Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просить: 1) визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; 2) припинити право власності відповідача на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; 3) визнати за відповідачем право власності на грошові кошти в розмірі 229 100,0 грн., отримані внаслідок продажу автомобіля марки «Opel Zafira», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Позов мотивований тим, що в період перебування у шлюбі, сторонами була придбана 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Вся квартира складається з 3-х кімнат, жилою площею 42,1 кв.м., загальною площею 69,0 кв.м. та належить на праві приватної власності: 1/3 частина квартири відповідачу та 2/3 частина квартири [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.03.2013 року; автомобіль Opel Zafira, 2008 року випуска, VIN - [NUMBER], державний номер [NUMBER], який був придбаний сторонами в 2014 році та оформлений на відповідача. Посилаючись на положення ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України, позивач просила здійснити поділ майна подружжя та визнати право власності. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 13.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіонової Н.М. Через канцелярію суду 06.04.2018 р. відповідачем, до початку розгляду справи по суті, подана заява про визнання позову, в якій відповідач зазначив про те, що він визнає заявлені позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення за умови попереднього внесення позивачем залишкової вартості частки квартири у сумі 63 055,5 грн. на депозитний рахунок суду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що 12.06.2018 р. нею внесено на депозитний рахунок суду суму в розмірі 63 055,5 грн. за вимоги про припинення права власності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києва був зроблений відповідний актовий запис за № 318. З 31.01.2017 р. сторони не проживають однією сім'єю. В період перебування у шлюбі, сторонами була придбана 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Вся квартира складається з 3-х кімнат, жилою площею 42,1 кв.м., загальною площею 69,0 кв.м. та належить на праві приватної власності: 1/3 частина квартири відповідачу та 2/3 частина квартири [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.03.2013 р., посвідченим ПН КМНО [PERSON] за реєстром № 288, та автомобіль Opel Zafira, 2008 року випуска, VIN - [NUMBER], державний номер [NUMBER], який був придбаний сторонами в 2014 році та оформлений на відповідача. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 14.02.2018 року № 31/10-693 повідомлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5788/17/000979 від 11.04.2017 р. належний сторонам , як подружжю транспортний засіб Opel Zafira, 2008 року випуска, VIN - [NUMBER], державний номер [NUMBER], було перереєстровано на нового власника [PERSON], і за автомобілем закріплено новий номерний знак [NUMBER]. Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 372 ЦК України де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Згідно Звіту про оцінку майна від 16 лютого 2018 року, виготовленому ТОВ "Консалтингова компанія "Центр оцінки", вартість квартири складає 1 065 633,00 грн. Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право на будь-якій стадії визнати позов і ця відмова приймається судом. Згідно поданої квитанції позивачем 12.06.2018 р. через відділення КБ «ПриватБанк» на депозитний рахунок районного суду внесено 63055,5 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем визнано позов в повному обсязі. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене вище, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.142 ч.1 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачем позов визнаний до початку розгляду справи по суті, позивачу з підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6 370,0 грн. (640,0 + 5 730,0), а тому до повернення позивачу підялагє сума в розмірі 3 185 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК,

Outcome: approved