Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

12.08.2020 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначено, що 4 червня 2003 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя була розглянута справа № 2-1526/03 про стягнення аліментів в розмірі ј частки від усіх видів доходів на користь [PERSON] з [PERSON] [INFO] . До 21.06.2020 року боржник сплачував аліменти в розмірі ј частки від усіх видів доходів на утримання сина. [INFO] спільній дитині [PERSON] виповнилося 18 років. На теперішній час [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання. 18.07.2014 року позивачем [PERSON] було змінено прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке долучено до матеріалів справи. 05.08.2019 року між позивачем [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка» був укладений договір про надання освітніх послуг № 242-1/310 (копія додається). На підставі договору, спільну дитину [PERSON] було зараховано на І курс денної форми навчання факультету міжнародного туризму та економіки за спеціальністю «Туризм». На теперішній час їх син закінчив І курс денної форми навчання Національного університету «Запорізька політехніка» за спеціальністю «Туризм» та був зарахований на II курс. Згідно з вимогами ст. 199 СК України, визначено обов`язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п. 20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що спільна дитина, [PERSON] , навчається на денній контрактній формі навчання у вищому навчальному закладі та не має ніякого джерела доходу, тому потребує матеріальної допомоги, адже навчання в університеті на рік складає 13100 грн., що може бути підвищено з урахуванням індексу інфляції. А також, враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Крім того зазначає, що на утриманні у відповідача знаходиться неповнолітня донька від другого шлюбу [PERSON] , враховуючи зазначене позивачем зменшена частка на стягнення аліментів до 1/6 частини на період навчання сина, але не більше як до 23-х років. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , щомісячно по 1/6 частині із всіх видів заробітку (доходу) за весь час навчання сина, але не більше як до 23-х років, починаючи з 22.06.2020 року. 16.10.2020 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно ч. 1 ст. 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. ст. 200-201 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Наразі [PERSON] працює у ТОВ Фірма «АВ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 20028822) з 06.09.2007 р. за основним місцем роботи та займає посаду фахівця по роботі з клієнтами Запорізького представництва. Згідно Довідки № 240 від 12.10.2020 р. заробітна плата [PERSON] з січня 2020 року складає 16 400,00 грн. (Сума до виплати з утриманням податків становить 13 202,00 грн.) Таким чином, відповідач [PERSON] не заперечує, що має можливість та хоче надавати матеріальну допомогу своєму синові у зв`язку з продовженням навчання, проти присудження стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання у частці від усіх видів доходу не заперечує. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, позивач зазначає, що син навчається на денній контрактній формі навчання у вищому навчальному закладі, не має ніякого джерела доходу тому потребує матеріальної допомоги, адже навчання в університеті на рік складає 13 100 грн., що може бути підвищено з урахуванням індексу інфляції. Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків , суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно Постанови Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 701/699/16-ц при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Проте, позивачем не зазначено розміру власного доходу, можливості надання утримання сини, розміру витрат на підручники, проїзд до навчального закладу, враховуючи, що син навчається у Запоріжжі, де й проживає. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Таким чином, позивачем не наведено доказів матеріального стану повнолітнього сина та власного, що обґрунтовують необхідність стягнення з відповідача щомісячно по 1/6 частині із всіх видів заробітку (доходу) за весь час навчання сина. Крім того, як було зазначено вище, згідно Довідки № 240 від 12.10.2020 р. заробітна плата відповідача за основним місцем роботи з січня 2020 року складає 16 400,00 грн. (Сума до виплати з утриманням податків складає 13 202,00 грн.). Іншого джерела доходів на теперішній час відповідач не має. А отже, наразі 1/6 частині із всіх видів заробітку (доходу) відповідача складає 2 200,33 грн. у місяць та 26 403,96 грн. на рік, що у два рази більше за розмір оплати за навчання сина на рік. Крім того, 18 жовтня 2008 року між відповідачем та [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, про що складено відповідний актовий запис за № 778. У шлюбі, [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.04.2012 року, що видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 322. Наразі, дружина відповідача, [PERSON] , працює у ФОП [PERSON] ІПН [NUMBER] з 19 травня 2020 року за основним місцем роботи та займає посаду продавця-консультанта торгівельного залу. Згідно Довідки № 01,10 від 01.10.2020 р. заробітна плата дружини відповідача за основним місцем роботи з вересня 2020 року складає 5000,00 грн. (Сума до виплати з утриманням податків становить 4025,00 грн.) Іншого джерела доходів, окрім мінімальної заробітної плати, на теперішній час дружина відповідача не має. Крім того зазначає, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери. [PERSON] , [INFO] - пенсійне посвідчення № [NUMBER] , пенсіонерка за віком, та [PERSON] , [INFO] - пенсійне посвідчення № [NUMBER] , що є інвалідом 3 групи. Інших дітей, які могли б їх утримувати, подружжя не має. Таким чином, наразі на утриманні у відповідача перебуває його малолітня донька, дружина та непрацездатні батьки пенсіонери, тож стягнення з відповідача щомісячно по 1/6 частині із всіх видів заробітку (доходу) за весь час навчання сина, поставить відповідача та його родину у скрутне матеріальне становище. Однак, за для забезпечення розвитку та навчання повнолітнього сина, відповідач [PERSON] згоден сплачувати на користь позивача [PERSON] щомісячно по 1/8 частині із всіх видів заробітку (доходу) за весь час навчання сина з дня пред`явлення позову. Наразі, це сума у розмірі 1 650,25 грн. на місяць та 19 803,00 на рік, дані кошти зможуть компенсувати вартість навчання сина та частину витрат на проживання. На підставі вищевикладеного просить суд позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів щомісячно по 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) за весь час навчання сина, але не більше як до 23-х років, починаючи з 22.06.2002 року - задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно по 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) за весь час навчання сина, але не більше як до 23-х років, починаючи з дня пред`явлення позову. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила свої вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/7 частини з всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 01.01.2021 року та до закінчення ним навчання у Національному університеті «Запорізька політехніка» чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку, у зв`язку з тим, яка з вказаних обставин настане першою. Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Крім того зазначила, що відповідач [PERSON] аліменти за 2020 році виплатив їй у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав уточнені вимоги позивача [PERSON] та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 16.07ю.2002 року народження Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя. Батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] виданого 24.11.2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). На теперішній час їх спільний син [PERSON] продовжує навчання та є студентом 2 курсу факультету «Туризм» Національного університету «Запорізька політехніка» денної форми навчання, що підтверджується договором укладеним між [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка»(а.с. 7,8). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , знаходиться на утриманні позивача [PERSON] , але доходів матері не вистачає на необхідне забезпечення повнолітнього сина на період його навчання у вищевказаному навчальному закладі. Крім того судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у ТОВ Фірма «АВ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 20028822) з 06.09.2007 р. за основним місцем роботи та займає посаду фахівця по роботі з клієнтами Запорізького представництва. Згідно Довідки № 240 від 12.10.2020 р. заробітна плата [PERSON] з січня 2020 року складає 16 400,00 грн. (а.с. 26). 18 жовтня 2008 року між відповідачем та [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, про що складено відповідний актовий запис за № 778 (а.с. 28). У шлюбі, [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.04.2012 року, що видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 322 (а.с. 29). Як зазначено у відзиві на позов, дружина відповідача, [PERSON] , працює у ФОП [PERSON] ІПН [NUMBER] з 19 травня 2020 року за основним місцем роботи та займає посаду продавця-консультанта торгівельного залу. Згідно Довідки № 01,10 від 01.10.2020 р. заробітна плата дружини відповідача за основним місцем роботи з вересня 2020 року складає 5000,00 грн. (а.с. 27). Крім того, на утриманні відповідача [PERSON] перебувають батьки пенсіонери: [PERSON] , [INFO] - пенсійне посвідчення № [NUMBER] , пенсіонерка за віком, та [PERSON] , [INFO] - пенсійне посвідчення № [NUMBER] , що є інвалідом 3 групи. (а.с. 32-34). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Виходячи з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров*я та матеріальне становище дитини; стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з продовженням навчання, дитина потребує матеріальної допомоги від батьків. На підставі п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов*язний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що спільна дитина [PERSON] дійсно навчається у навчальному закладі, та відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Крім того відповідач [PERSON] визнав уточнені позовні вимоги [PERSON] . З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з цим її потребує. Відповідно до ст. 199 СК України, з останнього, необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/7 частини від всіх видів доходу щомісячно, на період навчання повнолітнього сина у Національному університеті «Запорізька політехніка». На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, а також визнаний відповідачем [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved