Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 27.01. 2012 року по 05.02. 2015 року перебував у трудових правовідносинах із відповідачем. 05 лютого 2015 року він був звільнений з ПАТ "Азовзагальмаш" у звязку зі скороченням штату, відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також зазначив, що на час звільнення роботодавець не сплачував йому заробітну плату з липня 2014 року, а після звільнення позивач не отримав усі належні йому виплати при звільненні. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати було порушено нормальний уклад його життя, що призвело до душевних страждань та, як наслідок, потребування додаткових значних зусиль для організації свого життя. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12719,52 гривень, суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, всі понесені позивачем витрати повязані із поданням позову, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, уточнив позовні вимоги та в остаточній редакції просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку станом на 05.07. 2015 року в розмірі 7947,90 гривень, а також 5228,84 гривень з урахуванням індексу інфляції, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення основної суми заробітної плати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник надали заяви, якими підтримали позовні вимоги та просили розгляд справи здійснити без їх участі. Представник відповідача ПАТ "Азовзагальмаш" [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання надала заперечення проти позову, в яких посилалась на те, що сума заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем у розмірі 12719,52 гривень виплачена 14.07.2015 року. Також була виплачена компенсація за затримку заробітної плати у розмірі 4544,42 гривень. Також зазначив, що позивач не звертався до відповідача із вимогою про здійснення остаточного розрахунку, тобто строки розрахунку не порушені, а тому і не підлягає стягненню середній заробіток. Крім того зазначила, що в останній робочий день (05.02.2015 року) позивач був відсутній на роботі, що підтверджено графіком обліку робочого часу. Крім того, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на її думку взагалі не доведені позивачем. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. Враховуючи відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення ним про причини неявки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 27 січня 2012 року по 05 лютого 2015 року працював в ПАТ "Азовзагальмаш". 05.02.2015 року позивача звільнено з підприємства у звязку зі скороченням штату працівників, відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. (а.с.8-9) З довідки № 238/ро-608 від 05.08. 2015 року встановлено, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 12719,52 гривень, а також компенсація за затримку заробітної плати у розмірі 4544,42 гривень, виплачені йому 14.07.2015 року.(а.с.15) Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено та визнано представником відповідача в своїх запереченнях, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 12719,52 гривень, а була виплачена лише 14.07.2015 року.(а.с.14,43) Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне. Згідно довідки № 238/ро-609 від 05.08. 2015 року сума середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 280,72 гривень та розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Із цим розрахунком суд погоджується та бере його до уваги. За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належним працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року за № 6-15цс13. Стосовно визначення дати, з якої повинно бути обраховано середній заробіток, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо відсутності позивача в день звільнення на роботі, а саме 05 лютого 2015 року, та внаслідок цього не предявлення відповідної вимоги про розрахунок до роботодавця, оскільки виплата середнього заробітку настає за умови невиплати з вини підприємства належних сум при звільненні, а такий факт був визнаний відповідачем та підтверджено відповідними довідками. Перевіряючи правильність обчисленого представником позивача розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме період, за який підлягає стягненню середній заробіток з 06 лютого 2015 року по 13 липня 2015 року, включно у розмірі 7947,90 гривень, суд вважає його неточним, оскільки при обрахуванні середнього заробітку з визначенням середньомісячного числа робочих днів виходить більша сума, однак відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, критично оцінює посилання представника позивача, як на правову підставу вимоги в частині стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції, на положення ст. 625 ЦК України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", оскільки компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Встановлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання не застосовується до трудових відносин, які виникли у звязку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року за № 6-43цс14. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в\~статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. До структури заробітної плати, визначеної у\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159. Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Отже, перевіряючи розрахунок представника позивача щодо обрахування суми боргу з урахуванням індексу інфляцій, суд з ним не погоджується та наводить свій розрахунок. Обраховуючи розмір компенсації за період з липня 2014 року по січень 2015 року включно, суд враховує положення і визначає розмір компенсації за липень 2014 року: 1,574 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=157,4; індекс інфляції 57,4; сума компенсації (1457,84х57,4):100=836,80 гривень; серпень 2014 року: 1,568 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=156,8; індекс інфляції 56,8; сума компенсації (1724,15х56,8):100=979,31 гривень; вересень 2014 року: 1,556 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=155,6; індекс інфляції 55,6; сума компенсації (1724,15х55,6):100=958,62 гривень; жовтень 2014 року: 1,512 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=151,2; індекс інфляції 51,2; сума компенсації (1724,15х51,2):100=882,76 гривень; листопад 2014 року: 1,476 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=147,6; індекс інфляції 47,6; сума компенсації (1059,54х47,6):100=504,34 гривень; грудень 2014 року: 1,449 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=144,9; індекс інфляції 44,9; сума компенсації (1059,54х44,9):100=475,74 гривень; січень 2015 року: 1,407 (індекс споживчих цін за період невиплати)х100=140,7; індекс інфляції 40,7; сума компенсації (1072,87х40,7):100=436,65 гривень, що взагалі становить 5074,22 гривень. Разом із тим, з наданої відповідачем довідки № 238/ро-608 від 05.08.2015 року встановлено, що частково ПАТ "Азовзагальмаш" виплатило суму компенсації за затримку заробітної плати в сумі\~ 4544,42 гривень (а.с.15), що дає підстави суду для зменшення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати саме на цю суму, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок компенсації з урахуванням індексу інфляції сума 529,80 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного, що протягом часу після звільнення позивач не отримував повний та остаточний розрахунок по заробітній платі, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, на які посилається позивач, засади розумності і справедливості, суд вважає, що\~відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди, а тому позовні вимоги задовольняє частково. Стосовно позовної вимоги про негайне виконання рішення суду, суд зазначає, що положенням ст. 376 ЦПК України закріплено вичерпний перелік випадків негайного виконання рішення, а тому, оскільки судом не вирішувалась позовна вимога про стягнення заробітної плати, тому підстав для звернення судового рішення до негайного виконання у суду не має. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в частині позовних вимог майнового характеру 243,60 гривень, та в частині позовних вимог немайнового характеру - 243,60 гривень, а всього 487,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial