Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції, актовий запис № 76. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 березня 2002 року між нею та відповідачем відділом реєстрації\~актів громадянського\~стану Олександрійського\~міського управління\~юстиції зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на життя, постійні сварки, подружні стосунки між ними не склалися, шлюбні відносини фактично припинені та носять формальний характер. Спільне господарство сторонами не ведеться. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, у зв`язку із чим наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, на через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на позовних вимогах про розірвання шлюбу. У судове засідання відповідач не з`явився, на адресу\~суду надіслва заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 березня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 76, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.03.2020 року. Від спільного життя сторони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, відповідно, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2003 року копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.2010 року. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму про вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, та інтересам спільних дитей. Сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на життя та сімейні цінності. Подача спільної заяви про розірвання шлюбу до органів Реєстрації актів цивільного стану неможлива, так як позивач та відповідача мають спільних неповнолітніх дитей. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, не бажають залишатись у шлюбних відносинах. Спільне господарство не ведуть. Примирення між ними не досягнуто. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам дитей. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу суд не змінює на дошлюбне, оскільки нею відповідне клопотання до суду не подане. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з держаного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем [PERSON] сплачено при поданні позову до суду 840,80 грн. судового збору, що підтверджено квитанцією № 49163791 від 08.05.2020 року, відповідачем до початку розгляду справи по суті позов визнано повністю, а тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету. За наведених вище обставин, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 420,40 грн.

Outcome: approved