Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Представник позивача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що підприємство за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов?язане здійснювати оплату за отримані послуги, відповідно до встановлених тарифів. Позивач на виконання своїх зобов`язань надавав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 32392,70 грн. Вказану суму заборгованості, а також інфляційні втрати у розмірі 8177,01 грн та 3% річних у розмірі 2129,38 грн позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Направив клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала відзив на позов, поданий її представнико та викладені в ньому обставини. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Савченко О.М. в судовому засіданні підтримала викладені у відзиві заперечення. Пояснила, що з розміром заборгованості не погоджуються, оскільки борг в сумі 3523,69 грн. утворився за період з 01 жовтня 2013 року по 26 травня 2015 року, до отримання ордеру відповідачем [PERSON] на право користування квартирою. Щодо іншої частини боргу позивачем пропущені строки позовної давності звернення до суду. Також зазначає, що відповідач [PERSON] з квітня 2017 року не проживала за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки договір не укладався. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явились, про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із копії ордеру №27 від 26 травня 2015 року, виданого виконкомом Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг видно, що він виданий [PERSON] на право зайняття житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] . До складу сім?ї [PERSON] входять: [PERSON] та [PERSON] (а.с.97). Як видно із довідок від 13 січня 2020 року, наданих відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 11 червня 2015 року (а.с.17,18). Останні є побутовим споживачем послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Для оплати комунальних послуг відкрито особовий рахунок на споживача [PERSON] № [NUMBER] (а.с.4) Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12 березня 2018 року (а.с.19). Згідно з наданим до суду детальним розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по 01 жовтня 2019 року складає 32392,70 грн. Оплата послуг за вказаний період не проводилась. Площа квартири відповідача зазначена - 42,61 кв.м (а.с.5). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із належного виконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно із статтями 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що термін "споживач" вживається в такому значенні: споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно частини 1 статті 32 вказаного Закону плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Встановлено судом, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Статтею 9 Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом саме на відповідача [PERSON] був виданий ордер на право зайняття з сім`єю житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . На підставі ордеру [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані у вказаному житловому приміщенні 11 червня 2016 року та, відповідно, набули права користування ним. В обґрунтування відзиву представником відповідача [PERSON] зазначено, що [PERSON] з квітня 2017 року не проживає за адресою виникнення боргу, а тому не користується послугами позивача, на підтвердження чого надано акт від 30 травня 2017 року складеного майстром дільниці №1 ТОВ «Сітісервіс-КР», з якого видно, що із слів мешканців будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] мешкає без реєстрації в квартирі 12 вказаного будинку (а.с.98). Із розпорядження №112 від 29 травня 2017 року по комунальному закладу «Криворізька міська лікарня №3» Дніпропетровської обласної ради» видно, що [PERSON] взята на медичне обслуговування в консультативно-діагностичний центр КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР» одноразово (а.с.99). Суд не приймає вказані докази як належні, оскільки акт не підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , які нібито підтверджують факт проживання [PERSON] у вказаному будинку; з якого часу вона проживає у вказаному будинку в акті не зазначено. Крім того, акту про не проживання вказаного відповідача за адресою: [ADDRESS] за період з червня 2017 року по 31 жовтня 2019 року (період стягнення боргу) - суду не надано. Згідно з вищевказаним розпорядженням №112 від 29.05.2017 [PERSON] прийнята на обслуговування в медичний заклад одноразово, подальше її лікування у вказаному закладі жодними доказами не доводиться. Пунктами 12 та 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. У разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. При цьому кількість осіб, які проживають в квартирі та користуються послугою - не впливає на вартість нарахувань. Пунктом 39 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830 передбачено, що споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Таким чином, відповідачі [PERSON] і [PERSON] зобов`язані здійснювати оплату за послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] починаючи з 11 червня 2015 року (дата їх реєстрації). З вказаних підстав суд відкидає твердження представника позивача щодо обов`язку відповідачів здійснити оплату за надані послуги по опаленню за період з жовтня 2013 року по 10 червня 2015 року, а тому заборгованість нарахована в сумі 3989,27 грн не підлягає стягненню з відповідачів. Відповідач [PERSON] не має реєстрації місця проживання за адресою виникнення боргу, доказів на підтвердження її обов`язку сплачувати комунальні платежі за опалення квартири за певний період - позивачем не надано, про їх витребування клопотань не заявлялось, а тому остання не повинна нести солідарного обов`язку з наймачем щодо оплати за комунальні послуги. Встановлено, що представником відповідача [PERSON] у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи вказане питання суд приходить до наступного. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки, як зазначалось вище, оплата наданих комунальних послуг повинна вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Як встановлено судом, відповідачами жодного разу не здійснювалась оплата за надані послуги з централізованого опалення квартири, тому позивач починаючи з наступного місяця після першої несплати за надані послуги мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд. Позовна заява надійшла до суду 18 грудня 2019 року (а.с.2-3), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, для стягнення заборгованості з період з 11 червня 2015 року по 17 грудня 2016 року про застосування якої просила представник відповідача. З урахуванням вказаного відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 11 червня 2015 року по 17 грудня 2016 року. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, що викладені у відзиві не підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення підлягають задоволенню в межах строку позовної давності з 18 грудня 2016 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 22169,42 грн. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь інфляційних втрат в розмірі 8177,01 грн і 3% річних від простроченої суми в розмірі 2129,38 грн та надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3% річних за період в межах строку позовної давності: з 18 грудня 2016 року по 31 жовтня 2019 року. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що судом встановлено порушення права позивача на отримання плати за надані житлово-комунальні послуги, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 18 грудня 2016 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 22169,42 грн, інфляційні втрати за вказаний період в розмірі 2236,83 грн, а також три проценти річних в сумі 1062,05 грн. В стягненні іншої суми заборгованості, а також стягненні заборгованості з відповідача [PERSON] слід відмовити. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме по 572,90 грн. з кожного із відповідачів: [PERSON] і [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial