Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 135062,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 29 січня 2013 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300 грн., у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року відкрите спрощене провадження у даній справі, яку було направлено учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Ухвала суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу вручені 13.08.2020 року. Ухвала суду позивачу вручено 15.07.2020 року. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в його задоволе-нні, мотивуючи тим, що позивач не підтвердив, що на час укладення кредитного договору діяли саме такі умови та правила надання банківських послуг, які приєднані до справи і що саме такі умови надавались для ознайомлення при підписанні анкети-заяви. До того ж, надані позивачем Умови не підписані відповідачем, а тому з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, слід не вважати їх складовою Договору, і відповідно посилання відповідача на Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Крім того, вважає, що не має заборгованності по тілу кредиту, оскільки його погасила станом на 30.05.2017 троку. Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому надав обґрунтовані заперечення щодо зазначених у відзиві тверджень відповідача, зокрема, що посилання відповідача на постанову ВСУ по справі №6-16цс15 є недоречними, остання достовірно знала при підписанні анкети-заяви про приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування), заборгованість за тілом кредиту, нарахована банком, підтверджується належними та допустимими доказами - розрахунком заборгованості за договором від 29.01.2013 року, укладеним між банком та [PERSON] , а також випискою із банківського рахунку [PERSON] за вказаним договором, крім того, вважає, що банк звернувся до суду з даним позовом в межах строків позовної давності. Сторони, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи (а.с.74, 83), в судо- ве засідання не з`явились, представник позивача надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, відповідач надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та при винесенні рішення врахувати її доводи, викладені у відзиві від 15.09.2020 року. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Матеріалами справи встановлено, що 29 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір на отримання кредиту у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок (надалі - Договір). В послідуючому кредитний ліміт збільшувався до 2000 гривень (станом на 08.12.2014 року), а далі зменшувався до 1850 гривень (станом на 31.12.2014 року) та до 0грн. (станом на 21.01.2020 року). Зазначені обставини підтверджуються копіями анкети-заяви (а.с.17), витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.18), Статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк", затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 05 червня 2019 року №594 (а.с.57-58), довідки про зміну умов кредитування (а.с.15). В наданому суду розрахунку заборгованості за Договором (а.с.7-10) позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 31 березня 2020 становить 135062 гривень 84 копійки, в тому числі: 1842 гривні 74 копійки - заборгованість по тілу кредиту; 124412 гривень 35 копійок - заборгованість за відсотками; 1900 грн. - нарахована пеня; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 16407 гривень 75 копійок - штраф (процентна складова). Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами дого-вору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові нас-лідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов переконання, що вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту на суму 1842 гривні 74 копійки, є правомірною. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (су-ми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на копії анкети-заяви відповідача (а.с.17), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (надалі - Тарифи) (а.с.18), а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг (надалі-Умови) (а.с.19-49). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку передбачають можливість встановлення кредитного ліміту з використанням кредитної картки «Універсальна», збільшення встановленого кредитного ліміту, нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також пені та штрафів у разі прострочення виконання кредитних зобов`язань. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Тарифи та Умови були надані відповідачці для ознайомлення та були погоджені нею при підписанні анкети-заяви, і таких доказів суду, під час розгляду справи, надано не було. Оскільки надані позивачем Умови не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Крім того, суд зауважує на те, що відповідно до копії анкети-заяви відповідача (а.с.17) вбачається, що останній не встановлювалась конкретна сума кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про тип кредитної картки, розмір кредитного ліміту, порядок та розмір нарахування неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору. Також суд зважає на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний дого-вір від 29 січня 2013 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи те, що заява відповідача не містить інформації про те, який вид картки було отримано останнім, а також не містить обов`язку відповідача сплатити штрафи за порушення строків платежів, суд приходить до висновку, що вона не може бути належним та допустимим доказом існування заборгованості відповідача за простроченими відсотками, а також нарахування відповідачу пені, штрафів. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо тверджень відповідача про необґрунтованість вимог щодо стягнення заборгованності за тілом кредиту в сумі 1842,74 грн., суд вважає їх такими, які не відповідають дійсності, оскільки вони не підтвердженні останньою будь-якими належними та допустимими доказами, а відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором від 29.01.2013 року, укладеним між банком і [PERSON] (а.с.7-10), та випискою із банківського рахунку [PERSON] за вказаним договором (а.с.11-14), станом відповідно на 31.03.2020 року та 10.04.2020 року, наявна заборгованість відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 1842,74 грн., відповідачем вони не спростовані, і у суду відсутні підстави не довіряти наданим банком доказам. Суд звертає увагу на той факт, що оскільки погашення кредиту відповідачем відбувалось з порушенням встановлених термінів, тому коштів, які спрямовувались нею на погашення тіла кредиту, відповідно було недостатньо. Крім того, сторони підтвердили, що строк дії картки - жовтень 2017 року, отже строк позовної давності позивачем про зверненні до суду з даним позовом - 19.06.2020 року, дотримано. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов переконання про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 1842 гривні 74 копійки, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102 гривня, а тому, в порядку статті 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на суму 28 гривень 59 копійок (2102 гривні (сплачений судовий збір)х1,36 % (розмір задоволених вимог-1842,74х100:135062,84):100).

Outcome: partial