Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 25 лютого 1998 року по 03 лютого 2003 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Зазначає, що від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Стверджує, що відповідач практично з народження сина почав ухилятися від своїх обов'язків батька. Рішенням Здолбунівського районного суду від 13 вересня 2004 року стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно. Однак відповідач жодного разу аліменти не сплатив. Вказує, що від самого народження сина відповідач не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливало і впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувався з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надавав дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяв засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до його внутрішнього світу; не створював умов для отримання ним освіти. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали повністю, просили їх задоволити. Представник органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації [PERSON] вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час, місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України,у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, представника служби у справах дітей, врахувавши думку прокурора, який вважав за доцільне позбавляти відповідача батьківських прав, дослідивши інші обставини справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у Здолбунівському відділ РАЦС районного управління юстиції Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 03.02.2005 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні. Позивач [PERSON] створила всі належні умови для виховання та розвитку сина, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов виховання сім'ї. Рішенням Здолбунівського районного суду від 13 вересня 2004 року стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 02.07.04 року і до повноліття дитини. Як вбачається з пояснень позивачки та матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина [PERSON]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, згідно п.2 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою позбавлення батьківських прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 своєї постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавленні та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про сина, його фізичний та духовний розвиток, не займається його вихованням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON]. На підставі викладеного, ст.164 , 166 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року №3,

Outcome: approved