Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] пред'явив у суді позов до [PERSON] та відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції, у якому просив визнати за [PERSON] з 18.11.2010р. право власності на автомобіль марки „FORD Transit", кузов № [NUMBER], 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований РЕП ДАІ м. Бердичева 11.11.2010 та зобов'язати відділ ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з вказаного автомобіля. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12 жовтня 2010 року між ним та відповідачем було укладено письмову угоду про те, що відповідач бере на себе зобов'язання придбати в іноземній державі та доставити автомобіль марки „FORD Transit", кузов № [NUMBER], 2006 року випуску в Україну, здійснити його митне оформлення, провести державну реєстрацію в органах РЕП ДАІ та передати позивачу. На підтвердження виконання угоди, він надав [PERSON] кошти в сумі 55 000,00 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн. Після ввезення автомобіля на митну територію України, оскільки позивачем не було видано довіреності на право придбання, перевезення, розмитнення автомобіля відповідачем на його ім'я, проведення митного оформлення транспортного засобу та реєстрацію його в органах РЕП ДАІ на [PERSON] Після проведення митних процедур, реєстрації транспортного засобу в органах РЕП ДАІ, автомобіль на підставі вказаних вище правочинів та нотаріально посвідченої довіреності від 18.11.2010р. на право управління користування транспортним засобом марки „FORD Transit", кузов № [NUMBER] було відповідачем передано йому ( позивачеві). Сторони усно домовилися, що автомобіль тимчасово залишається оформленим на відповідача. Постановою державного виконавця ДВС Бердичівського МРУЮ було накладено арешт на вказаний автомобіль, який є його (позивача) власністю. У позові [PERSON] посилається на вимоги статей 901, 220, 334, 657 ЦК України. Ухвалою суду від 12.08.2014 за заявою позивача позов до відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції, в частині зняття арешту з автомобіля, було залишено без розгляду. Ухвалою суду від 12.08.2014 року у якості третьої особи без самостійних вимог було залучено публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк". Позивач у судовому засіданні позов підтримав, підтвердив обставини, вказані у позовній заяві. Додатково пояснив, що через сімейні та інші обставини він вчасно не переоформив автомобіль та не зареєстрував його за собою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив заяву з проханням справу слухати в його відсутність, позов визнав (а.с. 15). Представник третьої особи ПАТ КБ „ПриватБанк" у судове засідання не з'явився, направив заперечення проти позову, просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази, суд вважає, що позов не може бути задоволено, виходячи з такого. Відповідно до статей 316 та 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 11.11.2010 року власником автомобіля марки „FORD Transit", 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] довіреністю від 18.11.2010 року надав право розпоряджатися ( продавати, здати в оренду, обміняти, тощо) автомобілем „FORD Transit", 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] позивачеві та ще п'ятьом особам ( а.с. 5). Постановою державного виконався ВДВС Бердичівського МРУЮ від 11.03.2014 року на автомобіль „FORD Transit", 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належний [PERSON] накладено арешт ( а.с. 18). Стягувачем за виконавчим листом є ПАТ КБ „ПриватБанк". Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підтверджуючи правомірність придбання автомобіля „FORD Transit", позивач посилається на укладений між ним та [PERSON] договір про надання послуг від 12.10.2010 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався придбати [PERSON] автомобіль за кордоном, провести митне оформлення та державну реєстрацію транспортного засобу ( а.с .6); на розписку від 12.10.2010 року, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у сумі 55 000 гривень для придбання на його користь автомобіля за межами України (а.с. 7) та довіреність від 18.11.2010 року на право розпоряджатися автомобілем „FORD Transit". Вказані вище письмові документи не можуть бути доказами правомірності придбання [PERSON] транспортного засобу, з огляду на таке. Відповідно до вимог частини першої статті 237 та статті 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом ( стаття 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, що регламентується Законом України «Про дорожній рух» (далі Закон) та Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема, стаття 34 вказаного Закону передбачає обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання. А згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 обов'язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачає його попереднє зняття в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Оскільки між власником даного автомобіля [PERSON] та позивачем [PERSON] не було дотримано зазначених вимог закону, суд вважає, що позивачем не доведено правомірності набуття ним права власності на вказаний автомобіль, а укладені між сторонами правочини щодо придбання транспортного засобу не підтверджують правомірності придбання транспортного засобу.

Outcome: dismissed