Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те вона є однією із власників квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року. Відповідач, [PERSON] - донька позивачки, подарувала їй 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 1730519 від 19.07.2013 року. Позивачка вважає, що не проживаючи на спірній жилій площі, не маючи ніякого відношення до неї, не несучи ніяких витрат на утримання жилої площі, відповідач втратив право користування нею. Також позивачка зазначила, що наявність реєстрації [PERSON] в даній квартирі, змушує її сплачувати плату більше за користування житловим приміщенням та комунальні послуги, що ставить її в складне матеріальне положення. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, встановленому законом за місцем реєстрації місця проживання. (а.с. 31). Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду клопотання в якому просила справу розглядати у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. (а.с. 32) Вислухавши позивача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 1730519 від 19.07.2013 року, згідно договору дарування, серія та номер: 4-657, [PERSON] належить 1/3 частини квартири, котра розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12 на звороті, 13). Окрім того, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частини квартири, котра розташована за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів Одеської області. (а.с. 12). У вказаній квартирі значиться зареєстрована, як колишній власник [PERSON], [INFO], відповідач по справі, що підтверджується довідкою начальника відділу адресно-довідкової роботи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13 травня 2014 року. (а.с. 15). Відповідач по справі, на спірній жилій площі в квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2003 року по теперішній час. Ніякі витрати на утримання квартири вона не несе. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі котра розташована за адресою: [ADDRESS], що належить позивачці та [PERSON], відсутня щонайменше понад один рік. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі котра розташована за адресою: [ADDRESS]. Ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, аналізуючи дані норми закону, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобов'язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації є передчасним, оскільки до прийняття судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, спір з таким органом відсутній. З такого роду вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Отже, на підставі наведеного, суд вважає що позов [PERSON], слід задовольнити частково.

Outcome: partial