Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Свалявська міська рада в особі ООП звернулася в суд із позовом до [PERSON] про відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , однак не створила для дитини належних умов проживання та розвитку, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 17.02.2921 року. Під час оглядів працівниками служби у справах дітей Свалявської міської ради встановлено, що в житловому будинку холодно, брудно, антисанітарія, відсутні засоби гігієни, місце для відпочинку та навчання дитини, водопостачання, відсутня ванна кімната та кухня. Будинок в аварійному стані, в кімнатах оголені дроти електророзеток, мати малолітнього [PERSON] , [INFO] - [PERSON] зловживає алкогольними напоями з сторонніми особами у присутності дитини. На момент обстеження умов проживання дитини, медиком було встановлено у малолітнього наявність корости. Враховуючи вказані обставини, орган опіки та піклування звернувся до суду з заявою про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та про передачу дитини органу опіки та піклування для подальшого її влаштування. Суд своєю ухвалою від 09.06.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Ухвалою від 04.08.2021 року підготовче засідання у даній справі закінчено та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2021 року. В судове засідання сторони не з"явилися. Представник позивача [PERSON] (доручення №1829/02-9 від 18.06.2021 року) подала до суду заяву (вх. № 4894) про розгляд справи у відсутності представника ООП Свалявської міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач подала до суду заяву (вх. № 4893) про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі та доходить такого висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.10.2012 року виконкомом Тибавської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (а.с.8) Батько малолітнього [PERSON] , [INFO] - [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.10.2017 року виконкомом Тибавської сільської ради Свалявського району Закарпатської області(а.с.10). [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] від 03.02.2021року (а.с. 17-21) та акту обстеження від 17.02.2021 року (а.с.22), складених працівниками служби у справах дітей Свалявської міської ради, працівником поліції та медичним працівником, проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] та умов догляду за дитиною. Встановлено, що умови проживання незадовільні, в будинку не придбано, брудно, санітарно-гігієнічні умови незадовільні, продукти харчування, засоби гігієни відсутні, дитячий одяг наявний мінімальний, відсутнє водопостачання та природний газ, у малолітнього [PERSON] , [INFO] медиком було виявлено коросту. Умов для виховання та розвитку дитини не створено. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду з метою належного виконання нею батьківських обов`язків. ЇЇ попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Розпорядженням Свалявського міського голови № 182 від 23.02.2021 року вирішено терміново провести відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , що опинився в умовах, загрозливих для життя та здоров`я; доручено службі у справах дітей Свалявської міської ради влаштувати дитину до Закарпатського обласного притулку для дітей, [ADDRESS] (а.с.9). Згідно висновку Свалявської міської ради за №957/02-9 про доцільність відібрання від матері [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] дитини [PERSON] ,\~ [INFO] \~ без\~позбавлення баитьківських\~прав вирішено\~вважати доцільним\~відібрання від\~матері [PERSON] \~її дитини\~ [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав (а.с.4-5). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 155СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частинами першою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України»). Аналіз наведених норм права, а також практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до частини першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц. Таким чином, суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки остання належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, обставини є загрозливими для життя та здоров`я дитини, враховуючи її вік, суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом, однак такий спосіб захисту прав дитини у цій конкретній ситуації найбільше відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] . Згідно з вимогами частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дитини. При цьому суд зазначає, що відібрання сина у відповідача та його перебування у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати інтересам дитини і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Цей спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та сином, та не позбавить відповідача права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Таке рішення суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №755/11989/18. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передати органу опіки і піклування для вирішення питання щодо його влаштування Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 статті 3 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 2270,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved