Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

у січні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.09.2012 нею із відповідачем укладено договір № 13449\\370-12 (Договір № 1) про банківський строковий вклад (депозит) Ф&R "Оптіма» в іноземній валюті згідно якого покладено на депозит та передано у користування банку грошові кошти в розмірі 160000 доларів США на строк із 07.09.2012 по 12.09.2013. Відповідно до додаткової угоди № 2 від 02.09.2013 до Договору № 1 було продовжено термін дії депозиту на строк із 13.09.2013 по 18.09.2014. 03.10.2013 між нею та відповідачем укладено Договір - заявку № 15146\\370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Оптіма» на 370 днів згідно якого покладено на депозит та передано у користування банку грошові кошти в розмірі 31000 доларів США на строк із 03.10.2013 по 08.10.2014. 20.10.2014 вона звернулася до відповідача з вимогою про видачу суми вкладу у розмірі 160000 доларів США та 31000 доларів США по закінченню строку дії депозиту. На дату звернення до суду відповідач частково виконав зобов'язання і здійснив повернення частини коштів у розмірі 26000 доларів США. 05.11.2014 листом відповідач її повідомив, що банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Таким чином, позивач просить суд стягнути на її користь із відповідача грошові кошти у сумі 183221, 45 доларів США, з яких 134000 доларів США сума основного боргу по Договору № 13449\\370-12 ; 14190, 60 доларів США інфляційні нарахування; 1431, 78 доларів США - 3 % річних; 31000 доларів США - сума основного боргу по Договору - заявці № 15146\\370-12; 2318.80 доларів США - інфляційні нарахування; 280,27 доларів США - 3 % річних. В ході судового розгляду позивачем збільшено позовні вимоги відповідно до яких остання просить суд стягнути на її користь із відповідача грошові кошти у сумі 200570, 51 доларів США, з яких 134000 доларів США сума основного боргу по Договору № 13449\\370-12 ; 26880, 40 доларів США інфляційні нарахування; 2048, 55 доларів США - 3 % річних; 31000 доларів США - сума основного боргу по Договору - заявці № 15146\\370-12; 6218.60 доларів США - інфляційні нарахування; 422, 96 доларів США - 3 % річних, а також судові витрати у розмірі 7000 грн. на оплату правової допомоги. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове зсідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. З урахуванням положень частини 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а відповідач належним чином повідомлений і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: 07.09.2012 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 6 філії «Полтавське регіональне відділення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 13449\\370-12 (далі Договір №1) про банківський строковий вклад (депозит) Ф&R "Оптіма» в іноземній валюті згідно якого покладено на депозит та передано у користування банку грошові кошти в розмірі 160000 доларів США на строк із 07.09.2012 по 12.09.2013. (а.с. 8-9). 02.09.2013 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 6 філії «Полтавське регіональне відділення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 від 02.09.2013 до договору № 13449\\370-12 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&R "Оптіма» в іноземній валюті від 07.09.2012 року згідно якого було продовжено термін дії депозиту на строк із 13.09.2013 по 18.09.2014. (а.с.10). Згідно п.2.8 Договору № 1 після закінчення строку, визначеного п.1.1. цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку повертаються «Клієнту» за його вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. 03.10.2013 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 6 філії «Полтавське регіональне відділення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] та [PERSON] укладено Договір - заявку № 15146\\370-12 (Договір №2) про банківський строковий вклад (депозит) «Оптіма» на 370 днів згідно якого покладено на депозит та передано у користування банку грошові кошти в розмірі 31000 доларів США на строк із 03.10.2013 по 08.10.2014.(а.с.11). П.6 Договору № 2 узгоджено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору - Заявки, вклад повертається вкладникові у порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Позивачем надано заяви від 20.10.2013, адресовані до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно якого та вимагала від банку повернути депозитні кошти за Договором № 1 у розмірі 160000 доларів США та за Договором № 2 у розмірі 31000 доларів США (а.с.12,13). На заяву від 20.10.2015 відповідачем надано відповідь,згідно якої повернення вкладів фізичних осіб, залучених в іноземній валюті, строк розміщення яких закінчився, може здійснюватися, за наявності достатніх коштів в касі відділення частинами в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. (а.с.14 ). Позивачем не заперечується, що на дату звернення до суду відповідач частково виконав зобов'язання і здійснив повернення частини коштів у розмірі 26000 доларів США за Договором №1. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині повернення депозитних коштів в розмірі 134000 доларів США за Договором № 1 та 31000 доларів США за Договором № 2 підлягають до задоволення. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індекс інфляції (індекс споживчих цін)- це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише одиниця України - гривня, а іноземна одиниця, яка є предметом договору індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. А тому в частині стягнення інфляційних нарахувань слід відмовити, оскільки предметом договору є іноземна валюта. В частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми суд вважає за необхідне задовольнити, а саме, виходячи із розрахунку наведеного позивачем: 134000 доларів США *3 %\\100\\365\\*186 днів прострочки за період із 08.09.2014 по 23.03.2015 = 2048, 55 доларів США; 31000 доларів США *3 %\\100\\365*166 дні прострочки за період із 08.10.2014 по 23.03.2015 = 422,96 доларів США. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем при подачі позову до суду не було сплачено судовий збір на підставі п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню із відповідачів в дохід держави. Окрім цього, позивач просить суд стягнути на її користь судові витрати, витрачені нею на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Відповідно до ст.ст. 84,88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу. За нормами ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, представником позивача надано додаткову угоду до договору № 14\\2015 про надання юридичних послуг від 23.01.2015 року та квитанцію № 179\\179 про сплату 3500 грн. Як встановлено [PERSON] приймав участь у справі як представник позивача на підставі довіреності від 02.07.2014. (а.с.22), оплата послуг якого нормами ЦПК України не передбачена. Судом ухвала про допуск до участі у справі [PERSON] згідно ч.2 ст.56 ЦПК України як особи, яка надає правову допомогу, не приймалася. Окрім цього, суду не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача витрат за надання правової допомоги.

Outcome: partial