Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

03.10.2014 року позивач звернулася до суду з позовом та просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона прожила з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу протягом трьох років з 2007 - 2010 р.р. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач посилається, що вона має власну квартиру за адресою: [ADDRESS], проте після народження сина вона залишилася одна і змушена була проходити курс лікування, а тому існувала потреба у матеріальній, фізичній, моральній допомозі батьків у догляді за позивачем та її сином, у зв'язку з чим позивач була змушена переїхати до своїх батьків на тимчасове проживання в с.Шевченкове, Звенигородського району Черкаської області. Позивач зазначає, що її батьки мають будинок з усіма зручностями, де у них з сином є своя кімната, двір обладнано дитячим майданчиком, дитина забезпечена необхідними засобами для розвитку та різноманітними іграшками. Також позивач зазначає, що вона в повній мірі забезпечує потреби дитини в харчуванні, одязі, а також потребу дитини в материнській любові, ласці та захисті. Позивач посилається, що з відповідачем склалися конфліктні стосунки щодо визначення місця проживання дитини. Позивач зазначила, що 27.05.2014 року відповідач під час відвідування забрав сина без її дозволу та відвіз його до м.Києва та лише через 3 дня повернув дитину на її вимогу. Разом з цим посилається, що 03.06.2014 року відповідач застосувавши фізичну силу, забрав дитину з дитячого садочка за місцем її фактичного проживання та відвіз сина у невідомому напрямку, при цьому, переховував дитину від останньої та не дозволяв спілкуватися з дитиною по телефону. І лише 30.08.2014 року, позивачка знайшла дитину та забрала її у відповідача. Зазначає, що після повернення сина, вона з дитиною не розлучається, оскільки син отримав психологічну травму внаслідок дій відповідача та відлучення його від матері . Враховуючи наявність спірних правовідносин з відповідачем, позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з нею. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та просив при винесенні рішення врахувати інтереси малолітнього [PERSON], 2011 р.н. Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Третя особа - Орган опіки та піклування Черкаської обласної державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Встановлено, що на даний момент малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою його фактичного проживання вбачається, що на даний час дитина проживає в будинку батьків [PERSON] В будинку є газове опалення та водопровід. Мають окрему кімнату. [PERSON] забезпечений всім необхідним. В будинку є місце для індивідуальних занять, ігровий куточок. На подвір'ї є дитячий майданчик З 2,5 років [PERSON] відвідував дитячий садочок до того часу, поки батько двічі не забрав дитину без відома матері (до 03.06.2014 року). В приміщенні, де проживає сім'я чисто, затишно. Дитячі речі складені в окремо відведеному місці. Є дитяче ліжечко. Хлопчик зростає в атмосфері доброзичливості, любові зі сторони мами, бабусі, дідуся та тьоті, які беруть активну участь у житті та вихованні дитини, його розумовому та фізичному розвитку. Умови проживання сім'ї хороші. Дитина забезпечена всім необхідним. Зростає в атмосфері доброзичливості, любові та взаєморозуміння. Мама веде здоровий спосіб життя, піклується про свого сина (а.с.88). З довідки-характеристики від 03.06.2014 року, виданої відносно гр. [PERSON] вбачається, що в даний час вона працює в фермерському господарстві «Яблуневий сад». За час проживання на території села проявила себе тільки з позитивної сторони. Спокійна, урівноважена. В спілкуванні з дитиною виважена, поміркована. Дитина отримує належний догляд і виховання і пересуває на утриманні матері. Веде здоровий спосіб життя. Шкідливих звичок та схильності до вживання алкогольних напоїв не має (а.с.16). Оцінюючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач характеризується позитивно, є хорошою та турботливою матір'ю, яка приймає активну участь у вихованні та утриманні дитини. Також, у Висновку психолога від 04.02.2015 року, складеного [PERSON] зазначено, що під час огляду та спілкування було встановлено, що малолітній [PERSON], справді отримав психологічну травму та перебуває у стані стресу. Дитина отримала глибокі емоційні переживання, які можуть перерости в подальшому в психічні розлади. Спілкування з [PERSON] дозволило також визначити ступінь високої прив'язаності до матері. На запитання, чи хотів би [PERSON] проживати з татом, дитина відповіла негативно, зазначила, що боїться та реагує на це досить тривожно. Отже, на сьогодні є необхідність обмежити для дитини спілкування з батьком, оскільки [PERSON] дуже боляче реагує на таке спілкування та перебуває під постійним страхом, що його можуть забрати від мами (а.с.102). Згідно Висновку від 04.06.2014 року, затвердженим В.о. начальника Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області майором міліції О.В. Калюжного вбачається, що 03.06.2014 року близько 10:00 год. в с. Шевченкове, Звенигородського району, Черкаської області з дитячого садочку «Тарасик», де в цей час перебував малолітній син [PERSON], [PERSON], її колишній співмешканець, який є батьком дитини [PERSON], без її відома та згоди, забрав дитину та відвіз до м. Києва (а.с.20). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] дійсно 03.06.2014 року забрав сина [PERSON] з дитячого садочка без згоди та відома [PERSON], не давав можливості протягом трьох місяців бачитися з сином, на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження сина не повідомляв. Пояснили, що відповідач категорично не погоджується з позивачем щодо порядку виховання, навчання та харчування дитини. Пояснили, що відповідач є послідовником вегетаріанського харчування, має власні погляди на виховання дитини. Зокрема, відповідач вважає, що дитина має бути з батьком та перебувати повністю на його вихованні, при цьому дитина не має спілкуватися з іншими дітьми, відвідувати дитячі заклади та харчуватися за вподобанням батька. Свідки підтвердили, що позивач є хорошою, турботливою та люблячою матір'ю. Дитина дуже прив»язана до матері. Разом з цим, характеризуючи відповідача пояснили, що останній агресивний, схильний до насильницьких дій по відношенню до позивача та її близьких, дитина боїться батька. Суд приймає до уваги покази даних свідків, як належні та допустимі докази у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд зважає також на те, що в Декларації прав дитини (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Згідно Висновку Ради опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області вбачається, що Рада опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON], 2011 р.н. разом з мамою [PERSON] (а.с.100). Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв'язок саме з матір'ю. Доказів того, що дитина має бути розлучена з матір'ю, відповідачем не надано та матеріалами справи не встановлено. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO] саме з матір'ю, відповідатиме інтересам дитини та забезпечить його права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд вважає, що доцільним буде залишити проживати дитину разом з матір'ю, тобто позивачем по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved