Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

07 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що її матір'ю є [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка розміром 4,31 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Сула». Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року № 86. За життя спадкодавець заповіт не складала. Позивачка проживала разом з матір'ю за однією адресою до дня смерті, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини шляхом розпорядження речами померлої. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Сула», розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 4,31 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не з'явились, остання подала суду письмову заяву про проведення розгляду справи без її та позивачки участі, позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю. Представник відповідача - Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова Хомиченко І.М. листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільської ради. Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Державний нотаріус Бойко О.І. надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так, до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зокрема, у п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ст. 125 ЗК України. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 26 серпня 1962 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивачці після укладення шлюбу було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] мати позивачки [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7). На підставі наявної в матеріалах справи копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], [PERSON] на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року № 86 належить право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайовогого товариства закритого типу «Сула», розміром 4,31 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 8). Відповідно до довідки, виданої відділом Держземагенства у Білопільському районі Сумської області, грошова оцінка земельної частки (паю) розміром 4,31 га, розташованої на території Верхосульської сільської ради, становить 63 672 грн. (а. с. 10). З довідки, виданої виконавчим комітетом Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області від 08 травня 2015 року за № 184, вбачається, що за [PERSON], яка померла [INFO] та яка постійно і до дня смерті проживала в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області, значиться земельна ділянка (пай), яка знаходиться на території сільської ради, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 20 березня 1996 року № 86. Від імені померлої [PERSON] виконкомом Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області заповіт не посвідчувався. Спадкоємцем померлої [PERSON] є її донька [PERSON], яка до дня смерті своєї матері проживала разом з нею та спільно вели підсобне господарство, заборони та арешту на земельні ділянки не має (а. с. 9). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], держнотконторою не заводилась (а.с. 20). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай), що видавався на ім'я [PERSON], як члену сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Сула» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,31 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. На підставі вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Сула», розміром 4,31 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved