Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

04.08.2014 [PERSON]. звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Ніжинський механічний завод», в якій після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за вересень-листопад 2012 року, за лютий-травень, липень 2013 року в сумі 8394,99 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23340 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 730,8 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначав, що він з 01.03.2002 працював сторожем на базі відпочинку «Металіст» ВАТ «Ніжинський механічний завод», з якого був звільнений 30.11.2013 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак при звільненні відповідач не виплатив йому нараховану заробітну плату в розмірі 8394,99 грн. в зв'язку з відсутністю коштів, що послужило підставою для звернення його до суду з даним позовом, з обґрунтуванням позову положеннями статей 115-117 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач ПАТ «Ніжинський механічний завод», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився про причини неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до положень статті 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом по справі встановлено, що позивач у справі [PERSON] з 01.03.2002 працював на посаді сторожа на базі відпочинку «Металіст» ВАТ «Ніжинський механічний завод» (наказ №49к від 04.03.2002) та 30.11.2013 був звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України(наказ №206кГ від 30.11.2013). Положеннями статті 21 Закону України "Про оплату праці", працівникові надано право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організаціїї, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітну плату за вересень-листопад 2012 року, за лютий-травень, липень 2013 року в сумі 8394,99 грн.. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позовних вимог не надав, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 8394,99 грн.. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи зі змісту статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою такої відповідальності є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Оскільки відповідачем не оспорюється розмір заробітної плати не виплаченої позивачу [PERSON] та сам факт її невиплати на дату розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що спір про розмір належних до виплати сум відсутній та наявний факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день постановлення рішення в розмірі визначеному позивачем, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відповідно до ч.3 вказаної статті відносяться витрати на правову допомогу, граничний розмір яких встановлюється законом Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При вирішенні судом питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу враховується наявність в матеріалах справи договору про надання юридичних послуг від 04.08.2014 укладеного між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON], копії свідоцтва [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю № 432, сплату позивачем 730 грн. за надання правової допомоги адвокатом згідно з договором від 04.08.2014, що підтверджується квитанцією від 04.08.2014, а при обчисленні розміру компенсації витрат на правову допомогу адвокатом [PERSON] враховується наданий розрахунок затраченого часу на складання позову, що становить 1 година та 30 хвилин на консультацію та вивчення документів, таким чином розмір компенсації складає 730 грн. 80 коп. (1218,00 грн. (законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати у спірний період) x 40% : 60 хв. (кількість хвилин в одній годині) x 1,5 години (фактична кількість часу, витраченого адвокатом на надання позивачеві юридичних послуг). Оскільки позивач надав докази про сплату 730,8 грн. витрат на правову допомогу, яку просить стягнути з відповідача на його користь, то дані вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача ПАТ «Ніжинський механічний завод» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 317,34 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved