Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Яготинський районий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання батьківства та стягнення аліментів,в котрій зазначено, що з 2003 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією родиною, підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство. У червні 2006 року [PERSON] дізналася, що вагітна, про що відразу повідомила відповідача. [INFO] позивачка народила доньку. Відповідач забирав її доньку з пологового будинку, визнавав себе батьком дитини, купував все необхідне для неї та дитини, допомагав у догляді за дитиною. 07 березня 2007 року [PERSON] зареєструвала народження дитини. Запис про народження дитини був зроблений відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто дитина зареєстрована зі слів матері, як [PERSON] , в графі батько записано - [PERSON] (її прізвище на момент реєстрації народження дитини), ім`я та по-батькові відповідача. Взимку 2009 року взаємовідносини позивачки з відповідачем погіршилися їх сім`я розпалася. Відповідачка зібравши всі свої речі разом з дитиною покинула відповідача. На даний час, позивачка не може в повній мірі забезпечити дитину матеріально, а добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Враховуючи викладене, просила встановити, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Яготинський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області внести зміни до актового запису про народження дитини, де у відомості про батька вказати [PERSON] ; стягувати із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу боржника, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, судові витрати просила покласти на відповідача та зазначила, що вона працює кухарем у ЛВУ МГ та отримує в середньому заробітну плату 6 000 грн., відповідач не надавав допомоги на утримання дитини, єдиний раз купив донці велосипед, спочатку купляв одяг і взуття, останнім часом нічого не купляв дитині. Не заперечувала того факту, що відповідачу належить Ѕ будинку. Відповідач вимоги визнав та вказав, що дійсно являється батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не заперечував того факту, що позивачка має заробітну плату в середньому 6 000 грн., не заперечував факту наявності у позивачки земельної ділянки (паю), а також того факту, що донька перебуває на утриманні у позивачки. Він має Ѕ будинку та зазначив, що має задовільний стан здоров`я та не має інших дітей. Предстанвик третьої особи в судове засідання не з'явився, звернувся з листом про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заявлених вимог. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 127 СК України чоловік, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, може подати до державного органу реєстрації актівцивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, у разі відмови держаним органом реєстрації актів цивільного стану у визнання особи батьком особи батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Умовами прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II вказаних Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Стаття 180 СК України встановлює обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання такого обов`язку визначаються за домовленістю між ними відповідно до норми ст. 181 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма закону також закріплена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року. В силу вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, з показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживав із [PERSON] до вагітності та народження і після народження дитини, проте шляб офіційно не зареєстрували. Проживали однією сім`єю близько 7 років. [PERSON] визнавав себе батьком дитини, яку народила [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та ставився до неї, як до своєї доньки, тому підстав вважати, що вона не є його донька не було. На даний час сторони не проживають разом, коштів на утримання дитини [PERSON] не дає. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] . Відповідно до актового запису про народження дитини № 51 від 07.03.2007 року батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-6, 7, 9-10). Із довідки з місця проживання про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 8) вбачається, що по [ADDRESS] в будинку, належному [PERSON] , зареєстровані та проживають: власник [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Із копії паспорта та копії домової книжки (а.с. 28, 30-31) встановлено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрований та проживає [PERSON] , [INFO] . Із копії довідки (а.с. 29) вбачається, що [PERSON] з 06.03.2019 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «РЕМА-ПРІНТ» на посаді машиніста вантажних механізмів та отримує заробітну з тарифною ставкою 4300 гривень. Отже, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного сімейного життя мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні та потребує матеріального забезпечення від відповідача (а.с. 4-6, 8). Позивачка працює кухарем в ЛВУ МГ та має на праві власності пай. Відповідач має частину житлового будинку. Відповідач з 06.03.2019 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «РЕМА-ПРІНТ» на посаді машиніста вантажних механізмів, інших утриманців не має, має задовільний стан здоров`я (а.с. 28, 29, 30-31). Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2 027 грн.. Враховуючи, що відповідач не заперечує свого батьківства відносно [PERSON] , [INFO] , що підтверджується також показаннями свідків, враховуючи також матеріальне становище сторін, наявність утриманців, їх стан здоров'я, а також те, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері, вимоги ст. 182 СК України та ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», Конвенції про права дитини і те, що відповідач визнає вимоги щодо стягнення аліментів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved