Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла його матір [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,067 га, що розташоване по [ADDRESS], на яке він отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 3 грудня 2004 року. Під час звернення до державного реєстратора Барської міської ради Вінницької області він дізнався про те, що на його майно Барською державною нотаріальною конторою накладено обтяження заборону на відчуження за реєстраційним номером 5446263 від 8 серпня 2007 року, підставою для обтяження є те, що "не вказана, б/н Барська госпрозрахункова ремонтно-будівельна дільниця", тип обтяження "архівний запис". Вказана заборона накладена на майно, яке розташоване по [ADDRESS], та зазначено, що його власником є [PERSON], однак [PERSON] за вказаною адресою ніколи не проживав та не мав права власності на майно, яке належало матері [PERSON] - [PERSON] Оскільки зазначене порушує майнові права позивача щодо вільного розпорядження власністю, тому останній змушений звертатися до суду з позовом про зняття обтяження з об'єкта нерухомого майна. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє відповідно до довіреності від 13 червня 2018 року, в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується телефонограмами № 909 та № 910 про виклик у суд на 1 жовтня 2018 року (а.с. 49, 50), подали до суду заяви, в яких просять позов задовольнити, провести розгляд справи у їх відсутності (а.с. 55, 56). Представник відповідача Барської державної нотаріальної контори Вінницької області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується телефонограмою № 911 про виклик у суд на 1 жовтня 2018 року (а.с. 54), в.о. завідувача Барської державної нотаріальної контори Вінницької області Антал Л.С. подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності представника Барської державної нотаріальної контори Вінницької області (а.с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Враховуючи заяви позивача, його представника, заяву представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Земельна ділянка площею 0,067 га, що розташована по [ADDRESS], належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Це підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], видано Барською міською радою народних депутатів Вінницької області 15 листопада 1993 року (а.с. 8). Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Вінницької області Залевською М.Н. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно з якими він успадкував нерухоме майно, а саме, земельну ділянку площею 0,067 га для обслуговування житлового будинку, та житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Це підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, серії ВВТ № 166314, серії ВВТ № 166313, зареєстровані в реєстрі № 4079 та № 4078, видані державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Вінницької області Залевською М.Н. 3 грудня 2004 року (а.с. 9, 10). Згідно з копіями технічного паспорта на житловий будинок, видано КП "Барське районне бюро технічної інвентаризації" 6 січня 2005 року (а.с. 11-13), та домової книги для реєстрації громадян, які проживають (а.с. 14-16), позивач з сім'єю був зареєстрований та проживав у домоволодінні по [ADDRESS]. Відповідно до рішення 3 сесії Барської міської ради 7 скликання від 4 грудня 2015 року "Про заходи з виконання вимог Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону їхньої символіки" Барською міською радою Вінницької області від 7 грудня 2015 року видано розпорядження № 272-Р "Про перейменування вулиць та провулків на території м. Бар", де зазначено, що вулицю О.Кошового перейменовано на вулицю Злагоди (а.с. 18). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомою майна, зазначено наступне: тип обтяження: "заборона (архівний запис); об'єкт обтяження: "невизначено, адреса: [ADDRESS]", за реєстраційним номером обтяження 5446263, зареєстровано 8 серпня 2007 року реєстратором Барської державної нотаріальної контори; підстава обтяження: "не вказано, б/н Барська госпрозрахункова ремонтно-будівельна дільниця", власником майна вказано [PERSON]. Це підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 126168080, видано Барською міською радою Вінницької області 4 червня 2018 року (а.с. 19). Згідно з довідкою № 1184 Барської міської ради Вінницької області від 4 червня 2018 року зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області від 27 січня 1987 року № 53 [PERSON] було закінчено будівництво та введено в експлуатацію житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до протоколу № 8 від 20 червня 1986 року засідання виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області було прийнято рішення "Про перейменування провулків і вулиць в м. Бар Вінницької області", зокрема, було перейменовано І і ІІ провулок Олега Кошового на вулицю Олекси Войни, ІІІ провулок Олега Кошового - на вулицю О.Словацького (а.с. 21). Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та копії довідки Відділу статистики у Барському районі Головного управління статистики у Вінницькій області від 6 червня 2018 року, діяльність Приватного акціонерного товариства "Барська ремонтно-будівельна дільниця" припинено з 13 листопада 2013 року у результаті ліквідації, юридичні особи-правонаступники відсутні (а.с. 22-24). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті матері - [PERSON], прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зокрема, житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Поряд з цим суд бере до уваги те, що органами місцевого самоврядування неодноразово змінювалися назви вулиць та провулків та нумерація будинків, у тому числі за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи наведене, підстави для подальшого існування обтяження у вигляді заборони відчуження майна, що розташоване по [ADDRESS] за реєстраційним номером 5446263, що зареєстрована 8 серпня 2007 року реєстратором Барської державної нотаріальної контори, підстава обтяження: "не вказано, б/н Барська госпрозрахункова ремонтно-будівельна дільниця", власником якого є [PERSON], відсутні. Суд бере до уваги, правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-164цс12 від 23 січня 2013 року, де зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України ("Захист права власності"), зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16, 386, 391 ЦК України. За змістом статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 166 Рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України", "Трегубенко проти України", згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії" (&?т;...&?р;) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Пункт 168 Рішення говорить про те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як було встановлено, позивач прийняв спадщину після смерті матері, а тому, як спадкоємець за заповітом, що прийняв спадщину, на підставі положень ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування та розпорядження майном, яке фактично йому належить. У п. 2 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Суд дійшов висновку, що позивач має право звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] мотивований та обґрунтований, існування заборони відчуження нерухомого майна порушує та обмежує спадкові права позивача, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved