Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

02 листопада 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивачі просять: виділити їм в спільну часткову власність (по Ѕ частці кожній) в окрему ізольовану квартиру частку 38,65/100 квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,1 кв.м., у тому числі житловою площею 31,1 кв.м., до складу якої входять 2 житлові кімнати площею 12,5 та 18,6 кв.м., кухня - 8,6 кв.м., комора - 8,4 кв.м., коридори 13,2 кв.м., ванна - 2,5 кв.м. та вбиральня - 2,3 кв.м. та присвоїти новоутвореній квартирі №18-а. Вимоги обґрунтовані тим, що всі сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 37/200 часток зазначеної квартири. Як зазначають позивачі, у них склались неприязні стосунки щодо користування спірною квартирою, так як відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою. Згідно з висновком є технічна можливість виділу частки позивачів в натурі, а тому для захисту порушеного права позивачі звернулись до суду. Позивачі в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. [PERSON] звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з клопотанням про відкладення слухання справи, проте враховуючи, що відповідачі направляють до суду лише клопотання про відкладення слухання справи, в судові засідання не з`являються, суд вважає такі дії спрямовані на затягування розгляду справи, а тому заявлене ними клопотання було відхилено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши позивачів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належить на праві власності наступним особам: -26/100 частин - [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 10.09.1996 року; -37/200 частин [PERSON] на підставі Договору дарування частки квартири від 02.04.2002 року; -37/200 частин [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2014 року; -22/100 частин [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 18.06.2004 року; -15/100 частин [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 26.12.2005 року. Крім того, як встановлено під час слухання справи, рішенням Радянського районного суду м.Києва від 26.01.2000 року було зобов`язано Радянську районну державну адміністрацію м.Києва провести приватизацію 37/100 частин квартири [ADDRESS] , а саме: жилих кімнат площею 18,6 та 12,5 кв.м., кухню площею 8,6 кв.м., ванну та туалет площею 6,8 кв.м., коридор площею 10,6 та 1,0 кв.м.. комору площею 5,39 кв.м. згідно поверхового плану Київського міського бюро технічної інвентаризації від 30.01.1998 року на [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло згідно з яким вони є власниками 37/100 частин в рівних частинах квартири [ADDRESS] загальною площею 69,1 кв.м. Як встановлено в судовому засіданні, між сусідами склались неприязні стосунки, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 25.12.2008 року (справа №1-154/08) та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.08.2013 року (справа №761/1828/13-ц) Ухвалою суду від 27.09.2017 року у справі була призначена будівельно-технічна експертиза для визначення можливості виділу в натурі частини квартири, яка належить на праві власності позивачам. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №24347/18-43 складеної 11.03.2019 року експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, з технічної точки зору виділити 37/100 часток квартири [ADDRESS] окрему ізольовану квартиру до складу якої входять: 2 житлові кімнати №6 та №5 площею 12,5 кв.м. та 18,6 кв.м. відповідно, кухня №7 площею 8,6 кв.м., комора №10 площею 8,4 кв.м., 2 коридори №9 та №11 площею 11,3 кв.м. та 1,9 кв.м. відповідно, ванна кімната №8 площею 2,5 кв.м. та вбиральня №15 площею 2,3 кв.м., загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., можливо з відхиленням існуючого планування від діючих на час проведення дослідження будівельних норм. Також у висновку зазначено, що обладнати окремий вхід до 37/100 часток квартири [ADDRESS] згідно запропонованого виділу можливо шляхом влаштування вхідного дверного отвору до приміщення № 6 на місці віконного отвору (з демонтажем частини стіни під віконним отвором) та влаштування зовнішніх сходів. За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Статтею 183 ЦК України визначено, щоподільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Стаття 364 ЦК України визначає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Верховний Суд України у абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 підкреслює, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При цьому, відповідно до п.п. «а» п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується (ст. 152 ЖК України). Як зазначено у висновку експерта, нижня частина стіни, яка знаходиться безпосередньо під віконним отвором приміщення №6 (від підвіконної дошки до рівня підлоги) не є несучою, оскільки не сприймає прикладеного навантаження додатково до своєї власної ваги, в тому числі від інших елементів будівлі (стін, перекриттів, даху). Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що технічно можливо виділити в натурі частку квартири, яка належить на праві власності позивачам в окреме ізольоване приміщення, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги позивачів. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved