Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши, що 12 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір надання споживчого кредиту № 11233629000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 124 000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14,50% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 12 жовтня 2007 року між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В. та зареєстрованого за № 2996 в реєстрі заборон за № 2997 відповідно до якого відповідач [PERSON] передала в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира, що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 48,05 кв.м, житлова площа 34,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 12 жовтня 2007 р. приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В. за номером в реєстрі 2991, зазначений договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2411592, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки. 21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11233629000 від 12 жовтня 2007 р., укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Прийняті на себе зобов'язання відповідач [PERSON] не виконувала, в зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 27 липня 2016 року: в розмірі 177 452 грн. 49 коп., що включає: суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 81 572 грн. 43 коп., суму заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі - 14 182 грн. 87 коп., три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі - 6 926 грн., збитки від інфляції, за період з 11 вересня 2014 р. по 07 лютого 2017 р. в розмірі 74 771 грн. 19 коп. в рахунок погашення якої просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що складається з трьох жилих кімнат загальною площею 48,05 кв.м, житлова площа 34,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 12 жовтня 2007 р. приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В. за № в реєстрі № 2991, зазначений договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2411592, шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, за ціною 126 250,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з*явився, надав заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення про виклик відповідача у пресі «Урядовий кур*єр» та на офіційному сайті суду (а.с. 75-76). З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши докази у справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 рокуміж АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11233629000 (а.с. 5-7), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 124 000,00 коп., а позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (п. 1.1 договору). Згідно п.п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 12 жовтня 2027 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (а.с. 5 зворот). Відповідно до п.п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,5 % річних (а.с.5зворот). Пунктом 1.4 договору про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року визначено цільове призначення кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості - трьокімнатної квартири, розташованої за адресою: Україна, [ADDRESS]; загальна площа квартири становить 48,05 кв.м., у т.ч. житлова - 34,0 кв.м. (а.с.5 зворот). З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року між відповідачем [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В. та зареєстрований за № 2996 в реєстрі заборон за № 2997 (а.с. 11-13), відповідно до якого відповідач передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: Україна, [ADDRESS] та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 12 жовтня 2007 р. приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Т.В. Косарєвою за № реєстру 2991. Зазначений договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2411592. Предмет іпотеки складається з 3-х жилих кімнат. Загальна площа предмета іпотеки становить 48,05 кв.м., житлова 34,0 кв.м. (п. 1.1, а.с. 11, 11 зворот). Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки від 12 жовтня 2007 року вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 126 250,00 грн. Відповідно до відомостей, викладених у Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому КП «БТІ м. Макіївка» 02 жовтня 2007 р. № 16137264 вартість зазначеної квартири становить 11 988,00 грн. (а.с. 11 зворот). Згідно з п. 4.1 Договору іпотеки від 12 жовтня 2007 року іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: - у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; - у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; - в інших випадках відповідно до діючого законодавства. (а.с.12). Як вбачається з п. 4.2 Договору іпотеки від 12 жовтня 2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку»; - з інших, передбачених законодавством України підстав (а.с.12). Відповідно до п. 4.3 Договору іпотеки від 12 жовтня 2007 року право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (а.с.12). Судом встановлено, що 21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року, укладеного між останнім та АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 15-18, 19-20, 21-25). Тобто, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» за вказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання, передбачені укладеним між сторонами договором про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року, не виконала, у зв'язку з чим станом на 27 липня 2016 року утворилася заборгованість за кредитом - 81 572 грн. 43 коп., за відсотками - 14 182 грн. 87 коп., три проценти річних від простроченої суми боргу - 6 926,00 грн., збитки від інфляції, за період з 11 вересня 2014р. по 07 лютого 2017 р. - 74 771 гр. 19 коп., а всього розмір заборгованості складає - 177 452 грн. 49 коп. За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Як вбачається з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 „Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", вирішуючи питання про інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. За вимогами ч.1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постановах від 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16). Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38,39 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов висновку, що в розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. За наведених обставин, суд погоджується з визначеною позивачем ціною предмету іпотеки, що зазначена в п. 1.2 Договору іпотеки від 12 жовтня.2007 року, вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 126 250,00 грн. Отже, враховуючи те, що позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості в сумі 177 452 грн. 49 коп. за договором про надання споживчого кредиту №11233629000 від 12 жовтня 2007 року на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» слід звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що складається з трьох жилих кімнат загальною площею 48,05 кв.м., житлова площа 34,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого 12 жовтня 2007 р. приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В. за № в реєстрі № 2991, зазначений договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2411592, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, за ціною 126 250,00 грн. Статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Судом встановлено, що предметом іпотеки є трьокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа 48,05 кв.м., житлова - 34,0 кв.м. (п. 1.1, а.с. 11, 11 зворот). Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року № 1053-р м. Макіївка було включено до зазначеного переліку. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» віднесено м. Макіївку Донецької області. Таким чином право іпотекодержателя ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на продаж предмета іпотеки зупинено на час дії мораторію, встановленого ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору в дохід держави.

Outcome: approved