Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

11.01.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти для утримання її, як дружини, - в розмірі 1 / 4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення їхньою спільною дитиною трирічного віку - до [INFO] . В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 15.10.2016 року між ними, позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Подружнє життя у сторін не склалося, сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, місце перебування та роботи відповідача позивачу невідомі. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає родині матеріальної допомоги, з-за чого її, позивача, становище, є вкрай нужденним. За таких обставин вона, позивач, змушена звернутися до суда з позовом про стягнення аліментів з чоловіка на своє утримання як дружини - до досягнення дитиною трьох років, оскільки це передбачено законодавством. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач надав суду заяву про розгляд позову за його відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, часу для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою за адресою реєстрації та через оголошення на веб-сайті судової влади, про що в матеріалах справи є відповідні докази, будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вищевикладеного - суду не надав, тому суд обґрунтовано ухвалив справу розглянути заочно. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - з відомостей, наданих позивачем, вбачається, що 20.03.2018р. між - [PERSON] та [PERSON] Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №424, був зареєстрований шлюб (свідоцтво [NUMBER] ), у зв`язку з чим прізвище дружині було присвоєно " [PERSON] " (а.с.6); - від цього шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке було видане 03.05.2018р. Малиновським районним у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №263); - з довідки Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.01.2020р., за №26, син сторін - [PERSON] проживає з матір`ю, позивачем, на утриманні якої перебуває, але позивач не має змоги забезпечити собі достатній рівень життя тому, що на даний момент не працює, оскільки зайнята доглядом за малолітньою дитиною, можливості одержати будь-яких додаткових джерел доходу, - також не має. Відповідач, як стверджує позивач, є фізично здоровим та працездатним, має об`єктивні можливості для отримання доходів на утримання себе, своєї дитини та дружини. Згідно ст.75 СК України дружина, чоловік мають матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини - до досягнення дитиною трирічного віку. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Оскільки з боку відповідача суду не надано заперечень, суд, у даному випадку виходить з того, що відповідач має можливість утримувати дружину, принаймні спроможний. Ст.84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини» регламентує наступне: ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 ст.84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає в тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, у тому числі, в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дружини не надає, суду не надано відомостей, що він має інші аліментні зобов`язання. окрім утримання дружини і дочки, відповідно, змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] [INFO] трьох років, вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - в розмірі 1 / 4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення їхньою спільною дитиною трирічного віку, до [INFO] . З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреби дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі - в розмірі 1 / 4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно. Оскільки позивач звернулася до суду з позовом 11.01.2020 року, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved