Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він на підставі свідоцтва про власноті на нерухоме майно від 15 лютого 2005 року є власником квартири № 54, розташованої за адресою: вул. [PERSON] (Чапаєва), буд. 12"А", м. Лиман, Донецька область. У вказаній квартирі зареєстровані позивач та його дочка відповідач у справі [PERSON]. Відповідач [PERSON] з липня 2014 року не проживає у зазначеній квартирі, її особисті речі в квартирі відсутні. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятися не бажає, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомими майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду йому необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 54, розташованою за адресою: вул. [PERSON] (Чапаєва), буд. 12 "А", м. Лиман, Донецька область. Позивача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, позивач в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.21). Відповідача [PERSON] було нлежним чином в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України повідомлено про час та місце розгляду справи (а.с. 24, 25). Відповідач до суду не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі суду не надала. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: вул. [PERSON] (Чапаєва), буд. 12 "А"[ADDRESS], що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 лютого 2005 року, виданого на підставі Рішення виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області від 16 червня 2004 року за № 241 (а.с. 9). Згідно довідки про склад сім"ї, наданої адміністратором відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради у квартирі № 54, будинку № 12 "А" по вул. К. Гасієва (Чапаєва) в м. Лиман Донецької області зареєстровані позивач [PERSON] та його донька - відповідач [PERSON] (а.с.10). З 2014 року відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивача, не несе витрат на її утримання, не сплачує комунальні платежі, особисті речі [PERSON] в квартирі позивача відсутні, що підтверджується актом від 23 вересня 2017 року, засвідченим головою ЖБК "Молодіжний" - [PERSON], та членами правління - [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.\~ Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] відсутня в квартирі позивача понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До теперішнього часу відповідач не припинила реєстрацію у вказаній квартирі, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не мешкає в квартирі понад один рік без поважних причин та до теперішнього часу не знялася з реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved