Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22.07.1971 року по 01.06.2007 року находилася у трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе". В зв'язку з важкими умовами праці вона отримала професійне захворювання, в результаті якого Фтизіатричною МСЕК м. Суми від 04.06.2008 року встановлено 80 % ступеня втрати професійної працездатності (в т.ч. 60% - силікоз (первинно), ХОЗЛ; 20 % - радикулопатія), та визнано ІІ групу інвалідності. Згідно актів розслідування хронічного професійного захворювання за № 24 від 19.03.2003 року, № 20 від 10.04.2006 року, причиною захворювання стало проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу та через недосконалість технологій, не ефективне використання засобів індивідуального захисту. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 12 000 грн. за те, що професійне захворювання спричиняє їй страждання, порушує нормальні життєві звички, постійно хворіє, оскільки з вини заводу , який не створив безпечних умов праці. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Грек В.В. позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що чинне законодавство не передбачає порядку стягнення моральної шкоди з товариства, а також зазначає, що моральна шкода позивачу виключно з вини відповідача завдана не була, жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав, останній виконував роботу добровільно, усвідомлюючи при цьому можливі негативні наслідки для свого здоров'я. Окрім цього, позивач пропустив без поважних причин 3-х місячний строк звернення до суду, передбачений нормами КЗпПУ. Разом з цим зазначає, що якщо ж суд і знайде підстави для задоволення позову, то на думку представника, необхідно врахувати тільки 15 % втрати працездатності за отримання хвороби «силікоз», яка була виявлена у 2006 році вперше. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.07.1971 року по 01.06.2007 року знаходилася у трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе", що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.6-7). Рішенням Зарічного суду м. Суми від 29.04.2004 року з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми було стягнуто на користь [PERSON] 7 000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я внаслідок профзахворювання. (а.с. 28-29) Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18.08.2004 року рішення суду змінено і стягнуто з Фонду на користь позивачки 4 000 грн. Зі змісту судових рішень вбачається, що 30.02.2002 року фізіо-пульмонологічною МСЕК позивачці було встанволено 40% втрати працездатності, а 03.06.2003 року вже 55% і вперше встановлено 3 групу інвалідності до 01.07.2004 року. 15.03.2006 року направлено Повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 та 10.04.2006 року було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання № 20 за формою П-4, в якому зазначено, що воно у [PERSON] виникло у зв'язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій. Причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеної вібрації, пилу (а.с.9-10). При цьому [PERSON] була ознайомлена з умовами робочого місця, про що свідчать її підпис в картах умов праці, вказані обставини позивачем не заперечувалися. (а.с. 22-24) Оглянувши повні Акти огляду МСЕК за 2002, 2003, 2005, 2006, 2008 роки відносно [PERSON] (а.с. 42-61) , з»ясовано, що у 2002 році визначено 30% втрати працездатності у зв»язку із хронічним бронхітом та 10% у зв»язку із вібраційною хворобою, всього 40 %. Так. У 2003 році- 30% втрати працездатності у зв»язку із хронічним бронхітом залишаються, вібраційна хвороба становить 25%, всього 55 % . У 2005 році - 55 % втрати працездатності за вказаними хворобами залишаються і за ці відсотки на користь [PERSON] судом стягнуто 4 000 грн. моральної шкоди з Фонду. Згідно Акту від 2006 року позивачці первинно було встановлено 15% втрати працездатності по захворюванню силікоз, 30% втрати працездатності у зв»язку із хронічним бронхітом та 20% у зв»язку із вібраційною хворобою, всього 65 %. Згідно Акту від 2008 року залишається 20% у зв»язку із вібраційною хворобою і 60% за силікоз, ХОЗЛ, ХЛС, а всього 80% ступеня втрати професійної працездатності. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне врахувати 30% : 15% втрати працездатності по захворюванню силікоз та 15% за ХЛС із 60% за спільні силікоз, ХОЗЛ, ХЛС , адже за 30% хронічного бронхіту та 25% вібраційної хвороби (а на даний час вона зменшилася до 20%) позивачці у 2004 році вже було відшкодовано моральної шкоди, а про ХЛС було описано лікарем тільки у акті 2008 року. ( 60% разом за силікоз, ХОЗЛ, ХЛС - 30% хронічного бронхіту, за який гроші виплатили = 30%, з них 15% силікоз + 15% ХЛС). Відповідно до ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч. 1 Конституції України , Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Так, ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» створило неналежні умови праці позивача, внаслідок яких позивач отримав професійне захворювання зі стійкою втратою непрацездатності, що призвело його до моральних страждань і є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями 2 ст.4 Закону України „ Про охорону праці" встановлено, що державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних , безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законом порядку. У статті 237-1 даного кодексу зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, сума 4500 грн., буде достатньою для компенсації позивачу фізичного болю, фізичних та душевних страждань, які він зазнав в результаті професійного захворювання. Що ж стосується посилання відповідача на пропущення позивачем 3-х місячного строку звернення до суду з позовом, суд вважає їх помилковими, оскільки згідно з п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, а тому [PERSON] процесуальні строки звернення до суду не порушила.

Outcome: partial