Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

03.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь пені за несплату аліментів за період з 26 серпня 2014 року по 01 січня 2017 року в сумі 8121 грн. 07 коп. та судових витрат. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона у період з 27.11.2010 року по 25.09.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу їх син, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.09.2014 року було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач [PERSON] не виконує судового рішення про сплату аліментів на утримання їхнього сина, в зв'язку з чим станом на 01.01.2017 року утворилась заборгованість, яка становить 25440 грн. Посилаючись до правового висновку Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі №6-300цс16 та ч. 1 ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача розраховану суму неустойки (пені) за період з 26.08.2014 року по 01.01.2017 року у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], який повідомлений про час і місце судового розгляду повістками, які були направлені рекомендованими листами та ним отримані (а. с. 15, 20), про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, від якого не надійшло заяви про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивачка. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтва про народження, копія якого залучена до матеріалів справи, сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Даними наданого 24.01.2017 року старшим державним виконавцем Зміївського ВДВС ГТУ юстиції у Харківській області [PERSON] розрахунку заборгованості по аліментам, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], на підставі виконавчого листа №621/2429/14-ц, виданого 10.10.2014 року Зміївським районним судом Харківської області, [PERSON] має заборгованість по аліментам за період з 26.08.2014 року по 01.01.2017 року в розмірі 25440 грн. 00 коп. (а. с. 6). Відповідно до розрахунку пені, який наведений позивачкою [PERSON] у позовній заяві, за період з 26 серпня 2014 року по 01 січня 2017 року сума пені складає 8121 грн. 07 коп. (а. с. 2). Згідно ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно правового висновку сформульованого у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Позивачкою надано докази того, що відповідачем [PERSON] прострочено виконання зобов'язання щодо сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам перед позивачкою за період з 26 серпня 2014 року по 01 січня 2017 року в розмірі 25440 грн., на яку позивачкою правомірно нарахована пеня в сумі 8121 грн. 07 коп. Відповідач [PERSON] не надав будь-яких доказів, якими б спростовувалися розмір заборгованості з аліментів чи сума нарахованої пені та обов'язок щодо її сплати. За таких обставин, позовна заява, в межах заявлених вимог, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору (а. с. 1).

Outcome: approved