Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання договорів недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Під час розгляду справи було встановлено, що на підставі Договору фінансування будівництва житла за програмою "50х50" № 454/М-4 від 18.08.2006 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] за 165322, 54 грн. у рівних частинах. [PERSON] 29.08.2006 року уклала з ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями Фірма "Вітал-Тер" Договір № 08\\06 про надання фінансової допомоги (займу) у розмірі 111000, 00 грн. для фінансування будівництва житла за програмою "50х50" № 454/М-4 від 18.08.2006 року строком до 29.08.2009 року. Згідно з додатковими угодами № 1 від 24.08.2009 року та № 2 від 20.08.2012 року до договору № 08/06 про надання поворотної фінансової допомоги строк повернення займу був подовжений до 01.08.2013 року. Зобов"язання по погашенню заборгованості були взяті на себе [PERSON] та встановлено строк повернення займу 30.08.2013 року. Зобов"язання були ним виконані повністю 30.08.2013 року. Також під часу розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 2292 від 11.03.2008 року [PERSON] було придбано автомобіль марки Тойота Прадо, 2008 року випуску, д\\н [NUMBER], вартістю 317608, 00 грн. Як встановлено судом, 03.03.2008 року між [PERSON] та ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями Фірма "Вітал-Тер" був укладений Договір № 04-ФД поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на суму 318000, 00 грн. із строком повернення до 31.05.2013 року. Зобов"язання по погашенню заборгованості були взяті на себе [PERSON], згідно із додатковою угодою від 16.08.2013 року, та виконані у повному обсязі 20.08.2013 року. Враховуючи наявність вказаних договорів, суд відмовив [PERSON] у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. Але позивач вважає дані договори такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки відповідачка не погоджували з позивачем укладення таких договорів, незважаючи на те, що на той період вони перебували у шлюбі. Крім того, позивач вважає, що дані Договори були укладені не тими датами, що вказані у них, а значно пізніше, з метою уникнення поділу спільного майна подружжя. Про наявність таких договорів позивач дізнався лише під час розгляду справи Дніпровським районним судом м. Києва. На підставі викладеного позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір від 29.08.2006 року № 08/06, укладений між [PERSON] та ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями Фірма "Вітал-Тер" про надання поворотної фінансової допомоги (займу) та договір від 03.03.2008 року № 04-ФД поворотної фінансової допомоги, укладений між [PERSON] та ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями Фірма "Вітал-Тер", а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що всі Договори були укладені відповідно до вимог діючого законодавства, згода позивача на їх укладення не передбачена нормами законодавства, а тому підстав для визнання їх недійсними немає. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Підприємства з іноземними інвестиціями за участю українського капіталу - Фірма "Вітал-Тер" - Статецький С.Л. - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2006 року між [PERSON] та ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями Фірма "Вітал-Тер" був укладений Договір № 08\\06 про надання фінансової допомоги (займу) у розмірі 111000, 00 грн. для фінансування будівництва житла за програмою "50х50" № 454/М-4 від 18.08.2006 року строком до 29.08.2009 року (а.с. 11). Згідно з додатковими угодами № 1 від 24.08.2009 року та № 2 від 20.08.2012 року до договору № 08/06 про надання поворотної фінансової допомоги строк повернення займу був подовжений до 01.08.2013 року (а.с. 12-13). Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 01.08.2013 року, укладеної між [PERSON] та Підприємством, зобов"язання по погашенню заборгованості були взяті на себе [PERSON] та встановлено строк повернення займу 30.08.2013 року. Зобов"язання були ним виконані повністю 30.08.2013 року (а.с.14). В подальшому відповідно до Договору фінансування будівництва житла за програмою "50х50" № 454/М-04 від 18.08.2006 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором (а.с. 7-10). Крім того, відповідно до Договору купівлі-продажу № 2292 від 11.03.2008 року [PERSON] було придбано автомобіль марки Тойота Прадо, 2008 року випуску, д\\н [NUMBER], вартістю 317608, 00 грн. (а.с. 20-24). 03.03.2008 року між [PERSON] та ТОВ "Підприємство з іноземними інвестиціями Фірма "Вітал-Тер" був укладений Договір № 04-ФД поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на суму 318000, 00 грн. із строком повернення до 31.05.2013 року. Зобов"язання по погашенню заборгованості були взяті на себе [PERSON], згідно із додатковою угодою № 1 від 16.08.2013 року, та виконані у повному обсязі 20.08.2013 року (а.с. 19). У своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на незаконність вказаних договорів, оскільки вони не відповідають вимогам діючого законодавства, враховуючи те, що відповідачка не погоджувала з ним укладення цих договорів, незважаючи на те, що на той період вони перебували у шлюбі, а також зазначає, що дані Договори були укладені не тими датами, що вказані у них, а значно пізніше, з метою уникнення поділу спільного майна подружжя. Про наявність таких договорів позивач дізнався лише під час розгляду справи Дніпровським районним судом м. Києва. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов"язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов"язків. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї. Проте, для укладення Договорів про надання поворотної фінансової допомоги отримання згоди чоловіка не потрібно, оскільки такий правочин (а саме укладення договору позики) не належить до договорів, укладення яких потребує згоди другого з подружжя. В статті 65 Сімейного кодексу України йде мова лише про правочини, об"єктом яких є спільне майно подружжя. Коли дружина укладає договір позики, то об"єктом цього договору не є майнове зобов"язання родини, дане зобов"язання не може стосуватися спільного майна подружжя і не підпадає під дію даного положення. У позивача немає підстав вважати, що, виступивши позичальником і зобов"язавшись відповідати перед Підприємством за своєчасне і повне виконання зобов"язань, [PERSON] зобов"язалася відповідати за зобов"язанням саме спільним майном подружжя, а не своїм власним. Враховуючи те, що, укладаючи вищевказані правочини самостійно, [PERSON] діяла з власної волі та у власних інтересах, є всі підстави вважати її одноособовим боржником, яка має відповідати за даним зобов"язанням майном, що належить їй на праві приватної власності, що жодним чином не порушує прав позивача. Крім того, за даними Договорами зобов"язання по погашенню заборгованості були взяті на себе [PERSON], а також були виконані ним у повному обсязі, що підтверджується письмовими доказами по справі. Визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: - зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину; - вчинення правочину у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Крім того, відповідно до п. 8 вказаного Постанови відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено судом, оспорювані правочини відповідають загальним вимогам, встановленим для чинності правочинів, оскільки волевиявлення учасників правочинів були вільними, відповідали їх внутрішній волі, та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому вони є дійсними правочинами. Що стосується посилання позивача на те, що оспорювані договори складені не тими датами, що зазначені у них, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вони не були доведені належними доказами. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed