Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Приватне акціонерне\~товариство «НАФТОГАЗБУД»\~звернулося до\~суду з\~позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики у сумі 23897,92 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, зобов`язання відповідача перед позивачем з повернення позики залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідач заборгував перед позивачем станом на 9 листопада 2020 року суму за предметом позову. Відповідачем подано клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки він звільнений з підприємства в 2009 році, а згідно з умовами договору позики позичальник в трьохмісячний строк зобов`язаний повернути несплачений залишок позики. Крім того, йому було погоджено виплату матеріальної допомоги, які він просив перерахувати на погашення залишку заборгованості за договором позики. Позивачем надано письмові заперечення на клопотання про застосування строку позовної давності, у яких наголошено на тому, що строк позовної давності слід обчислювати з наступного дня після закінчення строку дії договору, тобто з 01.07.2018. Також товариство зазначає, що у виплаті одноразової допомоги при звільненні відповідачу було відмовлено, а останнім не надано доказів нарахування матеріальної допомоги та отримання позивачем згаданої вище заяви. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 25 червня 2003 року між СУ "Свалява Газ" ЗАТ-фірма «Нафтогазбуд», в особі начальника управління Гісема Олександра Михайловича (надалі - Позикодавець) та працівником СУ «Свалява-Газ» [PERSON] (надалі - Позичальник) було укладено договір позики №128/2003-ОП, відповідно до умов якого позичальнику надано безпроцентну позику в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень для покращення житлових умов терміном на 15 років (а.с. 2). Згідно з п.3.1. Договору позичальник проводить погашення отриманої позики на протязі 15 років шляхом щомісячного внесення готівкою в касу позикодавця суми згідно з розрахунком, що є невід"ємною частиною даного договору (а.с.2). Відповідно до розрахунку щомісячного погашення (а.с. 3) сума щомісячного платежу становить 277,7 гривень. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина 1 статті 1046 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1\~статті 1049 Цивільний кодекс України\~ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі,\~ зобов`язання за\~ договором позики відповідачем не виконані. Посилаючись на обставини щодо неналежного виконання Позичальником ( [PERSON] ) своїх зобов`язань за договором позики позивач вказує на те, що за ним станом на 09.11.2020 року (Довідка від 09.11.2020) рахується заборгованість за предметом позову у сумі 23897,92 гривень. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному з`ясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 12 та частиною першою ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України При цьому, у відповідності до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідач, визнаючи факт отримання позики, вказує на сплив строків давності. Надаючи оцінку вказаним запереченням відповідача, суд зазначає наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ Цивільного кодексу\~України мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 Цивільного кодексу України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 Цивільного кодексу України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частини першої вказаної статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У спірній по справі ситуації сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. З укладеного між сторонами Договору позики вбачається, що [PERSON] 25 червня 2003 року отримав позику терміном на 15 років, а саме до 31.06.2018. Відповідно до пункту 3.1. Договору позики позичальник проводить погашення отриманої позики шляхом щомісячного внесення готівкою в касу Позикодавця суми згідно з розрахунком, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до розрахунку щомісячного погашення позики, що є невід`ємною частиною Договору позики сторони визначили окремі самостійні зобов`язання позичальника, деталізувавши його обов`язок повернути весь борг частинами. \~Повернення позики мало здійснюватися щомісячними платежами, надаючи в касу позивача кожного місяця кошти у сумі 277,7 грн. (щомісячний платіж). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 Цивільного кодексу України\~ особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 Цивільного кодексу України). За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату платежів (суми позики) за договором позики, яка надана на 15 років - до 31 червня 2018 року включно. Відтак, у межах вказаного строку до 31 червня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві позику періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 1 липня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Відповідно до\~статті 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Статтею 253 Цивільного кодексу України\~передбачено, що перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки Договір позики встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~ право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. \~Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі\~№ 6-2462цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18. Таким чином, загальний строк позовної давності у три роки повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового щомісячного платежу. Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду за захистом порушеного права (18 листопада 2020 року, а.с. 1) позивач має право вимоги до відповідача про стягнення чергових платежів за Договором позики починаючи з 18 листопада 2017, тобто стосовно чергових платежів за період з 18.11.2017 по 31.06.2018 року в сумі 2235,60 гривень. Таким чином, з урахуванням строків позовної давності, строку надання позики, позивач має право на стягнення заборгованості за період з 18.11.2017 по 31.06.2018 в сумі 2235,60. Доводи відповідача про нарахування йому одноразової матеріальної допомоги та перерахування такої на погашення суми позики не підтвердженні належними та достатніми доказами, тому на увагу не заслуговують. З наявного в матеріалах справи листа від 04.08.2009 №692/07-02 вбачається, що адміністрація та профспілковий комітет СУ «Свалява-Газ» просить розглянути заяву на виплату одноразової матеріальної допомоги, однак не містить відомостей про нарахування такої та її розмір. Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 196,64 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed