Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № MKRWGA00000002 13 липня 2005 року [PERSON] отримала кредит в сумі 18040 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.07.2009 року та зобов'язанням повернення отриманого кредиту і сплати процентів за користування в сумі та в строки передбачені кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали іпотечний договір відповідно до якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майна, а саме квартиру загальною площею 26,32 кв.м., житловою площею 12,85 кв.м, яка розташована по [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 85176,27 гривень, а саме заборгованість за кредитом - 12708,24 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 26445,49 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 520,20 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 45502,34 гривень, звернути стягнення на квартиру загальною площею 26,32 кв.м., житловою площею 12,85 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №MKRWGA00000002 13 липня 2005 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташований за адресою: [ADDRESS], та судові витрати в сумі 851,76 грн. Представник позивача Мателега В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволення позову. Суд заслухавши представників сторін, вивчивши обставини справи, дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 липня 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № MKRWGA00000002 за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 18040 гривень для споживчих цілей з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 12 липня 2009 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. Пунктом 1.1. передбачений строк дії договору з кінцевим терміном повернення 12 липня 2009 року. Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі п.4 відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі пені за порушення строків сплати кредиту та/або процентів за - користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між відповідачкою [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк", було укладено іпотечний договір №MKRWGA00000002 13 липня 2005 року згідно умов яких іпотекодавець [PERSON] у випадку невиконання своїх зобов'язань за кредитним договором взяла на себе зобов'язання відповідати перед іпотекодержателем належним їй на праві власності нерухомим майном - квартирою загальною площею 26,32 кв.м., житловою площею 12,85 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконала: з 24 лютого 2008 року припинила погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 85176,27 гривень, а саме заборгованість за кредитом - 12708,24 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 26445,49 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 520,20 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 45502,34 гривень. Таким чином обставиною, яка стала підставою для звернення 2 квітня 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: припинення нею 24 лютого 2008 року, передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом, процентів за користування кредитом. У той самий час, в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). В ході розгляду справи представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 5), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 12 липня 2009 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 24 лютого 2008 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 2 квітня 2014 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.1.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами в період з 2 по 5 число кожного місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п.2.3.3 кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (в даному випадку - 12 липня 2009 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Отже, за встановлених обставин справи, суд констатує факт пропуску позивачем строку позовної давності з виконання відповідачкою зобов'язання за кредитним договором № MKRWGA00000002 від 13 липня 2005 року, як до окремих щомісячних платежів так і до всього кредитного боргу з урахуванням штрафних санкцій. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), (ст.266 ЦК України, п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у випадку припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За п. 27 Договору іпотеки №MKRWGA00000002 від 13 липня 2005 року, цей договір діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та всіма додатками до нього. Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - це по суті вимоги про стягнення боргу за основним зобов'язанням, тільки за рахунок визначеного майна. Саме тому позовна давність по таких вимогах прив'язується до основного зобов'язання. Враховуючи, що право звернення на предмет іпотеки виникає з моменту порушення основного зобов'язання, і з цього моменту починає діяти позовна давність до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, перебіг якої почався з 12 липня 2009 року до 12 липня 2012 року, суд застосовує наслідки спливу строку позовної давності та приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення відповідачки й інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у предметі іпотеки - квартирі, розташованій за адресою [ADDRESS] .

Outcome: dismissed