Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що 14.12.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 258/2011-86 від 14.12.2011 р., відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 280 000,00 грн. зі строком кредитування до 14 грудня 2021 р. під 15,9 % річних за користування кредитом. 14.12.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 258з/2011-86 від 14.12.2011 р., відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м, що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки оцінено у сумі 641 032,00 грн. Починаючи з 19.12.2014 р. відповідач припинив виконувати кредитні зобов»язання. 08.07.2015 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін, відповідно до якого позивач набув право іпотеко держателя відповідно предмета іпотеки. У зв»язку з невиконанням зобов»язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 374 923,61 грн., а саме: заборгованості за кредитом, яка складає 237 176,45 грн., заборгованість по відсотках - 20 857,10 грн., а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст..625 ЦК України, що станом на 16.12.2015 р. становить 116 890,00 грн. Просить суд, звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м., що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер за РВПН 35137168 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 374923,61 гривні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 258/2011-86 від 14.12.2011 р. із [PERSON] , шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб»єктом оціночної діяльності незалежним експертом, із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень , необхідних для здійснення продажу. Одночасно виселити [PERSON] та членів її рожини з житлового приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м., що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер за РВПН 35137168, без надання іншого постійного жилого приміщення; стягнути судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.12.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 258/2011-86 від 14.12.2011 р., відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 280 000,00 грн. зі строком кредитування до 14 грудня 2021 р. під 15,9 % річних за користування кредитом(а.с.4-8). 14.12.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 258з/2011-86 від 14.12.2011 р., відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м, що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер за РВПН 35137168. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 14.12.2011 р. за реєстром № 5775. Предмет іпотеки оцінено у сумі 641 032,00 грн. Відповідно до п.4.2.11. вказаного договору, у випадку недостатності суми, отриманої в результаті реалізації предмета іпотеки Іпотекодержатель має право отримати суму для повного задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого іншого майна, що належить Іпотекодавцю, на яке відповідно до чинного законодавства може бути звернено стягнення(а.с.13-16); Крім того, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна, до припинення іпотечного договору(а.с.17). Згідно з розрахунком, заборгованість за кредитом станом на 16.12.2015 р. складає 258 033,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 237 176,45 грн., заборгованість по відсотках - 20 857,10 грн.(а.с.28). 08.07.2015 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін, відповідно до якого позивач набув право іпотеко держателя відповідно предмета іпотеки(а.с.25-26). Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 вказаного Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Положення ст. 38 Закону надають іпотекодержателю право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі та передбачають порядок продажу предмета іпотеки іпотекодержателем. Враховуючи той факт, що позичальник зобов'язання за кредитним договором № 258/2011-86 від 14.12.2011 р. належним чином не виконує, а договором іпотеки № 258 з/2011-86 від 14.12.2011 р. передбачено право Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки, квартира є предметом іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 374923,61 грн., шляхом надання позивачу права будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки квартири, із наданням позивачу усіх повноважень , необхідних для здійснення продажу є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виселення [PERSON] та членів її родини з житлового приміщення, суд дійшов до наступного. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У п.43 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз»яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З таких підстав, суд вважає, що вимоги позивача щодо виселення [PERSON] та членів її родини є передвчасними та задоволенню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1378,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial