Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював в галузях вугільної промисловості, 04.09.1997 року був прийнятий електрослюсарем підземним з повним робочим днем на ДВАТ ш.Новодонецька ДХК «Добропіллявугілля». 07.10.2002 року з ним при виконанні своїх трудових обов'язків на шахті «Новодонецька» стався нещасний випадок. У зв'язку з чим, йому було травмовано пальці руки. Висновком МСЕК йому встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково. З моменту травми і до теперішнього часу порушена його нормальна життєдіяльність, він не може ні фізично, ні морально пристосуватись до такого життя. В результаті отриманої ним травми йому був заподіяний, перш за все фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав та спричинило моральну шкоду. За редакцією ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності» яка діяла до 01.01.2006 року обов'язок провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди покладено на Фонд. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути на свою користь з відділення ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10000 гривень. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник позивача, [PERSON], яка дії на підставі договору, в судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити. Пояснила, що позивач просить стягнути з відповідача, відділення ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля, заподіяну йому моральну шкоду, в розмірі 10 000 грн., внаслідок отриманої травми 07.10.2002 року. Представник відповідача, Бабійчук Т.В., діюча на підставі довіреності, позов не визнала і зазначила, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Таким чином вважає, що для встановлення факту заподіяння моральної шкоди, необхідно: встановлення факту наявності втрат немайнового характеру, встановлення факту наявності моральних чи фізичних страждань, встановлення причинного зв'язку між стражданням та втратами. Посилання позивача на те, що факт спричинення моральної шкоди підтверджується актом та медичної документацією, а саме довідкою МСЕК, вважає безпідставним, так як довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є підставою для розрахунку та відшкодування потерпілому матеріальної шкоди і не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Позивач не надав до суду висновок медичного органу про перенесений стрес або депресію, яких зазнав позивач з його пояснень, чи інші негативні зміни в його емоційному стані, тобто не довів спричинення йому моральної шкоди внаслідок нещасного випадку. Також зазначила, що спричинення моральної шкоди не є матеріально-правовою презумпцією, тому повинно бути доведено не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й особливо її розмір. Крім того, у позовній заяві відсутні посилання на те, у чому полягає завдання матеріальної шкоди позивачеві з боку Фонду, не надані письмові докази, які б це підтверджували. Також відсутні докази, які б підтверджували порядок розрахунку розміру моральної шкоди. Зазначила, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок МСЕК. Також зазначила, що відділення фонду нарахувало та сплатило позивачу одноразову допомогу та щомісячно сплачувало страхові суми. Крім цього пояснила, що в даному випадку відшкодувати моральну шкоду повинно підприємство, де працював позивач. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим просить відмовити позивачу в позовних вимогах у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що правовідносини між сторонами виникли в зв»язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва і регулюються ЗУ «Про охорону праці» та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року (з наступними змінами). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на ш-ті Новодонецька ДХК "Добропіллявугілля". Даний факт підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-9). Під час виконання трудових обов'язків, 07.10.2002 року, з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав відкритий перелом четвертого пальця лівої кисті, забитої рани 2-4 пальців лівої кисті, що підтверджується актом про нещасний випадок від 09.10.2002 року за формою Н-1 (а.с.5-6). Висновком МСЕК від 16.03.2004 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом від 07.10.2002 року, безстроково. (а.с.12). У зв»язку з нещасним випадком на виробництві [PERSON] відділенням виконавчої дирекції Фонду були призначені та виплачувались одноразова допомога та щомісячні страхові платежі. Пошкодженням здоров'я внаслідок отриманої на виробництві травми позивачеві завдало моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно частини 1 ст.9 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому заперечення представника відповідача з приводу того, що моральну шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров»я, повинно відшкодовувати підприємство, яке не забезпечило небезпечні умови праці, суд не приймає до уваги, так як воно не ґрунтується на законі Відповідно до преамбули ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», цей закон відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Згідно ст.2 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання. Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Відповідно до п. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, тобто станом на 16.03.2004 року), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов»язаний виплатити потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Страхові виплати, відповідно до ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди від Фонду соціального страхування від нещасних випадків і це право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 16.03.2004 року, тобто з моменту коли йому була вперше встановлена втрата професійної працездатності за трудовим каліцтвом При визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивачеві суд керується роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайного характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодження здоров»я (п.3). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того суд бере до уваги, що згідно ч.3 ст.34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, тобто станом на 16.03.2004 року), моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Суд вважає, що доказами наявності факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди є акт про нещасний випадок (а.с.5-6), рішення МСЕК про встановлення позивачу 15% стійкої втрати працездатності (а.с.12), виписки із історії хвороби. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля, на користь позивача 4000 грн. - в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля - 10000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Доводи відповідача про те, що факт завдання позивачу моральної шкоди недоведений, оскільки позивачем не надано висновку медико-соціальної комісії про встановлення позивачу факту заподіяння моральної шкоди, не грунтуються на законі. Згідно п. 1.1 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 1995 року № 212, на який посилається відповідач, на МСЕК дійсно було покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Такий обов'язок випливав з вимог частини 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким до 20 березня 2007 року було передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 р. по справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров»я не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Також не ґрунтуються на законі доводи відповідача з приводу того, що моральну шкоду позивачу повинно виплачувати підприємство, так як право у позивача на відшкодування моральної шкоди виникло до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, та Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 30 березня 2007 року і яким виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.18 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звільняються від сплати судового збору.

Outcome: partial