Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя. Так, відповідно до заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.12.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Просять суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинились та спільного господарства не ведеться. Крім того, між ними досягнуто згоди, щодо проживання дитини після розірвання шлюбу, участь у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участь у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо та розмір аліментів на дитину. відповідно до умов договору син залишається проживати з матір"ю, при цьому батько має право бачитись з ним. 29.01.2019 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 07.02.2019 року Ухвалою судді заяву залишено без руху. 29.03.2019 року Ухвалою судді відкрито провадження у справі. Представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Заявник [PERSON] у судове засідання з"явилась, вимоги заяви підтримала. Представники зацікавлених осіб про день та час розгляду заяви повідомлялась належним чином, у судове засідання не з"явились. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. В ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи матеріали справи, з огляду на спільну заяву, договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліменентів на дитину, про те, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинились, спільне господарство вони не ведуть, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що шлюб необхідно розірвати. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 109 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved