Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» з даним позовом. Протокольною ухвалою суду від 20.09.2018 року змінено назву відповідача з Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - відповідач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 2013 року, на підставі Договору Міни №004/014/01 від 15.07.2010 року позивач придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Квартира збудована відповідачем та передана позивачу в обмін на Заставну серії АА №000079 від 15.07.2010 року. На думку позивача, відносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист права споживачів» Під час облаштування придбаного житла до власних потреб виявлено, що при його використанні створюється небезпека життю та здоров'ю позивача та членів його родини, а також найближчих сусідів. Небезпека при експлуатації житла створюється близьким та незручним розташуванням вхідних дверей квартири позивача та сусідньої квартири. Внаслідок їх близького розташування, величина проходу для входу-виходу з квартири, при відкритті дверей особливо одночасного в суміжних квартирах, занадто мала - менше двох сантиметрів Вказані коструктивний та будівельний недоліки, практично унеможливлюють одночасний вихід (вхід) з суміжних квартир, а також створюють загрозу для здоров'я та життя їх мешканців через нанесення тілесних травм сусідніми дверима. Самостійно усунути такий недолік не вдається за можливе. В досудовому порядку дане питання вирішити не вдалося, відповідач відмовляється усунути недоліки. Позивачем було замовлено проведення експертних досліджень, по результатам проведення яких будівництво виявилось неякісним. На думку позивача, внаслідок невиконання його вимоги про усунення недоліків, що виявлені у придбаній квартирі, відповідач має сплатити йому неустойку у визначеному законом розмірі за термін в шість місяців до моменту звернення до суду з даним позовом що становить 3282928,00 грн. Враховуючи що виявлені недоліки у квартирі відповідачем не усунуті, що продовжує створювати загрозу здоров'ю та життю, а також погіршення умов проживання в ній, що призвело до зниження її ринкової вартості не менше ніж на 10 %. Тому, позивач вимагає від забудовника зменшення ціни придбаної квартири на 10% від її вартості на момент прийому - передачі, що складає 178420,00 грн. Позивачем здійснені витрати в сумі 26359,25 грн. на утримання придбаної квартири, що є прямими збитками завданими ПАТ ХК «Київміськбуд», так як у нього немає змоги користуватись придбаною для особистих потреб продукцією (проживати в квартирі), а по місцю фактичного проживання зі своєю сім'єю за вказаний період також вимушений сплачувати за житло та проживати в некомфортних умовах. Крім того, для підтвердження виявлених істотних недоліків в придбаній квартирі та доведення в них вини відповідача, позивач витратив кошти на замовлення та проведення експертних досліджень вартістю 4000,00 грн., що прямими збитками завданими ПАТ ХК «Київміськбуд». Загальний розмір завданих збитків становить 30359,25 грн. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди. Вина відповідача у її завданні полягає в тому, що побудована ним квартира, при проживанні в якій, створює загрозу для здоров»я та життя позивача та членів його родини, а істотний недолік не був усунутий відповідачем по заявленим письмовим вимогам. Вказаними протиправними діями відповідача позивача фактично, позбавлено права володіння та користування як майном так і особистими грошовими коштами, які були повністю сплачені за квартиру. Для запобігання створюваній небезпеці вагітній дружині та маленьким дітям сім'я позивача вимушена ї відмовитися від користування придбаним житлом. Наявність постійної загрози для здоров»я та неочікуваного часу її настання, могли негативно з плинути на майбутніх та народжених дітей. Для відновлення психоемоційного стану та здоров»я свого та членів своєї родини позивач змушений щомісячно додатково витрачатись на посилене харчування, відвідування закладів охорони здоров»я, купівлю додаткових лікарських препаратів. Враховуючи присутність психологічного та травмуючого факторів, мінімально необхідні та понесені грошові затрати на відновлення та підтримання життєздатності психоемоційного (морального) стану становлять не менше розміру однієї мінімальної заробітної плати щомісячно. Період впливу негативних факторів на позивача та членів його родини триває з 26 червня 2013 року по 12 дня 2016 року - дату звернення до суду та становить 52487,00 грн. та продовжує зростати. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3282928,00 грн. неустойки за несвоєчасне усунення виявлених істотних недоліків в збудованій квартирі; 30359,25 грн. як компенсацію грошових збитків завданих через не додержання вимог нормативних документів при проектуванні та будівництві житла; 178420,00 грн. фактичного зниження вартості збудованої з істотними недоліками квартири; 52487,00 грн. як грошову компенсацію завданої моральної шкоди. У запереченнях та відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть братися до уваги, оскільки предметом договору, що укладено між сторонами, є передача відповідачем майнових прав на квартиру, а позивачем заставної, між сторонами відсутні підрядні відносини, а також у самому договорі сторони визнають відсутність між ними споживчих відносин. Висновок експертного дослідження представник відповідача вважає неналежним доказом на підтвердження недоліків розташування дверей, а висновком експерта, проведеного на підставі ухвали суду від 07.06.2017 року, встановлена відсутність порушення норм ДБН В.1.1.7-2002. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача представник відповідача вважає необґрунтованими, оскільки вини у заподіянні моральної шкоди з боку відповідача немає, а також вказує на недоведеність позивачем її заподіяння. Тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказав свої зауваження на висновок екстрта від 31.05.2018 року, а також зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у запереченнях та відзиві. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою суду від 16.12.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 07.06.2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. 18.06.2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №11689/17-44 від 31.05.2018 року. Ухвалою суду від 19.06.2018 року відновлено провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 20.09.2018 року до матеріалів справи долучено відзив та відповідь на відзив, заперечення на висновок експерта та копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014 року. Також, заяву про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу. Крім того, змінено назву відповідача з Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд». А також, протокольною ухвалою суду від 20.09.2018 року закрито підготовче провадження на призначено справу до розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2010 року між Акціонерним товариством холдинговою компанією «Київміськбуд» та [PERSON] укладено Договір Міни № 004/014/01 (а.с. 10-14). Відповідно до Розділу 1 Договору Міни, Забудовник зобов'язується передати Набувачу майнові права на Об'єкт, а саме: квартиру, одне жиле приміщення в житловому будинку, передбачене проектно-кошторисною документацією стадії «Проект», яке буде об'єктом нерухомості після реєстрації на нього права власності в БТІ, та має наступні характеристики: умовний номер 14, поверх 6, проектна загальна площа 158, 55 кв.м., кількість кімнат 4; визначений в даному договорі, в обмін на Заставну протягом трьох місяців після завершення будівництва та прийняття Об'єкта в експлуатацію. Запланований строк прийняття будинку в експлуатацію 31 травня 2011 р. Відповідно до умов п. 4.2.2. Договору Міни, гарантії генерального підрядника щодо якісного будівництва та строків гарантійної експлуатації підтверджується договором генерального підряду, підписаним із Забудовником. П. 5.1.4. Договору Міни передбачено право звернутися до забудовника протягом законодавчо встановленого строку для рішення питань про усунення, виявлених у квартирі недоліків. Згідно п. 10.13 Договору міни, у зв'язку з тим, що відносини сторін ґрунтуються на придбанні та відчуженні заставної, сторони визнали відсутність між ними споживчих відносин. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до розз'ясень Верховного Суду України, викладених а «Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 р.р.)» слідує, що договори громадян з організаціями, що залучають грошові кошти для будівництва житла, хоча й мають різні найменування (підряду, дольової участі у будівництві, спільної діяльності, купівлі-продажу з розстроченням платежу, відступлення права вимоги, інвестування у нерухомість та управління майном тощо), але предмет договору й умови - практично однакові: замовлення на будівництво житла для власних потреб. Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла. Ураховуючи, що п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника, думка представника позивача, що він не регулює правовідносини між сторонами є помилковою. У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно акту №4 прийому передачі квартири від 26.06.2013 року, Публічне акціонерне товариство холдингова компанія «Київміськбуд» (Забудовник) побудував та передає, а та [PERSON] (Набувач) приймає квартиру [ADDRESS]. Набувач сплатив 100 % вартості квартири, зазначеної у п.1 цього Акту. Квартира побудована згідно з існуючими будівельними нормами і умовами договору міни № 004/014/01 від 15,07.2010. Загальна вартість квартири відповідно до біржової котировки складає 1 784 200 грн. 00 коп. Набувачу забороняється самовільне перепланування квартири. Після відкриття будинку під заселення Набувач несе відповідальність за охорону своєї квартири і сплачує комунальні послуги (а.с. 15). Згідно висновку комплексної державної експертизи проекту житлових будинків з підземними гаражами та об'єктами соціально-побутової сфери у кварталі, обмеженому вулицями Полтавською, Дмитрівською, Річною, Златоустівською, В. Чорновола у Шевченківському районі м. Києва встановлено, що проектна документація відповідає чинній нормативній базі і рекомендується до затвердження в установленому порядку (а.с. 21). Відповідно до висновку №99 судово-експертного будівельно-технічного дослідження, що складений 12.04.2016 року Науково-технічного центру «Будівельна експертиза», планувальні рішення по розташуванню та відкриванню вхідних дверей квартири №14 та №15 в житловому будинку по [ADDRESS] не відповідають будівельним нормам (а.с. 22-26). Проте, у відповідності до положень ст. 76 ЦПК України, доказами у справі можуть бути виключно висновки експертів, якими вказане дослідження не являється. Між тим, як зазначено у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.05.2018 №11689/17-44, сфера застосування вимог ДБН В. 1.2-14-2009 не розповсюджується на розташування та відкривання вхідних дверей. Підпунктом "а" пункту 5.18 ДБН В. 1.1.7-2002, як нормою прямої дії визначено, що: "Не нормується напрямок відкривання дверей для: а) квартир у житлових будинках. Тому, експертом встановлено, що порушення норм ДБН В. 1.1.7- 2002 відсутні. Питання загрози безпеці мешканців виходить за межі питань, які вирішує будівельно-технічна експертиза (а.с. 108-116). При цьому, судом встановлено, що [PERSON] звертався до ПАТ ХК «Київміськбуд» із претензіями про усунення вказаних ним порушень (а.с. 17, 27, 28), проте, отримував відповіді про неможливість їх усуненні, оскільки проект відповідає чинній нормативній базі (а.с. 18, 27, 29). Як вбачається із довідки №131 від 02.11.2016 року, виданої ТОВ «Екжитлоком», за 2013-2016 р.р. комунальні послуги за адресою [ADDRESS] разом склали 26359,25 грн. (а.с. 30). За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. П. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на безпеку продукції. В той же час, ч. 1 ст. 14 вказаним законом визначено, що споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. Споживач має право пред'явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку. Ця вимога може бути пред'явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий не встановлено - протягом десяти років, якщо в товарі було виявлено недоліки (істотні недоліки), допущені з вини виробника. Якщо цю вимогу не задоволено у строки, передбачені частиною дев'ятою цієї статті, споживач має право на свій вибір пред'явити виробникові (продавцеві) інші вимоги, відповідно до частини першої цієї статті (ч. 1, 9, 10 ст. 8 Закону Украни «Про захист прав споживачів»). Ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Проте, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне усунення виявлених істотних недоліків в збудованій квартирі, збитків завданих через не додержання вимог нормативних документів при проектуванні та будівництві житла та зниження вартості збудованої з істотними недоліками квартири варто вказати наступне. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази порушення будівельних норм відповідачем, враховуючи висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.05.2018 №11689/17-44, позов в частині стягнення неустойки, збитків та заниження вартості квартири у зв'язку з істотними недоліками не підлягає задоволенню. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). При цьому, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача, які спричинили йому моральну шкоду, враховуючи ту обставину, що підстав для задоволення вимог споживача немає, причинно-наслідковий зв'язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, в задоволенні даного позову слід відмовити. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed