Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Сторони уклали шлюб 16 лютого 2008 року, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 193. У шлюбі народилась дочка - [PERSON], [INFO] Позивачка звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, сімейне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, відсутня допомога з боку відповідача по господарству, що призвело до неможливого спільного проживання. Позивачка не має наміру миритись. Просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер та примирення між ними неможливе. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила,що більше шести місяців не підтримують з відповідачем фактичних шлюбних відносин, окрім того, протягом останнього року має стосунки з іншим чоловіком, який є її опорою, підтримує її, та до якого в неї є почуття, а відтак шлюб з відповідачем суперечить її інтересам. Наміру примирились з відповідачем у неї немає, оскільки жодних почуттів до нього немає. Категорично заперечує, щодо надання строку на примирення. Просить шлюб розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позов довірительки підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Пояснив, що за всі сім років спільного подружнього життя у нього з позивачкою не виникло жодних серйозних конфліктів та сварок, не було ситуацій, в яких він ображав чи погрожував їй, принижував її людську гідність, чи диктував умови поведінки. Оскільки, до жовтня 2013 року дружина не працювала, сім'я була на його утриманні, всі побутові, духовні та матеріальні потреби, повноцінне проведення дозвілля як позивачки, так і їхньої доньки, забезпечувалось ним у повній мірі. Він постійно брав участь у веденні домашнього господарства, допомагав дружині по хатній роботі. Вважає, що дійсною причиною розірвання шлюбу є подружня зрада позивачки, а не його поведінка, як зазначає у позовній заяві позивачка. Пояснив, що загострення їхніх з позивачкою сімейних стосунків розпочалось з вересня 2014 р., коли дружина почала уникати спілкування з ним, йшла на роботу рано, а поверталась пізно ввечері. Через певний час він дізнався, що причиною такої поведінки дружини була її подружня зрада з співробітником, з яким вона перебуває в стосунках і в даний час. Протягом останніх півроку всіляко намагався переконати позивачку зберегти сім'ю, проте, станом на сьогоднішній день такого бажання в нього не має, не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак просить суд врахувати дійсну причину їхнього розлучення, якою є подружня зрада позивачки. Просив не надавати термін на примирення, оскільки такий нічого не змінить у їхніх з позивачкою стосунках. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволенню з таких підстав. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім"ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). Загальна декларація прав людини, а саме ч. 2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а згідно ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 16.02.2008 (актовий запис №193), виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 16.02.2008 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Суд враховує те, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, в суді позивачка наполягала на розірванні шлюбу. Судом розглядалось питання про надання сторонам строку на примирення, однак позивачка та відповідач категорично заперечували, щодо надання такого. Шлюб з відповідачем суперечить інтересам позивачки, оскільки вона втратила почуття любові до відповідача, у позивачки є інший мужчина, відтак такий шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та примирення є неможливим. Зважаючи на те, що позивачка не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, а примусове примушування подружжя до збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку про те, що у справі є підстави достатні для задоволення позову. Окрім того, судом враховано наявність у подружжя дитини, те, що дитина повинна виховуватись у повноцінній сім'ї, однак, наявність у подружжя неповнолітньої дитини не може слугувати підставою для відмови у розірвання шлюбу, оскільки, це суперечить нормам чинного сімейного законодавства України. Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них.

Outcome: approved