Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який уточнила під час судового розгляду, та в якому вимагає провести поділ спільного майна подружжя. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, з червня 2003 року до березня 2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу вона придбала з відповідачем нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. Крім того, за твердженням позивачки, було набуто рухоме майно оргтехніка та меблі, згідно переліку: 1) пральна машина "LG"; 2) варильна поверхня "ARISTON"; 3) духова шафа; 4) плазмовий телевізор "SAMSUNG"; 5) пилосос миючий "ZELMER"; 6) праска "ZELMER"; 7) комп'ютер "SAMSUNG"; 8) кутова кухня; 9) шафа для вітальні; 10) диван дитячий; 11) комод дитячий; 12) стіл комп'ютерний; 13) шафа-купе; 14) холодильник "LG"; 15) витяжка; 16) кондиціонер "SUPRA"; 17) кондиціонер "DEKKER"; 18) плазмовий телевізор "PHILIPS"; 19) мультиварка "REDMOND"; 20) кутовий диван; 21) комплект меблів (полка, 2 комоди, сервант та ТВ-тумба). Також, 10.07.2011 року позивачкою був укладений кредитний договір з АТ "Дельта Банк", кредитні кошти використовувалися в інтересах сім'ї. Позивачка вимагає здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, при цьому одночасно визначити порядок користування квартирою, виділивши їй кімнату № 7 площею 17,4 м2, а відповідачу кімнату № 6 площею 12,9 м2, інші приміщення залишити у спільному користуванні; з переліку рухомих речей виділити їй у власність пральну машину "LG", варильну поверхню "ARISTON" та інші речі (пп.1-13 у наведеному переліку) на загальну суму у розмірі 42500 гривень, а відповідачу інші речі (пп.14-21 у наведеному переліку) на загальну суму в 38000 гривень; при цьому відступити від принципу рівності часток подружжя, врахувавши інтереси неповнолітніх дітей, які проживають разом із позивачкою; витребувати від відповідача золоті вироби (ланцюжок та кулон) подарунок матері, якими заволодів відповідач; стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 7495 гривень, яка була сплачена позивачкою за кредитним договором після припинення шлюбних стосунків із відповідачем. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали заявлений позов, просять здійснити поділ майна згідно варіанту, визначеному у позовній заяві, відступивши від принципу рівності часток. Заявлене клопотання про проведення товарознавчої експертизи позивачка та її представник під час судового розгляду не підтримали. Відповідач та його представник [PERSON] позов визнали частково. Зокрема, відповідач та його представник не заперечують проти вимог про поділ квартири шляхом визнання права власності на 1/2 її частину за кожною із сторін, проте заперечують проти визначення порядку користування нею, запропонованого позивачкою, зазначаючи, що кімнати № 6 та № 7 не є ізольованими житловими приміщеннями, і можливість такого порядку користування не підтверджена висновками будівельно-технічної експертизи. Також відповідач та його представник вказали, що позивачкою не подано доказів щодо факту придбання в період шлюбу рухомих речей, зазначених у позовній заяві, крім того, заперечили сам факт існування частини з них, а певні речі, за їх твердженням, належать не подружжю, а дітям. Відповідач та його представник стверджують, що реально існують та були придбані у шлюбі лише 10 найменувань речей (пп.6, 8, 9, 13, 14, 16, 17, 18, 20, 21) з 21-го, запропонованого позивачкою. Відповідач та його представник запропонували суду свій варіант поділ майна, згідно якого позивачці присуджується 7 найменувань речей загальною вартістю 23500 гривень, а йому 4 найменування загальною вартістю 26000 гривень (тобто на 2500 гривень більше на користь відповідача), проте зустрічного позову з цього приводу не заявляв, хоча суд йому таку можливість роз'яснив. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Обидві сторони визнали у судовому засіданні, що спірна квартира [ADDRESS], була придбана ними за час перебування у шлюбі. Це ж вбачається з договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 17.07.2007 року (а.с.69). Таким чином, зазначена квартира є спільною сумісною власністю сторін, а тому вимоги позивачки про її поділ шляхом визнання права власності на 1/2 її частку є обґрунтованими. Разом з цим, суд не може задовольнити вимоги позивачки про визначення порядку користування квартирою, оскільки нею не надано доказів щодо реальної можливості такого порядку користування квартирою, його відповідності будівельним, санітарним та іншим нормам житлового законодавства. Суд також погоджується із запереченнями відповідача щодо невідповідності переліку майна, наданого позивачкою. Так, згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що комп'ютер "SAMSUNG" (п.7), диван, комод та комп'ютерний стіл (пп.10-12) не є спільним майном подружжя, а є майном дітей, оскільки ці речі були придбані саме для них. Суд вважає ці доводи обґрунтованими, оскільки позивачка та її представник визнали у судовому засіданні, що ці речі призначені для дітей, більш того, сама позивачка у первісних редакціях своєї позовної заяви сама зазначала, що ці речі є або дитячими, або подарунком дітям. Між тим, згідно ч.1 ст.173 СК України, батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна, а згідно ст.174 СК України, майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. Враховуючи це, суд виключає зазначені речі з переліку майна, що є власністю сторін та підлягає поділу. Суд також погоджується з доводами відповідача та його представника щодо того, що позивачка не довела належними доказами факт придбання у шлюбі та/або сам факт існування як окремих речей пральної машини "LG" (п.1), варильної поверхні "ARISTON" (п.2), духової шафи (п.3), плазмового телевізора "SAMSUNG" (п.4), миючого пилососа "ZELMER" (п.5), витяжки (п.15) та мультиварки "REDMOND" (п.19). Надані позивачкою фотографії (а.с.29-38), за своєю суттю, не підтверджують зазначених обставин, а інших доказів з цього приводу суду не надано. Також не надано суду доказів щодо обставин заволодіння відповідачем золотими виробами позивачки, про що стверджується у позовній заяві. Суд не знаходить підстав і для задоволення вимог позивачки щодо збільшення її частки у спірному майні. Так, згідно ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; згідно ч.3 тієї ж статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвиту та лікування. Позивачка та її представник не надали суду доказів, які б підтверджували наявність зазначених обставин, зокрема, що позивач ухилявся від утримання дітей, або що аліменти, які він надає на їх утримання, є недостатніми. За таких обставин суд дійшов до висновку про необхідність поділу майна подружжя в порядку, визначеному ч.1 ст.70 СК України, виходячи з принципу рівності їх часток у цьому майні. При цьому суд констатує, що жодна із сторін не надала суду жодного варіанту поділу спільного майна, виходячи саме з цього принципу, а вимагаючи присудженні собі речей із більшою вартістю жодна не виконала вимоги ч.5 ст.71 СК України, згідно яких для присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми; у разі коли кожен із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи наведене, суд здійснює поділ спільного майна шляхом визнання права власності сторін на ідеальні частки у цьому майні без його реального поділу. На підставі викладеного та

Outcome: partial