Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

07 травня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що 08 квітня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили, спільне господарство разом не ведуть, проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, та суперечить як її інтересам, інтересам відповідача, так і інтересам їх спільної дитини, у зв`язку з чим, просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою судді від 26 травня 2021 року позовну заяву позивача було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву. Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, при цьому надали суду заяви, у яких позивач свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а відповідач, у свою чергу, позовні вимоги позивача визнає, разом з тим, у заявах сторонами було зазначено, що шлюбні відносини між ними були припинені з 2020 року, з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо, спір про поділ спільного майна чи про визначення місця проживання дитини у них відсутній (а.с. 19,21). Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі встановлених таких обставин. Судом установлено, що 08 квітня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 96 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Як убачається з матеріалів справи, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 7). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2020 року, спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 грн., решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved