Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

03.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новобузької райдержадміністрації про визнання права на земельну частку (пай) площею 6,46 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 20.03.1999 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що його мати за життя пропрацювала біля 40 років у КПСП ім. Коцюбинського та була включена до його членів. На час розпаювання земель вказаного підприємства, що мало місце 30.05.1994 року, залишалася його членом, від вказаного сільськогосподарського підприємства вона згодом вийшла на пенсію і при цьому її членство у підприємстві не припинялося. З настанням смерті матері, він успадкував усе належне їй майно, однак земельну частку (пай), яку мати набула за життя, успадкувати не зміг, оскільки нотаріус відмовляє видати йому свідоцтво на вказане майно посилаючись на те, що сертифікат, який посвідчував право [PERSON] на земельну часку (пай) площею 5,62 умовних кадастрових гектарів, був виданий вже після її смерті - 22.09.1999 року, що і змусило його звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги заявлені позивачем [PERSON] підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач - Новобузька районна державна адміністрація Миколаївської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить витяг з журналу вихідної кореспонденції Новобузького районного суду, про причини такої неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за відсутності представника РДА не залишала. Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, будучи належним чином сповіщена про розгляд судової справи, в судове засідання явку свого представника теж не забезпечила, про причину неявки до суду не повідомила. Дослідивши письмові докази у справі, суд, приходить наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Право на земельний пай набувають також спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа, що його засвідчує, а саме земельного сертифіката (Указ Президента України від 10.11.1994 року №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"). Як свідчить довідка відділу Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області від 20.02.2014 року за вих. № 410, колективне пайове сільськогосподарське підприємство імені Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області (надалі КПСП ім. Коцюбинського) 30.05.1994 року отримало державний акт на право колективної власності на землю з метою її подальшого розпаювання між громадянами - членами вказаного господарства, що значаться у відповідному списку, який додається до цього державного акту. У вказаному списку, за порядковим номером 230 внесено також і громадянку [PERSON]. Розмір земельної частки (паю) вказаного колективного підприємства, становить 5,62 умовних кадастрових гектарів, вартість такого паю - 15732,80 грн. [INFO] [PERSON], у віці 81 року, померла в м. Новий Буг Миколаївської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Новобузьким відділом РАГСу Миколаївської області 23.03.1999 року. Водночас, сертифікат на право на земельну частку (пай), серії МК № 0206125, який посвідчував право [PERSON], як члена КПСП ім. Коцюбинського, на земельну частку (пай) вказаного підприємства площею 6,46 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), виданого Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області вже після її смерті, зокрема 22.09.1999 року. При цьому, розпорядження Новобузької райдержадміністрації за № 594-р, на підставі якого виданий вищевказаний сертифікат, винесене 25.09.1997 року, тобто ще за життя [PERSON] Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що [PERSON] дійсно при житті являлась членом КПСП ім. Коцюбинського, була внесена до списку членів, які мають право на земельну частку (пай) площею 6,46 умовних кадастрових гектарів в колективній власності вищезазначеного сільськогосподарського підприємства, у зв'язку з чим 22.09.1999 року на її ім'я видано сертифікат, який посвідчує її відповідне право, а відтак остання набула право на земельну частку вказаної площі, яке може бути успадковане після її смерті спадкоємцями. Як видно з повідомлення завідувача Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М. від 06.02.2014 року за вих. № 134/02-14, остання відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на вищевказане право на земельну частку (пай), посилаючись на набуття такого права згідно відповідного правовстановлюючого документу, вже після її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зазначені обставини вказують на те, що позивач [PERSON] являючись сином спадкодавця [PERSON], в силу вимог статті 1261 ЦК України, має право на успадкування за законом на набуте останньою право на земельну частку (пай) площею 6,46 умовних кадастрових гектарів з земель, які перебували у колективній власності КПСП ім. Коцюбинського запасу Новобузького району Миколаївської області Інші спадкоємці за законом та заповітом при судовому розгляді справи не встановлені. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтовані, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення заявлених вимог позивача. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем у зв'язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.

Outcome: approved