Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 07 червня 2017 рокузвернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок (загальною площею - 57,30 кв.м., житловою площею - 31,10 кв.м.) з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] Посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначений будинок. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчені 29 жовтня 1997 року секретарем Дем'янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, відповідно до якого він заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Позивач у встановлений законом строк прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу. Інший спадкоємець за заповітом та законом - [PERSON] - відмовилася від своєї частки у спадщині, подавши відповідну заяву нотаріусу. 31 січня 2017 року нотаріусом Переяслав-Хмельницької нотаріальної контори на ім'я позивача було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак 23 травня 2017 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Факт володіння померлим [PERSON] вищезазначеним будинком підтверджує випискою з погосподарської книги Дем'янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 5 за 2016-2020 роки; копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] довідкою про вартість будинковолодіння № 1252 від 15 серпня 2016 року. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією заповіту, посвідченого 29 жовтня 1997 року секретарем Дем'янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області ( зареєстрований за № 25); копією свідоцтва про своє народження; копією свого паспорта; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Дем'янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в судове засідання не з"явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. Відповідно до вимог п.2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив державної реєстрації права на майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.3 ст.3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що не здійснення спадкодавцем [PERSON] державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємця [PERSON] права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. В силу ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.130 ЦПК України, для врегулювання спору до судового розгляду суд з"ясовує, зокрема, чи визнає позов відповідач. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. В силу ч.4 ст.174 цього Кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі п. 4 ст. 130 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1218, 1225, 1235, 1236, 1261 ЦК України,

Outcome: approved