Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй на підставі договору дарування від 15 січня 2002 року на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрований її чоловік - [PERSON], з яким вона вже тривалий час не проживає однією сім'єю. Вона неодноразово зверталась до чоловіка з пропозицією розірвати шлюб через органи РАЦСу, але він безпідставно відмовляється. З березня 2011 року відповідач по справі виселився з вищевказаної квартири, його речей в квартирі не залишилось. Він переїхав проживати до іншої жінки, а потім - до свого батька. Добровільно відповідач не виписується зі спірного житлового приміщення, але не користується ним вже понад 2,5 років. Відповідач не користується житловим приміщенням без поважних причин вже більше 2,5 років. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зобов'язати Синельниківський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили обставини справи таким чином, як вони викладені вище. Також позивач зазначила, що у них з відповідачем, з 2011 року мали місце сварки та подружня зрада відповідача, як наслідок вона склала йому речі, але забрав останній їх сам та виїхав з вищевказаної квартири до іншої жінки а потім до свого батька. Інколи [PERSON] приходив в спірну квартиру. Відповідач добровільно залишив квартиру. Шлюб між сторонами розірвано 07.12.2013 року. В судовому засіданні, відповідач та його представник позовних вимог не визнали та пояснили, що квартира, розташована за вищевказаною адресою, придбана за власні кошти за час шлюбу, відповідач погодився здійснити договір дарування на дружину, тобто позивача. Згодом між сторонами відбувались конфлікти, сварки. Він дійсно постійно не проживав в квартирі, але інколи приходив на обід, ночував у квартирі, тобто користувався нею. Там залишилися речі, меблі, побутова техніка, які були придбані за час їх спільного проживання, а також металевий сейф для зберігання травматичної зброї. Також зазначив, що батько його хворий і він здійснює догляд, проживаючи разом з батьком. З червня 2013 року позивач змінила замок, і він був позбавлений можливості самостійно користуватися квартирою, але заходив, коли позивач відчиняла йому двері. На теперішній час мешкає з іншою жінкою, але власного іншого житла не має. Вважає, що позивач, позбавила його права власності на житло, коли оформила, договір дарування квартири, а тепер намагається позбавити його й права користування житлом. В судове засідання представник третьої особи Синельниківського районного сектору Головного управляння Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності згідно норм чинного законодавства. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона бачила як в квартирі у позивача були зібрані речі в мішки, які потім забрав відповідач особисто. Зі слів відповідача їй стало відомо, що він мешкає у свого батька, згодом їй стало відомо від [PERSON], що останній мешкає з іншою жінкою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 2012 року зустрічається з дочкою позивача та мешкає в спірній квартирі. Під час його перебування в квартирі, відповідача він там не бачив, чи змінювались замки йому не відомо, так як він не має ключів від квартири. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він є рідним батьком відповідача та пояснив, його син - [PERSON] мешкає з ним, коли він має проблеми зі здоров'ям, а також зазначив, що зі слів відповідача йому стало відомо, що [PERSON] не мав можливості потрапити до квартири, так як змінений замок в дверях. На даний час відповідач мешкає з іншою жінкою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що минулого року, він разом з відповідачем приходив до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], з метою оглянути сейф відповідача, який залишився у вищевказаній квартирі, але потрапити до квартири вони не змогли, так як був змінений вхідний замок. Також пояснив, що [PERSON] інколи мешкає у свого батька, де ще мешкає відповідач йому не відомо. Суд, заслухавши позивача, відповідача та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 1991 року. На підставі договору дарування від 15 січня 2002 року власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до акту № 111 від 28.10.2013 року [PERSON], 1968 року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 06.03.2002 року, але не мешкає за вказаною адресою з 04.03.2011 року по теперішній час. Згідно довідки Синельниківської центральної районної лікарні від 28.04.2014 року [PERSON], 1937 року народження, який мешкає за адресою [ADDRESS], знаходився на лікуванні в стаціонарі та потребує постійного догляду за станом здоров'я. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини «кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцькій проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї (в тому числі колишній член сім"ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, за ст.ст. 59, 61 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки між сторонами існують сварки, неприязнені відносини, відповідач має хворого батька, який потребує постійного догляду, що підтверджується показами свідка [PERSON] та довідкою ЦРЛ, а також позивач чинить перешкоди в праві користування квартирою, а саме, змінила замок на дверях, що підтверджувалось показаннями свідка [PERSON]. Безпідставними є доводи позивача щодо добровільності вибуття [PERSON] з квартири [ADDRESS] на друге постійне місце проживання, оскільки не надано суду жодного доказу щодо його добровільного вибуття на постійне проживання за іншою адресою. Акт № 111 ЖЕК №2 не підтверджує добровільного вибуття відповідача та не зазначені дані його постійного місця проживання. За таких підстав вважати, що відповідач без поважних причин був відсутнім у квартирі, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], понад строк встановлений законом, немає, а відповідно, і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування нею - не можна.

Outcome: dismissed