Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - відповідач ) про стягнення середнього заробітку до дня фактичного розрахунку. Позовні вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, обґрунтовані тим, що протягом періоду з 14.03.2014 р. по 06.01.2015 р. відповідач, в порушення вимог ст.ст. 47,117 КЗпПУ, в добровільному порядку не виконував рішення суду про стягнення на користь позивача оплати праці за роботу у вихідні дні в грудні 2008 р. - січні 2009 р. - 2008,40 грн. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 14.03.2014 р. по 06.01.2015 р. в сумі 34417 грн. та суму інфляції за період з березня 2009 р. по грудень 2014 р. в сумі 889.99 грн., що становить 35206,89 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що вина відповідача у затримці виконання рішення суду відсутня, крім того, 06.02.2015 р. було розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2014 р., було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за роботу у вихідні дні в сумі 2008,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 31638,60 грн. та середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації в сумі 8202,60 грн., а разом 41849,60 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів (а.с.28-34). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.06.2014 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.10.2014 р. зазначене рішення суду було залишено без змін (а.с.37-39). Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 10.07.2014 р. було відкрито виконавче провадження № 43913506, на підставі виконавчого листа № 761/5064/14-ц від 04.07.2014 р. (а.с.40). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.07.2014 р., було зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2014 р. та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.06.2014 р. до закінчення касаційного провадження у справі (а.с.82-83). Згідно копії розпорядження № 43913506, 06.01.2015 р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу № 761/5064/14-ц, надійшли кошти в розмірі 34978,77 грн., в рахунок боргу за виконавчим провадженням № 43913506, які були перераховані державним виконавцем 13.01.2015 р. (а.с.51). В матеріалах справи міститься копія платіжної вимоги від 29.10.2014 р., поданої відповідачем до Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області 07.11.2014 р., про перерахування на реквізити ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві грошових коштів в розмірі 46334,57 грн. Призначення платежу: стягнення з ПАТ «КБ «Надра» боргу на користь [PERSON], на підставі виконавчого листа № 761/5064/14-ц від 04.07.2014 р. (а.с.84). Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом на оскарження рішення суду, те що виконання рішення було зупинено до закінчення касаційного провадження, суд не знаходить ознак вини відповідача у несвоєчасному стягненні коштів на користь позивача, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed