Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

10.12.2019 року ВЦА м.Торецька звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування позову зазначив наступне. Відповідач [PERSON] по справі є матір`ю малолітнього [PERSON] , проте хлопець з матір`ю не проживає, відомості про батька дитини записані згідно ч.1 ст.135 СК України. Малолітній [PERSON] перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м.Торецьк. Відповідач вихованням сина не займається, його здоров`ям та навчанням не цікавиться, не приділяє уваги, вільний час з дитиною не проводить, не піклується про її фізичний та духовний розвито, матеріально дитину не утримує з лютого 2019 року жодного разу не відвідувала сина у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м.Торецьк. З 18.01.2019 року малолітній перебуває на обліку служби у справах дітей ВЦА м.Торецьк Донецької області. Профілактичні заходи, які проводились спеціалістами служби у справах дітей не принесли позивних результатів, мати не змінила своє ставлення до виховання дитини, свідомо нехтує вихованням, здоров`ям та життям сина. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що вже більш ніж рік дитина знаходиться у центрі, а матір жодного разу її не відвідала, жодних спроб повернути дитину не вчиняє. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не інформувала. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ВЦА м.Торецька Донецької області вправі звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав матері відносно дітей. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд зазначає, що ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечення медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), відомості про батька дитини записані відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України, що підтверджено також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с.10) З висновку провідного психологу [PERSON] , встановлено, що в ході роботи з дитиною було з`ясовано, що мати та батько часто сварились та вживали алкогольні напої. Траплялись бійки та лайки, свідком яких ставав і [PERSON] . Мати часто не перебувала вдома, іноді до декількох місяців. В цей час хлопець жив з бабусею та татом. Відношення до батьків у неї нейтральне. За результатами проведеної роботи можна зробити висновок, що батьки не приділяють достатньої уваги хлопцю, не допомагають у навчанні при наявних труднощах та не сприяють розвитку дитини. Мають негативний вплив на емоційний та психологічний стан сина, мають низький батьківський потенціал (а.с.12) Відповідно до акту відвідування родини від 18.01.2019 року, дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з матір`ю співмешканця, який є його біологічним батьком [PERSON] . В дитини є своя окрема кімната зі спальним місцем та місцем для проведення дозвілля, в будинку створені належні умови для проживання та виховання дитини. Рішення комісії, влаштувати дитину до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей м.Торецька, у зв`язку з тим, що дитина тривалий час знаходиться без опіки матері (а.с.13) З постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року встановлено, що відповідача [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, у зв`язку невиконанням своїх батьківських обов`язків (а.с.14) Висновком Військово - цивільної адміністрації м.Торецьк №18 від 11.11.2019 року вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.3) Відтак, в ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] вже більше року ухиляється від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини, ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини, судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дитини, який не отримує від своєї матері необхідної уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно з ст.169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved