Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

08.12.2014р. позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (третя особа - ГУ ДМС України в Дніпропетровській області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог в позивачі в позовній заяві посилалися на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. В квартирі, окрім них, зареєстрований чоловік [PERSON] та батько інших позивачів - [PERSON] Відповідач з 1994р. не проживає у квартирі та не сплачує комунальні платежі за послуги, а тому позивачі просили усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. В своїй заяві від 25.12.2014р. представник позивачки [PERSON]- адвокат [PERSON] (діє за договорами № 04/12 від 04.12.2014р. - а.с. № 23) позовні вимоги позивачів підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 20). Аналогічні заяви про розгляд справи за їх відсутності та без фіксування процесу технічними засобами подали до суду й позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 21, 22). Відповідач в судове засідання по справі 25.12.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с. № 18). 25.12.2014р. надав до суду заяву про визнання його позовних вимог, підтвердив, що дійсно не проживає в квартирі [ADDRESS] з 1994р., не заперечував проти задоволення позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с. № 25-27). Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання 25.12.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. № 19 ), про причини не явки суд не сповістив. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України та з огляду на те, що відповідач визнав позовні вимоги, про що надав суду відповідну заяву, то суд також вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 163 ЖК України, регулює відносини між власниками квартир приватного житлового фонду та членами їх сімей та передбачає що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до правил ст. 71 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.10.1997р., виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] (а.с. № 8). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.01.1973р.( № 5 зворотна сторона). Згідно довідки Жовтневого райвідділу у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ( а.с. № 9). Згідно акту від 04.12.2014р. відповідач [PERSON] в кв. [ADDRESS] не проживає з квітня 1994р.(а.с. № 10). Крім того, відповідач сам не заперечує того факту, що він не проживає в квартирі позивачів, що підтверджується наданою ним в суд відповідною заявою. До того ж з наданої позивачем копії паспорту, вбачається, що він є громадянином Російської Федерації та з квітня 1994р. зареєстрований на території даної держави ( а.с. № 25-26, 29). У відповідності до ст. 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. А тому, положення Закону України, який передбачає визнання позивача таким, що втратив право користування житлом можуть бути застосовані до нього, не дивлячись, що він є громадянином іншої держави. Таким чином, з огляду на те, що відповідач [PERSON] не проживає в кв. [ADDRESS] з 1994р., добровільно не знімається з реєстраційного обліку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та усунути позивачам перешкоди в користуванні з боку відповідача [PERSON] квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243грн. 60коп., оскільки саме ця позивачка сплатила за усіх позивачів судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved