Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 28.11.2016 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до[PERSON], [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007року у розмірі 31650,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.11.2016 року складає 809613,39 грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31650,25 доларів США, а також просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку судові витрати. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 04.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ODS0АЕ00001739, відповідно до умов якого, банк зобовязався надати відповідачу - [PERSON] кредит у розмірі 28937,79 доларів США на термін до 03.10.2012 року, а відповідач - [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, як зазначає представник позивача, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов яких, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Представник позивача вказує, що у звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань по кредитному договору, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, представник позивача вказує, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009 року було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «TOYOTA PRADO», 2005 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі (кузов, рама) JTEBL291955010751, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODS0АЕ00001739 від 04 жовтня 2008 року, яка складає 29790 доларів США 80 центів на користь Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Представник позивача зазначає, що 03.10.2016року вказаний автомобіль «TOYOTA PRADO» було реалізовано за 8378,95 доларів США, кошти від реалізації автомобілю були розподілені банком в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Разом з тим, як вказує представник позивача, станом на 02.11.2016року [PERSON] має заборгованість у розмірі 172568,89доларів США, яка складається з: 31650,25 доларів США заборгованість за кредитом, 206,12 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1944,48 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 138768,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. На думку представника позивача, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 31650, 25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.11.2016року, складає 809613,39грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31650,25доларів США. Також представник позивача зазначає, що відповідно до п. 5 договору поруки, на адресу відповідачів було направлено вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором № ODS0АЕ00001739 від 04 жовтня 2008року. Відсутність відповіді на надіслану вимогу та невиконання відповідачами зобовязань по укладеним договорам зумовило звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2016року було відкрито провадження у цивільній справі на підставі позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено попереднє судове засідання. У судовому засіданні 06.06.2017року справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було призначено до судового розгляду. У судове засіданні 10.10.2017року представник позивача не зявився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідачка - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується підписом її представника на довідковому листі 05.09.2017року (а.с.65), у судове засідання 10.10.2017 року не зявилась, про поважність причин відсутності не повідомила, письмові заперечення на позовну заяву не надала. Однак, її представник, будучи присутнім у попередніх судових засіданнях та у судовому засіданні 07.08.2017 року, проти позову ПАТ КБ «Приватбанк» заперечував у повному обсязі, вказував на те, що [PERSON] ніяких договорів поруки з ПАТ КБ «Приватбанк» не підписувала, та не могла це зробити, оскільки на момент укладення договору поруки 04 жовтня 2007 року, перебувала на лікуванні у ДП Санаторій «Перемога», на підтвердження чого надав копію квитанції до прибуткового касового ордеру №2358 від 14.09.2007року. Відповідач [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не зявився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.28), [PERSON], [INFO], з 28.08.1991року зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за цією адресою направлялись судові повістки на імя відповідача. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, що 04.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ODS0АЕ00001739, відповідно до умов якого, банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 04.10.2007року по 03.10.2012року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 28937,79 доларів США на наступні цілі: 26080,76 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,8 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007р., договором особистого страхування № ODS0LK00001739 від 04.10.2007р. на строк до 03.10.2008 у сумі 1937,43 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 782,42 долара США, та у розмірі 9783,11 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з «03» по «07» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи через місяць в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 686,66 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п. 7.3. кредитного договору № ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007 року, забезпеченням виконання позичальником зобовязань за цим договором виступає «TOYOTA PRADА», JTEBL291955010751, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором. Відповідно до п. 7.4. кредитного договору № ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007року, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2..3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3. та п. 2.2.4.кредитного договору №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007 року позичальник зобовязується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1. даного договору.Сплачувати відсотки за користування кредитом згідно п.п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 3.1., 7.1., 7.4. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороду згідно п.п. 3.7., 6.2., 7.1. даного договору. Погашення кредиту здійснити в порядку, сумах та строки, передбачені в п. 2.3.3. та п. 7.1. даного договору. Відповідно до п. 4.1.кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У разі якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 04.10.2007 року між позивачем -ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 даного договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань. Судом встановлено, що позивачем було в повному обсязі виконані умови кредитного договору №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007року та надано відповідачу грошові кошти у розмірі 28937,79 доларів США. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] зобовязань по кредитному договору, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 14.04.2009 року, було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «TOYOTA PRADO», рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі (кузов, рама) JTEBL291955010751, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODS0АЕ00001739 від 04 жовтня 2008року, яка складає 29790 доларів США 80 центів на користь Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 4-5). Як вказує представник позивача у наданій позовній заяві, 03.10.2016 року автомобіль «TOYOTA PRADO» було реалізовано за 8378,95 доларів США, кошти від реалізації автомобілю були розподілені банком в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Разом з тим, з розрахунку заборгованості за кредитним договором №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007 року вбачається, що станом на 02.11.2016 року відповідач - [PERSON] має заборгованість у розмірі 172568,89 доларів США, яка складається з: 31650,25 доларів США заборгованість за кредитом, 206,12 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1944,48 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 138768,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 6-8). 04.11.2016 року\~ПАТ КБ «Приватбанк» направило на адресу відповідачів повідомлення за №30.1.0.0/2 щодо виконання зобовязань за кредитним договором №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007року(а.с. 10-11). Вищенаведене прямо свідчить про те, що умови кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] позичальником належним чином не виконуються. Невиконання відповідачами своїх зобовязань по вищезазначеним договорам щодо своєчасного погашення заборгованості та відсутність відповіді на надіслану вимогу, зумовило звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом. Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п. 4 договору поруки, відповідно до якого, у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Таким чином, суд зазначає, що позичальник - [PERSON] та поручитель [PERSON] є відповідальними перед кредитором - ПАТ КБ «Приватбанк» як солідарні боржники. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості станом на 02.11.2016 року (а.с. 6-8), у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007року, яка дорівнює 172568,89 доларів США, та складається з: 31650,25 доларів США заборгованість за кредитом, 206,12 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1944,48 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 138768,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Доказів сплати зазначеної суми відповідачами, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Суд зазначає, що у наданій позовній заяві позивач просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 31650, 25доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.11.2016 року складає 809613,39 грн., а згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Крім того, суд приймає до уваги, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2009року, яке набрало законної сили 14.04.2009року, було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «TOYOTA PRADO», рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі (кузов, рама) JTEBL291955010751, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODS0АЕ00001739 від 04 жовтня 2008 року, яка складає 29790 доларів США 80 центів на користь Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Однак, кредитний договір розірвано не було, а ухвалення рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання. Відповідно до ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст. 213 ЦПК України,\~рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Посилання представника відповідачки - [PERSON] на те, що [PERSON] ніяких договорів поруки з ПАТ КБ «Приватбанк» не підписувала, не приймаються судом до уваги, оскільки ніяких доказів на підтвердження даних обставин [PERSON] та її представником надано не було, а також не заявлено ніяких клопотань щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи. Копія квитанції до прибуткового касового ордеру №2358 від 14.09.2007 року як доказ перебування у санаторії та підтвердження неможливості підписання договору поруки, судом до уваги не приймається, оскільки це не свідчить про те, що [PERSON] в період укладення договору поруки перебувала на лікуванні у санаторії, а може підтверджувати лише сплату коштів за направлення до санаторію. Крім того, оригіналу вказаної квитанції для огляду суду надано не було. З урахуванням викладеного, з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на користь позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №ODS0АЕ00001739 від 04.10.2007 року у розмірі 31650, 25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.11.2016 року складає 809613,39 грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31650, 25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.11.2016 року складає 809613,39 грн. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачів судових витрат в солідарному порядку, оскільки на підставі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що ні договором, ні законом не встановлено солідарного обовязку відповідачів по відшкодуванню судових витрат, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 12144,20 грн. у рівних частинах. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial