Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що у шлюбі з відповідачкою перебувала з 2007 по 2015 рік. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення син залишився проживати разом з нею. За рішенням органу опіки та піклування були встановлені години побачень дитини з батьком. Однак, відповідач постійного його порушує, повністю ігноруючи інтереси дитини. Забираючи дитину не повертав у встановлений час та не відповідав їй по телефону. Тому вона вимушена викликати поліцію для отримання допомоги та встановлення місця перебування дитини. Після таких побачень у дитини було встановлено харчове отруєння. Вважає, що своєю поведінкою відповідач дбає лише про власні інтереси та потреби, повністю ігнорує потреби дитини. Добровільно дійти згоди щодо участі батька у вихованні дитини вони не можуть. Просила суд визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом встановлення зустрічей з дитиною щотижня кожну неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., в присутності матері [PERSON], на території місця проживання сина за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта Поштова, вул. І.Франка, буд.9; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що мають з [PERSON] неповнолітнього сина. Після припинення шлюбних відносин відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати дане питання не дали результатів. Дитину йому не дає бачити, не дає бачити і його батькам, вигадує надумані причини, викликає свою охорону, тому він також був вимушений звертатись до поліції щодо неправомірних її дій. Вказав, що він як батько має однакові права на побачення з сином, прийнятті участі в його вихованні. Але відповідач порушує її права. Просив суд зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванню з сином [PERSON]; встановити час та дні для його зустрічей з сином: кожен тиждень з 11 год. неділі до 18 год. вівторка, без присутності матері дитини, обумовити можливість забирати дитину до себе додому, для спілкування в домашніх умовах за місцем проживання батька, при зміні місця проживання батька службі в справах дітей зясувати умови проживання дитини; кожен квартал встановити можливість спілкування дитини з рідними дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за місцем їх проживання: [INFO] протягом десяти днів; судові витрати покласти на відповідачку. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, проти доводів зустрічного позову заперечували. Суду пояснили, що після припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем склались напружені відносини, в тому числі щодо участі батька у вихованні дитини. За рішення органу опіки та піклування був визначений графік. Відповідач спочатку його виконував, але потім почав привозити дитину значно пізніш встановлених годин, при цьому на телефонні дзвінки не відповідав. Тому вона неодноразово зверталась в поліцію. Оскільки відповідач постійно водив дитину до розважальних закладів, після таких побачень емоційний стан дитини був доволі збуджений. При побаченнях батько не цікавився режимом дитини, що йому можна давати істи, а чого не бажано через наявність алергії. Після зустрічей з батьком дитина хворіла, мала проблеми з травленням. Через постійні скандали відповідача, вона вимушена була перевести дитину до іншого дошкільного закладу. Але і там [PERSON] ввів себе не адекватно. Одного разу він біля садочку вихопив в неї дитину та фактично викрав його. Тому була викликана поліція, вони шукали відповідача та потім повернули їй дитини. Після даного випадку емоційний стан дитини погіршився, він боїться свого батька, не хоче його бачити. Зважаючи на що в даний час потребує перегляду встановлений графік, при побаченнях з дитиною вона має бути присутньою. У подальшому після відновлення довіри до батька з боку дитини, не заперечує щодо їх побачень. Оскільки вона не знає де проживає відповідач та які умови створені для перебування дитини, тому заперечує щодо залишення дитини на ніч. Вказала також, що ні бабуся, ні дідусь не звертались до неї жодного разу для надання часу, щоб побачити онука. Просили суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що після припинення шлюбних відносин він час від часу бачився з дитиною. Потім позивачка почала необґрунтовано відмовляти давати дитину, тому він звертався до поліції щодо чинення позивачкою йому перешкод. Після встановлення органом опіки та піклування графіку побачень постійного його виконував, жодних порушень не допускав. Після всіх побачень дитина була щасливою. Він дбає та дбав про дитину. Позивачка не повідомляла йому графік дитини, його алергічні реакції, але він знає дитину і добре розуміє, що йому треба. Позивачка без його згоди влаштувала дитину до садочку. Коли він приїздив, щоб з садочку забрати дитину, йому не давали малого, чим порушували його права як батька. Щодо випадку біля садочку, то він намагався напередодні побачитись з дитиною, але знов отримав відмову. Тому приїхав до садочку та взяв дитину та поїхав з ним проводити спільно час. Натомість позивачка влаштувала справжню виставу з викликом поліції, його переслідуванням. Дитина весь цей час була спокійною, лише коли поліцейський забрав дитину в нього, вона почала плакати. Тому стан дитини зараз є лише наслідком поведінки позивачки, яка намагається його виставити злочинцем. В даний час вирішив не бачитись з дитиною до рішення суду. Визначаючи спосіб участі виходив з рівності прав батьків. Тому вважає за можливе більш тривалі побачення, з ночівлею. Оскільки в нього вільний графік роботи, тому зможе з дитиною залишатись і коли буде хворіти, зможе відвозити та забирати з садочку. Зважаючи на відсутність власного житла, він винаймає квартиру. Просили відмовити в задоволенні позову та задоволити вимоги за зустрічним позовом. У судовому засіданні представник служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області підтримав поданий суду висновок комісії. Суду пояснив, що при розгляді на комісії питання батьки дитини подавали бажані переліки документів. Щодо обстеження умов проживання, проведення психологічного обстеження дитини жодних заяв не надходило. Батьки мають рівні права щодо участі у вихованні дитини та відповідно рівні обовязки. На засіданні комісії про випадок біля садочку не повідомляли. Просив розглядати спір з врахуванням поданого висновку та інтересів дитини. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона є матірю [PERSON] Після розірвання шлюбу, позивачка постійно чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною відповідачу. Одного разу вона разом з відповідачем приїхали побачити дитину, але позивачка відмовилась і викликала поліцію. В даний час між сторонами склались неприязні стосунки. У позивачки дитини не просила, оскільки бачить її ставлення. Кожного разу коли відповідач бачить дитину, вона має змогу з ним поспілкуватись сучасними засобами телекомунікації. Вона як бабуся бажає частіш бачити онука та мати змогу з ним спілкуватись, але відповідачка чинить перепони. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляд справи, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали документів, поданих на розгляд комісії в справах дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Розпорядженням Києво-Святошинськгої районної державної адміністрації Київської області №748 від 15 грудня 2015 року за заявою [PERSON] встановлені дні та години участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. З пояснень сторін встановлено, що на початку розпорядження виконувалось батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. У подальшому між сторонами виникали конфлікти щодо спілкування з дитиною. Пояснення [PERSON], що йому не обґрунтовано не надавали дитину у визначені часи, а [PERSON], що відповідач вчасно не повертав дитину, не враховував особливості її харчування, режиму, та інші аналогічні пояснення, суд до уваги не бере. Так, встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки після припинення шлюбних відносин, що підтверджено численним зверненнями до поліції. Тому дані пояснення є лише субєктивним сприйняттям сторонами обставин, які виникали при спілкуванні з дитиною, способом маніпуляції та вирішенням особистих потреб, без врахування інтересів дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що батьки дитини не можуть досягнути згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, розпорядження сторонами належним чином не виконувалось. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 18 квітня 2016 року доцільно встановлено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. Разом з тим, враховуючи інтереси дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що біля садочку [PERSON] забрав [PERSON] та поніс дитини до свого автомобіля. В цей час [PERSON] звернулась за допомогою до [PERSON] та повідомила, що в неї викрали дитину, тому останній викликав поліцію. Про те, що це батько дитини [PERSON] спочатку не повідомляла. Після повернення дитини матері, малолітній [PERSON] поводив себе плаксиво, тривожно. Покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вона є матірю позивачки, з відповідачем неприязні стосунки, тому викладені неї обставини є субєктним сприйняттям певних обставин. Вплив даної ситуацію на психологічний стан дитини також відображений у психологічному обстеженні [PERSON], [INFO]. Зважаючи, що батьки малолітньої дитини через неприязні стосунки не можуть досягнути згоди щодо участі батька в спілкуванні з дитиною, що, нажаль, вплинуло на емоційний стан дитини, тому суд додатково до поданого висновку графіку побачень з дитиною, встановлює, що протягом двох місяців з дня набрання рішення суду законної сили такі побачення з дитиною мають проходити в присутності матері [PERSON], що батьками намагались вирішити всі бажані питання щодо режиму, харчування, подолання дитиною своїх переживань, тощо, що сприятиме гармонічному розвитку дитини. Разом з тим, зважаючи, що батьки дитини позитивно характеризують, люблять свою дитину, тому обмежень щодо місця побачень батька з дитиною суд не вбачає, що сприятиме різнобічності виховання дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в частині зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, та встановлює участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години у присутності матері; у подальшому кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. Доказів неможливості спілкування дитини з батьком через грубе поводження останнього, негативного впливу на дитину, відсутність належних умов за місцем проживання батька, [PERSON] суду подано не було. Також не можуть бути підставою для спілкування з дитиною лише за участі матері та лише за місцем проживання дитини те, що не проводилось обстеження умов проживання відповідача. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач веде аморальний спосіб життя, має антисанітарні умови проживання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.> Оскільки позивач просив суд вирішити питання щодо участі дідуся та бабусі в спілкуванні з дитиною, тобто подав позов в їх інтересах, разом з тим, дані особи є працездатними, та не надавали повноважень [PERSON] на захист їх прав, тому в даній частині суд відмовляє. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, що набула чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст. 51, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 56 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 17, 18, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.п. 1.3, 1.7 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Держкомсім'ямолодь України, Міносвіти України, МОЗ України та Мінпраці України № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed