Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

12.05.2015р. позивач звернувся до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом до Кумарівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, в якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS], як спадкоємцем за заповітом, що прийняв спадщину після [PERSON], яка померла [INFO] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.03.2011р. його мати [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу все своє майно. Після смерті [PERSON] [INFO]. залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 5,76 га., розташованої на території Кумарівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На даний час позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на вищезазначений житловий будинок. У засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Позивач до суду не з'явився та суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності позивача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення представника позивача, вивчив матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, позивач [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO] Мати позивача за життя, а саме 28.03.2011 року залишила своєму синові [PERSON] заповіт, у якому зазначила його спадкоємцем свого майна. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги за законом є син спадкодавці - позивач [PERSON]. На момент відкриття спадщини позивач проживав в [ADDRESS] Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадку звернувся позивач, де отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, підстава відмови - відсутність оригіналу свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] Згідно відомостей КП Первомайське МБТІ, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.1990 року, реєстр №180. Відповідно до висновку оцінювача від 12.02.2015 року, грошова вартість даного житлового будинку становить 26 980 грн. В зв'язку з вищевикладеним позивачем в місцевій газеті "Вісник Врадіївщини" № 35(9579) від 09.05.2015р. було розміщено оголошення про втрату оригіналу вказаного свідоцтва про право приватної власності та про визнання його недійсним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом не встановлено наявність осіб, які відповідно до положень ст. 1241 ЦК України, мають право на обов'язкову частку у спадщині. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В сукупності вищевикладеного вбачається, що вимога позивача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved