Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

05.02.2019 року [PERSON] , [PERSON] , в особі свого представника адвоката Кузнєцової Оксани Петрівни, звернулися до суду із позовом до [PERSON] , виконавчого комітету Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позивачів мотивовано тим, що [INFO] помер їх брат [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 8,960 га., кадастровий № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. За життя [PERSON] не було складено заповіту. Постановою приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Гуковим О.В. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину по Ѕ частині земельної ділянки посилаючись на те, що брат спадкодавця, [PERSON] , [INFO] , постійно на день смерті проживав з ним, а отже є таким, що прийняв спадщину, оскільки до спливу шестимісячного строку від часу відкриття спадщини не подавав заяви про відмову від неї, зазначене змушує їх звернутися до суду із позовом. В судове засідання позивачі, їх представник не з`явилися, до суду надійшли заяви, в яких позов підтримали, просили його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду, будь-яких заяв на адресу суду не подавав. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Роздольненська сільська рада із позовними вимогами погодилась повністю та клопотала про можливість судового розгляду без участі представника. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. [INFO] в смт Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області помер [PERSON] у віці 40 років, про що Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 23 числа березня місяця 2018 року складено відповідний актовий запис за №108, про що 23.03.2018 року було видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . За життя [PERSON] не було складено заповіту. Згідно довідки №526 виданої виконавчим комітетом Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 23.10.2018 року, громадянин [PERSON] дійсно був зареєстрований у [ADDRESS] , з 1977 року і на момент своєї смерті, що настала [INFO] , а/з № [NUMBER] , мав склад сім`ї: [PERSON] , брат, [INFO] . З дослідженої в судовому засіданні, наданої на запит суду, копії спадкової справи №88/2018 (номер у Спадковому реєстрі 62817503) заведеної 07.08.2018 року приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Гуковим О.В. на спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що спадщину після померлого прийняли його сестри [PERSON] та [PERSON] , шляхом подачі відповідних заяв у визначені законом строки. Будь-яких інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, поданих іншими спадкоємцями, зокрема відповідачем [PERSON] , матеріали спадкової справи не містять. Постановою приватного нотаріуса Велиокновосілківського районного нотаріального округу Гукова О.В. №34/02-31 від 29.01.2019 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] , постійно на день смерті проживав зі спадкодавцем, а отже є таким, що прийняв спадщину, адже до спливу шестимісячного строку від часу відкриття спадщини не подавав заяви про відмову від неї. Разом з тим, як вбачається з витягу з офіційного сайту Міністерства Внутрішніх справ України в розділі «Особи, які переховуються від органів влади» зазначено, що [PERSON] , [INFO] , з 19.03.2015 року був оголошений в розшук в зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності за ст. 260 КК України і місце його знаходження до теперішнього часу не відоме. Вказана інформація є актуальною як на час відкриття спадщини так і на час розгляду справи. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1223 ЦК України, встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст.. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1220 ч. 2 Цивільного Кодексу України встановлює, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. П. 1.13. Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Якщо останнє місце проживання спадкодавця було на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, нотаріусу подається відповідна заява спадкоємця. Перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з цією нормою доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Поняття "постійне проживання" не слід розуміти обмежено. Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК. Даний висновок підтверджується і наведеним вище нормативним переліком доказів постійного проживання. Жоден з доказів, навіть довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, органу місцевого самоврядування не може бути абсолютним свідченням того, що спадкоємець проживав разом із спадкодавцем безпосередньо перед його смертю. Як зазначалось вище, згідно витягу з офіційного сайту Міністерства Внутрішніх справ України в розділі «Особи, які переховуються від органів влади» зазначено, що [PERSON] , [INFO] , з 19.03.2015 року був оголошений в розшук в зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності за ст. 260 КК України і місце його знаходження до теперішнього часу не відоме. Ч. 1 ст. 293 ЦПК України встановлюється, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Ч. 2 цієї статті встановлюється, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту : родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одночасно, у відповідності до змісту статті 386 ЦК України,захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками та правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту правочину, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Враховуючи те, що спадщину у вигляді земельної ділянки після смерті [PERSON] прийняли її сестри [PERSON] та [PERSON] , факт постійного проживання зі спадкодавцем та відповідно прийняття спадщини [PERSON] спростовується його перебуванням у розшуку та відсутністю за зареєстрованим місцем проживання, в судовому засіданні встановлено правомірність звернення заявників до суду із заявленими вимогами, оскільки про це свідчать письмові докази, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved