Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У березні 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в якому зазначив, що 31.03.2016 року відповідачем [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» було подано Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяву № 7001102949 на отримання кредиту. Відповідно до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 31.03.2016 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено договір поруки № 7001102949, відповідно до умов якого вона зобов`язалась відповідати перед Кредитором за порушення Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним Боржником з Кредитором. Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. 26.06.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20190626, відповідно до умов якого АТ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26.06.2019, "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до Відповідача. На виконання п. 6.6. Договору відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу [PERSON] , зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти, від імені ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. [PERSON] взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов кредитного договору, не виконує, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 7001102949 від 31.03.2016 р. в сумі 21635,09грн., з яких: 6812,57 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,53 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7780,74 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управ; кредитом); 5991,25 грн. - сума заборгованості за пенею. У зв`язку з істотними порушеннями [PERSON] умов Кредитного договору, Позивачем, який набув права грошової вимоги, було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних [PERSON] до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу Проте повідомлення залишились зі сторони [PERSON] без реагування, заборгованість станом на час звернення з позовом до суду не погашена. Позивач, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 21635,09грн. та понесені судові витрати у зв`язку зі зверненням із позовом до суду по сплаті судового збору в розмірі 2102грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проголошення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не визнає вимоги щодо плати за управління кредитом, а також вимоги щодо стягнення пені, оскільки до цих вимог просить застосувати строки позовної давності. Позовні вимоги визнав у частині сплати заборгованості за основною сумою боргу та заборгованості по відсоткам, в іншій частині в задоволенні позові просив відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем [PERSON] 31 березня 2016 року укладено кредитний договір № 7001102949, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 12070,00 грн. строком на 18 місяців з щомісячними процентами 3,19 % від суми кредиту, річних процентів 11,99 % від суми боргу за договором та щоденної пені 0,3 % від загальної суми прострочення (а.с.5-6). Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписані ним 31.03.2016 року Заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заява № 7001102949 від 31.03.2016 року на отримання кредиту від ТОВ ФК ЦФР складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у вказаних заявах. [PERSON] був встановлений графік погашення суми кредиту, які були погоджені з відповідачем, що підтверджується його особистим підписом (а.с.7). На підставі п. 3 Договору, грошові кошти за кредитом були перераховані на рахунок відповідача в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.8). 31 березня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] був підписаний договір поруки № 7001102949, яким остання зобов`язалась відповідати перед Кредитором за виконання Боржником своїх обов`язків за кредитним договором (включно з усіма змінами до нього), укладеним з Кредитором. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним Боржником з Кредитором.(а.с.9) 26.06.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20190626, відповідно до умов якого АТ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками, в тому числі і до [PERSON] по кредитному договору № 7001102949 від 31.03.2016р. (а.с.32-35). Положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме те, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019року, долученого до матеріалів позовної заяви, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором: № 7001102949 від 31.03.2016 року (а.с.35). Відповідно до п. 6.2.3. Договору відступлення права вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «ЦФР» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається Згідно п. 3.1. Договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514 516 ЦК України, на адресу [PERSON] , зазначену в Кредитному договорі, ТОВ «ФК «ЦФР» 09 липня 2019 року було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» та повідомлення включення персональних даних до бази персональних даних, яким передбачено порядок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21635,09грн. (а.с.30,31). Відповідно до п. 6.4. Договору відступлення права вимоги, у випадку, якщо з моменту переходу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги, ТОВ «ФК «ЦФР» отримав від Боржників/Державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язаний перерахувати вказану суму ТОВ «ФК «ЄАПБ» протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання. Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунки Попередніх Кредиторів, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Зобов`язання щодо надання коштів банком виконані, проте [PERSON] взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору, належним чином не виконаються, у зв`язку з чим, по кредитному договору № 7001102949 від 31.03.2016 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 21635,09грн., з яких: 6812,57 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,53 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7780,74 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управ; кредитом); 5991,25 грн. - сума заборгованості за пенею, про що суду надано розрахунок заборгованості. (а.с.29) Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року по справі №522/18855/16 зазначив, що плата за послуги, що супроводжують кредит, тобто компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача, є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України «Про захист прав споживачів». У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Таким чином, суд погоджується із запереченнями відповідача щодо незаконного нарахування плати за управління кредитом в розмірі 7780,74грн. та відповідно в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо застосування строків позовної давності по нарахуванню пені, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Другою частиною статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Таку правову позицію врахувала Велика Палата Верховного Суду обґрунтовуючи свої висновки в постанові від 28 березня 2018 року по справі 444/9519/12. З матеріалів справи встановлено, що кредит, відповідно до кредитного договору № 7001102949 від 31.03.2016року, був наданий строком на 18 місяці, (а.с.6) тобто до 31 вересня 2017 року. До суду позивач звернувся у березні 2020року, тобто поза строком позовної давності про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 5991,25грн., який скінчився 31 вересня 2018 року. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 5991,25 грн. задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги та заперечення [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості на кредитним договором № 7001102949 від 31.03.2016р., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 6812,57 грн., заборгованості за відсотками - 1050,53 грн., а всього 7 863,10 грн. В частині стягнення заборгованості плати за управління кредитом в розмірі 7780,74 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 5991,25 грн. в задоволенні позову має бути відмовлено, через недоведеність та відсутність доказів в обґрунтування зазначених вимог, а також сплив строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 763,95грн.

Outcome: partial