Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 246154 від 22 липня 2013 року у розмірі 12 985,86 грн., та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 липня 2013 року між ПАТ «АктаБанк» та відповідачем було укладено договір № 246154 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту, за умовами якого Банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] у валюті-гривня, на умовах тарифного пакету «Кредитка Актабанк». Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~ укладено Договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Актабанк» відступило позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до позичальників (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), які зазначені у Додатку №1 до Договору, у тому числі й до відповідача [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, станом на 23 березня 2018 року, має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~ у розмірі 12 985,86 грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач, не погодившись з позовом, надав відзив на позов у якому просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що дійсно, 22 липня 2013 року ним було укладено кредитний договір з ПАТ «Актабанк».\~ За умовами цього договору він отримав картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, строк дії кредитного ліміту до 21 липня 2014 року, до цієї ж дати визначено і графік погашення заборгованості. Тому останнім днем дії договору є саме 21 липня 2014 року та є днем початку збігу трирічного строку позовної давності, який сплив 22 липня 2017 року. Тому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.\~ Позивачем надано відповідь на відзив у якій позивач не погодився з доводами відповідача, зазначеними у відзиві та зазначив, що строк позовної давності сторонами кредитного договору встановлено тривалістю 10 років, який на теперішній час не сплив. Відповідачем подано заперечення щодо відповіді на відзив у яких відповідач зазначив, що окремого договору про збільшення строку позовної давності сторонами кредитного договору не укладалося, а тому підлягає застосуванню трирічний строк позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що окремий письмовий договір про збільшення строку позовної давності сторонами кредитного договору не укладався, тому підлягає застосуванню трирічний строк позовної давності. Умова кредитного договору про збільшення строку позовної давності до 10 років порушує права відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 22 липня 2013 року між ПАТ «АктаБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 246154 від 22 липня 2013 року про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту, за умовами якого Банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] у валюті-гривня. За умовами зазначеного договору відповідач отримав грошові кошти у сумі 10 000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок строком на 12 місяців. Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та сплачувати щомісячну комісію шляхом внесення щомісячного платежу. Невід`ємною складовою договору є тарифи на випуск та обслуговування банківських платіжних карток ПАТ «Актабанк», які також підписані відповідачем (а.с. 7-11). Відповідача повідомлено про умови кредитування у письмовій формі, факт ознайомлення з умовами відповідач підтвердив власноручним підписом (а.с.12). Відповідач не заперечував факту отримання платіжної картки, на яку було встановлено кредитний ліміт, а також у судовому засіданні пояснив, що кредитні кошти у повному обсязі ним не повернуто. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги (22-23). Згідно витягу з додатку № 1 до договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ПАТ «Актабанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитним договором №246154 від 22 липня 2013 року; позичальник [PERSON] (а.с. 24). 27 березня 2018 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» направило на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних (а.с. 19).\~\~ Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №246154 від 22 липня 2013 року до позичальника [PERSON] . В матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем зазначеного повідомлення. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. Згідно розрахунком заборгованості за кредитним договором № 246154 від 22 липня 2013 року за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року у [PERSON] наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 12985,86 грн., яка складається з наступного: 9923,11 грн. заборгованість за основним боргом; 2453,75 грн. заборгованість за процентами, 9 грн. заборгованість за комісією, 600 грн. штрафи, пені. (а.с. 18). Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року розмір заборгованості та її складові не змінилися. Позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових, які зазначено у витягу з додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги (а.с.24), тобто у розмірі вимоги, який мав первісний кредитор. До спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Пунктом 3, 4, 6, 8 та 9 частини 3 вищевказаної статті встановлено, що інформація, яка надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. Судом встановлено, що відповідач, отримавши від банку кредитні кошти, в добровільному порядку їх не повернув, а відтак, виходячи з положень частини другої статті 530 ЦК України,наявні підстави вважати, що права позивача були порушені у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Оскільки сторони передбачили у кредитному договорі (п.4.4 договору) сплату\~ відсотків за користування кредитними коштами у розмірі, встановленому Тарифами, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії за користування кредитом суд враховує наступне. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного поговору тощо). Таким чином, зазначена у п.4.8 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту, не є додатковою послугою банку, а є дією банку, яка випливає з умов кредитного договору та здійснюється банком на власну користь, за що законодавством не передбачено встановлення додаткового платежу з боржника, що виключає можливість стягнення нарахованої банком заборгованості за комісією в сумі 9 грн. Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою поза межами строку позовної давності, є безпідставним, виходячи з наступного. Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до пункту 7.9. кредитного договору № 246154 від 22 липня 2013 року, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 10 років, а з позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду у січні 2021 року, таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду\~ в межах строку на звернення до суду з позовною заявою. Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що договір про збільшення позовної давності мав укладатися у формі окремого документа, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону, який не забороняє сторонам кредитного договору погодити збільшення строку позовної давності у самому кредитному договорі. Позовні вимоги про визнання недійсними п.7.9 кредитного договору відповідачем не заявлялись. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення штрафів та пені, суд виходить з наступного. Пеня і штраф за своєю правовою природою є різними видами неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Ставлячи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по штрафам, пені, - позивач не обґрунтував вказану суму та не вказав окремо, яка сума складає штрафи, а яка пеню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по штрафам, пені, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1\~ ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу у розмірі 12985,86 грн., за які сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн., оскільки судом задоволено позовні вимоги на суму 12376,86 що складає 95,3% від заявленої суми, з відповідача слід стягнути 2003,42 грн. витрат, понесених позивачем на сплату судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial