Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до комунального автотранспортного підприємства №082802 „Бердянськспецтранс", третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бердянську, в якому просив зобов'язати відповідача надати йому акт розслідування нещасного випадку, який відбувся 12.11.1986 року, та встановити факт трудового каліцтва, отриманого ним під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача. В обґрунтування позову послався на те, що 23.05.1986 року він був прийнятий на роботу в комунальне автотранспортне підприємство Бердянського горкомунгоспу (правонаступником якого є відповідач) водієм 3 класу згідно наказу №80-к від 23.05.1986 року. 12.11.1986 року, виконуючи трудові обов'язки, він рухався з м.Запоріжжя до м.Бердянська на закріпленому за ним автомобілі ЗІЛ-130, державний номер [NUMBER]. Орієнтовно о 20-30 годині, з вини [PERSON] відбулося ДТП, внаслідок якого він отримав численні тілесні ушкодження: струс мозку, переломи, великий шрам на обличчі. Вказані обставини встановленні при винесенні вироку народного суду Приморського району від 20.03.1987 року. Одразу після нещасного випадку він був доставлений до лікарні, а після проходження лікування вийшов на роботу в те ж підприємство. Незважаючи на лікування та наступне продовження трудової діяльності, стан його здоров'я після нещасного випадку був суттєво підірваний та в наступному став поступово погіршуватися. Після тривалого лікування в 2011 році йому було встановлено 3 групу інвалідності, а з 01.12.2012 року - 2 групу інвалідності. Згодом йому стало відомо, що розслідування факту нещасного випадку на виробництві, що стався з ним, проведене не було і передбачений законодавством акт розслідування нещасного випадку не складався. За результатами звернення до відповідача, йому було надано лише копію наказу №166-к від 02.12.1986 року про надання матеріальної допомоги в розмірі 50 рублів. У зв'язку з тим, що нещасний випадок, який відбувся з ним під час праці на підприємстві відповідача, не був належним чином розслідуваний та не було складено акту про нещасний випадок, його безпідставно позбавили можливості отримання соціальних пільг та виплат, надання яких пов'язане з визнанням події - нещасним випадком на виробництві, а його наслідків - трудовим каліцтвом. Відсутність цього акту не дозволяє йому звернутися до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бердянську та отримати належні йому виплати. Ухвалою суду від 14 квітня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про слухання справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бердянську за довіреністю Сташ О.В. пояснила, що позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232, у разі реорганізації підприємства, де стався нещасний випадок, розслідування проводиться його правонаступником, а в разі ліквідації - встановлення факту нещасного випадку розглядається в судовому порядку. Тобто, законодавством не передбачено встановлення факту нещасного випадку в судовому порядку в даному випадку. В разі відмови підприємства скласти акт розслідування нещасного випадку територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України видає обов'язковий для виконання припис. [PERSON] звернувся до ліквідатора підприємства, потім Держгірпромнагляд видав припис, і ліквідатором підприємства повинен був би складений акт, який не обов'язково був би пов'язаний з виробництвом. Представник третьої особи - територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області факсимільним зв'язком надіслав до суду лист від 12.05.2014 року про розгляд справи за його відсутності, а також письмові пояснення на позовну заяву, в якій послався на те, що 13.03.2014 року територіальне управління отримало від [PERSON] скаргу, в якій повідомлялося про нещасний випадок, який стався з ним 12 листопада 1986 року, а також про відмову підприємства провести розслідування нещасного випадку та скласти відповідні акти. За результатами розгляду скаргу головним державним інспектором з охорони праці Державної інспекції нагляду у агропромисловому комплексі, соціально-культурній сфері, на транспорті Бучиком М.В. 20 березня 2014 року було видано обов'язковий для виконання припис за формою Н-9 арбітражному керуючому ліквідатору КТП №082802 «Бердянськспецтранс» Смирновій С.Г. з вимогою щодо проведення розслідування нещасного випадку, який не оскаржено в судовому порядку. Процедура проведення розслідування нещасних випадків, як стався з [PERSON], визначено Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав свідчення про те, що в період з 1983 по 1987 рік він працював в комунальному автотранспортному підприємстві «Спецавтогосподарство» автоелектриком. Одного дня [PERSON] до нього підійшов і попросив перевірити електрику. Він поїхав у відрядження, а потім не повернувся, проте дату, коли це сталося, назвати суду не може. Пізніше на підприємстві стало відомо, що [PERSON] потрапив в аварію. Свідок [PERSON] дав в суді свідчення про те, що він з лютого 1986 року працював в комунальному автотранспортному підприємстві №081802 водієм на автомобілі ГАЗ-51 по 1991 рік. Восени 1986 року [PERSON] відправили у відрядження до Запоріжжя, проте на яке підприємство, не знає. Перед виїздом готували автомобіль, причеп, потім повідомили, що сталася аварія на зворотному шляху. Перед відрядженням зазвичай видається посвідчення на відрядження, шляховий листок, механік перевіряє автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював в автопідприємстві №081802 з 1976 року по 2003 рік начальником гаража, а потім змінним механіком. 12.11.1986 року [PERSON] був направлений у відрядження в м.Запоріжжя та працював по наряду в міськжилоб'єднання, яке замовило у них транспорт. Тому відрядне посвідчення повинно було видавати те підприємство, якому їхнє підприємство надавало транспортні послуги. Коли [PERSON] повертався назад, то в Приморському районі сталося ДТП, він потрапив до лікарні. На підприємстві йому надавалася матеріальна допомога. Багато чого він не пам'ятає, проте по матеріалам справи, за вироком суду була визнана винна особа. [PERSON] попросив його дати свідчення, що він працював в цьому підприємстві і що події сталися під час виконання трудових обов'язків. Чи складався на підприємстві акт про нещасний випадок, він не пам'ятає. На той час він (свідок) вже був головою профспілкового комітету, тому в комісії по розслідуванню повинен був би приймати участь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1981 по 1990 роки він працював в Спецавтогосподарстві водієм, позивач працював в другій бригаді. Про ДТП в гаражі стало відомо наступного дня. Чи виїжджав позивач до Запоріжжя сам або з постачальником, не знає. Заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, не заперечується сторонами по справі та підтверджено письмовими доказами, що позивач [PERSON] в період з 23 травня 1986 року 19.10.1987 рік працював в комунальному автотранспортному підприємстві м.Бердянська, яке з 25 червня 1984 року було перейменоване в Бердянське комунальне автотранспортне підприємство №082802, а у 1992 році - в Бердянське державне комунальне автотранспортне підприємство №082802, а нині має найменування комунальне автотранспортне підприємство №082802 «Бердянськспецтранс», як вбачається з копії довідки ліквідатора Смирнової С.Г. Згідно довідки арбітражного керуючого -ліквідатора відповідача Смирнової №01-15/163 від 25.03.2014 року, копії особової картки [PERSON], позивача згідно наказу №80 а-К від 22.05.1986 року було прийнято на роботу водієм 3 класу, 01.06.1986 року згідно наказу №87 а-К - переведено слюсарем авторемонтної майстерні, з 15.10.1986 року - переведено в гараж водієм на підставі наказу №146 -К, а 01.10.1987 року звільнений за ст.38 КЗпП України згідно наказу №92-К. За змістом вироку народного суду Приморського району Запорізької області від 20.03.1987 року, 12 листопада 1986 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин [PERSON], рухаючись на закріпленому автомобілі ЗІЛ-130, держномер [NUMBER], який належить АТП-22357 м.Бердянська, зі сторони м Запоріжжя в сторону м.Бердянська на 113 ділянці дороги, не вибравши належного режиму швидкості, допустив наїзд на стоячий з правої сторони на узбіччі автомобіль ЗІЛ-130 з причепом, держномер [NUMBER], який належить спецавтогосподарству м.Бердянська. В результаті наїзду водію автомобіля ЗІЛ-130 держномер [NUMBER] [PERSON] завдані, згідно висновку судмедекспертизи, середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Як вбачається з довідки арбітражного керуючого Смирнової №01-15/162 від 25.03.2014 року про заробітну плату позивача у 1986-1987 роках, та з копій відомостей нарахування заробітної плати за листопад-грудень 1986 року та за січень-травень 1987 року, складені бухгалтерією Бердянського комунального автотранспортного підприємства №082802, [PERSON] оплачені лікарняні листки у 1986 році: в листопаді - за 4 дні, у грудні - за 21 день; 1987 році: у лютому - за 22 дні, у березні - за 19 днів, у квітні - за 17 днів. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно до вимог ст. 171 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. За положеннями ст. 14 Закону України від 23 вересня 1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Відповідно до п.1.2 Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого постановою Президії ВЦСПС від 13 серпня 1982 року №11-6, чинного на час виникнення правовідносин, розслідуванню та обліку підлягали нещасні випадки, які сталися на території підприємства, поза територією підприємства при виконанні потерпілим трудових обов'язків, завдання адміністрації підприємства, керівника робіт, а також при слідуванні на наданому підприємством транспорті на роботу або з роботи. Розслідуванню і обліку підлягали нещасні випадки, які сталися як на протязі робочого часу, включаючи встановлені перерви, так і на протязі часу, необхідного для приведення до ладу знаряддя виробництва, одягу і перед початком роботи і по закінченні роботи, а також при виконанні робіт в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Згідно з п.2.1 вказаного Положення сам постраждалий чи очевидець повинен був повідомити свого керівника про нещасний випадок, після чого адміністрацією підприємства створюється комісія по розслідуванню нещасного випадку, яка на протязі 24 годин з'ясовує обставини та причини, за яких стався нещасний випадок, і складає акт за формою Н-1 в чотирьох екземплярах. Позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували того факту, що він не звертався до адміністрації підприємства з такою заявою, посилаючись на те, що була стала практика, що адміністрація підприємства без відповідного повідомлення створювала комісію по розслідуванню нещасних випадків на виробництві. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, лише після звернення до суду з цим позовом [PERSON] 23 листопада 2013 року направив відповідачу в особі арбітражного керуючого Смирнової С.Г. заяву про нещасний випадок з проханням надати йому акт розслідування нещасного випадку, який стався 12.11.1986 року, а якщо такий не складався, - забезпечити розслідування та складання акту відповідно до Порядку проведення розслідування нещасних випадків, професійних захворювань, аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2006 року №1232, що підтверджується копією заяви, на яку арбітражний керуючий Смирнова С.Г. листом №01-15/260 від 10.12.2013 року відповідала про неможливість проведення розслідування нещасного випадку за відсутності первинних документів по обліку робочого часу (табелів), відрядних посвідчень, наказів про відрядження за 1986 рік. Після чого 19.02.2014 року позивач звернувся до територіального управління Держгірпромнагляду у Запорізькій області із скаргою, в якій просив зобов'язати роботодавця чи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в особі відділення виконавчої дирекції Фонду у м.Бердянську провести розслідування, скласти та надати йому акт. Судом з'ясовано, підтверджувалося поясненнями представника відповідача арбітражного керуючого Смирнової С.Г. в судовому засіданні 26.03.2014 року, що їй, дійсно, головним державним інспектором Бучиком був виданий припис за формою Н-9 з вимогою проведення розслідування нещасного випадку, на який вона надасть відповідь про неможливість проведення розслідування за відсутності на підприємстві необхідних для цього документів: відрядних посвідчень, шляхових листів, табелів обліку робочого часу. 14 квітня 2014 року ліквідатор Смирнова С.Г. направила до територіального управління Держгірпромнагляду у Запорізькій області відповідну відповідь на припис №С-18/4 від 20.03.2014 року про неможливість проведення належним чином розслідування через 28 років після скоєння ДТП та за відсутності на підприємстві документів, що підтверджується копією цієї відповіді №01-15/182 від 14.04.2014 року. Судом встановлено, що у лютому 2011 року позивачу було встановлено 3 групу інвалідності - вид пенсії: загальне захворювання, а з грудня 2012 року - 2 групу інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням, що підтверджується копією долучених до позову пенсійних посвідчень. Жодної медичної документації з приводу отриманої травми, як то амбулаторної картки, позивачем суду не надано. З відповіді комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об'єднання» №51 від 03.04.2014 року вбачається, що історії хвороби за 1986 рік вилучено до знищення згідно акту від 29.08.2012 року у зв'язку з закінченням 25 річного терміну зберігання. Приморський районний суд Запорізької області також повідомив [PERSON], про те, що кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.215 КК України списана у зв'язку з закінченням строку зберігання, направивши позивачу тільки копію вироку. Щодо показань допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема [PERSON], [PERSON], які посилалися на те, що позивач був направлений до м.Запоріжжя у відрядження, то суд звертає увагу нате, що ще до їх допиту як свідків з попередженням про кримінальну відповідальність та дачі показань під присягою, їх аналогічні письмові пояснення вже були долучені до матеріалів справи самим позивачем. [PERSON] до того ж в суді зазначив, що він точно нічого не пам'ятає, але дати свідчення його попросив позивач і обставини ДТП вказані у вироку Приморського районного суду. Свідки [PERSON] та [PERSON], стверджуючи, що [PERSON] виїздив у відрядження до Запоріжжя, не могли назвати суду навіть року, коли це сталося. Тобто, показаннями свідків не було підтверджено факт направлення позивача у відрядження саме 12.11.1986 року, бухгалтерських документів в архіві підприємства не збереглося. В самому вироку не зазначені обставини перебування позивача у відрядженні. Крім цього, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 23 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 «Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку). У разі реорганізації підприємства, на якому стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться його правонаступником, у разі ліквідації підприємства встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що підприємство, на якому позивач працював, ліквідовано. Також матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження систематичного лікування захворювання, яке пов'язане з виробничою травмою, отриманою [PERSON] у 1986 році. Вимог з приводу визнання неправомірними дій відповідача, пов'язаних з відмовою проведення розслідування нещасного випадку та складання акту про нещасний випадок, відповідно до положень п.38 Порядку, позивачем не заявлялось. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed