Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

04 квітня 2014 року позивач звернувся з позовом до Олексіївської сільської ради та Амвросіївської районної державної адміністрації про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 06 червня 2007 року ВЕО №865981 його батько, [PERSON], став власником земельної ділянки розташованої на території Олексіївської сільської ради Амвросіївського району Донецької області, загальною площею 6.48 га та отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД №141035 виданий 25 вересня 2007 року. Під час оформлення спадщини після смерті останнього, [INFO], встановлено, що кадастрові номери у державному акті та технічній документації на землю не співпадають. За викладених обставин, позивач не може повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного її права власності, зокрема щодо користування, володіння та розпорядження спадковим майном, а тому для захисту свого не визнаного права змушений звертатися до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити його в повному обсязі, з зазначених вище підстав. Представник районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи та встановивши правовідносини у відповідності до фактичних обставин справи, суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 2007 року, [PERSON] є власником земельної ділянки розташованої на території Олексіївської сільської ради Амвросіївського району Донецької області, загальною площею 6.48 га. На підставі даного свідоцтва, відповідачем 25 вересня 2007 року видано на ім'я останнього державний акт ЯД №141035 на земельну ділянку площею 6.48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, згідно державного акту визначений кадастровій номер 1420684000:07:000:1295, а згідно витягу із технічної документації №854 від 24.02.2014 - 1420684000:07:000:1299 та 1420680400:07:000:1295. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 19.07.2013 року, [PERSON] помер [INFO]. Позивач є рідним сином померлого, що встановлено на підставі свідоцтва про народження [NUMBER] від 25 06.1981 року, а отже спадкоємцем першої черги по закону. Під час оформлення спадщини, спадкоємець не зміг переоформити на себе спірну земельну ділянку, оскільки кадастрові номери у державному акті та технічній документації на землю не співпадають, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на спадщину за законом. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Тобто, спадкоємцю переходить саме та земельна ділянка, яка належала попередньому власнику, в даному випадку спадкодавцю [PERSON] Відповідно до ст. 155 ЗК України, у випадку прийняття органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи по володінню, використанню та розпорядженню належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Належність померлому батьку позивача земельної ділянки площею 6,48 га. достовірно встановлена судом і стверджується технічною документацією та державним актом. Разом з тим, виданий сільською радою державний акт на право власності на дану земельну ділянку, порушує права позивача щодо розпорядження його власністю, оскільки зазначений в ньому кадастровій номер суперечить технічній документації. За викладених обставин, такий державний акт підлягає визнанню недійсним. Така правова позиція узгоджується також з висновками ВСУ, викладених в Постанові ВСУ від 26 вересня 2012 року у справі №6-103цс12. З огляду на викладене, при скасуванні державного акту, позивач не матиме документу на підтвердження його права власності на земельну ділянку. Статтею 152 ЗК України також визначено, що одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, а до цього його батько, відкрито володіли земельною ділянкою, яку прийняли у спадщину, але не може оформити правопідтверджуючих документів, в даному випадку державний акт. За таких обставин, суд вважає також за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку з конфігурацією та розмірами її меж по її фактичному користуванню. Згідно ч.5 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. В даному випадку позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання позову відповідачем не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, відтак може бути прийняте судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved