Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки «Toyota Land Cruser», 2005 року випуску, номер кузову [NUMBER], стягнути з відповідача компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя у розмірі 183 000 грн. та судовий збір в сумі 1 830 грн. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2001 р. Шлюб було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2010 року, на підставі якого отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Попередньо вона зверталася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про поділ майна подружжя та переведення обов»язків по договору кредиту, розірвання договору іпотеки, в якому серед спільного майна подружжя зазначала три автомобілі та причіп. В ході розгляду вказаної справи судом було встановлено, що автомобіль Toyota Land Cruser було продано відповідачем відповідно до біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22 жовтня 2009 року, тому суд прийшов до висновку, що спірний автомобіль вибув на час поділу майна з володіння сторін у справі та підлягав виключенню з переліку майна. Оскільки відповідач при розгляді вказаної справи про поділ майна подружжя в судовому засіданні визнав ту обставину, що він відчужив автомобіль Toyota Land Cruser без її згоди, вона звернулась до Дніпровського районного суду м. Києві з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, припинення права власності нового власника на автомобіль та зобов»язання його повернути автомобіль у спільну власність [PERSON] та [PERSON] За результатами розгляду даної справи рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2012 року договір купівлі-продажу автомобіля від 22.10.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним, припинено право власності [PERSON] на автомобіль Toyota Land Cruser, зобов»язанно [PERSON] повернути автомобіль Toyota Land Cruser у спільну власність [PERSON] та [PERSON] Відповідачем було подано зустрічний позов до [PERSON], у якому просить визнати за ним та за відповідачкою право власності по ?? частині за кожним на автомобіль марки «Toyota Land Cruser», 2005 р.в., номер кузова [NUMBER] (а.с. 49-51). Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що автомобіль є неподільною річчю, він не порушував питання про припинення права власності на частку у спільному майні, кошти на депозитний рахунок суду не внесено, тому слід без поділу майна в натурі лише визначити ідеальні частки подружжя в цілому майні та встановити режим спільної часткової власності на спірний транспортний засіб. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2013 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя об"єднані в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с. 55). Також ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2013 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за обома позовами [PERSON] (а.с. 54). В ході розгляду справи після проведення судової експертизи по визначенню вартості транспортного засобу позивачкою за первісним позовом було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої в частині стягнення коштів просить стягнути з відповідача компенсацію вартості її частки у спільному майні подружжя у розмірі 105 338 грн. 10 коп. (а.с. 112). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала первісний позов з підстав, викладених у заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] просила задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представників сторін за первісним та зустрічним позовом, експерта, дослідивши матеріли справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2001 р. по 05 жовтня 2010 року (копії свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с. 7, 9). В період шлюбу на підставі біржової угоди № 543521 від 18.04.2006 року було придбано автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 4.2», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Даний автомобіль було зареєстровано в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві за реєстраційним номером [NUMBER] та 18.04.2006 року МРЕВ-7 на ім»я [PERSON] видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з правом керування [PERSON] (а.с. 39, 40 зв.). Поділ майна сторін по справі, як подружжя, здійснено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2011 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2012 року (а.с. 18-25). При цьому спірний автомобіль Toyota Land Cruiser судом був виключений із переліку майна подружжя, що було об»єктом поділу, оскільки на час поділу вибув із володіння сторін у справі, так як був проданий [PERSON] відповідно до Біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу від 22 жовтня 2009 року. Позивачка [PERSON] також зверталась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] і [PERSON], треті особи Українська товарна біржа, Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та витребування майна. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2012 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 14-16). За результатами розгляду апеляційної скарги позивачки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2012 року скасоване та ухвалене нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], від 22 жовтня 2009 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] і зареєстрований Українською товарною біржею за № 1102; припинено право власності [PERSON] на автомобіль марки Toyota Land Cruser; зобов»язанно [PERSON] повернути автомобіль Toyota Land Cruser [PERSON]; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 100 грн. компенсації вартості автомобіля Toyota Land Cruiser та з відповідачів на користь позивачки стягнуто судові витрати (а.с. 26-29). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи вищевикладене, наявні у справі докази та беручи до уваги, що спірне майно сторін по справі, яким є автомобіль, являється неподільною річчю, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2012 року зобов»язано [PERSON] спірний транспортний засіб повернути [PERSON], автомобіль до відчуження знаходиться у користуванні відповідача за первісним позовом, суд вважає за доцільне визнати за [PERSON] право власності на даний автомобіль Toyota Land Cruiser в порядку поділу майна подружжя та стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію 12 частки вартості зазначеного транспортного засобу. За клопотанням представника позивачки за первісним позовом ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 року була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с. 96, 97). За висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.08.2013 року середньоринкова грошова вартість транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», 2005 року випуску на день проведення експертизи становить 210 676 грн. 20 коп. (а.с. 102-104). Заперечення представника [PERSON] з посиланням на те, що дійсна ринкова вартість спірного автомобіля може суттєво відрізнятися від визначеної експертами суми оцінки з урахуванням його фізичного та технічного стану і сума 210 676 грн. 20 коп. є значно завищеною та такою, що не відповідає дійсності, суд прийняти до уваги не може, оскільки в підтвердження даних доводів доказів суду не надано, спірний автомобіль для огляду експертам не надавався. Також не ґрунтуються на нормах чинного законодавства доводи зустрічного позову про те, що автомобіль підлягає поділу лише шляхом визначення ідеальних часток подружжя в цілому майні і встановлення режиму спільної часткової власності на транспортний засіб, оскільки [PERSON] не заявляються вимоги про припинення права іншого співвласника [PERSON] на частку у спільному майні та у зв»язку з цим кошти на депозитний рахунок суду не внесені, як того вимагає ст. 365 ЦК України, ч. 5 ст. 71 СК України, виходячи з наступного. За вимогою ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, ч. 4 ст. 71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Отже, закон вимагає згоду на припинення права на частку у спільному майні подружжя саме по відношенню до нерухомого майна, однак, предметом спору є транспортний засіб, тому посилання позивача за зустрічним позовом на ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України є безпідставними. Враховуючи викладене, зі [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути грошову компенсацію вартості 12 частки автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], в сумі 105 338 грн. 10 коп., виходячи із оцінки транспортного засобу, складеної за експертним висновком. Зустрічний позов задовленню не підлягає. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в межах задоволених вимог, а саме в сумі 1 053 грн. 38 коп.

Outcome: approved