Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

08.12.2017 року представник позивача звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що матері позивача - [PERSON], яка померла [INFO], на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті матері позивач, у встановлений законодавством строк, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. На теперішній час виникла необхідність продати вищевказаний будинок, але оригінал свідоцтва про право на спадщину втрачений. Другий примірник свідоцтва, який знаходився у нотаріальній конторі, переданий до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній державній владі території. Тому просив визнати за ним право власності на спадщину за законом - житловий будинок [ADDRESS]. Представник позивача за довіреністю [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження позивача встановлено, що він є сином [PERSON] (а.с.13). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Волноваським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області [INFO], встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в місті Волновасі Донецької області, актовий запис №179 (а.с.20). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Статтею 1218 Цивільного кодексу (далі ЦК) України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1997 року встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], яке складається з будинку [ADDRESS] є її син - позивач [PERSON] (а.с.10). З довідки заступника начальника комунального підприємства «Волноваське бюро технічної інвентаризації» від 08.08.2017 року за №857 встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1997 року за ним зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12). З довідки-характеристики від 13.11.2017 року №1339 та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок також вбачається, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.14-19). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.328, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: approved