Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

01.04.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON]. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м .Києва від 09.11.2011 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На дату розірвання шлюбу [PERSON] виповнилося лише 2 роки та 11 місяців. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позивачка зазначає, що натомість піклування про здоров'я дитини - [PERSON], про фізичний, моральний та психологічний його розвиток здійснюється виключно позивачем самостійно, а батько хлопчика - [PERSON] не здійснює жодної участі у вихованні дитини та за всі роки життя сина [PERSON] не поцікавився ні його здоров'ям, ні успіхами у розвитку, ні справами в дитячому садочку. Позивачка вказує, що байдужість [PERSON] до виховання сина, та і навіть до його існування, призвела до того, що дитина навіть не знає хто є його біологічним батьком. Спілкування між сином та батьком відсутнє взагалі. Всі дні народження сина, такі свята, як Новий Рік, день Святого Миколая проходили, за твердженням позивача, за відсутності батька [PERSON]. Відповідно до 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Позивачка стверджує, що жодного разу жодним чином не перешкоджала спілкуванню сина та батька, а бажання спілкуватися з дитиною [PERSON] ніколи не проявляв та просто зник з життя хлопчика. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав за №1657/41/1/1 03 від 02.03.2015 року, за час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі №452, тобто з жовтня 2011року, батько ніколи не відвідував хлопчика і не з'являвся в дитячому садочку. Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у своєму висновку також засвідчує, що [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Позивачка зазначає, що жодного разу не отримала будь-якої грошової допомоги від відповідача на виховання сина. Протягом життя [PERSON] його батько участі у вихованні дитини ніяким чином не брав (не гуляв з дитиною на свіжому повітрі, не виходив на дитячі майданчики, не забирав з дитячого садка, не відвідував свята в дитячому садочку), не поцікавився чи відвідує хлопчик спортивні, музичні або інші гуртки, тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Своє право на спілкування з дитиною відповідач не бажає використовувати. Також позивачка вказує, що підтвердженням байдужості з боку відповідача до фізичного та духовного розвитку [PERSON] є письмові свідчення близьких людей позивача, зокрема хрещеної [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За наведених обставин позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. До початку судового розгляду позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Прокурор до початку судового розгляду звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 06.11.2012 року. Згідно довідки форми 3 виданої ЖРЕО - 410, [PERSON] разом із матір'ю - позивачкою у справі, проживає за адресою: [ADDRESS]. Батько - відповідач у справі, разом з позивачкою та своїм сином не проживає. З висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №1657/41/1/103 від 02.03.2015 року про позбавлення батьківських прав вбачається, що батько дитини з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріально не допомагає. За час перебування дитини в дитячому закладі, батько ніколи не відвідував хлопчика в не з'являвся. [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що засвідчує той факт, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. За таких обставин орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батька батьківських прав, у зв'язку із тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 2 та 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, тому суд, враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина у зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved