Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

13.03.2020 року ПАТ КБ « Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2017 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 13 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 20.12.2019 року в сумі 29 037.03 гривень, яка складається з наступного: 20340.82 грн. - заборгованість за кредитом, в т.ч. 00.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 20340.82 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1492.65 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5344.65 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0.00 грн. - нарахована пеня, 0.00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1358.91 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 037.03 грн. та покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом справи у суді. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2020 р. відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін, з наданням відповідачу права протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати відзив на позов і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити судовий розгляд у відсутність сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував, та просив суд винести рішення про задоволення позову. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про повернення викликів суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», відзив або пояснення на позов не надавав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів, про що не заперечував у письмовій заяві і представник позивача. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2017 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 13 000.00 грн. 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом також встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з наявними в матеріалах справи Умовами та правилами. Відповідач, користуючись кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом. Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося раніше, підписавши 15.08.2017 року заяву, [PERSON] надав свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач суду не надав. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав [PERSON] суду не надавав. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір. При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг. Згідно із розрахунком заборгованості відповідача станом на на 20.12.2019 року в сумі 29 037.03 гривень, яка складається з наступного: 20340.82 грн. - заборгованість за кредитом, в т.ч. 00.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 20340.82 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1492.65 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5344.65 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0.00 грн. - нарахована пеня, 0.00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1358.91 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. В зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки з урахуванням чого позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved