Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернулась із даним позовом до суду та просить стягнути з Національною історико-етнографічного заповідника „Переяслав" матеріальну допомогу на поховання у сумі 4134 грн., розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день виплати, відповідно до наказу НІЕЗ «Переяслав» від 19 травня 2015 року № 43-ОС «Про надання матеріальної допомоги [PERSON].» та умов колективного договору; стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошову компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 11000 грн. 00 коп. та покласти на відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що невиконання відповідачем наказу НІЕЗ «Переяслав» від 19 травня 2015 № 43-ОС «Про надання матеріальної допомоги [PERSON].» та ігнорування звернень позивача порушило її право на отримання матеріальної допомоги пов'язаною із похованням близьких родичів та спричинило моральну шкоду. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Свою позицію [PERSON]. обґрунтував тим, що відповідно до п. 7.1 Колективного договору між керівником та профспілковою організацією працівників національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав», схваленого зборами трудового колективу від 08.02.2013 року, працівникам установи, за наявності коштів, в межах фонду оплати праці за рахунок економії коштів, за наказом керівника можуть видаватись соціальні послуги та виплати разового характеру. Враховуючи це, представник відповідача зауважив, що виплата такої матеріальної допомоги є правом, а не обов'язком відповідача, та крім того, за наявності у нього коштів на такі виплати. На підтвердження своїх доводів [PERSON]. надав суду наказ № 113 - ОС від 21 грудня 2015 року згідно якого не проведені в 2015 році виплати, зокрема і виплату відповідно до наказу № 43 - ОС провести у 2016 році. А відтак, вказав, що у роботодавця відсутні заощаджені для даних виплат грошові кошти, однак визнав право позивача на отримання такої допомоги, натомість в повному обсязі заперечив щодо факту заподіяння працівнику моральної шкоди, та вказав суду, що моральна шкода [PERSON] не доведена. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, встановив наступне. Розділом 7. Колективного договору між керівником та профспілковою організацією працівників національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав», схваленого зборами трудового колективу від 08.02.2013 року визначені соціальні гарантій та виплати працівникам НІЕЗ «Переяслав», та зокрема п. 7.1.1 вказаного розділу передбачено надання матеріальної допомоги працівникам при похованні їх близьких родичів. 19 травня 2015 року генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» [PERSON] видано наказ № 43 - ОС, яким старшому інспектору з кадрів НІЕЗ «Переяслав», на підставі п. 7.1.1 розділу 7 Колективного договору НІЕЗ «Переяслав», на підставі заяви [PERSON], надано матеріальну допомогу в розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Даний наказ на день розгляду справи судом не виконаний. З метою врегулювання даної ситуації та з'ясування обставин невиплати належної їй компенсації, позивач зверталась до Генерального директора НІЕЗ «Переяслав» та провідного бухгалтера НІЕЗ «Переяслав» службовими записками від 19.11.2015 року та 07.12.2015 року, однак відповіді не отримала, що стало підставою для звернення до суду. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача допомоги на поховання в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, яка повинна бути нарахована на підставі наказу генерального директора № 43-ОС від 19.05.15р. та відповідно до умов Колективного договору підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу. Згідно до змісту вказаного вище наказу Генерального директора НІЕЗ «Переяслав», контроль за його виконанням покладається на заступника головного бухгалтера бухгалтерської служби [PERSON] Наказ № 43 - ОС від 19.05.15 року не виконаний на протязі восьми місяців з дня його винесення. Право позивача на отримання такої допомоги визнано представником відповідача, а відтак, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Законом України «Про колективні договори і угоди» як і Главою ІІ КЗпП України встановлена обов'язковість виконання умов колективного договору сторонами. Вказані обставини в сукупності підтверджують правомірність доводів позивача в частині невиконання наказу генерального директора № 43-ОС від 19.05.15р. та законність вимоги про стягнення матеріальної допомоги. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить висновку, що дійсно невиконання наказу генерального директора № 43-ОС від 19.05.15р. та невиплата працівнику належної їй матеріальної допомоги призвели до дій з боку позивача, внаслідок яких був змінений її звичайний спосіб життя в частині необхідності вирішення спору в судовому порядку, хвилювання та відчуття образи внаслідок ненадання їй відповіді керівництва, щодо виплати належної їй допомоги, та з урахуванням цільового призначення такої допомоги, тобто необхідності нести затрати в силу обставин викликаних смертю близькою людини, суд вважає, що має місце заподіяння позивачу моральної шкоди. Однак, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що розмір такої шкоди [PERSON] не обґрунтовано належним чином. Статтея 237-1 КЗпП України встановлює передумови відшкодування власником моральної шкоди працівникові. Такими передумовами є порушення його законних прав, моральні страждання та потреба додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається із обставин даного спору такі передумови мають місце, що дає позивачу право на відшкодування моральної шкоди, але не позбавляє [PERSON] встановленого законом обов'язку обґрунтування розміру такої шкоди. Відтак, оскільки всупереч Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної шкоди позивачем необґрунтовано, однак, моральна шкода в даному випадку дійсно наявна, вважаю, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 3000 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості. В частині вимог про стягнення суми судового збору, суд вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, тобто, пропорційно до задоволених вимог, з урахуванням заявленого розміру моральної шкоди та буде складати 131 гривень 54 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial