Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на проживання у [ADDRESS], на підставі ст. 71, 72 ЖК України. Вимоги мотивувала тим, що відповідач у 1998 році залишив спірну квартиру, переїхавши проживати разом з дружиною за адресою: [ADDRESS] , в спірній квартирі з того часу не проживав, витрат по її утриманню не ніс, у зв"язку з чим просила задовольнити позовні вимоги. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати наведене рішення суду, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, що мають істотне значення для її розгляду, та не взяв до уваги , що для вірного вирішення спору слід було встановити дату залишення відповідачем спірного житла та причини, що зумовили його непроживання у спірній квартирі. Апелянт стверджувала, що відповідач понад шість місяців, починаючи з вересня 1998 року в спірній квартирі не проживав без поважних причин, відтак втратив право на житло. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Постановивши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано докази про його відсутність за місцем реєстрації з поважних причин, а саме, у зв"язку з роботою у с.м.т. Варва. Крім наведеного, суд послався на те, що позивач чинила перешкоди відповідачеві у доступі до оселі. З такими висновками не може погодитись апеляційний суд. У справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України суд має з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки , та в разі їх поважності, суд вправі продовжити пропущений строк. За обставинами даної справи, відповідач , одружившись у вересні 1998 року, добровільно залишив спірну квартиру та переїхав проживати з дружиною спочатку до найманого житла, а в подальшому - до квартири батьків дружини [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені у справі численними доказами та поясненнями відповідача. Виходячи з наведеного, відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, почалась з квітня 1999 року та тривала до звернення позивача з даним позовом, при цьому причини такої відсутності не можна визнати поважними, оскільки залишення квартири відповідачем було здійснено добровільно, за власним визначенням. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання у [ADDRESS], ґрунтуються на положеннях ст. 71, 72 ЖК України та підлягають задоволенню. Та обставина, що з 2013 року відповідач працює та проживає у с.м.т. Варва, Чернігівської області, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки виходячи зі змісту ст. 71 ЖК України, суд повинен встановити коли закінчився шестимісячний строк, протягом якого закон дозволяє наймачу бути відсутнім у житловому приміщенні без відповідних наслідків, та перевірити причини відсутності наймача понад зазначений строк. Відсутність поважних причин для продовження вказаного строку, є підставою для задоволення вимог про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення , при цьому не мають правового значення обставини, які свідчать про те, що через декілька років відповідач, за умовами роботи, вибув на тимчасове проживання до іншої місцевості. Оскільки суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, невірно встановив обставини справи, що мають істотне значення для вирішення спору, невірно застосував положення ст. 71, 72 ЖК України, постановлене судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved