Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

12 липня 2021 року з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 серпня 2020 року у Центральному районному у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерстваюстиції (м.Одеса), зареєстрували шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, часто виникають спори та сварки, що призвело до втрати один до одного почуття любові та поваги. З грудня 2020 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, судові витрати з відповідача не стягувати, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 21 серпня 2020 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 397); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 21 серпня 2020 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 37). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені за непорозумінь у сім`ї, втрати почуття любові та поваги один до одного; з грудня 2020 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства; відповідач відмовляється посвідчити розірвання шлюбу через органи РАЦС. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На прохання позивачки суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved