Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

у квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, третя особа [PERSON] , про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2021 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху та надано строк на усунення недоліків. 18.05.2021 року [PERSON] на виконання ухвали суду подав уточнену позовну заяву, у якій просив визнати протиправним та скасувати наказ № 60-к від 26.03.2021 року щодо звільнення [PERSON] з посади уповноваженого з антикорупційної діяльності Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області та поновити на посаді з якої було його звільнено. Позовна заява мотивована тим, що він перебував з відповідачем у трудових стосунках. Так, згідно з наказом № 1 13-к від 04.10.2016 року він прийнятий на посаду юрисконсульта 1 категорії до Харківського міжрегіонального управління водного господарства. 01.08.2019 року він був переведений на посаду провідного юрисконсульта цього ж підприємства згідно наказу № 70-к від 01.08.2019 року. На підставі наказу Державного агентства водних ресурсів України від 03.12.2019 року № 739 Харківське міжрегіональне управління водного господарства реорганізоване шляхом приєднання до Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області з 01.04.2020 року. З 01.04 2020 року позивач був зарахований до штатного складу Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності згідно з наказом № 20-к від 27.03.2020 року. Наказом № 60-к від 26.03.2021 року позивач був звільнений з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (чисельності) працівників. Позивач зазначає, що звільнення є незаконним, оскільки після того як його було попереджено про наступне вивільнення 29.01.2021 року, та у попередженні було запропоновано посада провідного інженера з охорони праці з заробітною платою 7800 грн. позивач зробив відмітку про згоду в попередженні. Позивач вказує, що після його згоди можливо було видати наказ про його переведення на запропоновану посаду. Після цього жодних попереджень він не отримував. Його згода про перевід на вільну вакансію була проігнорована і його 31.03.2021 року було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ. Позивач вказує, що жодних зауважень під час його роботи та дисциплінарних стягнень він не мав. Однак, на посаду провідного інженера з охорони праці було взято іншого працівника. Однак на підприємстві були вільні інші вакантні посади, тому вважає його звільнення відбулось з порушенням ст. 49-2 КЗпПУ. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення; поновити його на посаді. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.05.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем Регіональним офісом водних ресурсів у Харківській області (далі Офіс) подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що звільнення позивача відбулось з дотриманням норм діючого трудового законодавства, тож підстави для скасування наказу про звільнення у зв`язку із скороченням штату відсутні. Так, з 01.04.2021 року вводився в дію новий штатний розпис Офісу, який передбачав скорочення однієї посади уповноваженого з антикорупційної діяльності. Штатний розпис та кошторис доходів і видатків на утримання Офісу затверджує Голова Держводагенства. Для визначення переважного права залишення на роботі на підставі наказу від 26.01.2021 року № 15-к «Про скорочення штату працівників РОВР у Харківській області» було створено комісію у складі працівників Офісу. У протоколі комісії від 26.01.2021 року зазначено, що при розгляді кандидатур комісія прийшла до висновку, що [PERSON] не має переважного права на залишення на роботі. На виконання вимог ст. ст. 42, 42-1, 49-2 КЗпП [PERSON] 29.01.2021 року був персонально попереджений про наступне вивільнення та запропоновано вільні вакансії Офісу, у якому необхідно було зазначити про бажання займати будь-яку вакантну посаду Офісу при наявності необхідної освіти. 29.01.2021 року [PERSON] виявив бажання працювати на посаді провідного інженера з охорони праці. Відповідно до службової записки провідного інженера з підготовки кадрів [PERSON] від 17.03.2021 встановлено, що [PERSON] не має профільної освіти та допусків з електробезпеки. Також у довідці ХЮІ ім. Ф.Е. Дзержинського від 29.04.1983 року № 013, що була надана [PERSON] зазначено, що він дійсно навчався у юридичному інституті, але державні іспити не складав , тобто [PERSON] не має повної вищої освіти. У зв`язку із цим [PERSON] було запрошено для перевірки знань на професійну відповідність працівника, що претендує на посаду провідного інженера з охорони праці. [PERSON] відмовився надавати відповіді на задані питання в частині охорони праці, мотивуючи тим, що йому невідома технічна частина питання. Відповідач також вказує, що працівники експлуатаційних дільниць Офісу працюють на насосних станціях з електричним обладнанням, у т.ч. і високовольтним. вказані працівники повинні отримувати відповідні допуски та інструктажі за участю провідного інженера з охорони праці. Оскільки [PERSON] не має профільної освіти, не має вищої освіти, вказаним вище питанням не володіє, його призначення на посаду провідного інженера з охорони праці ставило під загрозу безпеку життя працівників та могло призвести до зриву роботи. Комісія прийшла до висновку інформувати керівника про невідповідність [PERSON] обраній посаді, за наявності вільних посад Офісу запропонувати [PERSON] , з урахування відсутності у нього диплому про вищу освіту, а також отримати від [PERSON] підтвердження його відповідності посаді, у разі відсутності підтвердження провести скорочення згідно вимог чинного законодавства. Вільних посад, що міг зайняти [PERSON] в офісі не було, також [PERSON] жодних підтверджень не надав. У наказі від 26.03.2021 року № 60-к зазначено, що [PERSON] звільнений з 31.03.2021 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпПУ, з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку та виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. З вказаним наказом [PERSON] ознайомлений під розпис 26.03.2021 року. [PERSON] не є членом Первинної профспілкової організації Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, та погодження на його звільнення не потрібне. Також посилались на те, що погодження звільнення уповноваженого з антикорупційної діяльності з Національним агентством з питань запобігання корупції, на що посилався позивач, не потребує, оскільки вказані вимоги не поширюються на Регіональний офіс водних ресурсів, т.я. установа не є державним органом, а є бюджетною неприбутковою організацією. Позивач 29.06.2021 року подав відповідь на відзив у якій наполягав на задоволенні позовних вимог. А також посилався на те, що після того як він надав згоду на переведення на посаду провідного інженера з охорони праці, відповідач зобов`язаний був направити його на навчання, однак йому це не було запропоновано. Вважає, що відповідач свідомо запропонував йому посаду провідного інженера з охорони праці. У запереченнях, які надійшли до суду 16.07.2021 року, відповідач вказував про хибність доводів позивача щодо навмисного запропонування йому посади провідного інженера з охорони праці, оскільки пропонуючи вакантні посади Офіс навів перелік всіх вакантних посад, які були наявні в установі у відповідний період. Інформацію стосовно освіти та відповідних знань за відповідною професією у [PERSON] , як претендента на заміщення вакантної посади, встановлені під час проведення комісії, яке відбулось 17.03.2021 року. Крім того, відповідач вказував на неефективний спосіб захисту обраний позивачем, посилаючись на те, що у разі задоволення заявлених позовних вимог це не призведе до реального та ефективного поновлення начебто порушених прав позивач. Посаду на яку він просить його поновити в Офісі не існує. 28.07.2021 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.07.2021 року заява про збільшення позовних вимог залишена без руху. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.08.2021 року після усунення недоліків заява про збільшення позовних вимог прийнята до розгяду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та письмових заявах. Представники відповідача у останнє судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, були подані клопотання про відкладення судового розгляду . Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні, згідно з наказом № 113-к від 04.10.2016 року [PERSON] прийнятий на посаду юрисконсульта 1 категорії до Харківського міжрегіонального управління водного господарства. Згідно наказу № 70-к від 01.08.2019 року [PERSON] з 01.08.2019 року переведений на посаду провідного юрисконсульта Харківського міжрегіонального управління водного господарства. На підставі наказу Державного агентства водних ресурсів України від 03.12.2019 року № 739 Харківське міжрегіональне управління водного господарства реорганізоване шляхом приєднання до Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області з 01.04.2020 року. З 01.04 2020 року [PERSON] зарахований до штатного складу Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності згідно з наказом № 20-к від 27.03.2020 року. з 01.04.2021 року вводився в дію новий штатний розпис Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області затверджений Держводагенством України. Згідно з наказом № 15-к від 26.01.2021 року «Про скорочення штату працівників РОВР у Харківській області» утворена комісія щодо вивільнення та зміни істотних умов праці працівників РОВР у Х/о. Відповідно до протоколу засідання комісія щодо вивільнення та зміни істотних умов праці працівників РОВР у Х/о від 26.01.2021 року зазначено, що у зв`язку з затвердженням штатного розпису Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області Держвожагентством України, який вступає в дію 01.04.2021 року, виводиться зі штатного розпису посада уповноваженого з антикорупційної діяльності. На розгляд були представлені дві кандидатури [PERSON] та [PERSON] . У протоколі комісії від 26.01.2021 року зазначено, що при розгляді кандидатур комісія прийшла до висновку, що [PERSON] не має переважного права на залишення на роботі. Переважне право на залишення на роботі має [PERSON] . Комісія вирішила попередити про вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпПУ та за можливості запропонувати переведення на вільні посади працівників, в тому числі [PERSON] . На виконання вимог ст. ст. 42, 42-1, 49-2 КЗпП [PERSON] 29.01.2021 року був персонально попереджений про наступне вивільнення з 01.04.2021 року та запропоновано вільні вакансії відповідно до переліку, у якому необхідно було зазначити про бажання займати одну з вакантних посад РОВР у Х/о. 29.01.2021 року [PERSON] виявив бажання працювати на посаді провідного інженера з охорони праці. У службовій записці провідного інженера з підготовки кадрів [PERSON] від 17.03.2021 зазначено, що [PERSON] не має профільної освіти та допусків з електробезпеки. Відповідно до протоколу № 1 від 17.03.2021 року засідання комісії з проведення перевірки знань на професійну відповідність працівника , метою якої було недопущення в подальшому зриву роботи Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області в частині охорони праці та пожежної безпеки шляхом перевірки знань на професійну відповідність працівника [PERSON] , який претендує на посаду провідного інженера з охорони праці. У зв`язку із цим [PERSON] було запрошено для перевірки знань на професійну відповідність працівника, що претендує на посаду провідного інженера з охорони праці. [PERSON] під час зустрічі відмовився надавати відповіді на задані питання в частині охорони праці, мотивуючи тим, що йому невідома технічна частина питання. Комісія з проведення перевірки знань на професійну відповідність працівника прийшла до висновку інформувати керівника про невідповідність обраній посаді та недостатню кваліфікацію [PERSON] для роботи на посаді провідного інженера з охорони паці. За наявності вільних посад запропонувати [PERSON] з урахування відсутності у нього диплому про вищу освіту. А також отримати від [PERSON] підтвердження його відповідності вакантним посадам та достатній кваліфікації. У разі невідповідності наявним вакантним посадам та відсутності достатньої кваліфікації, провести скорочення згідно вимог чинного законодавства. [PERSON] була надана довідка ХЮІ ім. Ф.Е. Дзержинського від 29.04.1983 року № 013, про те, що він дійсно навчався у Харківському ордена Трудового червоного Знамені юридичному інституті, але державні іспити не складав за станом здоров`я. Наказом № 60-к від 26.03.2021 року [PERSON] звільнений з 31.03.2021 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпПУ, з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку та виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. З вказаним наказом [PERSON] ознайомлений під розпис 26.03.2021 року. В судовому засіданні встановлено, що позивачу відомо про наявність вільних посад на час його звільнення, якими є фахівці з належною освітою та кваліфікацією, однак наявність такої освіти, або іншої, яка дає право на зайняття відповідної посади він не має, тому не має право на зайняття вільних посад за відсутністю належної освіти та кваліфікації. Оскільки [PERSON] не має профільної освіти, не має вищої освіти, технічним питанням не володіє, не має допусків з електробезпеки, його призначення на посаду провідного інженера з охорони праці ставило під загрозу безпеку життя працівників та могло призвести до зриву роботи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Такою є позиція Верховного Суду, постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц. Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в понятті п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України розуміється ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За таких обставин працівник може бути звільнений з роботи за п.1ч.1 ст.40 КЗпП України, зокрема, якщо скорочується чисельність або штат працівників і така підстава може бути самостійною. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Оскільки у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме - скорочення чисельності штату працівників, в тому числі й посада позивача, останній своєчасно попереджався про наступне вивільнення, з моменту такого попередження і до дати звільнення інша робота чи посади йому пропонувались, та на комісії розглядалось питання щодо професійної відповідності працівника. Позивач не посилається на те, що він мав переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України, та як встановлено судом він такого права не мав. Звільнення з підстав, передбачених ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2. ст. 40 КЗпП України). Суд встановив, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв`язку із введенням в дію нового штатного розпису, внаслідок чого було скорочено посаду уповноваженого з питань антикорупційної діяльності, яку обіймав позивач, останнього в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, відповідачем було запропоновано позивачу вакантні посади. Однак, у подальшому було встановлено невідповідність обраній посаді та недостатність кваліфікації [PERSON] . Підтверджень щодо відповідності іншим вакантним посадам [PERSON] не надано, у зв`язку з чим його було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Позивач також посилається на те, що він сумлінно ставився до виконання своїх обов`язків, не допускав порушень трудової дисципліни, суд не приймає до уваги у зв`язку з відсутністю посади, яку можливо було б запропонувати позивачу. Звільнення з підстав, передбачених ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2. ст. 40 КЗпП України). Суд вважає, що процедура звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності або штату робітників за п.1 ст. 40 КЗпП України проведена з урахуванням вимог чинного законодавства, порушень при звільненні в ході судового розгляду справи не виявлено. Окрім того, позивач просить поновити його на посаді яку він займав, тобто уповноваженого з антикорупційної діяльності, яку виключено із штатного розпису Регіонального офісу водних ресурсів. При таких обставин, та враховуючи, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, в обгрунтування того, що відповідачем було порушено процедуру його звільнення з підприємства, позовна вимога щодо поновлення позивача на посаді задоволенню не підлягає. Разом з тим, враховуючи що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною від позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, в задоволенні яких суд відмовив, тому відповідно і підстав для їх задоволення немає. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed