Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 01.04.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: - виділити в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомості належні на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2000 року, реєстровий номер 1-4776, 35/100 частин з домоволодіння [ADDRESS] , що складається: у житловому будинку літ. "А": 4-1 коридор, площею 2,2 кв.м.; 4-2 коридор, площею 5,2 кв.м.; 4-3 житлова, площею 14,1 кв.м.; 4-4 житлова, площею 10,7 кв.м.; 4-5 туалет, площею 1,1 кв.м.; 4-6 підсобне, площею 5,8 кв.м.; 4-7 кухня, площею 10,8 кв.м.; 4-8 ванна, площею 3,1 кв.м.; 4-9 коридор, площею 10,2 кв.м.; 4-10 житлова, площею 16,6 кв.м.; І погріб, площею 3,5 кв.м.; загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м.; літ. "Е, Ж" - сарай, І мостіння, №1-3 - огорожа. - встановити порядок виконання цього рішення, згідно з яким рішення суду після набрання законної сили є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, що складається з приміщень у житловому будинку літ. "А": 4-1 коридор, площею 2,2 кв.м.; 4-2 коридор, площею 5,2 кв.м.; 4-3 житлова, площею 14,1 кв.м.; 4-4 житлова, площею 10,7 кв.м.; 4-5 туалет, площею 1,1 кв.м.; 4-6 підсобне, площею 5,8 кв.м.; 4-7 кухня, площею 10,8 кв.м.; 4-8 ванна, площею 3,1 кв.м.; 4-9 коридор, площею 10,2 кв.м.; 4-10 житлова, площею 16,6 кв.м.; І погріб, площею 3,5 кв.м.; загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м.; літ. "Е, Ж" - сарай, І мостіння, №1-3 - огорожа. Ухвалою суду від 12.04.2021 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись. 14.07.2021 року від адвоката Морозова О.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій адвокат зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Матеріали справи містять заяви відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 11.06.2021 року, в яких відповідачі просять розглянути справу за їх відсутнотсі, щодо позовних вимог вирішення питання залишають на розсуд суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить 35/100 частин домоволодіння під [ADDRESS] . Інші 65/100 частин домоволодіння належать відповідачам. Оскільки режим спільної часткової власності майна має суттєві обмеження правомочностей власника, позивач [PERSON] висловив свою волю про виділ належної йому частки, проте виділ частки у позасудовому порядку є неможливим через відсутність фактичної волі на це всіх інших співвласників, відсутності домовленості про умови та витрати у поділі майна, в зв`язку з чим позивач вважає за можливе та необхідне звернутись до суду за захистом свого права на виділ належної йому частки зі спільного майна. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори Пучковою І.А. 02.11.2000 року, за реєстровим №1-4776, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 35/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] та в цілому складається з кам`яної житлової будівлі, загальна житлова площа якої становить 171,9 кв.м., та навірних споруд: "Б" сарай, "В" сарай, "Г" сарай, "Е" сарай, "Ж" сарай, "З" сарай, "К" сарай, №1-5 огорожа, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1018 кв.м. /а.с.5/. Інша частина домоволодіння, у розмірі 65/100 частин належать відповідачам: [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 16.01.2002 року, яке зареєстроване і записано у реєстрову книгу за № 15-6637; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по ј частині кожному, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 198177826 від 29.01.2020 року. Відповідно до технічного паспорту від 10.11.2009 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН», домоволодіння [ADDRESS] в цілому складається чотирьох квартир у кам`яному будинку літ. «А», житловою площею 131,9 м2 та надвірних будівель і споруд літ.: Б, В, Г, Е, Ж, З, К - сараї, № 1-5 - огорожа, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці загальною площею 1018 м2, яка знаходиться у фактичному користуванні. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 року у справі №947/11812/20 виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомості частку [PERSON] у розмірі 22/100 частин спірного домоволодіння. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] письмово звертався до інших співвласників з заявою про своє бажання виділу належних йому 35/100 частин домоволодіння та просив надати згоду та прийняти участь у виділі шляхом укладення нотаріального договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та розподілі витрат. Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. від 15.03.2021 року № 11/01-16 на звернення [PERSON] щодо можливості поділу нерухомого майна позивачу роз`яснено, що для можливості виділення у позасудовому порядку належних позивачу 35/100 частки у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , необхідно наявність попередньої згоди усіх співвласників домоволодіння, право власності яких на відповідну частку у праві власності на об`єкт нерухомості належним чином оформлене (підтверджене). Усім співвласникам належить звернутись до відповідної установи нотаріату з метою укладення та нотаріального посвідчення договору поділу (виділу) нерухомого майна, що належить особам на праві спільної часткової власності. У разі відсутності можливості укладення зазначеного договору слід звернутись до відповідного суду для вирішення цього питання у порядку позовного провадження. Судом досліджено Висновок щодо технічної можливості виділу частки з об`єкту нерухомого майна від 27.09.2019 року №509910.36, складений КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради. З вказаного висновку вбачається, що у житловому будинку літ. "А": 4-1 коридор, площею 2,2 кв.м., 4-2 коридор, площею 5,2 кв.м., 4-3 житлова, площею 14,1 кв.м., 4-4 житлова, площею 10,7 кв.м., 4-5 туалет, площею 1,1 кв.м., 4-6 підсобне, площею 5,8 кв.м., 4-7 кухня, площею 10,8 кв.м., 4-8 ванна, площею 3,1 кв.м., 4-9 коридор, площею 10,2 кв.м., 4-10 житлова, площею 16,6 кв.м., І погріб, площею 3,5 кв.м., загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., літ. "Е,Ж" - сараї, І мостіння, №1-3 - огорожа, які становлять реальну частку. Право власності на земельну ділянку, на час видачі висновку не оформлено, загальна площа земельної ділянки 287 кв.м. Склад новоутвореного об`єкту нерухомого майна: За технічними показниками 35/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 2 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На підставі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 6, 7 постанови від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Враховуючи встановлені обставини та Висновок щодо технічної можливості виділу частки з об`єкту нерухомого майна від 27.09.2019 року №509910.36, складений КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, відповідно до якого за технічними показниками 35/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі, суд приходить до висновку, що належна [PERSON] частина домоволодіння може бути технічно виділена в окремий об`єкт нерухомості. 19.11.2020 року з метою позасудового вирішення питань виділу належної позивачу частки в спільному майні, [PERSON] направив на адресу відповідачів заяву від 19.11.2020 року про бажання виділу у натурі належної йому частки, в якій співвласникам пропонувалось надати згоду та прийняття участі у виділі належних позивачу частки, шляхом укладення нотаріального договору про виділ у натурі частки з спільного майна, про що в матеріалах справи наявні поштові квитанції про направлення рекомендованих листів. Також позивачем було здійснено відповідне оголошення в газеті "Одеські вісті" у випуску від 27.01.2021 року. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved