Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

08 травня 2020 року заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури Дятел В.С., діючи в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Варвинської центральної районної лікарні» Варвинської районної ради Чернігівської області звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 червня 2019 року [PERSON] керуючи трактором Т-40, д.н.з [NUMBER] , по головній дорозі по вул . Шевченка [ADDRESS] , здійснюючи маневр, поворот ліворуч на другорядну дорогу, виїхавши на смугу зустрічного руху, вчинив зіткнення з мопедом Viper під керуванням [PERSON] , з пасажирами [PERSON] та [PERSON] , які рухалися в зустрічному напрямку головною дорогою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілі: [PERSON] та [PERSON] , отримали тілесні пошкодження та були доставлені до КНП «Варвинська центральна районна лікарня», де з 12 червня 2019 року по 26 червня 2019 року перебували на лікуванні у хірургічному відділенні. У результаті чого, на лікування потерпілих від кримінального правопорушення державою було затрачено кошти на загальну суму 6 174 грн. По даному факту 13 червня 2019 року було відкрите кримінальне провадження № 12019270100000125. Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року по справі №731/104/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання. За таких підстав, зважаючи на нездійснення посадовими особами КНП «Варвинської центральної районної лікарні» заходів щодо стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, прокурор просить суд стягнути з [PERSON] на користь місцевого бюджету зазначені витрати в розмірі 6 174 грн, а також судові витрати понесені позивачем. Провадження у справі відкрито 21 травня 2020 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 15 червня 2020 року. Прокурор Пуць Т.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник комунального некомерційного підприємства «Варвинської центральної районної лікарні» Варвинської районної ради Чернігівської в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 29) причину своєї неявки до суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 12 червня 2019 року, керуючи трактором Т-40, д.н.з [NUMBER] , рухався головною дорогою по [ADDRESS] в напрямку від центру с. Остапівка до виїзду з с. Остапівка до смт Варва Чернігівської області та, здійснюючи поворот ліворуч на другорядну дорогу, не впевнився в його безпечності, чим порушив вимоги п. 2.3 б, п. 10.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, виявив неуважність та не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з мопедом VIPER під керуванням [PERSON] , з пасажирами [PERSON] та [PERSON] , які рухалися в зустрічному напрямку головною дорогою, що стало умовою та причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, чисельних саден нижніх кінцівок, садна лівої тім`яної ділянки голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 9 від 05 лютого 2020 року належать до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я понад 21 день. [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 8 від 05 лютого 2020 року належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Зазначені обставини підтверджуються вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року по справі №731/104/20 (провадження №1-кп/731/11/20), який набрав законної сили (а.с. 9-10) Органом досудового розслідування, в межах кримінального провадження № 12019270100000125 від 13 червня 2019 року, дії [PERSON] кваліфікувались, як порушення особою, яка керує транспортним засобом, правил дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Як вбачається з довідки КНП «Варвинської центральної районної лікарні» про калькуляцію вартості лікування [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в період часу з 12 червня 2019 року по 26 червня 2019 рік. На лікування [PERSON] за вказаний період КНП «Варвинською центральною районною лікарнею» були понесені витрати у сумі 3 087 грн (а.с. 11). Як вбачається з довідки КНП «Варвинської центральної районної лікарні» про калькуляцію вартості лікування [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в період часу з 12 червня 2019 року по 26 червня 2019 рік. На лікування [PERSON] за вказаний період КНП «Варвинською центральною районною лікарнею» були понесені витрати у сумі 3 087 грн (а.с. 12). Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року по справі №731/104/20 (провадження №1-кп/731/11/20), [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як передбачає ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з`ясувавши всі обставини по справі, зважаючи на те, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні потерпілим: [PERSON] , [PERSON] , тілесних ушкоджень є доведеною та доказуванню не підлягає, а позивачем підтверджені витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, що не було спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Разом з тим, суд зважає на положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в частині повернення 50% суми судового збору у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи зміст ч. 3 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача 50 відсотків судового збору, що становить - 1 051 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved