Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

06 вересня 2016 року позивач звернулася до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, який мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 08 лютого 2015 року, актовий запис № 5 в Виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу [PERSON] на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, інших утриманців немає. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі, оскільки він офіційно не працює, в розмірі 2\~000 грн., до досягнення дитиною повноліття та вирішити питання по судових витратах. В судове засіданні позивач [PERSON], не зявилася, надала суду заяву в якій зменшила свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, в розмірі 1 000 грн., до досягнення дитиною повноліття, також просила суд розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги про стягнення з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1000 гривень -визнає у повному обсязі, не заперечує з приводу стягнення з нього судових витрат. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по з 08 лютого 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 155150 (а.с. 3). Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-АМ №312209 (а.с.4), де батьком зазначений [PERSON]. Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області від 05.08.2016 року за №1827 (а.с.12). Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у вихованні в грошевій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку, офіційно не працевлаштований , інвалідності не має, інших малолітніх і (або) неповнолітніх дітей та (або) непрацездатних осіб на утримані не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 1\~000 грн., до досягнення дитиною повноліття - підлягає задоволенню. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 06 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до ч.1, п.п. 2,4 ч.3 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать - витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до положень , викладених в ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно до п. 48 роз*яснень, викладених у Постанові № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до квитанції №28 від 05 вересня 2016 року, вбачається, що адвокат [PERSON] ( свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 385 від 25.05.2004 р. ( а.с.14)) отримала від позивача [PERSON]. гонорар за складання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 200 гривень, затративши 40 хвилин часу. ( а.с.13) Тому, також суд вважає , що позивачем документально підтверджено та доведено понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 200 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на її користь , оскільки її позов судом задоволений у повному обсязі.

Outcome: approved