Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач ПАТ «МістоБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 16 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, між [PERSON] (надалі відповідач 1) та ТОВ "МістоБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "МістоБанк" (надалі позивач), у період з 2006 по 2008 рік було укладено 7 кредитних договорів, згідно з якими позивачем було надано відповідачу 1 кредитні кошти на умовах повернення, платності та строковості. В зв`язку з невиконанням відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитними договорами, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011 р. було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 38 311, 81 грн., судового збору в сумі 383, 11 грн. та ітз в сумі 120 грн. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-110/11 було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 55 515, 21 грн. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-111/11 було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 47 847, 80 грн., 478, 47 грн. судового збору, 120 грн. ітз. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-112/11 було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 50 140, 38 грн., судового збору 478, 47грн та ітз 120, 00 грн. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-113/11 було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 72 921, 74 грн., судового збору сумі 729, 21 грн. та ітз 120, 00 грн. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-114/11 було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 54 112, 38 грн. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-115/11 було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 175 999, 93грн., судового збору та ітз на суму 1 820, 00 грн. На виконання вказаних рішень Брусилівським районним судом Житомирської області було видано виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання до відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції. Загальна сума заборгованості відповідача 1 перед позивачем за вказаними рішеннями становить 502 355, 71 грн. (п`ятсот дві тисячі триста п`ятдесят п`ять грн. 71 коп.) і в добровільному порядку відповідачем 1 не була погашена. В процесі відкритого виконавчого провадження щодо стягнення коштів з [PERSON] на користь АТ "Місто Банк", 27.01.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Тараскіним С.В. було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 28.01.2015р. державним реєстратором Буравським В.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про обтяження 8524844 (спеціальний розділ) від 28.01.2015, індексний номер 18914912 від 28.01.2015; вид обтяження:арешт нерухомого майна; тип майна будинок, який знаходиться з адресою: [ADDRESS] ; право власності на будинок належать [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу. В процесі виконавчого провадження було з`ясовано що, у відповідача 1 відсутні кошти, цінності та інше майно, крім будинку, на яке можна було б звернути стягнення для задоволення вимог позивача. Тому вказаний будинок у жовтні 2019 року було передано до ДП «СЕТАМ» на реалізацію, однак після проведення третіх торгів будинок не було реалізовано. Відповідно до ч. 6 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. АТ "Місто Банк" мав на меті залишити вказане майно собі і очікував офіційного повідомлення від державного виконавця. Однак 16.12.2019р. донька боржника [PERSON] (відповідач 2) подала до Брусилівського районного суду Житомирської області позовну заяву про зняття арешту з майна, який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Тараскіним С.В. та постановою старшого державного виконавця від 07.03.2019р. Брусилівського районного управління юстиції Кіщенко Іриною Петрівною. При цьому з позовної заяви відповідача 2 позивачу стало відомо про те, що 06.03.2011 року, тобто під час судових процесів щодо стягнення заборгованості за кредитним договорами з відповідача 1, останній відчужив належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , і земельну ділянку площею 0,2500 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1820982701:01:001:0595. Крім того, як стало відомо позивачу з ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 16.01.2020 року по справі № 275/1442/19, 10.12.2019 року відповідач 2 зареєструвала право власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] . Позивач вважає, що укладаючи оспорюваний договір дарування, відповідач 1 був обізнаний про існуючі у нього боргові зобов`язання перед позивачем, про судові процеси щодо стягнення з нього заборгованості, яку він сам визнавав в судових засіданнях, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на зазначене в договорі нерухоме майно, а тому договір дарування був укладений ним без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на перехід права власності на нерухоме майно, а з метою свідомого наміру невиконання судових рішень щодо стягнення з нього заборгованості. Враховуючи викладене, позивач вважає, що зазначений договір дарування порушує його права, оскільки унеможливлює повернення суми заборгованості за кредитними договорами та виконання судових рішень. Тому вважає зазначений договір фіктивним правочином, у зв`язку з чим згідно ст. 234 ЦК недійсними. Просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 16 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] № 4670575 від 10.12.2019. На позовну заяву ПАТ «МістоБанк» відповідачем [PERSON] було подано відзив, згідно якого вона позовні вимоги не визнала через наступне. Так, вказала, що загальна сума заборгованості, що була стягнута з відповідача [PERSON] , була значно меншою, ніж вказана банком у позові, а саме 502 355,71 грн., що випливає з копії постанови державного виконавця Брусилівського ВДВС Тараскіна С.