Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 06.09.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 38ДС/017/К09/2006-НВклн, за яким Банк надав позичальнику кредит на суму 17600 доларів США зі сплатою 12,35 % річних на строк до 04.09.2026 року. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 06.09.2006 року були укладені договори поруки з [PERSON] № 38ДС/014/П09/2006/НВклн та з [PERSON] № 38ДС/015/П09/2006/НВклн, а 05.02.2010 року з [PERSON] № 38ДС/017/П03/2010/НВклн. За договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 ВАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором № 38ДС/017/К09/2006-НВклн від 06.09.2006 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 12171,14 доларів США, що еквівалентно 263039,94 грн. На підставі викладеного позивач був змушений звернутись до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості. Представник позивача Веретюк О.А., яка діє на підставі довіреності, виданої ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дальта Банк» в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути без присутності представника ПАТ «Дельта Банк», позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали, просили застосувати правила позовної давності. Представник відповідачів [PERSON] зазначила, що Банком було пропущено строк позовної давності, оскільки позичальник не виконував належним чином вимоги за кредитним договором ще з 2009 року, про що свідчать укладені в 2010 році додаткова угода до кредитного договору та договори поруки. Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ЦК передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йо¬му позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Згідно зі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК). Встановлено, що 06.09.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 38ДС/017/К09/2006-НВклн, за яким банк надав позичальнику кредит на суму 17600 доларів США зі сплатою 12,35 % річних на строк до 04.09.2026 року на придбання будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позичальник зобов'язався сплачувати платежі за цим договором в розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком проведення платежів з повернення кредиту, що підтверджується також додатковими угодами № 1 від 18.03.2009 року та № 2 від 05.02.2010 року. Згідно з п. 4.1.1 Договору позичальник зобов'язується починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту на купівлю нерухомості, відповідно до п. 2.1.1 договору, забезпечити погашення отриманого кредиту шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний в п.2.2 цього Договору, або на умовах, передбачених п.2.9 цього Договору, таким чином, щоб починаючи з відповідного числа кожного місяця, заборгованість не перевищувала встановлену графіком. Банк у свою чергу на підставі п. 6.2 кредитного договору в разі недотримання позичальником умов договору вправі вимагати його дострокового розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. При наданні кредиту в іноземній валюті банк діяв відповідно до положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України, отримав банківську ліцензію № 174 від 20.05.1997 року та Дозвіл № 174-3 від 20.05.1977 року з відповідними Додатками на здійснення операцій з іноземною валютою, [PERSON] повністю усвідомлював умови кредитування та самостійно за власним бажанням обрав кредитування у доларах США, тому перешкоди для укладення кредитного договору та видачі кредиту в іноземній валюті були відсутні. На забезпечення кредитного договору ВАТ «Кредитпромбанк» уклав договори поруки 06.09.2006 року з [PERSON] № 38ДС/014/П09/2006/НВклн та [PERSON] № 38ДС/015/П09/2006/НВклн, а 05.02.2010 року з [PERSON] № 38ДС/017/П03/2010/НВклн. Згідно з п. 1.1 договорів поруки поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №38ДС/017/К09/2006-НВклн від 06.09.2006 року та всіма додатковими договорами до нього. Пунктом 2.2 договорів поруки передбачено, що при порушенні позичальником своїх зобов'язань за платежами, що виникли за кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку, в триденний строк, виконує в повному обсязі платіжні зобов'язання позичальника за кредитним договором, які підлягали виконанню, але не були виконані позичальником. Відповідно до п. 3.1 договорів поруки договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Факт набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором від 06.09.2006 року № 38ДС/017/К09/2006-НВклн підтверджується договором купівлі-продажу права вимоги від 26.06.2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Кредипромбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», про передачу прав вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Серед іншого, як убачається з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» було передано ПАТ «Дельта Банк» кредитні та забезпечувальні договори до кредитного договору від 06.09.2006 року № 38ДС/017/К09/2006-НВклн, укладені ПАТ «Кредитпромбанк» з [PERSON] Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію в AT «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 року № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в AT "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 2 жовтня 2015 року та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року № 328 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» строком з 5 жовтня 2015 року до 4 жовтня 2017 року із призначенням уповноваженою особою на ліквідацію. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно зі ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації здійснює повноваження органів управління банку та вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення майна банку. Внаслідок перелічених норм уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має усі необхідні повноваження для пред'явлення та підтримання вимог щодо примусового виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором від 06.09.2006 року № 38ДС/017/К09/2006-НВклн на користь ПАТ «Дельта Банк». З довідки про розмір заборгованості та розрахунку заборгованості за договором кредиту № 38.ДС/017/К09/2006-НВклн вбачається, що станом на 28.07.2015 року заборгованість позичальника складає 12171,14 доларів США (що згідно ставок НБУ станом на 28.07.2015 року еквівалентно 263039,94 грн.), з яких тіло кредиту - 10939,3 долари США, відсотки - 1231,84 доларів США. Відповідачі, заперечуючи проти позову, стверджували, що не були повідомлені про заміну кредитора, жодних платежів з 2009 року вони не здійснювали, у зв'язку з чим звернулись до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Повністю з вказаними твердженнями суд погодитись не може враховуючи наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 06.07.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» надіслали [PERSON] повідомлення про відступлення, в якому зазначили, що ПАТ «Кредитпромбанк» було здійснено відступлення своїх прав вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави та/або договорами поруки на користь ПАТ «Дельта Банк». Також, у повідомленні зазначені банківські реквізити нового кредитора, на які необхідно здійснювати всі наступні платежі. Факт відправки повідомлення підтверджується списком № 01306-1307061153-22 згрупованих поштових відправлень та квитанцією «Укрпошта» від 06.07.2013 року. Те, що [PERSON] було відомо про заміну кредитора, підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту № 38ДС/017/К09/2006 та випискою про рух коштів по особовому рахунку боржника за період з 29.06.2013 року по 31.07.2015 року, з яких убачається, що він після заміни кредитора майже щомісячно у період з 30.06.2013 року по 31.12.2014 року погашав заборгованість за банківськими реквізитами ПАТ «Дельта Банк», зазначеними в повідомленні про відступлення. Вказаними документами також спростовуються твердження [PERSON] про те, що жодних платежів на погашення заборгованості з 2009 року він не здійснював. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час перебіг позовної давності переривається у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК). Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було наведено правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, право зі зверненням до суду із позовом до позичальника у Банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від відповідача у момент, коли [PERSON] повинний був здійснити черговий платіж, тобто з 28.01.2015 року. Так, останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором, який також свідчить про визнання [PERSON] свого боргу та згідно з нормами ст. 264 ЦК перериває перебіг строку позовної давності, було внесено ним на реквізити ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2014 року. Позовну заяву надіслано до суду поштовим листом 28.08.2015 року, у зв'язку з чим позивачем не було пропущено строк позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором, виходячи з чого з нього підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитом. Вирішуючи вимоги позивача до поручителів, суд виходить з того, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як убачається з матеріалів справи, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що він діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Аналіз норм ст. 559 ЦК дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред'явлення поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Представник ПАТ «Дельта Банк» в своїй заяві від 23.05.2016 року вказала, що досудові вимоги поручителям не направлялись. Судом встановлено, що 28.01.2015 року позичальником [PERSON] не було сплачено черговий платіж, отже, з цієї дати почався перебіг визначеного в ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, який закінчився 28.07.2015 року. Позов до позичальника та поручителів банком направлено до суду 28.08.2015 року, що підтверджується поштовою відміткою на конверті, отже суб'єктивний обов'язок поручителів вже припинився, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів відповідачів задоволенню не підлягає. Поряд з цим, слід мати на увазі, що з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевіряти наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним(постанова ВСУ від 03.02.2016 р. №6-1599цс15). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2630,40грн.

Outcome: partial