Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

12.10.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції в якому просив: - визнати недійсними та скасувати акти на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №046822 та серія ЯЛ №046823, видані відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі яких право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143 та площею 0,2495 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, належить [PERSON] Теодозіїні. - визнати недійсною та скасувати здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності [PERSON] Теодозіїні на земельні ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698), кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143 та площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства, (індексійний номер 38739525), кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4. - визнати недійсними та скасувати Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2015 року серія САК №702322 та серія САК №702323, видані Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі яких право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143 та площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства, (індексійний номер 38739525), кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 і належать [PERSON] Теодозіїні. - визнати право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143 та площею 0,2495 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 за [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 26.05.2010 між ним та Відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4. За умовами договору купівлі-продажу житловий будинок, розташований на не приватизованій земельній ділянці Миколаївської селищної Ради Петриківського району Дніпропетровської області (згідно довідки №0154, виданій Петриківським районним відділом ДРФ ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" 26.05.2010), площею 0,15 га з кадастровим номером, 1223757100-03-001-0143, переданої для будівництва та обслуговування житлових будівель. Однак, як зауважує Позивач, кадастровий номер присвоюється якраз під час проведення приватизації земельної ділянки, а отже подання вказаної довідки свідчить про обман покупця з боку продавця про істотні умови договору купівлі-продажу. Відповідач була обізнана про стан оформлення земельної ділянки під будинком, адже на момент продажу будинку вона належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2001. Відповідач продовжуючи обманювати позивача, з метою повторної продажу спірних земельних ділянок, подала заяву про видачу на її імя Державних актів на право власності на вказані земельні ділянки. 14.12.2010 Відділ Держкомзему Петриківського району Дніпропетровської області видав на ім'я Відповідача такі державні акти на підставі згаданого вище договору купівлі-продажу від 11.10.2001. В наступному 09.06.2015 Відповідачем отримано свідоцтва на право власності на спірні земельні ділянки. Оскільки, разом з будинком для його розташування та обслуговування і для ведення особистою селянського господарства позивач купив, а відповідач продала дві спірні земельні ділянки площею 0.1500 га та 0,2495 га, то для реєстрації права власності та видачі свідоцтв на право власності на ім'я [PERSON] достатньо було договору купівлі продажу житлового будинку від 26.05.2010. Вказане відповідає правовій позиції ВСУ зробленій у судовому рішенні у справі №6-2цс15. Тобто, Позивач вважає, що Відповідач до продажу будинку володіла земельними ділянками на підставі договору купівлі продажу, а тому згідно договору купівлі-продажу будинку і технічного паспорту на садибний житловий будинок, при купівлі-продажу садиби Відповідач таки продав Позивачу в її складі обидві земельні ділянки і у позивача виникло одночасно ("автоматично") із виникненням права власності на будівлі в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Спірні державні акти були видані вже після укладання договору купівлі-продажу між Позивачем та Відповідачем, а тому в актах зазначено завідомо неналежного власника земельних ділянок. Із-за зазначеного, відділ Держкомзему в Петриківському районі, взагалі, не мав права їх видавати тим більш, за наявності вже нового договору купівлі-продажу, що фактично, відміняв дію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2001. Відповідач скориставшись колізією, що склалась, а саме, твердження в довідці №0154 про неприватизованість земельних ділянок і, одночасно, наявність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2001. №1160, застосовуючи обман, отримала акти на право власності на земельні ділянки без наявності достатніх правових підстав для набуття права власності на них. Таким чином, Позивач вважає, що Відділ Держкомзему в Петриківському районі приймаючи оскаржувані державні акти грубо порушив його права щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою. Це є підставою для визнання їх недійсними, що узгоджується з ч.1 ст. 155 ЗК України та правовою позицією зробленою ВСУ в рішенні від 06.02.2013 у справі № 6-169цс12. Разом з цим, видання державним органом державного акту є правочином, а будь-який правочин можна оскаржити та скасувати. В даному випадку одна із сторін правочину Відповідач, навмисно ввела другу сторону Відділ Держкомзему в Петриківському районі в оману шляхом замовчування обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, а саме продажу садиби із земельною ділянкою. Що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України. Сам факт застосування Відповідачем обману при вчинені правочину, а саме державної реєстрації прав власності на спірні земельні ділянки свідчить і сам перебіг подій, а саме: пять років після продажу будинку із земельними ділянками, Відповідач свого права на земельні ділянки не заявляла і не намагалась ним користуватись, Позивач відкрито і безпосередньо володів і користувався своїм земельними ділянками, спору про право власності на земельні ділянки не виникало, більш того - право власності як Відповідача, так і Позивача належним чином не було оформлене (не зареєстроване). Тільки тоді, коли представник позивача звернулась до Відповідача з проханням належним чином оформити купівлю-продаж земельних ділянок, остання, пересвідчившись, що документи оформлені на її користь, заявила, що спірне майно не продавала, а реєстрацію на нього права власності здійснила тільки після набрання судовим рішенням сили, яким в задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок дійсним було відмовлено. Також в обґрунтування позову, Позивач посилається на правову позицію ВСУ зроблену у рішенні від 19.06.2013 у справі № 6-57цс13 та ст. 125 ЗК України, які як вважає Позивач, свідчать, що єдиним документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а акт на право власності на земельну ділянку є проміжним документом, необхідним для реєстрації права власності і отримання саме зазначеного свідоцтва. Так як, оскаржувані свідоцтва про право власності на нерухоме майно видано 09.06.2015, позовна давність розпочата із зазначеної дати, бо останнє порушення права Позивача відбулося саме коли видано зазначені документи. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №046822, виданий відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельні ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, належить [PERSON] Теодозіїні. Визнано недійсною та скасовано здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності [PERSON] Теодозіїні на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698), кадастровий\~номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4. Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2015 року серія САК №702322, виданий Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 і належить [PERSON] Теодозіїні. Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область. Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 за [PERSON]. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 282 (тисяча двісті вісімдесят дві) грн. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Частково задовольняючи позов [PERSON], районний суд виходив з того, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду та підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі. Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, 26.05.2010 року між Позивачем та Відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, за ціною 64 758 грн.(а.с.12) Згідно довідки № 0154, виданій Петриківським відділом ДРФ ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" 26.05.2010 року) житловий будинок розташований на не приватизованій земельній ділянці Миколаївської селищної ради. На час укладання договору купівлі-продажу 26.05.2010 року житловий будинок та земельна ділянка належали продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2001 року, укладеного між нею та [PERSON], за яким остання продала земельну ділянку, площею 0,3995 га, яка розташована Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, В свою чергу, зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Миколаївської селищної ради від 29 грудня 1993 року №177(а.с.19) На час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме 26.05.2010 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2001 року у встановленому Законом порядку зареєстрований не був, та право власності на землю відповідачем [PERSON] не переоформлювалось. Про те, що на час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку по вулиці Польова, 4 в смт. Миколаївка Петриківського району, Дніпропетровської області, право власності на земельну ділянку на продавця [PERSON] переоформлено не було, покупець [PERSON] з матірю [PERSON], знали, та погодились з тим, що переоформленням документів на землю, після оформлення договору купівлі-продажу будинку буде займатись саме [PERSON], у звязку з чим нею були розпочаті дії, щодо виготовлення необхідної документації. 23.06.2010 року ДП "Центр державного земельного кадастру" було прийнято технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Миколаївської селищної ради Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, (кадастровий номер 1223757100:03:001:0142), а також технічну документацію на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, (кадастровий номер 1223757100:03:001:0143). 14.12.2010 року [PERSON] отримала на імя [PERSON] два державних акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ № 468822 та ЯЛ № 468823 9 (а.с.10-11) В подальшому у звязку з відмовою переоформити право власності на землю у нотаріальному порядку між сторонами виник конфлікт, та в квітні 2015 року відповідачкою [PERSON] було розміщено оголошення у пресі про не дійсність втрачених державних актів ЯЛ № 468822 та ЯЛ № 468823 на своє імя . 09.06.2015 Відповідачем отримано Свідоцтво про право власності на спірні земельні ділянки 9 (а.с.77) Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до\~Цивільного кодексу України\~з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1,3 ст.132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась). Відповідно до вимог ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до вимог ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20/5, зареєстрованого в МЮУ 03.03.2004 року №283/88882 - правочин про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Як було встановлено судом першої інстанції відповідачка на час укладання договору купівлі-продажу будинку 2010 року мала у власності земельну ділянку площею 0,3995 га, на підставі цивільно-правової угоди, а саме договору купівлі-продажу від 11.10.2001 року, але своєчасно своє право власності на землю у відповідності до \~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не переоформила, а тому оформити одночасно договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не могла, позивач та його мати [PERSON] про ці обставини знали, погодились з тим, що нотаріусу [PERSON], під час оформлення договору купівлі-продажу будинку 26.10.2010 року була надана сфальшована довідка № 0154 Петриківського відділу ДРФ ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" від 26.05.2010 року, про правовий статус землі, уклали договір купівлі будинку, а в подальшому [PERSON] особисто взяла на себе обовязок переоформлення та перереєстрації права власності з [PERSON] на [PERSON] Доказів про те, що за вказаним договором купівлі-продажу покупець [PERSON] купив і спірну земельну ділянку матеріали справи не містять. За вказаних обставин передача права власності на спірну земельну ділянку, яка розташована по вулиці Польова,4 у селищі Миколаївка, Петриківського р-ну, Дніпропетровської області на позивача [PERSON] у інший спосіб ніж шляхом укладання нотаріальної, цивільно-правової угоди з відповідачкою [PERSON], з подальшою реєстрацією цієї угоди відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" діючим нормативно-правовим законодавством України не передбачено. Що стосується посилання позивачів у позові на вимоги ст.120 ЗКУ,377 ЦКУ, то вони не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки вказані норми закону регулюють не беззаперечний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу такого права на житловий будинок, а заборону на зміну цільового призначення земельної ділянки у разі переходу права власності на нерухоме майно, а тому підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed