Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

05 лютого 2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Соборна, буд. 1, корп. А, про визнання права власності на житловий будинок побудований до 5 серпня 1992 року. В обґрунтовані позовних вимог, позивач зазначив, що Овідіопольським районним судом Одеської області винесено Ухвалу про затвердження Мирової Угоди сторін по справі №2-46/11 про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до умов Мирової Угоду від 12.08.2014 року затвердженої Ухвалою Овідіопольським районним судом Одеської області від 12.08.2014 року: [PERSON] отримав у власність будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає що будівництво житлового будинку [ADDRESS] р- [ADDRESS] . відбулося у 1991 році, до 5 серпня 1992 року. На сьогоднішній день враховуючи вищевикладене позивачу неможливо зареєструвати право власності на житловий будинок отриманий у спадок на підставі укладеної Мирової угоди затвердженої Ухвалою Овідіопольського районного суду від 12.08.2014 року, через некоректно зазначений статус житлового будинку Позивач в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому позов підтримав у повному обсязі та просив суд слухати справу за його відсутності, разом із проханням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ч. 5\~ст. 279 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслав відзив на позовну заяву, в якому не заперечував про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено\~наступні юридичні\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини: Згідно з наказом № 134 від 23.05.1990р совхоз-завода «Перемога», [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку. Вищезазначений наказ був затверджений рішенням № 255 від 27.06.1990р. Виконавчого комітету Великодолинського селищної ради. Таким чином можливо зробити висновок що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] була виділена влітку 1990 року. 02.07.1990 р. була складена схема місцерозташування земельної ділянки з зазначенням місцерозташування житлового будинку. Відповідно до Експлікації технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 308.8 кв.м., житловою площею 96,6 кв.м. рік побудови 1991. [INFO] помер [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть. Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді прав на житловий будинок [ADDRESS] . 12.08.2014 року укладено Мирову Угоду по справі №2-46/11 про поділ спільного майна подружжя між правонаступниками [PERSON] - Амірян С.Е, [PERSON] та [PERSON] ,головуючим суддею Курочка В.М. винесено Ухвалу про затвердження Мирової Угоди сторін по справі №2-46/11 про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до Мирової [PERSON] від 12.08.2014 року затвердженої Ухвалою Овідіопольським районним судом Одеської області від 12.08.2014 року: [PERSON] отримав у власність будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з\~технічним паспортом,\~виконаним станом\~на 31.07.2017р.,\~на земельній\~ділянці розташовані\~наступні будівлі\~та споруди: житловий будинок літ. «А» споруди №1-8;І, до складу приміщень житлового будинку входять: І в`їзд в гараж, площею 4,9 м2; ІІ підсобне, площею 19,3 м2; ІІІ вольєр, площею 3,5 м2; IV вольєр, площею 3,5 м2; 1 котельня, площею 12,8 м2; 2 гараж, площею 40,0 м2; 3 яма, площею 4,6м2; 4 хол, площею 15,0 м2; 5 житлова кімната, площею 45,2 м2; 6 кухня, площею 10,1 м2 ; 7 коридор, площею 1,7 м2; 8 санвузол, площею 4,1 м2; V навіс, площею 61,6 м2; 9 хол, площею 15,7 м2; 10 житлова кімната, площею 15,9 м2; 11 коридор, площею 2,8 м2 ; 12 житлова кімната, площею 14,2 м2; 13 житлова кімната, площею 10,8 м2; 3 14 житлова кімната, площею 10,5 м2; 15 коридор, площею 1,7 м2; 16 санвузол, площею 4,1 м2; VI навіс, площею 10,0 м2 ; VII навіс, площею 10,0 м2 ; VIII навіс, площею 10,0 м2; IX навіс, площею 10,0 м2; X навіс, площею 10,0 м2; XI сходова клітина, площею 8,0 м2; XII навіс, площею 26,2 м2 ; Загальна площа житлового будинку складає 282,2 м2, в т.ч. житлова площа 96,6 м2. Згідно з технічним паспортом, виконаним станом на 31.07.2017р. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] №1 - побудовано в 1991 році. Згідно Рішення №22 від 23.03.2018 року Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, виконком Великодолинської селищної ради ВИРІШИВ: присвоїти об`єктам нерухом ого майна, а саме житловому будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,08 га, наступну адресу: [ADDRESS] . Позивач звернувся із заява про проведення експертизи з наданням відповідних матеріалів до ТОВ «БУДЕКСПЕРТ-Т» 23.04.2019 р., вх. № 898. Об`єктом дослідження є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та надана документація. Проведення дослідження доручено судовому експерту Дзінька Анатолію Івановичу, маючому вищу технічну освіту, спеціальність інженера-будівельника, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю: 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», 10.7 «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками»; 10.10 «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд», свідоцтво експерта № 1681 МЮ України від 11.04.2014 г., дійсне до 28.04.2020 р., стаж експертної роботи з 2007 р. 06.05.2019 року складено Висновок еспрертного будівельно-технічного діслідження №898/2019. Згідно вищезазначеного дослідження, експерт прийшов до висновку про наступне: на підставі наданої документації можливо зробити висновок, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] найбільш ймовірно побудовано в період з 1990 по 1991 рік. Отже, суд приходить до обґрунтованого висновку, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] побудовано в період з 1990 по 1991 рік, а отже до 5 серпня 1992 року. У відповідності до\~Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із\~Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~- житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Як встановив суд, житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами був побудований в період з 1990 по 1991 рік, що підтверджується вищенаведеним, а згідно із\~Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до стаття 8 Конституції України в Україні діє конституційний принцип верховенства права. У зв`язку з цим, дійсною спрямованістю діяльності держави є забезпечення умов, які не допускають порушення конституційних прав громадян. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи те, що позивачем неможливо зареєструвати право власності на житловий будинок отриманий у спадок на підставі укладеної Мирової угоди затвердженої Ухвалою Овідіопольського районного суду від 12.08.2014 року, через некоректно зазначений статус житлового будинку та невідповідності статті 19 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти, що розташовані на територіях сільських рад, які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, оскільки такі житлові будинки не визнаються самочинними будівлями та не потребують процедури введення в експлуатацію а проходять за спрощеною процедурою без розробки проектної документаціїї та іншого для будівництва. Тому, суд приходить до наступного висновку, визнання за позивачем право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] побудованого до 5 серпня 1992 року є законним та обґрунтованим. Твердження відповідача що між селищною радою та позивачем відсутній спір, а отже Великодолинська селищна рада є неналежним відповідачем по справі що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є необґрунтованим у зв`язку із наступним. Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються законодавством України про місцеве самоврядування власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі\~ст.\~80\~Земельного кодексу\~України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через ОМС, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні. З предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом на захист свого права власності на житловий будинок до відповідача як до особи, яка є власником земельної ділянки на якій розміщений даний житловий будинок. Виходячи з положень\~статей 13,\~14\~Конституції України,\~статей 177,\~181,\~324,\~глави 30\~Цивільного кодексу України, земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень\~статей 13,\~14,\~140,\~142,\~143\~Конституції України,\~статей 11,\~16,\~167,\~169,\~374\~ЦК України,\~\~статей 80,\~84,\~123,\~124,\~127,\~128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами . Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а отже Великодолинська селищна рада є належним відповідачем по справі як власник земельної ділянки на якій розміщений вищезазначений житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Частинами 2, 4-6 ст. 19 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вартість даного майна не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вартість майна встановлена у розмірі 292 934,00 грн. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Outcome: approved