуючої заборгованості та перериває перебіг позовної давності (а.с. 7). Висновок суду першої інстанції щодо того, що заборгованість на 01.01.2009 року у розмірі 2848 грн. 09 коп. утворилася до 01 січня 2004 року, що дало суду підставу застосувати строк позовної давності незалежно від заяв сторін, ґрунтується на припущеннях, оскільки відповідні дані в матеріалах справи відсутні. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розглядаючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув 3% річних та інфляційні нарахування, однак помилково не взяв до обрахунку суму заборгованості, що утворилася на 01.01.2009 року у розмірі 2848 грн.09 коп. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідача станом на 01вересня 2012 року становить 5 802 грн. 41 коп. Інфляційне збільшення вказаної суми боргу за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2012 року становить 1 601 грн. 47 коп.; 3% річних вказаної суми боргу за той же період становить 653 грн. 37 коп. (а.с. 6). Із довідки ЦЖКГ Миронівської ТЕС від 08 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON] оплачено основну заборгованість у сумі 2 741 грн. 56 коп., залишок боргу становить 3060 грн. 85 коп. (а.с. 33). З урахуванням викладеного, та з огляду на те, що заборгованість відповідачки частково погашена після звернення позивача до суду, стягненню підлягають залишок заборгованості у сумі 3060 грн. 85 коп., а також інфляційні втрати та 3% річних, розраховані із заборгованості у сумі 5 802 грн. 41 коп. за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2012 року у розмірі відповідно 1 601 грн. 47 коп. та 653 грн. 37 коп., як такі, що підтверджується наданими довідками-розрахунками (а.с.6-7). Відповідно до ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви в сумі 122 грн. 10 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп., всього 243 грн. 90 коп., слід стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. При зверненні з позовом до суду про стягнення заборгованості у сумі 8 057 грн. 25 коп., позивач сплатив судовий збір 122 грн. 10 коп., в той час як мав сплатити 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 229 грн. 40 коп. З огляду на це недоплачену суму 107 грн. 30 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved