Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

05 квітня 2017 року до суду звернувся заявник з заявою про встановлення факту приналежності трудової книжки його матері. В обґрунтування уточненої заяви вказує, що його мати [PERSON] народилась у 1923 році в с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області. У 1964 році вона пішла працювати санітаркою в Миколаївську дільничну лікарню, де їй 21.09.1964 року оформили трудову книжку. Але при внесенні записів у трудову книжку працівник відділу кадрів написав- «[PERSON]» (російською мовою), що є неправильним, слід писати «[PERSON]» (російською мовою). [INFO] його мати померла. Заявник є інвалідом дитинства, і тому 27.03.2017 року він звернувся до Управління пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, але працівники фонду поставили під сумнів належність його матері трудової книжки, виданої Миколаївською дільничною лікарнею на ім'я «[PERSON]». Заявник не звертався до адміністрації Миколаївської дільничної лікарні з проханням про внесення відповідних змін до трудової книжки по тій причині, що неправильні записи не створювали йому ніяких незручностей і він не надавав цьому факту ніякого правового значення. На сьогоднішній день Миколаївську дільничну лікарню ліквідовано, печатку знищено і внести відповідні зміни до трудової книжки неможливо. Встановлення юридичного факту, а саме належності його матері трудової книжки, виданої Миколаївською дільничною лікарнею на ім'я «[PERSON]», необхідно заявнику для звернення до Пенсійного фонду по справі щодо нарахування пенсії по втраті годувальника. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд заяви без його участі, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд заяви без його участі. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви заявника, заінтересованої особи, суд приходить до наступного висновку: У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» , в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами діючого законодавства, ст.256-259 ЦПК України, п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно яких суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущенні помилки у прізвищі, імені, по батькові. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму [PERSON] (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються:1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Усиновлені діти мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми. Пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків. Неповнолітні діти, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, зберігають це право і в разі їх усиновлення. Положення цього Закону, що стосуються сім'ї померлого, відповідно поширюються і на сім'ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку. Пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до Закону України «Про Пенсійне забезпечення», а також Постанови Управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дані про особу для довідок для призначення пенсії заносяться в довідки із особових справ осіб, що працювали на підприємстві, та наказів по підприємству. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] від 13.08.1972 року виданий повторно, його матір'ю є «[PERSON]» (російською мовою) (а.с. 4). У 1964 році його мати пішла працювати до Миколаївської дільничної лікарні. При внесенні записів у трудову книжку працівник відділу кадрів написав - «[PERSON]» (російською мовою), що є неправильним, слід писати «[PERSON]» (російською мовою). Заявник є інвалідом дитинства з 01.10.2013 року призначено інвалідність безтерміново, що підтверджено довідкою до акту медико-соціальною експертною комісією серії [NUMBER] від 26.09.2013 року . [INFO] його мати померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.02.1989 року (а.с. 7). При зверненні заявника до управління Пенсійного фонду з заявою про призначення йому пенсії у разі втраті годувальника, пенсійний фонд повідомив його про неможливості врахування трудової книжки виданої на ім'я [PERSON], [INFO], оскільки не співпадає з даними паспорта, про що свідчить повідомлення від 27.03.2017 року (а.с. 8). Заявник не звертався до адміністрації Миколаївської дільничної лікарні з проханням про внесення відповідних змін до трудової книжки по тій причині, що неправильні записи не створювали йому ніяких незручностей і він не надавав цьому факту ніякого правового значення. На сьогоднішній день Миколаївську дільничну лікарню ліквідовано, печатку знищено і внести відповідні зміни до трудової книжки неможливо (а.с. 15). Той факт, що [PERSON], [INFO], працювала в Миколаївській дільничній лікарні Софіївського району санітаркою, підтверджено трудовою книжкою виданої на ім'я [PERSON], [INFO] від 21.09.1964 року, в якій відображено відомості про її трудову діяльність в даній дільничній лікарні. Іншим чином внести відповідні зміни до трудової книжки не має можливості. Встановлення юридичного факту, а саме встановлення належності його матері трудової книжки виданої 21.09.1964 року, потрібно заявнику для звернення до Пенсійного фонду по справі щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника. Відповідно до вимог п.1 ст.256 ЦПК України в контексті роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - визначено можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для звернення до Пенсійного фонду для призначення пенсії по втраті годувальника, а можливість внести зміни в документ в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved