Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

14.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким поновити його на посаді директора ТОВ «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ»; стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати в сумі 54 354, 30 гривень; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що він працював в ТОВ «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ» з 21.07.2011 року головним бухгалтером, а потім з 15.03.2013 р. - директором. Позивач стверджує, що з 04.03.2014 року він знаходився на лікарняному, проте 07.03.2014 року він отримав повідомлення представника власника Відповідача [PERSON] про те, що рішенням загальних зборів ТОВ «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ» від 28.02.2014 року його було звільнено з посади директора. Позивач вважає, що він звільнений з роботи не законно, тому є всі підстави для поновлення його на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача ТОВ «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ» та треті особи у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази та матеріали справи, доходить до висновку про те, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмежено відповідальністю «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ» є юридичною особою, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 10045953877. Позивач [PERSON] перебував із відповідачем ТОВ «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ» у трудових відносинах, працюючи з 21.07.2011 року головним бухгалтером згідно наказу № 30-К від 21.07.2011 року, а потім згідно протоколу загальних зборів № 2013/04 від 15.03.3013 року директором даного товариства. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме копією Трудової книжки Серії АТ -VІІ № 4426648 (а.с. 5-8), Статутом ТОВ «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ» (а.с. 30-42 ) та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 42-45). У відповідності зі ст. 139 КЗпП України працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. В період з 4 березня по 14 березня 2014 року [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджується Листком непрацездатності Серії АГЕ № 587245 виданим Державним закладом «Дорожня лікарня» (а.с. 18). Проте, 08 березня 2014 року [PERSON] отримав від представника ТОВ «ХТ ДЕНІЗДЖІЛК УЛУСЛАЛАРАСИ НАКЛІЯТ ВЕ ДИШ ТІДЖАРЕТ» по довіреності [PERSON] повідомлення про те, що 28.02.2014 року відбулися Загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ ТІ ШІППІНГ», де рішенням учасників [PERSON] було звільнено з посади директора Товариства, та запропоновано наступного дня після отримання повідомлення з'явитись в офіс товариства для ознайомлення з Протоколом Загальних зборів та передачі майнових активів і документів Товариства особі, призначеної на посаду директора Товариства. У судовому засіданні позивач пояснив, що 12.04.2014 року він прибув в офіс нового директора [PERSON] та попросив надати йому рішення про його звільнення та зробити розрахунок та належні виплати, на що отримав відмову. Суд вважає, що всупереч вимогам щодо порядку та процедури звільнення передбачених трудовим законодавством позивач був безпідставно звільнений з займаної посади, не ознайомлений із наказом про звільнення, не отримавши своєчасного та повного розрахунку при звільненні та трудової книжки. Таким чином, відповідач не виконав вимоги ст.47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у визначені строки. Таким чином, суд дійшов до висновку про порушення з боку відповідача права позивача на працю, що гарантоване як ст.43 Конституції України, так і ст.2 КЗпП України в силу положень яких громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. А відтак позивач підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Судом встановлено, виходячи із наявних доказів у справі, а саме Бухгалтерської довідки від 28.02.2014 року, що середній заробіток позивача становить 14 800 гривень що місця. Як вбачається з розрахунку заборгованості заробітної плати [PERSON] загальна сума заборгованості становить 54 354,30 гривень, що і належить до виплати позивачеві. Доказів зворотного відповідачем представлено не було внаслідок його безпідставної неявки в судове засідання. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторону яка доводить ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому в силу правил ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а сторони мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Оскільки відповідач будучи належним чином повідомленим про дату і час судового засідання своїм правом на представлення доказів і викладення доводів і заперечень не скористався, довідки про середній заробіток позивача не представив, документів про прийняття і звільнення з посади позивача не надав, то суд виходить із наявних доказів у справі. Разом з тим, відповідно до загальних засад диспозитивності цивільного судочинства унормованих у ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із зазначеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості з заробітної плати в сумі 54 354, 30 гривень У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Окрім того, суд знаходить підстави для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивачу. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В пункті 13 даної Постанови зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що позивач внаслідок безпідставного звільнення з роботи, тривалої невиплати заробітної плати зазнав душевних страждань, що призвели до порушення нормальних умов його життєдіяльності, сталих суспільних зв'язків. А тому суд вважає за необхідне, виходячи із засад розумності і справедливості задовольнити у цій частині позов та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 593 гривень 55 копійок

Outcome: approved