Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

12 лютого 2019 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва до відповідача з позовною заявою, в якій просить здійснити поділ майна подружжя таким чином: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та припинити право [PERSON] на його частку у праві спільної власності на вказану вище квартиру зі стягненням відповідної грошової компенсації в розмірі 1/2 частки вартості квартири з неї на користь відповідача за умови попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 25.02.1995 р. перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбали вищевказане майно. Ухвалою суду від 23.05.2019 р. було надано дозвіл ТУ ДСА України в Миколаївській області прийняти на депозитний рахунок в забезпечення позову від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) [NUMBER] (сімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп. на ім`я отримувача - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує та визнає та згоден на отримання коштів грошової компенсації вартості його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у сумі 75650,00 грн., розміщених на депозитному рахунку в ТУ ДСА України в Миколаївській області згідно ухвали суду від 23 травня 2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1995 року. В період перебування в шлюбі, за спільні кошти було набуто спірне майно - придбана квартира [ADDRESS] , вартість якої становила 10152 грн., що підверджується договором ТБ "НЕРУХОМІСТЬ - САНГАЙ" №381 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.10.1997 р. укладеним між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем та зареємтрованого в БТІ від 16.10.1997 р. Згідно звіту з незалежної оцінки майна у вигляді 2-х кімнатної квартири на 7-му поверсі 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] станом на 25 січня 2019 р. оціночна (ринкова) вартість вищевказаного майна складає: 151300 грн. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до обєктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя Згідност. 63 СК Українидружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч.ч.2-4 ст. 65 Сімейного Кодексу України, при укладеннідоговорів одниміз подружжявважається,що віндіє зазгодою другогоз подружжя.Дружина,чоловік маєправо назвернення досуду зпозовом провизнання договорунедійсним яктакого,що укладенийдругим ізподружжя безїї,його згоди,якщо цейдоговір виходитьза межідрібного побутового. Дляукладення одниміз подружжядоговорів,які потребуютьнотаріального посвідченняі (або)державної реєстрації,а такождоговорів стосовноцінного майна,згода другогоз подружжямає бутиподана письмово. Згодана укладеннядоговору,який потребуєнотаріального посвідченняі (або)державної реєстрації,має бутинотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна наявність хоча б однієї умови , при цьому суттєвим обмеженням примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова - воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивач надав квитанцію від 27.05.2019 р № 0.0.1366314818.1 на підтвердження внесення коштів на депозитний рахунок суду ТУ ДСА України в Миколаївській області у сумі 75650 грн. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позорву та підтверджену позивачем можливість отримання ним компенсації за належеу йому частку у праві спільної часткової власності, що свідчить про відсутність порушення його прав, у відповідності до ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved