Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

02 лютого 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить скасувати арешт, накладений за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.11.2004р. за № 1441567, згідно постанови АЕ №944433 відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 28.10.2004р. при виконанні виконавчого листа №2-646 від 23.02.2001р. виданий Чорноморським районним судом Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про арешт накладений за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.11.2004р. за № 1441567, згідно постанови АЕ №944433 відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 28.10.2004р. при виконанні виконавчого листа № 2-646 від 23.02.2001р. виданий Чорноморським районним судом Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.03.2015р. позивач звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ГУ юстиції у Дніпропетровській області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до якого нотаріусом було заведено спадкову справу №242/2015 на майно померлого [PERSON], однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кв.№ 2, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Потічна, буд.1 після померлого 30.03.2015р. [PERSON] було відмовлено, про що нотаріусом винесена відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2015р. Підставою для відмови було те, що при перевірці інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна виявлено обтяження - арешт всього майна за адресою: [ADDRESS], яке зареєстровано Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.11.2004р. за № 1441567, згідно постанови АЕ №944433 відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 28.10.2004 року. В подальшому позивач та нотаріальна контора були змушені звернутися до ВДВС Красногвардійського РУЮ м.Дніпропетровська за для отримання інформації на підставі чого було накладено арешт на майно. На запит нотаріальної контори ВДВС Красногвардійського РУЮ м.Дніпропетровська надав відповідь, що на виконанні ВДВС Красногвардійського РУЮ м.Дніпропетровська знаходився виконавчий лист №2-646 від 23.02.2001р. виданий Чорноморським районним судом Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], а також копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при цьому позивач повідомляє, що громадяни [PERSON] та [PERSON] зовсім невідомі особи. 12.08.1997р. було укладено Договір обміну квартир згідно якого [PERSON] обміняв належну йому на, праві власності квартиру, що знаходилася за адресою: [ADDRESS] на квартиру, яка належала [PERSON] на праві власності за адресою [ADDRESS], даний договір був нотаріально посвідчений Державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], а також зареєстровано в реєстрі за №3-2082. Окрім того, нотаріусом квартири були перевірені на наявність обтяжень, заборон, оскільки в інакшому випадку квартири не могли б бути відчужені. Навіть п.5 договору містить застереження, що: «До теперішнього Договору вказані квартири не продані, не подаровані, не заставлені, в спорі та під забороною не перебувають». Договір був посвідчений 12.08.1997р. З цього періоду по сьогоднішній день ніякий громадянин [PERSON] чи [PERSON] в даному, житлі ніколи не проживали, не були прописані, про що свідчить Довідка з КП ЧРЕП Красногвардійського району, що у період з 09.09.1997р. по 30.03.2015р. померлий [PERSON] був прописаний та проживав сам за адресою: [ADDRESS], тобто з моменту укладення договору по сьогоднішній день ніякі громадяни [PERSON] не могли проживати за даною адресою. Отже виникає питання, на підставі чого ВДВС Красногвардійського РУЮ м.Дніпропетровська виявив адресу проживання громадянина [PERSON] за цією адресою?! Отже, слід дійти висновку про безпідставність накладення арешту на належне позивачу майно та просити суд захистити порушене право розпорядження власністю шляхом постановлення рішення про скасування арешту. У судове засідання представник позивача не зявилась. Від неї надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за своєї відсутності. Представник відповідача у судові засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за його відсутності. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 12 серпня 1997р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір обміну квартир відповідно до якого [PERSON] обміняв належну йому на, праві власності квартиру, що знаходилася за адресою: [ADDRESS] на квартиру, яка належала [PERSON] на праві власності за адресою [ADDRESS], даний договір був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3-2082 (а.с.4). Відповідно до п.5 зазначеного договору, до теперішнього Договору вказані квартири не продані, не подаровані, не заставлені, в спорі та під забороною не перебувають. При складанні відповідного договору нотаріусом були перевірені зазначені квартири на наявність обтяжень, заборон, оскільки в іншому випадку квартири не могли б бути відчужені. 30 березня 2016р. помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №621304, яке видано відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №2750 (а.с.10). Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40140586 від 15.04.2015р., відкрито спадкову справу після смерті заповідача. Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 57340855 від 15.04.2015р., підтверджується, що [PERSON] був спадкодавцем. Позивач звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ГУ юстиції у Дніпропетровській області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до якого нотаріусом було заведено спадкову справу №242/2015 на майно померлого [PERSON] Постановою державного нотаріуса Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора [PERSON] про відмову у вчинені нотаріальної дії від 23.12.2015р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартири №2, що знаходиться за адресою: вул.Потічна, буд.1, м.Дніпропетровськ, після померлого 30 березня 2015 року [PERSON], у звязку із обтяженням арештом всього майна за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04.11.2004р. за № 1441567, згідно постанови АЕ №944433 відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 28.10.2004 року (а.с.6). Вищевказане обтяження зареєстроване за № 1441567 від 04.11.2004 року, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 30.10.2015 року за № 118314937 (а.с.9). Згідно з відповіддю начальника відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська [PERSON] від 29.10.2004р. за вих. №25737/17 на виконані ВДВС Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська знаходиться виконавчий лист №2-646 від 23.02.2001р. виданий Чорноморським районним судом Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], одночасно із відповіддю начальнику «ДМБТІ», Третій дніпропетровській нотаріальній конторі та [PERSON] направлено копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.8). Постановою відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 28.10.2004р. АЕ №944433 при виконанні виконавчого листа №2-646 від 23.02.2001р. виданого Чорноморським районним судом Автономної Республіки Крим про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], накладено арешт на майно за адресою: [ADDRESS] (зворотня сторона а.с.7). Відповідно до листа начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] від 04.11.2015р. за вих. № 22312/15, Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, щодо заяви представника позивача про звільнення з під арешту майна за адресою: [ADDRESS], повідомляє. Відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Згідно ст. 9,10 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обовязки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. Відповідно до вищевикладеного [PERSON] не є стороною по виконавчому провадженню. Згідно до п.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с.8). Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено нормами ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Частиною 1\~ст.15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ч.2 ст.317 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ч.1\~ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. У відповідності до п.3 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме інші речові права відповідно до закону. Згідно з ст.ст. 9,10 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обовязки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. Отже, суд доходить висновку про безпідставність накладення арешту на спірне майно, так як на цей час відсутні підстави для звернення стягнення на майно спадкодавця [PERSON], оскільки підствою для арешту його майна стала заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] (а.с.26), що не має відношення до спадкодавця та його майна, так як це не було доведено відповідачем у справі, який заперечував проти задоволення позову. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що позивач в інший спосіб, окрім як звернутись із позовом до суду для захисту свого права власності, не може захистити своє порушене право, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вищевказаного позову. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved