Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова МО України про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для мешканців будинків № 18, № 20 по вул. Петра Свинаренка у м. Харкові, відповідно до Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного між балансоутримувачем АТ «Агросервіс Україна» та ТОВ «Жилсервіс». 26.07.2006 року Харківським квартирно-експлуатаційним відділом МО України був виданий службовий ордер № 24 [PERSON] на право зайняття ізольованої квартири № 142 у житловому будинку № 18 по вул. Петра Свинаренка у м. Харкові, разом із сімєю, до складу якої згідно ордеру входить: [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] син. [PERSON] відповідно до ордеру було визнано основним наймачем квартири. Особові рахунки по оплаті за житлово комунальні послуги у відповідних службах, в тому числі і в ТОВ «Жилсервіс» відкриті на його імя. В період з жовтня 2006 року до 01 грудня 2014 року між ТОВ "Жилсервіс" та [PERSON] не було договірних відносин. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між [PERSON] та позивачем було укладено 01.12.2014 року. 19.12.2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості. Пунктом 1.4. цієї угоди встановлено, що споживач зобовязаний, починаючи з 01.01.2015 року щомісячно протягом 6 (шести) місяців перераховувати на рахунок Постачальника платіж з реструктурованої суми, за яким наступив строк оплати, з обовязковим розрахунком у розмірі 100 % за поточні послуги. Однак, на теперішній час за квартирою рахується заборгованість за надані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (квартирна плата) перед ТОВ «Жилсервіс» за період з грудня 2011 року по вересень 2015 року у розмірі 6325 грн. 38 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив розглядати справу без участі представника позивача. Судом неодноразово викликався дяо суду відповідач шляхом направлення судової повістки, копію позову з доданими до нього документами за місцем його реєстрації, однак судові повістки та вказані документи неодноразово повертались до суду за закінченням терміну зберігання, а саме 11.11.2015 року, 30.11.2015 року, 10.12.2015 року (а.с. 39, 45, 53). Відповідно ч.7 ст. 74 ЦПК України, якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. Згідно ч.7 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик відповідача по даній справі у судове засідання, призначене на 15.12.2015 року, та копія позову з доданими до нього документами була направлена за місцем роботи [PERSON], які він отримав 03.12.2015 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 51). Таким чином, відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова МО України, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.09.2015 року у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості відмовлено. Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» з 01.10.2006 року надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для мешканців будинку № 18 по вул. Петра Свинаренка у м. Харкові, відповідно до Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного між балансоотримувачем АТ «Агросервіс Україна» та ТОВ «Жилсервіс» (а.с.12-15). До послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належать: підготовка будинку до весняно-літнього та осінньо-зимового періодів, прочистка димовентиляційних каналів, наладка та регулювання технічного обладнання будинку, прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, освітлення місць загального користування, та інше. 26.07.2006 року Харківським квартирно-експлуатаційним відділом МО України був виданий службовий ордер № 24 відповідачеві [PERSON] на право зайняття ізольованої квартири № 142 у житловому будинку № 18 по вул. Петра Свинаренка у м. Харкові, разом із сімєю, до складу якої згідно ордеру входять: [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] Я.Є. - син (а.с.25). Відповідач був зареєстрований з 02.09.2006 року по 18.09.2015 року за адресою : [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ «Жилсервіс» № 365 від 02.10.2015 року (а.с.26). Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Стаття 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Договір між позивачем та відповідачем був укладений 01.12.2014 року (а.с.20-22). Відповідно Рішенням Харківської міської ради від 17.11.2010 року № 456, від 26.09.2012 року № 570 позивач робив нархування відповідачеві за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірах , які відповідають встановленим тарифам (а.с.16-19). Відповідно до ст. 66 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). [PERSON] не здійснював квартплату, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] було направлено лист про необхідність добровільно погасити існуючу заборгованість перед ТОВ «Жилсервіс» в розмірі 4985, 23 грн. (а.с.24). 19.12.2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості. Як вбачається з пункту 1.3 вказаної угоди, споживач [PERSON] визнав в повному обсязі заборгованість за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою : [ADDRESS] , за період 01.04.2012 року в сумі 4655,75 грн. Пунктом 1.4. цієї угоди встановлено, що споживач зобовязаний, починаючи з 01.01.2015 року щомісячно протягом 6 (шести) місяців перерахувати на рахунок постачальника платіж з реструктуризованої суми - 4655,75 грн. , за яким наступив строк оплати, з обовязковим розрахунком у розмірі 100% за поточні послуги (а.с.23). Однак, [PERSON] не виконав умови Додаткової угоди про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості до теперішнього часу, у результаті чого борг перед ТОВ «Жилсервіс» збільшився і з урахуванням несплачених поточних послуг становить за період з квітня 2012 року по 13.09.2015 року 6325 грн. 38 коп. , що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с. 11). Порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і житлового фонду користування ними регулюється Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37. Відповідно до п. 29, 30 цього Положення, наймач службового жилого приміщення і члени його сімї зобовязані додержувати умов договору найму службового приміщення і правил користування жилими приміщеннями, утримання житлового будинку і придомової території. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, за затвердженими ставками і тарифами. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, ст. 68 ЖК Української РСР, споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526\~ЦК\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Даних про те, що відповідач отримував послуги неналежної якості, матеріали справи не містять. Частиною 1\~ст. 39 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Вимогами\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 2 ст. 642\~ЦК України\~особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору( відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Верховним судом України в постанові від 10.10.2012 р. по справі № 6-110цс12 зроблено наступних правовий висновок. Свобода договору, закріплена у ст. ст.\~6,\~627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3\~ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст.\~19,\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст.\~6, ч. 1 ст.\~630 ЦК України, ст.\~ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»\~вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи відповідач користувався вказаними послугами, вчасно не сплачував кошти за отримані послуги, що і призвело до виникнення заборгованості за отримані послуги. За період, у який виникла заборгованість відповідача, станом на\~\~13.09.2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Жилсервіс» складає 6325 грн. (шість тисяч триста двадцять п'ять) грн. 38 коп., що підтверджується розрахунком (а.с.11). Аналізуючи досліджені докази по справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та необхідності його задоволення. Відповідно до ч. 2\~ст. 99 ЦПК України\~у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1218 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями долученими до матеріалів цивільної справи, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved