Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Демос-Буд»(надалі-ТОВ «Демос-Буд») 19 лютого 2018 року звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 200000 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 23 грудня 2015 року ТОВ «Демос-Буд» на підставі платіжного доручення №73 було перераховано на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] у ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 200000 грн. Між позивачем та відповідачем не було укладено ніяких договорів та не існувало інших підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, визначених у ст.11 ЦК України на підставі яких могли бути перераховані вказані кошти. У 2015 році ТОВ «Демос-Буд», яке є проектно-будівельною компанією планувало здійснювати будівельні роботи на одному із об`єктів у Київській області, які включали етап розробки проекту ландшафтного дизайну та з цією метою проводило перемовини із відповідачкою, яка є фахівцем у даній галузі. В ході проведення цих перемовин позивачу і стало відомо про реквізити банківського рахунку [PERSON] . Однак, сторонам не вдалося дійти згоди щодо подальшої співпраці та жодного договору із відповідачем укладено не було. У подальшому, проводячи взаєморозрахунки з контрагентами, складаючи платіжне доручення, ТОВ «Демос-Буд» було допущено неточності у реквізитах банківського рахунку та помилково зазначено реквізити рахунку відповідача. Дану помилку було виявлено після перерахунку [PERSON] грошових коштів. За відсутності укладених між сторонами договорів та інших законних підстав для перерахування коштів, зазначені кошти є безпідставно набутими у відповідності до ст.1212 ЦК України. Позивачем неодноразово направлялись на адресу відповідача вимоги про повернення безпідставно набутих коштів, які залишились без відповіді, а тому дані кошти підлягають стягненню у судовому порядку. Із урахуванням наведеного позивач просить заявлені ним позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача безпідставно набуті нею грошові кошти у сумі 200000 грн. та 3000 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 26 березня 2018 року судом постановлено ухвалу про витребування у ПАТ «КБ «ПриватБанк» виписки з карткового рахунку [PERSON] за період з 23 грудня 2015 року до 31 грудня 2015 року. 08 червня 2018 року судом постановлено ухвалу про витребування у ПАТ «КБ «ПриватБанк» виписки з карткового рахунку [PERSON] за період з 23 грудня 2015 року із розкриттям усіх даних платника від якого надійшли грошові кошти у сумі 199000 грн. Відповідач [PERSON] 17 квітня 2018 року подала відзив на позов в якому вказала, що заявлені позовні вимоги та викладені у позові обставини не визнає. Зазначила, що за домовленістю із представником ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] нею було підготовлено робочий дизайн проект-документацію для капітального ремонту, що включає в себе дизайн інтер`єру та авторський нагляд будівництва за адресою [ADDRESS] . На виконання зазначеної домовленості вона 18 грудня 2015 року направила на електронну адресу замовника оферту. У договорі було передбачено усі істотні умови: склад дизайн проекту та перелік робіт, що входять в авторський нагляд, оплата замовником авансу у розмірі 50% від вартості робіт, що складає 200000 грн., термін розробки робочого проекту-80 днів та термін здійснення авторського нагляду-12 місяців. Акцептуючи запропоновану оферту, замовником було перераховано на її банківський рахунок грошові кошти у сумі 200000 грн., після чого замовник надав їй контакт проектанта [PERSON] , яка відправила їй архітектурний проект. На підставі даного проекту нею було розроблено дизайн проект та впродовж 2016 року тривала співпраця із [PERSON] по розробці їхніх проектів. Також за цей період часу вона неодноразово зустрічалась на об`єкті зі штатним виконробом замовника [PERSON] , а всі прийняті рішення погоджувались інженером-конструктором [PERSON] . Над даним проектом працювали також головний архітектор [PERSON] , архітектор [PERSON] та дизайнер [PERSON] . Так як будинок був уже збудований і можна було проводити ремонт інтер`єрів, їх група оперативно готувала креслення та візуалізації, необхідні для проведення робіт та закупки матеріалів, які видавались замовнику для погодження, проводились численні переговори з підрядниками по вирішенню всіх поточних будівельно-оздоблюючих інженерних питань, були складені план електромереж, сантехніки, гіпсокартонових стель, розкладки матеріалів на підлогу та стіни, проводились робочі обговорення із виконробом, зустрічі із підрядниками по сонцезахисних системах, огородженню балконів, дверях, меблях, освітленню, фурнітурі та інше. Уся переписка із представником позивача [PERSON] велась через електронну пошту та за допомогою мобільного зв`язку. Таким чином, твердження позивача про відсутність між ними договірних відносин та здійснення технічної помилки при перерахунку коштів є надуманим та не відповідає дійсності, а положення ст.1212 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вона набула грошові кошти за виконані роботи на підставі договору, відповідно до ст.11 ЦК України, який не скасовано, не змінено та не визнано недійсним. Також вказала, що позивач звернувся до неї із вимогою про повернення коштів лише 08 листопада 2016 року, тобто через рік після їх перерахунку та впродовж даного часу не вживав жодних заходів для їх повернення. Із врахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити із зазначених підстав. ТОВ «Демос-Буд» 30 травня 2018 року подало відповідь на відзив, у якій зазначило, що позивач не погоджується із наведеними відповідачем у відзиві доводами та поданими доказами, через їх безпідставність та недоведеність, оскільки ніяких договірних відносин між сторонами не було, договору підряду ні позивачем, ні від імені позивача його представниками на розробку проектної документації із відповідачем не укладалось, ніякої переписки сторони не вели, будинок за вказаною відповідачем адресою позивачу не належить і жодних робіт на ньому ТОВ «Демос-Буд» не вело та не замовляло проекту дизайну інтер`єру, актів приймання-передачі виконаних робіт з виготовлення цього проекту підписано не було. Ні [PERSON] , ні [PERSON] позивач не видавав довіреностей та ніяким чином не уповноважував даних осіб на представництво його інтересів з питань розробки проекту дизайну інтер`єру будинку у с. Лютіж Вишгородського району Київської області. Вказані [PERSON] у відзиві електронні адреси, поштові скриньки та номер телефону позивачу невідомі та йому не належать. Надані відповідачем проект договору додаток у вигляді комерційної пропозиції та ведення авторського нагляду без підписів та без зазначення даних замовника не можуть бути прийняті до уваги в якості належних доказів, оскільки не підтверджують виникнення між позивачем та відповідачем договірних відносин та сплату грошових коштів на користь [PERSON] за виконання проектних робіт за договором. Відповідачем не доведено факт укладення договору із позивачем, отримання від позивача завдання та вихідних даних для виконання проектних робіт із розробки робочого дизайн проекту інтер`єру, а тому отримані нею від позивача грошові кошти у сумі 200000 грн. підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. У додаткових поясненнях, які надійшли до суду 08 червня 2018 року, ТОВ «Демос-Буд» вказало, що у 2015 році ТОВ «Демос-Буд» планувалось здійснювати будівельні роботи на одному із об`єктів Київської області, які включали у тому числі і етап розробки проекту ландшафтного дизайну. Задля виконання цих робіт у 2015 році велись перемовини щодо розробки такого проект із [PERSON] , в ході яких позивачу стало відомо про реквізити банківського рахунку відповідачки. Однак згоди щодо подальшої співпраці між сторонами досягнуто не було і ніяких договорів із [PERSON] не укладалось, а в подальшому був укладений договір із іншим дизайнером. При проведенні взаєморозрахунків та складенні платіжного доручення позивачем було допущено неточності у реквізитах банківського рахунку та помилково зазначено реквізити рахунку [PERSON] . Дану помилку було виявлено після перерахування коштів відповідачці після чого їй неодноразово направлялись повідомлення із вимогою про повернення коштів. Жодних перемовин щодо замовлення робіт чи послуг на об`єкті за адресою [ADDRESS] позивач не вів, ніяких робіт на цьому об`єкті ТОВ «Демос-буд» не виконувало і не замовляло розробку проекту дизайну інтер`єру, ніякі завдання на проектування та вихідні дані по цьому проекту також позивачем нікому не передавались, зазначені відповідачем у відзиві електронні адреси та скриньки позивачу не належать і невідомі. Дані обставини повністю підтверджуються висновком інвентаризації ТОВ «Демос-буд» від 30 травня 2018 року. Ухвалою суду від 03 липня 2018 року за клопотанням позивача в порядку забезпечення позову накладено арешт в межах суми стягнення-200000 грн. на належну [PERSON] на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №306 від 04 квітня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П. вказану справу передано у провадження судді Польської М.В., якою 06 травня 2019 року постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження та призначено у ній підготовче судове засідання. 12 червня 2018 року відповідачем повторно подано відзив на позов, у якому окрім обставин, викладених у первісному відзиві зазначено, що позивач у своїй відповіді на відзив, поданій у даній справі заперечив виконання жодних робіт в тому числі замовлення проекту дизайну інтер`єру будинку по [ADDRESS] , в той час як у поясненнях, поданих у справі №759/17040/16-ц за позовом ТОВ «Демос-Буд», яка перебувала на розгляді у Святошинському районному суді Київської області, позивач вказав, що у подальшому ТОВ «Демос-Буд» був укладений договір на розробку проекту ландшафтного дизайну з іншою особою, що потребує додаткового з`ясування, оскільки з даних пояснень слідує, що такі роботи на об`єкті велися, але іншою особою, дані якої ТОВ «Демос-Буд» не вказує. 12 липня 2019 року позивачем повторно подано відповідь на відзив, у якій окрім обставин, викладених раніше, зазначено, що надані відповідачем заяви свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не спростовують обставин, на які посилається позивач(відсутність договірних відносин із відповідачкою та помилкове перерахування коштів) та не підтверджують обставин, на які посилається відповідач(укладення договору із позивачем та отримання авансу за виконання робіт), зазначені покази не містять інформації про співпрацю [PERSON] та групи архітекторів з ТОВ «Демос-Буд» та не підтверджують, що саме позивач виступав замовником таких послуг та сплатив аванс, а тому дані покази не стосуються предмету доказування у справі. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. 06 лютого 2020 року надійшла заява директора ТОВ «Демос-Буд» в якій останній в порядку ст.93 ЦПК України виклав відповіді на запитання представника відповідача, поставлені у заяві від 12 червня 2019 року. Вказав, що у 2015 році він особисто як директор ТОВ «Демос-Буд» вів перемовини із [PERSON] щодо проектування ландшафтного дизайну, однак через плин часу та значну завантаженість він не пригадує по якому саме об`єкту велись ці перемовини із відповідачкою, оскільки в подальшому відповідний договір укладений не був. Після допущення помилки у реквізитах та помилкового перерахування коштів [PERSON] усі перемовини з цього питання були припинені і договорів із будь-якими особами щодо розробки цього проекту ТОВ «Демос-Буд» не укладало. Також зазначив, що помилку у перерахунку коштів на карту [PERSON] 23 грудня 2015 року допустив також особисто він, оскільки в ході проведення із нею перемовин йому стали відомі реквізити банківського рахунку відповідачки, які в подальшому були помилково зазначені у платіжному дорученні від 23 грудня 2015 року. Зазначена помилка була виявлена також особисто ним, але він не пригадує точну дату коли. Вимога про повернення помилково перерахованих коштів була направлена [PERSON] через рік, оскільки пред`явлення вимоги та подання позову до суду є правом, а не обов`язком ТОВ «Демос-Буд», подання позову обмежено строком позовної давності, який позивачем не пропущено. [PERSON] не працював та не працює у ТОВ «Демос-Буд», яке також не має жодного відношення до об`єкта за адресою [ADDRESS] , не вело там будь-яких робіт та не уповноважувало нікого представляти свої інтереси щодо вказаного об`єкту, не передавало нікому ніяких документів, що стосуються цього об`єкту. Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №121 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 дану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. В ході розгляду справи судом 12 березня 2018 року, 26 березня 2018 року, 11 травня 2019 року, 22 травня 2019 року, 18 червня 2019 року, 31 липня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 26 листопада 2019 року, 02 вересня 2020 року, 21 вересня 2020 року, 26 жовтня 2020 року, 17 листопада 2020 року, 21 грудня 2020 року, 05 лютого 2021 року, 11 лютого 2021 року, 29 березня 2021 року, 30 квітня 2021 року, 11 травня 2021 року, 02 липня 2021 року, постановлено ухвали про забезпечення участі представників сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні 21 грудня 2020 року представник позивача адвокат Щербань Д.М. в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Вказав, що ніяких правовідносин між ТОВ «Демос-Буд» та відповідачем [PERSON] не існувало, остання не надавала товариству будь-яких послуг та не виконувала ніяких робіт, а грошові кошти у сумі 200000 грн. були перераховані їй внаслідок технічної помилки. Твердження відповідачки про те, що вона виконувала на замовлення позивача роботи з дизайну інтер`єру житлового будинку у с. Лютіж Вишгородського району Київської області і їй був переданий проект даного будинку не відповідають дійсності, оскільки жодних робіт на даному будівництві ТОВ «Демос-Буд» не проводило і ніяких послуг у [PERSON] не замовляло, а тому помилково перераховані їй грошові кошти підлягають поверненню. Ніякого договору між позивачем та відповідачем укладено не було, в акті інвентаризації ТОВ «Демос-Буд» від 30 травня 2018 року відсутня інформація про договір за №77 від 23.12.2015 року, оскільки такого договору не існує, кошти [PERSON] були перераховані внаслідок технічної помилки. Про те, чи надавалась відповідачу позивачем поворотна фінансова допомога у 2015 році йому невідомо, а також він не може пояснити чи була допущена помилка у платіжному дорученні на перерахунок грошей і у призначенні та реквізитах платежу, чи могла бути помилка у сумі коштів. Звідки позивачу був відомий номер банківського рахунку відповідачки йому невідомо, але ніяких документів щодо свого рахунку [PERSON] позивачу не надавала і у ТОВ «Демос-Буд» ці документи відсутні. Хто такий [PERSON] з яким вела перемовини відповідач йому невідомо, жодного відношення до позивача ця особа не має. Йому також невідомо про який об`єкт вів розмову із [PERSON] директор ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] , але це не має жодного значення для вирішення даного спору, оскільки домовленості про співпрацю між сторонами досягнуто не було. Представник відповідача адвокат Кузик В.І. у судовому засіданні 21 грудня 2020 року позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, з мотивів наведених у відзиві на позов. Вказав, що відповідач набула право на отримані грошові кошти у сумі 200000 грн. на підставі договору. Зазначив, що за домовленістю із [PERSON] , досягнутою наприкінці 2015 року, [PERSON] було підготовлено проект дизайну інтер`єру, який включав у себе авторський нагляд для будинку за адресою [ADDRESS] . На виконання зазначеної домовленості вона 18 грудня 2015 року направила на електронну адресу [PERSON] оферту-лист до якого долучила договір №93 від 18 грудня 2015 року про надання послуг та комерційну пропозицію, умовами договору було передбачено оплату замовником авансу у розмірі 50% від вартості робіт, що складає 200000 грн. Запропонована [PERSON] оферта була акцептована замовником, оскільки через п`ять днів-23 грудня 2015 року на банківський рахунок відповідачки був перерахований вказаний у договорі аванс у сумі 200000 грн., одним платежем. При цьому, другий примірник договору [PERSON] відповідачці не повернув, а також [PERSON] не звернула увагу на те, що в призначенні платежу було зазначено, що це кошти надані в якості поворотної фінансової допомоги та на номер договору згідно якого вони перераховані. Після цього відповідач одразу приступила до виконання взятих на себе зобов`язань. Проект був значний за обсягом, до виконання робіт відповідачкою було залучено ряд спеціалістів та архітекторів, зокрема [PERSON] , [PERSON] , дизайнера [PERSON] . Виконробом замовника був [PERSON] . У 2016 році [PERSON] неодноразово зустрічалася з [PERSON] , [PERSON] , який виступав замовником проекту, однак він не вказував чиї інтереси представляє, проектантом [PERSON] , яка була відповідальна за реалізацію проекту та від якої відповідач отримала архітектурний проект будинку. Оскільки будинок був великий площею 3000 кв.м., всього над проектом працювало 35-40 осіб. Станом на жовтень 2016 року були виготовлені візуалізація та креслення, які отримав [PERSON] , розроблені план електромереж, групи вимикачів, розетки, план сантехніки, гіпсокартонових стель, матеріали для облаштування вентиляції, розкладки матеріалів на підлогу, про що детально зазначено у відзиві, постійно робилися креслення, які передавались підрядникам. Відповідач в ході роботи над проектом неодноразово зустрічалась із [PERSON] та [PERSON] як замовником, підрядчиками по електричних системах, сходах, кухнях, закупівлі плитки, дверях, вбудованих пилососах, про що також детально зазначено у відзиві. У жовтні 2016 року виконроб [PERSON] отримав в офісі [PERSON] розроблений проект, акти приймання-передачі виконаних робіт, які мав підписати замовник і більше на зустріч із відповідачкою не з`являвся, підписані акти не повернув. Проект, над яким працювала [PERSON] видавався поетапно, до жовтня 2016 року був виготовлений повний проект робіт, одним цілісним документом, який був виданий виконробу, остаточна вартість даного проекту становила 400000 грн., але кінцевий розрахунок із відповідачкою проведений не був. В червні 2016 року передані в якості авансу кошти закінчились і [PERSON] звернулась до [PERSON] для продовження фінансування, однак останній ніяких дій не вжив та повідомив, що не буде оплачувати іншу частину робіт. Про претензії з боку ТОВ «Демос-Буд» відповідач дізналась лише наприкінці жовтня 2016 року, після отримання вимоги про повернення коштів та почала з`ясовувати яке відношення позивач має до неї. Замовлення на розроблення вказаного проекту вона отримала безпосередньо від [PERSON] в ході телефонної розмови, була досягнута домовленість по оплаті, [PERSON] у відповідь на направлення договору про надання послуг та комерційної пропозиції отримала обумовлену суму авансу, [PERSON] надав їй контакти проектанта, виконроба, інженера-конструктора, з якими вона постійно контактувала протягом року, здійснюючи авторський нагляд, працювала з рядом підрядників, постійно виїжджаючи на будівництво. Із директором ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] з приводу розробки проекту ландшафтного дизайну відповідач ніколи не зустрічалась та не спілкувалась, своїх банківських реквізитів ТОВ «Демос-Буд» вона також не передавала. Реквізити свого рахунку [PERSON] направляла лише [PERSON] за допомогою смс-спілкування, і те, що номер її рахунку був відомий позивачу в свою чергу свідчить про наявність зв`язку між ТОВ «Демос-Буд», яке у своїх заявах підтверджує той факт, що у 2015 році виконувало будівельні роботи на одному із об`єктів Київської області, не зазначаючи конкретної адреси будівництва, та [PERSON] , який є засновником двох різних компаній і якого відповідач знала в ході співпраці як замовника об`єкту в с. Лютіж. Після того як [PERSON] відмовився оплатити [PERSON] решту грошей за виконаний проект, вона до суду із позовом про стягнення даних коштів не зверталась, однак подала заяву у поліцію про вчинення [PERSON] та ТОВ «Демос-Буд» щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. 28 квітня 2017 року ТОВ «Демос-буд» був поданий аналогічний позов до Святошинського районного суду Київської області, який був залишений без розгляду, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою м. Яремче, Івано-Франківської області. Враховуючи наведене вважає, що грошові кошти у сумі 200000 грн. набуті відповідачем в силу ст.11 ЦК України на підставі укладеного договору. До даних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.1212 ЦК України, оскільки наявна відповідна правова підстава для набуття таких коштів, яка в установленому порядку не скасована, не визнана недійсною, не змінена та не припинена. Представником позивача не надано пояснень у чому полягала допущена позивачем при перерахунку коштів помилка, чи стосується вона реквізитів договору на підставі якого виплачені кошти чи і суми коштів також. У платіжному дорученні позивачем вказано номер неіснуючого договору, оскільки згідно матеріалів інвентаризації ТОВ «Демос-Буд» договору №77 від 23.12.2015 року на підставі якого перераховані кошти [PERSON] взагалі не існує. У судовому засіданні 09 червня 2021 року представник позивача [PERSON] в режимі відеоконференції позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у позові та відповіді на відзив. Вказав, що відповідач [PERSON] ніяких проектів на замовлення позивача не виконувала, ніяких договорів між нею та ТОВ «Демос-Буд» укладено не було і ніяких правовідносин не існувало. Як йому відомо зі слів директора ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] , ТОВ «Демос-Буд» мало намір укласти договір із відповідачкою з приводу замовлення проекту ландшафтного дизайну на одному із об`єктів товариства, а тому директор проводив відповідні перемовини із [PERSON] , в ході яких відповідач і надала йому свої банківські реквізити, але домовленості досягнуто так і не було і ніяких послуг позивачу відповідачка не надавала. 30 травня 2018 року була проведена повна інвентаризація договорів ТОВ «Демос-Буд» в ході якого жодного договору із [PERSON] виявлено не було. Оскільки реалізація проекту з відповідачкою не відбулась, був укладений договір з іншим дизайнером. Також зазначив, що електронних листів із вимогою повернути кошти позивач на адресу відповідача не направляв, телефонних дзвінків теж не було, направлялись листи поштою, перший лист-вимога був відправлений 08 листопада 2016 року, другий лист-14 листопада 2016 року, а третій-спецзв`язком 08 листопада 2017 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 09 червня 2021 року в режимі відеоконференції позов не визнала та суду пояснила, що вона є дипломованим архітектором та з 2010 року працює у м. Київ. Наприкінці 2015 року знайомі підрядчики познайомили її із [PERSON] , який шукав виконавця для виготовлення проекту дизайну інтер`єру житлового будинку. Вона із [PERSON] зустрічалися у нього в офісі, на об`єкті в с. Лютіж Вишгородського району Київської області, при цьому був присутній виконроб [PERSON] , за тиждень обмінялися даними та вирішити почати працювати, [PERSON] підтвердив вартість проекту, вони визначились з формою оплати. Вона в свою чергу 18 грудня 2015 року направила на електронну пошту [PERSON] проект договору зі своїми реквізитами та комерційною пропозицією. [PERSON] мав підписати договір і відправити другий примірник їй, однак сказав, що вони зустрінуться після свят та тоді підпишуть папери та попросив скоріше приступити до роботи бо поспішав. Після цього, перед новим роком їй на банківську картку надійшов визначений умовами договору аванс у сумі 200000 грн. Після цього їй почали надходити дані від архітектора, проектанта, вона отримала архітектурні креслення та завдання, направляла матеріали іншим підрядникам з цього об`єкту зі сторони замовника. З нею працювали залучені нею архітектори. Даний проект вони вели на протязі року, до роботи було залучено понад 20 підрядників. Вона постійно зустрічалась із виконробом [PERSON] , конструктором [PERSON] , спілкувалась по телефону із [PERSON] , яка була куратором проекту зі сторони замовника, будинок був збудований, і вона здійснювала паралельно авторський нагляд, замовник з`являвся на будівництві не часто, договір із нею він так і не підписав і другий примірник їй не повернув, але так як обумовлені кошти вона отримала через кілька днів після відправки йому договору, на другий чи третій день після авансу їй почали надходити креслення, архітектурні завдання, листи по проекту, вона приступила до роботи і ніяких сумнівів у неї не виникало. Вони постійно зв`язувались з [PERSON] по телефону, переписувались по електронній пошті, його все влаштовувало. Через рік вона зрозуміла, що замовник не має фінансових ресурсів для продовження робіт. Нею було підготовлено 15-20 комерційних пропозицій, які замовник не оплатив, хоча все вже було погоджено із підрядниками. Тоді вона зателефонувала [PERSON] та повідомила, що вона виконала частину робіт оплачених авансом і потрібні гроші щоб продовжувати працювати далі, на що останній повідомив, що припиняє роботу. У відповідь на її прохання оплатити решту вартості робіт чи перерахувати хоча б кошти у сумі 50000 грн., щоб вона могла закрити свої фінансові зобов`язання про цьому проекту [PERSON] повідомив, що повинна повернути отримані в якості авансу кошти, бо в протилежному випадку він забере їх через суд, так як гроші були відправлені їй через іншу фірму. Через деякий час їй почали надходити повідомлення про виклик до суду у справі за позовом ТОВ «Демос-Буд». Про існування даного товариства їй нічого не було відомо і вона ніколи не зустрічалась із його директором. Позивач не дає ніяких пояснень яким чином вони могли випадково отримати її банківській реквізити та відправити їй кошти. Через два роки після того, як справа вже розглядалась у Святошинському районному суді м. Києва надійшли пояснення від директора ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] про те, що він спілкувався із нею та хотів замовити якийсь проект і тоді вона сама повідомила свої банківській реквізити. Однак ця інформація не відповідає дійсності, позивачем не вказується по якому проекту могли проводитись ці перемовини, де знаходиться цей об`єкт, позивачем було надано пояснення яким чином вони могли помилково відправити їй кошти у сумі 200000 грн. та помітили це лише через рік, не надано доказів того, що ТОВ «Демос-Буд» зверталось до неї з приводу повернення цих грошей, телефонувало чи направляло якісь листи про повернення коштів. З боку позивача був лише один лист, направлений через експрес пошту, але вона відмовилась його отримувати та сказала кур`єру, щоб їй зателефонували. При цьому поки вона вела проект ніяких листів позивач їй не направляв, а перший позов був поданий до суду ще до направлення їй вимоги про повернення коштів Вона з ТОВ «Демос-Буд» не вела ніяких справ та перемовин і з директором цього товариства [PERSON] ніколи не зустрічалась. В ході розгляду позовів, які неодноразово подавались ТОВ «Демос-Буд» до неї, було арештоване усе її майно, рахунки в банку. Під час ведення проекту вона була вагітна, у липні 2016 року народила другу дитину, а з вересня почалась судова тяганина з позивачем. Вказала, що їй невідомо яке відношення [PERSON] та [PERSON] мають до ТОВ «Демос-Буд», але в ході розгляду справи вона дізналась про те, що є група компаній, засновником в одній з яких є [PERSON] , щодо цих компаній порушене кримінальне провадження за фігурантом у цьому провадженні є і ТОВ «Демос-Буд». Було створено ряд фіктивних компаній з яких надходили рахунки підрядникам, які працювали на об`єктах, а оплати не отримували. Свідченням того, що ТОВ «Демос-Буд» має відношення до замовлення проекту по будинку в с. Лютіж над яким вона працювала на протязі 2016 року є той факт, що аванс від замовника їй прийшов саме з рахунку позивача. Замовник акцептував направлений нею договір та комерційну пропозицію від 18 грудня 2015 року та через кілька днів перерахував їй аванс, після чого ще був телефонний дзвінок від [PERSON] , який поцікавився чи отримала вона аванс. Зазначила, що для неї як виконавця за договором не має значення хто здійснює авансування робіт, а тому вона зі свого боку приступила до виконання умов договору. Разом із [PERSON] , який є її партнером, вони їздили у банк і вона зняла з рахунку ці кошти. Своїм працівникам, які працювали разом зі нею над виконанням вказаного проекту вона про подробиці фінансових питань не розповідала, але всі в офісі чули та знали про те, що прийшов аванс за новий проект, після чого вони почали над ним працювати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що він працює архітектором у м. Київ та у 2016 році він разом із відповідачкою [PERSON] вели дизайнерський проект у с. Лютіж Вишгородського району Київської області. Кошти у сумі 200000 грн., які отримала [PERSON] , були обумовлені із замовником [PERSON] , який мав їх заплатити в якості авансу за ведення проекту. Він особисто спілкувався із [PERSON] , бачився з ним в його офісі та на будівельному об`єкті. Отримана [PERSON] наприкінці 2015 року сума коштів співпадала із узгодженою із [PERSON] сумою, і після отримання цих грошей замовник телефонував та запитував чи отримала [PERSON] аванс. Він також їздив разом із [PERSON] у відділення банку у той день, коли вона зняла з рахунку ці кошти. Про товариство «Демос-Буд» йому на той час нічого не було відомо, вони не мали підписаних із цим товариством договорів та не вели з ними ніякої переписки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює архітектором у фірмі «Ево-дизайн» у м. Київ. Вказав, що наприкінці 2015 року та протягом 2016 року він працював разом із [PERSON] над об`єктом дизайну інтер`єру житлового будинку в с. Лютіж Вишгородського району Київської області. На той час вказаний будинок був уже збудований, представник замовника на ім`я [PERSON] передав [PERSON] креслення, потім вона отримала аванс і вони приступили до роботи. В кінці [PERSON] передала всі креслення та проект виконробу замовника. Вказаним проектом керувала [PERSON] , яка все погоджувала із замовником, він нічого конкретного про домовленості не знає, також йому невідомо від кого [PERSON] прийшов аванс за роботу та розмір перерахованих коштів. Знає лише те, що замовника звали [PERSON] , вони отримали аванс за проект та відразу почали працювати. Вихідні дані по проекту [PERSON] отримала від [PERSON] , особисто він її не бачив, вони погоджували деякі роботи з конструктором та виконробом [PERSON] , якому віддали наприкінці готовий проект. Замовника на ім`я [PERSON] він бачив і в офісі, і неодноразово на об`єкті, куди вони із [PERSON] виїжджали. Про існування ТОВ «Демос-Буд» йому на той час нічого не було відомо, він дізнався про це товариство лише коли почалися суди з [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює архітектором у фірмі «Ево-дизайн» у м. Київ. Пояснила, що дана справа стосується проекту над яким вона разом із [PERSON] та іншими архітекторами працювали у 2015 році. Про ТОВ «Демос-Буд» їй нічого невідомо. Кошти, які хочуть стягнути з [PERSON] -це аванс, який остання отримала за проект дизайну інтер`єру житлового будинку в с. Лютіж Вишгородського району Київської області. Замовником даного проекту виступав [PERSON] . Зазначила, що вона з фінансами не працювала, однак їй відомо, що від замовника надійшов аванс і вони з групою архітекторів почали працювати над даним проектом. Роботи тривали на протязі 2016 року. [PERSON] вона бачила декілька разів, він приїжджав до них в офіс. Також кілька разів приїжджав виконроб замовника [PERSON] , якому в кінці 2016 року вони віддали повністю готовий проект. Вихідні дані для роботи над проектом їм надсилала [PERSON] через електронну пошту, особисто вона її не бачила. Про надходження [PERSON] коштів від ТОВ «Демос-Буд» їй нічого не було відомо і вона про це не знала. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що позивач ТОВ «Демос -Буд» з 27 квітня 1998 року зареєстроване як суб`єкт підприємницької діяльності юридична адреса: 04655 м. Київ, вул. Глибочицька, 72 офіс 307, код ЄДРПОУ 25594710 та здійснює господарську діяльність за КВЕД 43.22-монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.31-штукатурні роботи; 43.33 -покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 малярні роботи та скління; 43.91 покрівельні роботи; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 лютого 2018 року(т.1 а.с.32-38). 23 грудня 2015 року згідно платіжного доручення №73 ТОВ «Демос-Буд» перерахувало на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 200000 грн. У графі призначення платежу зазначено: ІПН [NUMBER] надання поворотної фінансової дороги згідно договору №77 від 23 грудня 2015 року [PERSON] (т.1 а.с.14). Із довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк» №13950684/7097131 від 30 травня 2017 року вбачається, що з рахунку ТОВ «Демос-Буд» № [NUMBER] був здійснений 23 грудня 2015 року платіж у розмірі 200000 грн. [NUMBER] ІПН [NUMBER] надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №77 від 23 грудня 2015 року [PERSON] (т.1 а.с.13). 08 листопада 2016 року за вих. №43 ТОВ «Демос-Буд» направило [PERSON] вимогу про невідкладне повернення грошових коштів, в якій зазначило вимогу невідкладно(протягом семи календарних днів) повернути грошові кошти у сумі 200000 грн., перераховані ТОВ «Демос-Буд» 23 грудня 2015 року згідно платіжного доручення №73. Зазначено, що у разі невиконання даних вимог товариство звернеться до суду із позовом про примусове стягнення вказаної заборгованості(т.1 а.с.15). Вказана вимога була відправлена позивачем на адресу [PERSON] 10 листопада 2016 року засобами поштового зв`язку цінним листом із описом вкладення в якому зазначені: лист від 10 листопада 2016 року, вимога №43 від 08 листопада 2016 року, довіреність №41/1 від 21 вересня 2016 року(т.1 а.с.19-20). Із повідомлення ТОВ «Експрес Мото Україна» за вих..№284 від 14 листопада 2016 року вбачається, що 11 листопада 20167 року була здійснена спроба доставки відправлення прийнятого згідно накладної №6819-46825 від 10 листопада 2016 року адресованого [PERSON] , однак доставити відправлення не вдалося, оскільки одержувач відмовився приймати(т.1 а.с.17). До матеріалів справи також долучено опис вкладення у цінний лист, адресований [PERSON] та датований 21 листопада 2016 року, в якому зазначено: лист від 10 листопада 2016 року, вимога №43 від 08 листопада 2016 року, довіреність №41/1 від 21 вересня 2016 року; реєстр поштових відправлень ДПСЗ №1 від 21 листопада 2016 року та копію поштового конверта із відмітками про спробу вручення 23 листопада 2016року, 25 листопада 2016 року, 12 грудня 2016 року та повернення відправнику(т.1 а.с.21, 22, 26). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі №759/17040/16-ц за позовом ТОВ «Демос-Буд» до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів та згідно ухвали суду від 20 липня 2017 року за клопотанням представника позивача в якості забезпечення позову накладено арешт в межах суми стягнення на належну [PERSON] на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (т.1.а.с.27, т.2 а.с.176-177). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі №759/12171/17 за позовом ТОВ «Демос-Буд» до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування(т.2 а.с.189). Відповідно до ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі №354/100/17 за позовом ТОВ «Демос-Буд» до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів(т.1 а.с.29). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 05 грудня 2017 року позов ТОВ «Демос-Буд» до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України(т.1 а.с.28). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2017 року позов ТОВ «Демос-Буд» залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України за заявою позивача(т.1 а.с.30). 19 лютого 2018 року ТОВ «Демос-Буд» повторно звернулось до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Із наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по картці [PERSON] № [NUMBER] за період з 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, яка надійшла на адресу суду 26 квітня 2018 року, вбачається, що 23 грудня 2015 року на рахунок відповідачки були зараховані грошові кошти у сумі 199000 грн., з призначення платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №77 від 23 грудня 2015 року [PERSON] (т.1 а.с.91). З долучених позивачем висновків за результатами проведеної згідно наказу ТОВ «Демос-Буд» №6 від 30 травня 2018 року інвентаризації документів та розрахунків з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 30 травня 2018 року, проведеної за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, вбачається, що на рахунку 37 «Розрахунки з різними дебіторами» обліковується заборгованість у розмірі 200000 грн. за помилково перерахованими коштами на користь [PERSON] . На підприємстві відсутній договір №77 від 23 грудня 2015 року із [PERSON] , договори підряду чи будь-які інші договори із [PERSON] та іншими особами щодо виконання робіт, надання послуг за адресою: [ADDRESS] . Підприємством не видавались довіреності на [PERSON] та/або [PERSON] з питань представництва інтересів перед третіми особами з питань, що стосуються розробки проекту дизайну інтер`єру будинку за вищевказаною адресою(т.1 а.с.133-145). З долученого відповідачкою проекту договору №93 про надання послуг від 18 грудня 2015 року вбачається, що предметом даного договору є надання послуг з розробки робочого дизайну проекту-документації для капітального ремонту, що включає в себе дизайн інтер`єру та авторський нагляд для реалізації будинку загальною площею 450 кв.м. Ціна виготовлення дизайн проекту та авторського нагляду становить 400000 грн., замовник оплачує аванс у розмірі 50%, що складає 200000 грн. Після здачі виконавцем затвердженого дизайн проекту та підбору всіх необхідних матеріалів для реалізації об`єкту замовник сплачує виконавцю 25% від вартості дизайн проекту і авторського нагляду, що складає 100000грн. Після повного виконання робіт виконавцем протягом трьох робочих днів після підписання акта приймання-передачі виконаних робіт замовник сплачує виконавцю решту вартості договору, а саме 25% вартості робіт по договору, що складає 100000 грн. Орієнтовний термін розробки робочого проекту становить 80 робочих днів з моменту отримання виконавцем авансу із правом дострокового виконання. Термін реалізації авторського нагляду становить 12 місяців з початку оботи виконавця над проектом(т.1 а.с.73-75). Додатком №1 до вказаного проекту договору долучено Комерційну пропозицію на ведення авторського нагляду по реалізації однородинного житлового будинку та розробки необхідної для реалізації проектної частини. Робота складатиметься з: проектної частини; підбору оздоблювальних матеріалів, технологічного оснащення, меблів, декору, тощо, ведення авторського нагляду на весь період реалізації об`єкту. Вартість ведення авторського нагляду з проектною частиною на весь період реалізації об`єкту (12 місяців) становить 400000 грн., аванс складає -200000 грн. Дана комерційна пропозиція подана від імені [PERSON] , [PERSON] та архітектурної майстерні « Еводизайн »(т.1 а.с.76-77). Вказані документи не містять інформації щодо замовника робіт та об`єкту будівництва, а також підписів замовника та виконавця робіт та не завірені печатками. Відповідно до роздруківки з електронної пошти відповідачки [PERSON] зазначений проект договору та комерційну пропозицію було надіслано 18 грудня 2015 року на електронну адресу: [PERSON] (т.1 а.с.78). Окрім цього, в обґрунтування поданих заперечень відповідачкою долучено матеріали переписки із підрядниками та комерційні пропозиції по об`єкту будівництва у с. Лютіж на протязі 2016 року на 43-х аркушах; копію проекту дизайну інтер`єру індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.39-81, а.с.82-148). Із копії заяви [PERSON] в порядку ст.214 КПК України, адресованої Вишгородському ВП ГУНП у Київській області вбачається, що остання просила внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення [PERSON] , жителем [ADDRESS] та директором ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Вказана заява не містить дати та підпису заявника, а також відповідної відмітки органу Національної поліції України про її отримання(т.2 а.с.220-221). Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено такий висновок: "Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України". Отже, зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жотвня 2019 року у справі № 910/7123/18. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11, ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цьогоКодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Згідно п.п. 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. При цьому, неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Як на підставу заявлених позовних вимог ТОВ «Демос-Буд» посилається на те, що відповідач отримав кошти в сумі 200000 грн. без достатньої правової підстави, у зв`язку з тим, що ці кошти були перераховані помилково. Тобто, за твердженнями позивача, безпідставне набуття відповідачем грошових коштів було результатом саме його поведінки (помилки). Однак, таке обґрунтування позову викликає об`єктивні сумніви, оскільки належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження помилковості перерахування відповідачу коштів позивач не надав та жодних обставин, які б свідчили про можливість такої помилки, суд не встановив. Так, зі змісту платіжного доручення про перерахунок коштів №73 від 23 грудня 2015 року слідує, що позивачем було особисто надано банківській установі інформацію про отримувача коштів, реєстраційний номер належної їй облікової карти платника податків та номер карткового рахунку з метою переказу грошових коштів. При цьому банківська квитанція містить також вказівку про призначення платежу - виплата поворотної фінансової допомоги [PERSON] згідно договору №77 від 23 грудня 2015 року. При зверненні до суду ТОВ «Демос-Буд» вказувало, що кошти перераховані відповідачці внаслідок допущеної помилки при зазначенні банківських реквізитів отримувача платежу. Разом з тим, у ході розгляду справи представниками позивача не надано чітких та зрозумілих пояснень у чому конкретно полягала помилковість дій ТОВ «Демос-Буд»- чи то стосовно отримувача коштів, чи їх цільового призначення, чи розміру перерахованих коштів. У направлених до суду додаткових поясненнях від 08 червня 2018 року(т.2 а.с.129-131) позивачем зазначено, що у 2015 році ТОВ «Демос-Буд» планувало здійснювати будівельні роботи на одному із об`єктів Київської області, які включали у тому числі і етап розробки проекту ландшафтного дизайну і задля виконання цих робіт у 2015 році велись перемовини щодо розробки такого проекту із відповідачкою [PERSON] , в ході яких позивачу стали відомі реквізити банківського рахунку відповідачки. Однак сторони не дійшли між собою згоди і відповідний договір про надання послуг був укладений із іншим дизайнером, а в подальшому, при проведенні взаєморозрахунків та складенні платіжного доручення від 23 грудня 2015 року, було допущено неточності у реквізитах банківського рахунку та помилково зазначено реквізити рахунку [PERSON] . Водночас позивачем не надано суду будь-якої інформації щодо зазначеного об`єкта будівництва з приводу якого велись перемовини із позивачем, а в подальшому був укладений договір із іншою особою, копії укладеного договору на розробку проекту дизайну із зазначенням його реквізитів, адреси об`єкта та вартості наданих послуг. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні вказала, що із директором ТОВ «Демос-Буд» [PERSON] вона взагалі не знайома, у 2015 році не зустрічалась із ним, не вела будь-яких перемовин з приводу можливої співпраці та не надавала ТОВ «Демос-Буд» інформацію щодо своїх особистих даних та банківських реквізитів. У наданих ТОВ «Демос-Буд» висновках за результатами проведеної інвентаризації документів від 30 травня 2018 року, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року відображено лише інформацію про укладення договорів із замовниками та постачальниками ТОВ «Демос-Буд» та зазначено лише один договір на суму 200000 грн., а саме: договір №35 від 03 грудня 2015 року із постачальником ТОВ «Проінбокс». Відомості про укладення позивачем у вказаний період часу договорів про надання послуг із будь-якими контрагентами у даному акті відсутні, як і інформація щодо договору №77 від 23 грудня 2015 року про виплату поворотної фінансової дороги [PERSON] чи будь-якій іншій особі. Таким чином, твердження представника позивача [PERSON] про те, що при перерахунку грошових коштів у сумі 200000 грн. директором ТОВ «Демос-Буд» особисто була допущена помилка у зазначенні банківських реквізитів отримувача платежу викликають сумнів у їх достовірності, оскільки позивачем не доведено, кому та на якій правовій підставі у такому випадку підлягали до виплати вказані кошти, а також коли та яким чином ТОВ «Демос-Буд» отримало відомості про реєстраційний номер облікової картки відповідача та реквізити її банківського рахунку. При цьому, суд враховує те, що дану інвентаризацію проведено самим позивачем, а перевірити правдивість її висновків суд не має можливості, оскільки актів перевірки чи висновків незалежної аудиторської компанії ТОВ «Демос-Буд» суду не надано. Також суд враховує ту обставину, що позивачем не надано доказів того, що після виявлення помилкового перерахування коштів на рахунок відповідачки, ТОВ «Демос-Буд» зверталося до банківської установи із відповідним повідомленням про перерахування коштів неналежному отримувачу, вживало заходів щодо відкликання платежу чи зворотнього повернення коштів. Вимога до відповідача про повернення коштів була направлена ТОВ «Демос-Буд» лише 10 листопада 2016 року, тобто після спливу майже одного року з часу здійснення перерахунку коштів, що з огляду на розмір перерахованих коштів (200000 грн.) дає підстави сумніватися у випадковості та помилковості даного платежу. Відповідач зі своєї сторони не заперечила отримання нею спірних коштів, однак не вважає їх помилковими і безпідставно набутими з посиланням на те, що вказані кошти були отримані нею в якості авансу на виконання умов договору №93 від 18 грудня 2015 року про надання послуг із розробки робочого дизайну проекту інтер`єру житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що вказані кошти набуті нею на підставі відповідних договірних правовідносин, оскільки [PERSON] не надано достатніх та належних доказів того, що між нею та ТОВ «Демос-Буд» дійсно був укладений вищезазначений договір про надання послуг №93 від 18 грудня 2015 року, а у наданих відповідачем копії договору та комерційній пропозиції відсутня інформація про замовника послуг, а також вони не скріплені підписами та печатками сторін. Доказів того, що зазначені документи направлялись відповідачем на офіційну електронну адресу позивача та були ним отримані суду також не надано. Однак, той факт, що грошові кошти у сумі 200000 грн., обумовлені у направленому [PERSON] замовнику проекті договору №93 від 18 грудня 2015 року в якості авансу, надійшли на її банківський рахунок через п`ять днів після відправки нею зазначеного договору, тобто 23 грудня 2015 року, після чого, як вказала у судовому засіданні відповідач та підтвердив свідок [PERSON] , замовник додатково по телефону уточнив факт отримання відповідачкою вказаних грошових коштів, ставить під обґрунтований сумнів твердження позивача про відсутність у нього будь-яких правовідносин із відповідачкою, яка в свою чергу, як випливає з досліджених судом доказів, не мала підстав сумніватись у правомірності отримання нею перерахованих коштів. Факт виконання [PERSON] на протязі 2016 року робіт із розробки вищезазначеного проекту дизайну інтер`єру житлового будинку у с. Лютіж Вишгородського району Київської області у судовому засіданні повністю підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що у команді архітекторів працювали разом із відповідачкою над вказаним проектом, до виконання якого було залучено також ряд підрядників, та засвідчили, що робота над проектом була розпочата ними саме після отримання [PERSON] наприкінці 2015 року авансу за договором у сумі 200000 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту набуття відповідачем грошових коштів у сумі 200000 грн. безпідставно внаслідок помилки їх перерахування та за відсутності між сторонами будь-яких правовідносин, які б передбачали необхідність перерахунку зазначених коштів. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту набуття відповідачем грошових коштів безпідставно внаслідок помилки їх перерахування, а тому у задоволенні позову ТОВ «Демос-Буд» про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у сумі 200000 грн. слід відмовити за недоведеністю. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, п. 58, від 10.02. 2010 року). У відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 03 липня 2018 року у вказаній справі за клопотанням позивача було вжито заходи забезпечення позову у виді накладення арешту в межах суми стягнення-200000 грн. на належну [PERSON] на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який підлягає скасуванню у зв`язку із відмовою у задоволенні позову. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed