Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

\~\~\~\~В жовтні 2018 року КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до Богунського районного суду м.Житомира суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01.03.2015р. по 01.05.2018р. в сумі 24107 грн.29 коп. Свої позовній вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS], яка забезпечується послугами централізованого опалення, що надаються КП "Житомиртеплокомуненерго" відповідно до укладеного між сторонами договору. Проте відповідачка за вказаний період оплату послуг централізованого опалення не проводила, в зв'язку з чим допустила заборгованість у вищевказаній сумі (а.с.3-4).. На підставі ухвали судді Богунського районного суду м.Житомира від 12.10.2018р. справа передана до Ружинського районного суду Житомирської області за підсудністю (а.с.16). Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що разом із своїми дітьми - [PERSON] та [PERSON] є співвласником вищевказаної квартири. Проте, починаючи з 2017 року у зазначеній квартирі вона не проживає, а проживає її донька [PERSON] разом із своїм чоловіком, які, на думку позивачки, і зобов'язані оплачувати послуги з централізованого опалення квартири. 2 Також позивачка зазначає, що позов подано з пропущенням строку позовної давності. З вказаних підстав [PERSON] просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.36-39). Відповідач у відповіді на відзив зазначив, що саме [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення квартири [ADDRESS], а тому повинна оплачувати вказані послуги у повному об'ємі. У випадку проведення оплати послуг вона має право зворотної вимоги до інших співвласників вказаної квартири щодо відшкодування їй частини проведеної оплати послуг (а.с.56). Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 18.12.2018р. до участі в справі було залучено третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] та [PERSON] (а.с.47-48). В судове засідання учасники справи не з'явились Представник позивача та відповідачка подали до суду заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, представник позивача позовні вимоги підтримує, а відповідачка - не визнає повністю(а.с.73, 79-82). Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] (на даний час - [PERSON]) в м.Житомирі (а.с.43, 53). Між [PERSON] та ДП "Житомиртеплокомуненерго" 29.08.2011р. щодо вищевказаної квартири укладено договір про надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води; в ДП "Житомиртеплокомуненерго" відкрито на ім'я [PERSON] особовий рахунок №11417 (а.с.5, 10). В період з 01.03.2015р. по 01.05.2018р. ДП "Житомиртеплокомуненерго" надавало послуги з централізованого опалення вищевказаної квартири, однак вказані послуги не оплачені споживачем і заборгованість за даний період складає 24107 грн.29 коп. (а.с.6). Вищевказані факти сторонами не оспорюються. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону "Про житлово-комунальні послуги"). Частиною 1 ст.19 вказаного Закону і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 вказаного Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність дає не тільки права, а й відповідно до п.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує і тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (ст.322 ЦК України). 3 Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 08.10. № 572 ( з наступними змінами та доповненнями), встановлено, що мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. В той же час, ст. 360 ЦК України передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями пов'язаними зі спільним майном. З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку. Особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 08.10. № 572 ( з наступними змінами та доповненнями), також передбачено, що у разі, коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг, плата за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій розподіляється за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Як вбачається з вищевказаних наданих суду доказів, співвласники квартири [ADDRESS] визначили [PERSON] як особу, уповноважену на укладення договорів щодо надання комунальних послуг, з нею позивачем укладено договір та на неї відкрито особовий рахунок щодо отримання послуг централізованого опалення. Будь-яких доказів про наявність спору між співвласниками квартири щодо оплати комунальних послуг, а також щодо розподілу особового рахунку суду не надано. А тому, суд приходить до висновку, що саме відповідачка, як споживач послуг централізованого опалення, зобов'язана проводити їх оплату позивачу. В той же час, [PERSON] не позбавлена права вимагати відшкодування частини понесених нею витрат по оплаті комунальних послуг із інших співвласників квартири, а також на розподіл особового рахунку на здійснення виплат за комунальними послугами між співвласниками квартири, в тому числі і в судовому порядку шляхом подання відповідного позову. Разом з тим, суд враховує те, що відповідачка в своєму відзиві просить застосувати строки позовної давності. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право подавати заяви та клопотання, давати пояснення судові. 3 Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства (постанова ВС України від 16.08.2017р.. у справі № 6-2667цс16) Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. \~За договором про надання послуг з централізованого опалення, яким встановлено щомісячні платежі по оплаті наданих послуг, перебіг трирічного строку позовної давності\~ починається окремо по кожному простроченому платежу (ст. 261 ЦК України). Оплату за надані послуги централізованого опалення відповідачка повинна здійснювати не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим (п.3.1 укладеного між сторонами Договору). Позивач звернувся до суду 04.10.2019р., отже трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 04.10.2015р. по 03.10.2019р.. А тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01.03.2015р. по 04.10.2015р. суд відмовляє в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заборгованість за вказаний період складає 733грн.78 коп. ( за березень 2015р. - 489.56грн., за квітень 2015р. -244.22грн.). За період в межах строку позовної давності та в межах позовних вимог, а саме: з 01.10.2015р. (оплата за жовтень 2015р. повинна була бути проведена до 20.11.2015р.) по 01.05.2018р. відповідачка заборгувала 23383 грн. 51 коп. за послуги централізованого опалення (24107.29 - 733.78), і вказана сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача. На підставіі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. .

Outcome: partial