Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

10.01.2017р. позивач звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «ШАХТАР АГРО» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час роботи в ТОВ «ШАХТАР АГРО», 22.07.2015 року позивача було мобілізовано Павлоградським ОМВК на військову службу у збройні Сили України та звільнено у запас 15.10.2016 року на підставі Указу Президента України від 26.09.2016 року. Після демобілізації позивач приступив до виконання своїх трудових обов'язків в ТОВ «ШАХТАР АГРО». Під час знаходження у ЗСУ, позивач у період з 16.09.2015 по 15.10.2016 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції на Сході України та є учасником бойових дій. Під час роботи у відповідача, позивачу була нарахована заробітна плата з 23 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року з урахуванням сплати аліментів, згідно довідки про доходи від 28.10.2016р. № 131 - 31 297 грн.88 коп. з урахування компенсації за газ, електроенергію - 425 грн., матеріальна допомога 700грн, премія 200 грн. Заробітна плата без ПДФО у позивача склала - 31102 грн. 50 коп., з позивача було утримано 195 грн.38 коп. за вищевказаний період. Заробітна плата позивача з 01 січня 2016 року по 15 жовтня 2016 року з урахуванням сплати аліментів, згідно довідки про доходи від 28.10.2016р. №130 становила 51796,04 грн. з урахування компенсації за газ, електроенергію - 1700 грн. Заробітна плата без ПДФО у позивача склала - 43866 грн. 75 коп. З позивача було утримано 9629 грн.29 коп. за вищевказаний період. Вказує, що за п.18 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають право на пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства України. Посилаючись на главу 6 ст.63 п,п.8 Податкового кодексу України позивач стверджує, що він відноситься до окремих категорій платників податків, облік котрих передбачено розділами цього кодексу. Ввважає, що позивачу не сплачено по заробітній платі наступні суми, за період 23 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 195 грн.38 коп., з 01 січня 2016 року по 15 жовтня 2016 року - 9629 грн.29 коп.,а всього-9824 грн.67коп, які просить стягнути із відповідача. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Також подав письмові заперечення на позов від 09.03.2017 р., де зазначено, що з 16.03.2015 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було проведена позапланову перевірку додержання законодавства про працю. За результатами перевірки, відповідач отримав Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №8/4.5-4 від 20.01.2017. Перевіркою встановлено порушення вимог ст. 116, ст. 117 КЗпП України, п. 2 розділу ІІ ПКМУ № 100 та приписано забезпечити виконання вказаних вимог. Відповідно до винесеного припису відповідачу було здійснено перерахунок та виплачено Позивачу грошові кошти у розмірі 10281,89 грн. що підтверджуються платіжним дорученням від 17.01.2017року. Під час проведення позапланової перевірки не було виявлено факту неправильного нарахування ПДФО. Нарахування заробітної плати за період, що Позивач вказує у позовній заяві, було проведено наступним чином, а саме з 22.07.2015 року по 31.12.2015 року було нараховано 29972 грн. 88 коп. Ця сума в повному обсязі виплачена позивачу. Крім середньої заробітної плати мобілізованим за даний період нараховано 1325,00 грн, (425,00 грн -компенсація комунальних платежів 700,00 грн, - Матеріальна допомога. 200,00 грн. - Премія до ювілейних дат). Ці суми відшкодуванню не підлягають, тому з них було утримано ПДФО в розмірі 15%. З січня 2016 року припинено відшкодування середнього заробітку мобілізованим працівникам і тому, згідно з листом ДФСУ від 29.09.2014г. № 5655/7 / 99-99-17-03-01-17 середній заробіток мобілізованим працівникам за цей час є зарплатою на підставі того, що: 1) гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством відносяться до фонду додаткової заробітної плати, тому є об'єктом оподаткування як зарплатні виплати; 2) відсутні бюджетні призначення в держбюджеті на таку компенсацію; 3) відсутній порядок компенсації середнього заробітку мобілізованим з держбюджету. Виходячи їз зазначеного, нарахована позивачу сума заробітної плати за 2016р. підлягала оподаткуванню в повному обсязі, тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні. Перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного. Вимоги позивача ґрунтуються на помилковому тлумаченні ним п.18 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки він вважає, що він як учасник бойових дій має визначені законом пільги щодо сплати податку на доходи фізичних осіб. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" призов військовозобов'язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 08 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року за N 1275-VII (далі - Закон N 1275). Законом N 1275 внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі Кодексу законів про працю України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України, законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Статтею 119 Кодексу законів про працю України (зі змінами, внесеними Законом N 1275) передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 39 зазначеного Закону передбачено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. Судом встановлено що 22.07.2015 року позивача [PERSON] було мобілізовано Павлоградським ОМВК на військову службу у збройні Сили України та звільнено у запас (демобілізовано) 15.10.2016 року на підставі Указу Президента України від 26.09.2016 року. Після демобілізації позивач приступив до виконання своїх трудових обов'язків в ТОВ «ШАХТАР АГРО». Після мобілізації позивач у період з 16.09.2015 по 15.10.2016 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції на Сході України та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 23.02.2016р. Оскільки позивач був признаний на військову службу під час мобілізації, за ним в силу норм ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» зберігається середній заробіток за місцем роботи в ТОВ «ШАХТАР АГРО». Позивачу було нараховано заробітна плата з 23 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року з урахуванням сплати аліментів, згідно довідки про доходи від 28.10.2016р. № 131 - 31 297 грн.88 коп. з урахування компенсації за газ, електроенергію - 425 грн., матеріальна допомога 700 грн, премія 200 грн. Заробітна плата без ПДФО у Позивача склала - 31102 грн. 50 коп.(довідка 132 від 28.10.2016 р.) З доходів позивача було утримано податку на доходи фізичних осіб 195 грн.38 коп. за вищевказаний період. Позивачу була нарахована заробітна плата з 01 січня 2016 року по 15 жовтня 2016 року з урахуванням сплати аліментів, згідно довідки про доходи від 28.10.2016р. №130 - 51796,04 грн з урахування компенсації за газ, електроенергію - 1700 грн. З доходів позивача було утримано 9629 грн.29 коп. податку на доходи фізичних осіб за вищевказаний період. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 4 Податкового Кодексу України визначені основні засади податкового законодавства України. Так, підпунктом 4.1.1. пункту 4.1 ст. 4 Податкового Кодексу України визначено, як одна із основних засад - загальність оподаткування, що означає, що кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу. Пунктом 18 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3552-XII встановлено, що пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства. Проте, Податковим кодексом України та Законом України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не передбачено пільг учасникам бойових дій та прирівняним до них особам щодо ЄСВ за ставкою 22%, ПДФО за ставкою 18% та вiйськового збору за ставкою 1,5%. Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб (стаття 9 цього Кодексу). Ст.ст. 162-164 Податкового кодексу України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, в тому числі, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Пунктом 167-1 ст.167 ПК України закріплено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Крім того, п.16 1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України закріплено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, ставки, умови та порядок його нарахування і сплати, визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". П.1. ч.1. ст. вказаного закону передбачено, що базою нарахування єдиного внеску для роботодавців та найманих працівників є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі. За законом, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Згідно ч.7 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в редакції Закону України від 24.12.2015 року N 909-VIII, який набув чинності з 01.01.2016 року, не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та/або введення воєнного стану. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що з державного бюджету України відповідачу у 2016 р. (чи за 2016 р.) здійснюється відшкодування компенсаційних виплат в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тому відповідач зобов'язаний у загальному порядку виконувати покладенні на нього обов'язки податкового агента, утримувати та сплачувати до бюджету податки, зокрема податок на доходи фізичних осіб. При цьому позивач помилково ототожнює утриманий із його доходів та перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб із невиплаченою заробітною платою, що є помилковим. Суд враховує, що п.7 Порядку виплати компенсації за 2014-2015 роки підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом», затвердженого Постановою КМ України від 04.03.2015 р. № 105, визначалось, що оподаткування , нарахування і сплата єдиного соціального внеску на компенсацію проводяться відповідно до Податкового кодексу України і ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування». Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed