Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області /актовий запис №12/. Дошлюбне прізвище позивачки -Піскунова. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], яка проживає і залишиться проживати разом з матір'ю. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем у зв'язку з тим, що вони разом не проживають з вересня 2013 року через часті сварки і відсутність взаємопорозуміння через зловживання відповідачем спиртними напоями, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалася, тому подальша реєстрація шлюбу суперечить їх інтересам і вона наполягає на розірванні шлюбу. Спору про майно немає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала і просила справу розглянути справу без неї. Відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, згоден на стягнення з нього на користь позивачки суми судового збору, але не згоден на стягнення з нього судових витрат за надання позивачці правової допомоги в сумі 400,0 грн., про що зазначив в поданій заяві і просив розглянути справу у його відсутність. У відповідності до ст.197 ЦПК України якщо розгляд справи відбувається без участі осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відповідач позов визнав, почуття поваги та любові між сторонами втрачені, шлюбні відносини припинені, вони проживають окремо і наполягають на розлученні, тобто шлюб розпався остаточно, подальша реєстрація шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Спору про майно немає. Місце проживання дитини визначено за взаємною згодою сторін. За клопотанням позивачки після розлучення їй слід залишити прізвище [PERSON]. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі -сплачений нею при поданні позову до суду судовий збір в сумі 487,20 грн. Питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст.84 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Пленуму ВССУ №10 від 10.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"). Проте, долучена до матеріалів справи квитанція від 30.10.2015 не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 400 грн. Крім того, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved