Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

02.12.2013року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл сумісного майна. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], 12.05.2014р у судове засідання не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Представник позивача просить позов позивача задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Сумісно нажите подружжям майно розділити відповідно до другого варіанту висновку судово-технічної будівельної експертизи № 130/7 від 03.03.2014року. Відповідач [PERSON] 12.05.2014року у судове засідання не з*явився, до суду надав заяву, в якій зазначив, що вимоги позивача визнає, просить цивільну справу розглянути в його відсутності. [PERSON] не заперечує, щоб розподіл спірного сумісного нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] було проведено відповідно до другого варіанту висновку судово-технічної будівельної експертизи № 130/7 від 03.03.2014року. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з*ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 07.08.1999року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.11.2012року (а.с. 17). В період зареєстрованого шлюбу подружжю Диких були виділені земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розміром 0,15га, та для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,0194га, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на зазначені земельні ділянки - державні акти серії ДН № 070827 та серії ДН № 070826 на право власності на земельну ділянку видані Ярівською селищною радою 21.06.2004року, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.11.2013року на ім*я [PERSON]. Кадастрові номери земельних ділянок: 14230566600:01:000:0160, 14230566600:01:000:0165, відповідно (а.с. 11,13,14). На вищевказаній земельній ділянці подружжя Диких, в період зареєстрованого шлюбу, побудували житловий будинок та господарські споруди. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], видано Реєстраційною службою Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 21.11.2013року на ім*я [PERSON], зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав власності 05.11.2013року за реєстраційним номером 218987114230 (а.с. 9-10, 12). Сімейним законодавством України - статтєю 60 СК України передбачені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 69 СК України подружжя має право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" п. 23 передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Представник позивача та відповідач не заперечували, що вищезазначене нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS], подружжя Диких набули за час шлюбу, та відповідно до вимог ст. 60 СК України, вказане майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Сторони дійшли між собою згоди, та кожен з них не заперечував, щодо поділу майна: житлового будинку та земельних ділянкок, розташованих за адресою: [ADDRESS], відповідно до другого варіанту висновку судово-технічної будівельної експертизи № 130/7 від 03.03.2014року, проведеної на підставі ухвали суду від 09.12.2013року (а.с.31, 40-175). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов*язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперд встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупністі. Відповідно запропонованих сторонами варіантів поділу спільного сумісного майна у судовому засіданні не виникло заперечень. Враховуючи сукупність наведених обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги сторін, оскільки зазначене не заперечує закону та інтересам сторін.

Outcome: approved