Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

10.02.2020 р. заявник [PERSON] в особі представника-адвоката Сацика В.О. звернулася до суду з вказаною заявою, у якій просила суд встановити факт, що [PERSON] , громадянка України, [INFO] , уродженка с.Долгушино Тюменської області, Росія, є за національністю «німкеня» (а.с.1,2). В обґрунтування заяви зазначила, що народилася [INFO] у с. Долгушино Викуловського району Тюменської області, РСФСР. Згідно свідоцтва про народження її батьком є [PERSON] , по національності - німець, матір`ю- [PERSON] , по національності-росіянка. Враховуючи зазначене, звернулася до відділу державної реєстрації із заявою про внесення змін до її актового запису про народження в частині зазначення національності. Однак у внесенні таких змін їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Встановлення даного факту дасть можливість відновити заявнику національність, встановити національну приналежність та підтвердити німецьке походження, а також впорядкувати документи для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.14). У судове засідання представник заявника -адвокат Сацик В.О. не з`явився, надав суду заяву, у якій просив суд справу слухати у їхню відсутність, просив заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Бориспільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надійшов лист, у якому просили розглядати справу без присутності представника відділу, проти заяви не заперечують. Дослідивши заяви, письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, [INFO] народилася [PERSON] у с.Долгушино, Тюменська область, РСФСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7), копією запису акту про народження №21 (а.с.8) та копією паспорту серії [NUMBER] (а.с.4.5). Згідно свідоцтва про народження заявниці (а.с.7), у графі «Батьки» батьком зазначено [PERSON] , національність німець, та матір`ю - [PERSON] , національність росіянка. З метою внесення змін до актового запису про народження стосовно національності, заявниця зверталася до Бориспільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ), однак внести такі зміни не є можливим, що підтверджується листом Бориспільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ) від 24 січня 2020 року за №218/21.4-44( а.с.12). Згідно ч.1 та ч.2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 10 серпня 1978 р. Медведицькою сільською радою Жирновського району Волгоградської області РСФСР вбачається, що [INFO] народився батько заявника [PERSON] , та його батьками зазначено: батько - [PERSON] , національність німець, мати - [PERSON] , національність німкеня (а.с.9). Суд звертає увагу, що українське ім`я [PERSON] (по-батькові - [PERSON] ) відповідає європейському імені « [PERSON] » (по-батькові « [PERSON] ). Подібна трансформація імені діда в документах заявника не є перешкодою для встановлення того факту, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією самою особою - батьком заявника [PERSON] . Згідно ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України №703/97-ВР від 9 грудня 1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Будь-яких даних про те, що існує спір про право, в ході судового розгляду не встановлено. Так, питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Отже, враховуючи, що відповідними документами підтверджений той факт, що батько заявниці має відношення до німецької національності, то зважаючи на передбачене ст. 11 Закону України «Про національні меншини» право заявника вільно обирати і відновлювати національність, яке залежить від волевиявлення особи і не пов`язане з обов`язковою вимогою перебування обох батьків цієї особи у одній національності, суд вважає, що є достатні підстави для встановлення факту приналежності заявниці теж до німецької національності, оскільки підтвердити такий факт шляхом внесення відповідних даних до її актового запису про народження заявника, можливості відсутні. При цьому суд враховує, що заявник визнає, що встановлення факту приналежності до німецької національності відповідає її волі та інтересам, а отже жодним чином не обмежує право заявника вільно обирати і відновлювати свою національність, яка підтверджується ї родинними зв`язками - національністю її батька, дідуся і бабусі, натомість сприятиме реалізації права заявника, в тому числі, але не виключно, отримати громадянство Німеччини, тобто матиме для неї юридичні наслідки. Крім того, зміни, які відбулись в Законодавстві України не дають можливості заявнику вирішити це питання в іншій, передбачений чинним законодавством спосіб, окрім, як в порядку, визначеному ч.2 ст. 315 ЦПК України, шляхом встановлення відповідного факту. Враховуючи, що встановлення даного факту тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для неї значення, суд вважає за необхідне задовольнити вказану заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved