Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

12 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну особу щомісячно. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання дитини. Ухвалою суду від 06.07.2020 відкрито провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 23.07.2020 надійшов відзив на позов в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач перешкоджає відповідачу забирати дитину для проживання разом із матір`ю, а також вказує, що надає в добровільному порядку допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечила, посилаючись на ті ж обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є позивач та відповідач в даній справі, що вбачається зі Свідоцтва про народження [PERSON] . Відтак, саме на сторони в даній справі як на батьків покладено обов`язок по утриманню малолітньої [PERSON] . Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З довідки ПП "ЖЕД-1" від 11.06.2020 вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] . Як у поданому відзиві так і в судовому засіданні відповідач по суті визнає, що дитина з нею не проживає. З довідки про доходи вбачається, що позивач працює вчителем та отримує доход у вигляді заробітної плати (за період березень - серпень 2020 року в загальній сумі 83544 грн. 69 коп.). Відповідач в судовому засіданні вказала, що офіційно вона не працевлаштована, однак, має заощадження, перебувала на заробітках за кордоном в Чеській Республіці. Суд відхиляє доводи відповідача щодо спору між батьками відносно місця проживання дитини як неспроможні, оскільки бажання матері, щоб дитина проживала разом з нею, не звільняє її від обов`язку утримувати дитину допоки остання проживає разом із батьком. Доказів надання відповідачем коштів на утримання дитини в добровільному порядку надано не було. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В межах досліджених доказів суд приходить до висновку, що покладення на відповідача обов`язку щодо сплати аліментів в розмірі ј частини від усіх видів її заробітку (доходу) на одну малолітню дитину не є обтяжливим, відповідає засадам розумності та добросовісності. Абзац другий частини другої статті 182 СК України визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову.

Outcome: approved