Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

10.04.2017 заступник Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах Дрогобицької міської ради звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої в користь Дрогобицької міської ради ( р/р 31414544700014, 24060300 ( інші надходження), МФО 825014, ЗКПО 38007496) 1664,92 грн. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2017 кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності. Досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] у невстановлений слідством день періоду часу з 01 по 02.10.2014 шляхом представлення старшому інспектору з кадрів Стебницької міської лікарні [PERSON] , використала завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення про кваліфікаційну категорію № 3643/28/13, видане [PERSON] про те, що 01.11.2013 вона проходила атестацію в атестаційній комісії при Українській військово-медичній академії і наказом по УВМА від 01.11.2013 № 200, їй присвоєна вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Акушерство і гінекологія», що не відповідає дійсності, так як у вказаний період часу даних курсів вона не проходила, що підтверджується відповіддю з Української військово-медичної академії за № 736 від 03.08.2015. Крім цього, [PERSON] у невстановлений слідством день періоду часу з 01 по 02.01.2014, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману старшого інспектора з кадрів Стебницької міської лікарні [PERSON] щодо проходження атестації в атестаційній комісії при Українській військово-медичній академії і наказом по УВМА від 01.11.2013 № 200 щодо присвоєння їй вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «Акушерство і гінекологія», згідно завідомо підробленого документу - посвідчення про присвоєння кваліфікаційної категорії № 3643/28/13 від 01.11.2013 виданого на її ім`я, достовірно знаючи про те, що дані вказані у цьому документі є неправдивими, так як в дійсності вона дану атестацію не проходила, що підтверджується відповіддю з Української військово-медичної академії за № 736 від 03.08.2015, незважаючи на це, надала даний документ у відділ кадрів Стебницької міської лікарні, на основі чого у період часу з листопада 2013 року по лютий 2014 року вона незаконно заволоділа нарахованою їй надбавкою (доплатою) за вишу кваліфікаційну категорію на загальну суму 1664 гривень 92 копійок, чим завдала матеріальної шкоди Стебницькій міській лікарні на вказану суму. [PERSON] своїми умисними діями, використала завідомо підроблений документ, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України та своїми умисними та протиправними діями шляхом обману заволоділа чужим майном, тобто вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 190 КК України. Таким чином [PERSON] вчинила злочини, передбачені ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України. Згідно з довідкою №125 від 28.03.2016 Стебницької міської лікарні, [PERSON] зайво нараховано 1664,92 грн. Витрати, які з вини [PERSON] здійснені КП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних ними державних гарантій, що є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. 09.11.2017 від прокурора надійшли додаткові пояснення про те, що КНП « Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради понесла втрати від дій відповідача [PERSON] внаслідок кримінального правопорушення, яке перебуває у комунальній власності та фінансується з Дрогобицької міської ради. Ненадходження коштів до бюджету порушує інтереси держави, оскільки відбувається недофінансування бюджетних установ. КНП « Стебницька міська лікарня» втратила кошти від кримінального правопорушення, вчиненого саме відповідачем, що підтверджено ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 14.03.2017, яка набрала законної сили і не є реаблітуючою підставою для закриття провадження ( а.с.33-35). 19.03.2018 ухвалою суду позов було залишено без розгляду з тих підстав, що подано не тією особою ( а.с. 55-56). 16.04.2018 прокурором подано апеляційну скаргу на ухвалу про залишення позову без розгляду. 30.07.2018 постановлено ухвалу суду про залишення позову без розгляду ( а.с. 104-107). 27.08.2018 справа повернулася у провадження суду. У вступному слові прокурор Павич С.В. позовні вимоги підтримав, з мотивів, викладених у позовній заяві, додаткових пояснень. Позов просив задоволити. Відповідач, її представник [PERSON] та представник третьої особи - Юзвак І.П. в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити. Встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2017 справа №442/6974/16-к в кримінальному провадженні за №12016140110000758 від 01.04.2016 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчиненні злочини (кримінальне правопорушення), передбачене ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно неї - закрито. Цивільний позов прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави - відділу охорони здоров`я виконавчих органів Дрогобицької міської ради в особі КП «Стебницька міська лікарня» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення - залишено без розгляду ( а.с. 6-7). Вказане обвинувачення було пред`явлено у зв`язку з тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] у невстановлений слідством день періоду часу з 01 по 02.10.2014 шляхом представлення старшому інспектору з кадрів Стебницької міської лікарні [PERSON] , використала завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення про кваліфікаційну категорію № 3643/28/13, видане [PERSON] про те, що 01.11.2013 вона проходила атестацію в атестаційній комісії при Українській військово-медичній академії і наказом по УВМА від 01.11.2013 № 200, їй присвоєна вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Акушерство і гінекологія», що не відповідає дійсності, так як у вказаний період часу даних курсів вона не проходила, що підтверджується відповіддю з Української військово-медичної академії за № 736 від 03.08.2015. Крім цього, [PERSON] у невстановлений слідством день періоду часу з 01 по 02.01.2014, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману старшого інспектора з кадрів Стебницької міської лікарні [PERSON] щодо проходження атестації в атестаційній комісії при Українській військово-медичній академії і наказом по УВМА від 01.11.2013 № 200 щодо присвоєння їй вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «Акушерство і гінекологія», згідно завідомо підробленого документу - посвідчення про присвоєння кваліфікаційної категорії № 3643/28/13 від 01.11.2013 виданого на її ім`я, достовірно знаючи про те, що дані вказані у цьому документі є неправдивими, так як в дійсності вона дану атестацію не проходила, що підтверджується відповіддю з Української військово-медичної академії за № 736 від 03.08.2015, незважаючи на це, надала даний документ у відділ кадрів Стебницької міської лікарні, на основі чого у період часу з листопада 2013 року по лютий 2014 року вона незаконно заволоділа нарахованою їй надбавкою (доплатою) за вишу кваліфікаційну категорію на загальну суму 1664 гривень 92 копійок, чим завдала матеріальної шкоди Стебницькій міській лікарні на вказану суму. [PERSON] своїми умисними діями, використала завідомо підроблений документ, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 368 КК України та своїми умисними та протиправними діями шляхом обману заволоділа чужим майном, тобто вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 190 КК України. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`являти його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.6 ст.82 ЦПК України ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд враховує ту обставину, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з підстави нереабілітуючого характеру, що означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Проте, як вбачається зі змісту вищезазначеної ухвали обвинувачена [PERSON] клопотання підтримала та просила звільнити її від кримінальної відповідальності і закрити відносно неї кримінальне провадження. Вказала, що розуміє наслідки закриття провадження у справі. За роз`ясненням п.1 постанови пленуму Верховного суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. Класифікація підстав закриття кримінального провадження на нереабілітуючі та реабілітуючі є загальновизнаною та такою, яка не потребує додаткового доведення, і та, яка вільно використовується в правозастосовчій практиці. Відповідно до правових позицій Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом. Статтею 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України "Про прокуратуру"прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно ч. 3, ч. 7 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з довідкою Стебницької міської лікарні від 28.03.2016 лікар - гінеколог [PERSON] працювала по жовтень 2013 року, згідно окладу 1934 грн., що відповідає 13 тарифному розряду по першій категорії термін дії якої до 18.12.2013. Так як було представлено посвідчення про вищу категорію від 01.11.2013, їй у січні 2014 року дораховано за листопад та грудень 2013, згідно окладу 2062 грн. В березні 2014 року згідно наказу про призупинення виплати категорії їй проводиться оплата згідно окладу 1678 грн., що відповідає 11 тарифному розряду, як лікар гінеколог без категорії. Оскільки вища категорія діяла до 18.12.2013, то з 19.12.2013 їй повинна проводитися оплата за 11 тарифним розрядом -1678 грн. Сума донарахувань за листопад 2013 відображена в особовій карточці за січень 2014 та переплата становить 183,04 грн., в грудні 2013 року нараховано 1742,39 грн., сума переплати - 383,64 грн.; за січень 2014 нараховано 2948,66 грн. - переплата 549,12 грн.; за лютий 2014 року нараховано 2948,66 грн., переплата 549,12 грн. У загальному зайво нараховано 1664,92 грн. ( а.с. 12-13). Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими у відповідній частині та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому судові витрати підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Відповідач доказів звільнення його від сплати судового збору суду не надала.

Outcome: approved