Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Запоріжвогнетрив» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на підставі ордеру № 10 серії МГ від 14.07.2011 року, як працівник РБЦ ПАТ «Запоріжвогнетрив», був заселений до гуртожитку, що належить позивачу за адресою: [ADDRESS]. 28 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] був звільнений з ПАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується довідкою від 04.06.2015 року №ОК-14 та після цього адміністрацією гуртожитку йому було запропоновано звільнити займане приміщення та виписатися з нього. В подальшому [PERSON] не попередивши працівників гуртожитку, виїхав із кімнати з речами і на теперішній час місце його перебування невідоме. Адміністрацією гуртожитку неодноразово проводилися перевірки щодо проживання відповідача у гуртожитку та за результатами цих перевірок було встановлено, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з червня 2014 року, що підтверджується актами від 15.08.2014 року, 01.09.2014р., та 25.02.2015 року. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у гуртожитку більш ніж 6 місяців просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за цією адресою. Представник позивача Поляков В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач [PERSON] був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв»язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника позивача Полякова В.О., допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ПАТ «Запоріжвогнетрив» є власником гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS](а.с.11). Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство «Запоріжвогнетрив» зареєстровано виконавчим комітетом Запорізької міської ради 21.03.1995 року(а.с.12). ПАТ «Запоріжвогнетрив» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою АА № 659417 з ЄДРПОУ(а.с.13). З копії заяви відповідача [PERSON] від 04.07.2011 року вбачається, що він просив надати йому житлове приміщення у гуртожитку ПАТ «Запоріжвогнетрив». Відповідно до змісту цієї заяви, [PERSON] був попереджений про необхідність звільнення займаної житлової площі у разі: а)звільнення з підприємства; б) у зв»язку з укладенням шлюбу; в) у разі надання неправдивих даних при поселенні(а.с.4). Положеннями ст. 129 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку № 10 серії МГ від 14.07.2011 року, виданого ПАТ «Запоріжвогнетрив», [PERSON] було надано право на зайняття жилої площі у гуртожитку по [ADDRESS](а.с.5). З довідки від 04.06.2015 року № ОК-14, виданої ПАТ «Запоріжвогнетрив» вбачається, що відповідач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з зазначеним підприємством та 28.10.2013 року був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін(пр. № 301 від 28.10.2015 року)/а.с.6/. Відповідно до актів від 15.08.2014 року, 25.02.2015р., 01.09.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, його місце знаходження невідомо і його у гуртожитку не бачили з літа 2014 року(а.с.7,8,9). Згідно довідки від 06.05.2015 року, виданої дільницею експлуатації гуртожитків ПАТ «Запоріжвогнетрив», [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS], але за цією адресою не проживає(а.с.10). У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причинах понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї понад шість місяців, лише у випадках спеціально передбачених діючим житловим законодавством України. Перелік цих випадків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідача [PERSON] знала як мешканця гуртожитку, який проживав у ньому декілька років. Приблизно з квітня 2014 року відповідач перестав постійно проживати у гуртожитку і з»являвся лише періодично, говорив, що у нього в Росії проживає мама і він мав намір виїхати до неї. З літа, приблизно з червня 2014 року, [PERSON] взагалі перестав з»являтися до гуртожитку і з зазначеного часу в гуртожитку не мешкає, оплату комунальних послуг не здійснює. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що він проживає в кімнаті [ADDRESS]. Вселився у цю кімнату він наприкінці літа 2014 року і з цього моменту жодного разу не бачив в цій кімнаті [PERSON], останній у гуртожитку не проживає і жодного разу в кімнату він не приходив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в кімнаті [ADDRESS]. Відповідача [PERSON] знала як сусіда по гуртожитку, але з літа минулого року останній у гуртожитку не проживає. Під час спілкування з [PERSON] він розповідав, що у нього в Росії проживає мати і він хоче виїхати до неї. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений факт того, що він без поважних причин не проживає в кімнаті гуртожитку понад 6 місяців і тривалий період часу, втратив до цього житла будь-який інтерес, оскільки взагалі до кімнати не приходить, житлово-комунальні послуги вони не сплачує. Таким чином, всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що він втратив інтерес до цього житлового приміщення і не ставляться до нього, як до свого постійного місця проживання, в зв'язку з чим він може бути визнаний таким, що втратив право користування ним. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, не скористався своїми правами сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в наданій йому на підставі ордеру кімнаті гуртожитку. Що стосується позовних вимог в частині зняття [PERSON] з реєстрації у гуртожитку, суд приходить до переконання, що позивні вимог в цій частині не можуть бути задоволені судом, оскільки у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстраційного обліку покладено на управління державної міграційної служби. Отже, питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється управлінням державної міграційної служби на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

Outcome: partial