Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України у повнолітньому віці на станом 1991 рік. В своїй заяві, [PERSON] посилається на наступні обставини. Так [PERSON] народився [INFO] у місті м. Івано- Франківськ, був документований паспортом громадянина СРСР у Первомайскому РОВД Кримської області, який згодом було втрачено, в зв`язку із чим своєчасно не здійснив отримання паспорта громадянина України, а тому на теперішній час не має документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є особи, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України станом на 13 листопад 1991 року і не були громадянами інших держав. Разом з тим, документи, які відповідно до законодавства мають бути надані до міграційної служби для здійснення процедурі підтвердження громадянства та отримання паспорту у [PERSON] відсутні. [PERSON] стверджує, що станом на 1991 рік він проживав у домі [ADDRESS] , працював у Пересувній механізованій колонні № 1. Однак документів, які підтверджують проживання заявника станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року у нього відсутні. В зв`язку з чим, заявник просить встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Івано-Франківськ, у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив обставини, які викладені в заяві. Він також пояснив, що втратив паспорт громадянина СРСР, в якому містилась відмітка з позначкою «Україна», проте паспорт громадянина України нового зразка він не оформлював. [PERSON] також пояснив, що згодом вирішив відновити паспорт, проте документів, які підтверджують його проживання на території України станом на 1991р. у нього відсутні. На теперішний час, він зареєстрований у притулку. Представники Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з`явились, проте в судове засідання подали відзив, згідно якого заперечують проти задоволення вимог, посилаючись на те, що заявник до них не звертався з відповідною заявою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті м. Івано- Франківськ. Вищевказаний підтверджується листом Івано-Франківського міського відділу ДРАЦС №1486/13.14.06-18 від 20.08.2019р. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є особи, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України станом на 13 листопад 1991 року і не були громадянами інших держав. Судом встановлено, що [PERSON] що станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року він проживав у домі [ADDRESS] , працював у Пересувній механізованій колонні № 1. Вищевказаний в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Однак документів, які підтверджують проживання заявника станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року у нього відсутні. Згідно з п. 1,2 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; Згідно з п. 8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» України», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з п. 9 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Однак в судовому засіданні встановлено, що заявник втратив паспорт громадянина СРСР, а також не має його копії. Документів, які підтверджують його проживання на території України у нього відсутні. Суд також не приймає до уваги позицію Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, що не заявляє задоволенню, оскільки вона є передчасною. Так, відповідно до імперативних приписів пп. «В» п. 8, 9 Порядку, викладеного в Указі Президента України № 215/2001 від 27.03.2001 року, заявник не може звернутися до Державної міграційної служби України або її територіальних підрозділів з заявою про підтвердження належності до громадянства (ст. 3 Закону), оскільки до заяви у додатку він має подати відповідне рішення про підтвердження факту його проживання за станом на 1991 рік (24 серпня або 13 листопада). Законом не встановлено обов`язку звернення заявника до ДМС України із неповним переліком документів, перелік яких встановлено законодавством. Суд вважає, що дана заява не стосується набуття громадянства, оскільки заявник вже на теперішній час є громадянином України в силу ст. 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки фактично постійно проживав на території України за станом на 1991 рік. При цьому набуття громадянства відбувається до положень ст.ст. 6-16 Закону України «Про громадянство України», а заявник звернувся із заявою про встановлення юридичного факту на реалізацію положень ст. 3 Закону, тобто на підтвердження громадянства, а не його набуття. Суд також не вбачає підстав для залишення заяви без розгляду, оскільки за думкою представника заінтересованої особи у спірних правовідносинах вбачається спір про право. Так, предметом заяви є встановлення юридичного факту, який має значення для заявника, при цьому у заяві відсутні будь-які майнові або немайнові вимоги до будь-яких осіб, а надання заінтересованою особою відзиву, що містить заперечення проти задоволення заяви, не свідчить про виникнення або наявність у справі спору про право. Окрім того слід зазначити, що законом не передбачено можливість встановлення юридичних фактів в адміністративно-процесуальному порядку, оскільки таке встановлення здійснюється відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу України Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для можливості реалізувати належні йому, як фізичній особі право на отримання паспорту громадянина України.

Outcome: approved