В. від 27.01.2015р. у виконавчому провадженні № 46075270, де заборгованість по виконавчому листу, виданому 08.04.2014р., становить 72 924, 74 грн., та підтверджується листом державного виконавця від 02.12.2019р. № 5771. Тобто вважає, що [PERSON] добровільно сплатив більшу частку своєї заборгованості перед банком. Крім того, зазначила, що оспорюваний договір був укладений, коли вона була неповнолітньою, та дії її батька щодо дарунку їй цього будинку містили батьківські спонукання як до дочки, що народилась від батьків, які не перебували у шлюбі, та мала неповнолітній вік. Вважає, що вказаний правочин відповідає встановленим законом критеріям та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Просила суд у задоволенні позову ПАТ «МістоБанк» відмовити. Представником позивача ПАТ «МістоБанк» було подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] , з якого вбачається наступне. Так, судовими рішеннями по справам № 2-109/2011, № 2-110/11, № 2-111/11, № 2- 112/11, № 2-113/11, № 2-114/11, № 2-115/11 позовні вимоги позивача були задоволені на загальну суму 502 355, 71 грн. (п`ятсот дві тисячі триста п`ятдесят п`ять грн. 71 коп.), що підтверджується простим арифметичним способом підсумку всіх сум заборгованостей, зазначених у вищевказаних судових рішеннях. На кожне судове рішення Брусилівським районним судом Житомирської області було видано виконавчі листи, по кожному з яких було відкрито виконавче провадження. Так, окрім постанови державного виконавця ВДВС Брусилівського РУЮ Тараскіна С.В. від 27.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-113/11 на суму 72 924, 74 грн., є ще постанови по кожному виконавчому документу, а саме: на виконання судового рішення по справі № 2-109/11, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 38 311, 81 грн., судового збору у сумі 383, 11 та ітз 120, 00 грн. - постанова державного виконавця Тараскіна С.В. про відкриття ВП № 46075368 від 19.01.2015р. про стягнення 503, 11 грн. та постанова державного виконавця Тараскіна С.В про відкриття ВП № 45270896 від 30.10.2014р. про стягнення 38 311, 81 грн.; на виконання судового рішення по справі № 2-110/11, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 55 515, 21 грн. - постанова про відкриття ВП № 44390915 від 15.08.2014р. про стягнення 55 515, 21 грн.; на виконання судового рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-111/11, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 47 847,80 грн., 478, 47 грн. судового збору, 120 грн. ітз. - постанова по відкриття ВП № 44390996 від 15.08.2014р. про стягнення 47 847, 80 грн. та постанова по відкриття ВП № 44391169 на суму 598, 47 грн.; на виконання судового рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-112/11, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 50 140, 38 грн., судового збору 478, 47грн. та ітз 120, 00 грн. - постанова про відкриття ВП № 44389589 про стягнення 50 140, 38 грн.; на виконання судового рішення рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-113/11, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 72 921, 74 грн., судового збору сумі 729, 21 грн. та ітз. 120, 00 грн. - постанова про відкриття ВП № 46075270 про стягнення заборгованості в розмірі 72 921, 74 грн.; на виконання судового рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-114/11, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 54 112, 38 грн. - постанова про відкриття ВП № 44391256 від 15.08.2014р. про стягнення заборгованості в розмірі 54 112, 38 грн.; на виконання судового рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011 р. по справі № 2-115/1, яким було задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості по кредиту на суму 175 999, 93 грн., судового збору сумі та ітз. на суму 1 820, 00 грн. - постанова про відкриття ВП № 44390708 про стягнення 1 820,00 грн. Таким чином, позивач зазначає, що і судові рішення, і постанови про відкриття виконавчих проваджень підтверджують існування заборгованості відповідача 1 перед банком на загальну суму 502 355,71 грн. та законність дій позивача щодо повернення своїх коштів. В кожній постанові про відкриття виконавчого провадження державними виконавцями було надано строк для добровільного погашення заборгованостей, але [PERSON] ані у встановлений термін, ані пізніше не вчинив жодних дій щодо повернення коштів. Таким чином, загальна сума заборгованості за усіма кредитними договорами становить 502 355,71 грн., а не як зазначено лише в одній постанові про відкриття виконавчого провадження 72 924,74 грн., погашена не була і існує на сьогоднішній день. Стосовно вимоги відповідача 2 щодо надання позивачем кредитних договорів для дослідження судом зазначили, що Брусилівським районним судом Житомирської області у 2011 році кредитні договори були дослідженні, про що зазначається у судових рішеннях, наданих позивачем у додатках до позовної заяви. Більш того, у рішеннях по справам № 2-115/11, № 2-111/11, № 2-109/11, № 2-113/11 зазначено, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, підтвердив обставини викладені в позовній заяві, з розрахунком заборгованості погодився. Тобто вважають, що на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, зазначили, що підставами визнання договору дарування недійсним є те, що під час судових розглядів щодо стягнення з відповідача 1 заборгованості він був обізнаний про існуючі у нього боргові зобов`язання перед позивачем, про судові процеси щодо стягнення з нього заборгованості, яку він сам визнавав в судових засіданнях; укладаючи договір дарування, він міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на зазначене в договорі нерухоме майно, а тому договір дарування був укладений ним з метою свідомого наміру невиконання судових рішень щодо стягнення з нього заборгованості. Враховуючи викладене, вважають, що кредитні договори були досліджені судом, судові рішення були прийняті з підстав невиконання відповідачем 1 умов цих договорів і вони не є предметом доказування у справі про визнання договору дарування недійсними. Стосовно клопотання відповідача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи договорів застави від 25.12.2006р., від 10.10.2006р., від 18.10.2006 року зазначили, що окрім договорів, наданих [PERSON] , між відповідачем 1 та позивачем були ще укладені договори застави, але в зв`язку з невиконанням відповідачем 1 кредитних зобов`язань позивач вчинив виконавчі написи по всім договорам застави. На підставі виконавчих написів були відкриті виконавчі провадження і автомобілі, надані відповідачем 1 у заставу, були реалізовані з аукціону, що підтверджується листами ПП "Спеціалізованого підприємства Юстиція". Позивач, звертаючись до суду, просив стягнути з відповідача 1 залишок заборгованості по кредитним договорам, про що зазначав у позовних заявах і про що вказано у судових рішеннях по справам № 2-110/2011, № 2-114/2011. Таким чином, вважають, що договори застави, відповідно до яких були вчинені виконавчі написи і реалізовано заставне майно, також не мають жодного відношення до предмету позову по справі про визнання договору дарування недійсним. З огляду на зазначене представник позивача просив позовні вимоги ПАТ «МістоБанк» задовольнити. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.03.2020 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.09.2020 року у приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Бориса Борисовича було витребувано належним чином засвідчену копію договору дарування житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який було укладено 06.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.01.2021 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача ПАТ «МістоБанк» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «МістоБанк» не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, в задоволенні якої просила відмовити. Суд, вислухавши доводи відповідачки [PERSON] , подані письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011 р. було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 38 311, 81 грн., судового збору в сумі 383,11 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с. 7-8). Крім того, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-110/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 55 515, 21 грн. (а.с. 9-10). Також рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-111/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 47 847,80 грн., 478,47 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 11-12). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-112/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 50 140, 38 грн., судового збору 478, 47грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на суму 120,00 грн. (а.с. 13-14). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-113/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 72 921, 74 грн., судового збору сумі 729,21 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на суму 120,00 грн. ( а.с. 15-16). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2011р. по справі № 2-114/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 54 112, 38 грн. (а.с. 17-18). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.03.2011р. по справі № 2-115/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ «МістоБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту на суму 175 999,93грн., судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на суму 1 820,00 грн. (а.с. 19-20). На виконання вказаних рішень Брусилівським районним судом Житомирської області було видано виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання до відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції (а.с. 112-121). Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за вказаними рішеннями становить 502 355,71 грн.; яка на даний час не погашена у повному обсязі. В ході виконання зазначених судових рішень державним виконавцем ВДВС Брусилівського РУЮ Тараскіним С.В. у виконавчому провадженні № 46075270 27.01.2015р. було накладено арешт та оголошено заборону відчуження всього майна боржника [PERSON] (а.с. 21). На підставі вказаної постанови 28.01.2015р. державним реєстратором Брусилівського РУЮ Буравським В.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження, а саме арешту нерухомого майна - будинку, який знаходиться з адресою: [ADDRESS] ; право власності на який належать [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 06.06.2006р. (а.с. 22-23). Також судом встановлено, що 16 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 111 (а.с. 153-154). При цьому державна реєстрація права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно за наведеним вище договором була здійснена 10.12.2019 р. (а.с. 230). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. В даному випадку боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї дочки після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, на думку суду, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. І хоча такі дії і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, в тому числі й п. 6 ст. 3 та ч. 3 ст. 13 ЦК України, суд враховує, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може у повному обсязі відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. За викладених обставин позовні вимоги банку щодо визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного 16 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи, наведені відповідачкою [PERSON] щодо сплати відповідачем [PERSON] більшої частини заборгованості перед банком висновків суду не спростовують, лише підтверджуючи, що навіть через 10 років після винесення судових рішень про стягнення з нього заборгованості [PERSON] свої зобов`язання перед банком не виконав, та укладаючи оспорюваний правочин, діяв недобросовісно та з метою приховати належне майно від звернення стягнення на останнє. Згідно абз 3. ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв`язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 4 204,00 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанціями, залученими до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved