Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

10.05.2017р. позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що є співвласником житлового будинку по вул. Шептицького, 31 в м. Городок Львівської області, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інше від 07.07.2016р. №63002331. Із вказаної Інформаційної довідки йому належить ? частина будинку, іншим співвласником є [PERSON]. Право власності на вказаний житловий будинок набуте на підставі договору дарування від 02.07.2016р., що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області. Загальна площа будинку складає 64,4 кв.м., з господарськими та надвірними спорудами, якими є сарай, вбиральня, огорожа. Житлова площа будинку складає 41,8 м.кв. У даному житловому будинку зареєстрована але не проживає його бабця [PERSON], яка постійно проживала так і залишилася проживати у [INFO]. Згідно запису в будинковій книзі та відповіді з АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, відповідач зареєстрована в житловому будинку по вул. Шептицького, 31 в м. Городок Львівської області з 11.03.2002 року. Окрім цього, відповідач [PERSON] не несе жодних витрат по утриманню будинку, в т.ч. по оплаті комунальних послуг, у будинку відсутні будь які її особисті речі, документи, вона втратила будь-який зв'язок із спірним житлом. Між тим, прописка [PERSON] у будинку обмежує його права як співвласника, оскільки інший співвласник також тривалий час (більше десяти років) не проживає в будинку і не займається його утриманням. У зв»язку з цим, друга половина будинку через відсутність догляду опинилась в аварійному стані, що підтверджується листом Городоцької міської ради Львівської області, яка врахувавши всі обставини дала йому дозвіл на реконструкцію будинку з добудовою. У зв»язку з вищевказаним, позивач не бажає, щоб [PERSON] була зареєстрована в належному йому житловому будинку. Просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], такою, що втратила право на користування житловим будинком по вул. Шептицького, 31 в м. Городок Львівської області. Позовні вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з»явився, 07.07.2017р. подав заяву про розгляд справи без його участі, у зв»язку із зайнятістю по роботі (а.с.41). Відповідач в судове засідання двічі не з»явилася, хоча була належним чином повідомлена, заперечень не надала (а.с. 36, 54). Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~\~ \~\~\~ За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON], позивач у справі, є співвласником житлового будинку по вул. Шептицького, 31 в м. Городок Львівської області та власником земельної ділянки, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інше від 07.07.2016р. №63002331 та №62979318 (а.с.4-6) на підставі договору дарування від 02.07.2016р., що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] (а.с.7-8). Актами обстеження Виконавчого комітету Городоцької міської ради вищевказаного будинку від 03.06.2016р., 15.09.2016р., 12.01.2017р. та 05.04.2017р., встановлено, що\~ в будинку зареєстрована, але фактично не проживає відповідач [PERSON] (а.с.12-15). Із листа Угрівської сільської ради від 15.08.2017р. №797, згідно облікових даних сільської ради гр. [PERSON], [INFO] на території Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області не зареєстрована (а.с.49). Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року№ 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз»яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] у спірному будинковолодінні, яке належить позивачу, не проживає, фактично ніколи не проживала, речей особистого вжитку та документів відповідача у спірному житлі немає, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved