Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

10.10.2019 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь компенсації різниці вартості спільного сумісного майна подружжя в сумі 164 000 грн, судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. 09.12.2019 р в підготовчому засіданні позивачка подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просить визнати 55/100 житлового будинку [ADDRESS] та автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , спільним сумісним майном подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, що складається з 55/100 житлового будинку [ADDRESS] та автомобіля марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; поділити спільне майно подружжя та виділити їй 55/100 житлового будинку [ADDRESS] вартістю 229 000 грн, а відповідачу виділити автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 100 000 грн з виплатою для відповідача компенсації різниці вартості спільного майна подружжя в сумі 64 500 грн; стягнути з відповідача в її користь витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу. 24.01.2020 р в підготовчому засіданні позивачка знову подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просить визнати 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , спільним сумісним майном подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, що складається з 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 50 000 грн, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В позовній заяві від 24.01.2020 р та в судовому засіданні позивачка [PERSON] і її представник адвокат Жилюк О.В. пояснили, що з 22.09.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 08.10.2018 року розірваний. В шлюбі мають неповнолітнього сина - [PERSON] , 2003 року народження, який проживає з позивачкою. За час перебування у шлюбі сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] вартістю 229 000 грн на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2005 р, в якому покупцем вказаний відповідач; автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 100 000 грн, який куплений у 2015 році та зареєстрований на відповідача. Загальна вартість майна становить 329 000 грн. Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання з відповідачем, все майно, в тому числі і предмети домашнього вжитку, залишились у користуванні відповідача. З метою приховування майна від розподілу, в період, коли сторони спільно не проживали і не вели спільне господарство, а саме -14.08.2018 р, без погодження з позивачкою відповідач продав автомобіль марки "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , для дружини свого брата - [PERSON] . Отже, спірний автомобіль був відчужений відповідачем в період шлюбу, але без відома та згоди позивачки. Автомобіль марки "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, є цінним майном та неподільною річчю. Тому відповдно до ст. 65 СК України згода іншого із подружжя на його відчуження повинна надаватись письмово. Кошти, отримані від продажу автомобіля, відповідач витратив не в інтересах сім`ї, а у власних інтересах. За таких обставин просять стягнути з відповідача на користь позивачки вартість належної їй 1/2 частки автомобіля, що становить 50 000 грн. На підставі викладеного просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у письмових заявах до суду та в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, що складається з 55/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Але автомобіль "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний за кошти його матері і перебував у його тимчасовому користуванні. Тому вважає, що цей автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя і вимоги позивачки про виплату їй компенсації вартості 1/2 частки автомобіля є безпідставними. В судове засідання відповідач не з`явився і не повідомив про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та стверджується рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 08.11.2018 р (а.с.4-5), що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2003 року. Шлюб розірваний судом 08.10.2018 р. за позовом [PERSON] , поданим до суду 21.08.2018 року. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК УКраїни, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідач [PERSON] є власником 55/100 частин будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу р/н 2813 від 27.05.2005 р (а.с.12-16) . Інвентаризаційна вартість 55/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 03.05.2019 року складає 299 025 грн, що стверджується Довідкою КП "Славутське бюро технічної інвентаризації" від 03 травня 2019 р № 145 (а.с.17). З наведеного вбачається, що 55/100 частин будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] купив у період шлюбу з позивачкою, а отже , відповідно до ст. 60 СК України, належить їм на праві спільної сумісної власності. Сторони вказану обставину не заперечують. З інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 28 грудня 2019 року № 31/22/5-1121, наданої Територіальним сервісним центром 6845 РСЦ МВС в Хмельницькій області, слідує, що відповідач [PERSON] набув у власність на підставі Довідки-рахунку ААВ 547265 від 17.10.2013 р автомобіль "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.55). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що означає, що а ні дружина, а ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком,як проце вказано у Постанові ВС від 05 вересня 2018 року у справі № 337/804/16-ц. Оскільки, автомобіль "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачкою, то відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Пояснення відповідача в підготовчому засіданні та в письмових поясненнях про те, що спірний автомобіль був придбаний іншою особою, а саме його матір`ю, яка перебуває на заробітках закордоном, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Заперечення відповідача та його твердження про те, що автомобіль "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , знаходився в його тимчасовому користуванні спростовуються Інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим ВРЕР ДАІ м. Нетішин УМВС України в Хмельницькій області від 17.10.2013 р, в якому вказано, що власником автомобіля "SKODA FABIA" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , житель [ADDRESS] (а.с.108 зворот), Договором купівлі-продажу 6845/2018/1062779 транспортного засобу від 14.08.2018 р, з якого вбачається, що [PERSON] , як власник, продав для [PERSON] вказаний автомобіль (а.с.105). Досліджені та проаналізовані докази дають підстави для висновку, що автомобіль був придбаний у період перебування позивачаки та відповідача у шлюбі, тобто належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Таким чином, спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а презумпція спільності майна, набутого за час шлюбу, встановлена законом і діє, поки інша сторона її не спростує. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтями 70, 71 СК України встановлено, що за загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, що складається з 55/100 житлового будинку [ADDRESS] , а також просить визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 50000 грн. Станом на 03.05.2019 р інвентаризаційна вартість 55/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] складає 299 025 грн, що стверджується Довідкою КП "Славутське БТІ" від 03.05.2019 р № 145 (а.с.17) та сторонами не оспорюється. Проаналізувавши інформацію з інтернетсайтів по продажу легкових автомобілів "Skoda Fabia" 2004 року випуску (а.с.82-89), позивач та її представник визначили вартість спірного автомобіля "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в сумі 100 000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 6845/2018/1062779 від 14.08.2018 року, згідно якого [PERSON] продав в користь [PERSON] автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , за 7000 гривень (а.с. 105). 07 грудня 2019 року [PERSON] , в особі [PERSON] , продала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 6845/2019/1811416 від 07.12.2019 року автомобіль марки "Skoda Fabia" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , за 80 000 грн (а.с. 110). Проаналізувавши наведені докази, суд знаходить найбільш об`єктивними відомості про вартість спірного автомобіля, вказані у Договорі купівлі-продажу транспортного засобу 6845/2019/1811416 від 07.12.2019 року, а саме 80 000 грн. Позивачка пояснила, що згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме - спірного автомобіля, а ні в усній, а ні в письмовій формі не давала, про його відчуження дізналась під час підготовчого провадження у справі, тому змінювала позовні вимоги. Згідно зі ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Відповідач здійснив відчуження автомобіля проти волі позивачки, оскільки вона не надавала йому письмової згоди на продаж автомобіля, як це вимагають положення ст. 65 СК України. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів відповідача щодо обізнаності та згоди позивачки на відчуження 14 серпня 2018 р спільного майна. Доводи відповідача спростовуються також тим фактом, що 21 серпня 2018 р (через шість днів) позивачка звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу та вказала, що спільне господарство з відповідачем не веде, подружніх стосунків не підтримує, але спору про майно не має. Вказані обставини встановлені також рішенням суду від 08 жовтня 2018 р про розірвання шлюбу (а.с.4-5). Крім того, відповідач не надав доказів, що вчинив продаж автомобіля в інтересах сім`ї чи /або на її потреби. Враховуючи, що продаж автомобіля відбувся в той час, коли подружжя фактично було на стадії розлучення, то суд знаходить обгрунтованими твердження позивачки про те, що вона не знала про продаж відповідачем належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля та не отримувала кошти за нього. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Тому, оскільки відповідач самостійно розпорядився автомобілем, незважаючи на необхідність отримати відповідно до положень ст. 65 Сімейного Кодексу України письмову згоду позивачки на відчуження такого майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не в інтересах сім`ї, то вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, а позивач має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля "Skoda Fabia" 2004 року випуску, що становить 40 000 грн, оскільки спірний автомобіль набутий сторонами за час перебування їх у шлюбі та відчужений відповідачем без згоди позивачки, чим порушено право власності останньої. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача в користь позивачки витрат на правову допомогу, то суд враховує, що жодних належних та допустимих доказів про те, що позивачка такі витрати понесла, суду не надано. Тому підстав для стягнення витрат на правничу допомогу не вбачається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial