Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

13 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якому просить суд Визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3,4952 га, розташовану на території Троїцької сільської Ради Павлоградського району цільового призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223587500:01:002:0121, яка належала померлій 03 листопада 2013 року [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №082396, відповідно до уточнених позовних вимог просить, також, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 082396, виданий 12 жовтня 2004 року, площею 3,4952 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223587200:01:002:0121, що знаходиться на території Троїцької сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області на ім'я [PERSON], в якому зроблено помилку. Позовна заява мотивована тим, що 03 листопада 2013 року померла мати позивача - [PERSON], яка заповіла усе своє майно позивачу. Позивач є єдиним спадкоємцем, свідоцтво про право на частину спадщини отримав. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в склад якої входить також і земельна ділянка площею 3,4952 га, розташована на землях Троїцької сільської Ради Павлоградського району цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , кадастровий номер 12:235:872:00:01:001:0121, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №082396. Проте свідоцтво про право на спадщину в частині спадкування земельної ділянки, оскільки у державному акті та витязі з Державного земельного кадастру невірно вказаний кадастровий номер спірної земельної ділянки. Так, згідно відповідного державного акту про право приватної власності на землю та витягу з Державного земельного кадастру моїй матері належала земельна ділянка за кадастровим номером 1223587200:01:002:0121, що відноситься до Привовчанської сільської Ради Павлоградського району, хоча сама земельна ділянка фактично знаходиться на землях Троїцької сільської Ради Павлоградського району та повинна мати кадастровий номер дещо інший, а саме - 1223587500:01:002:0121. З приводу внесення змін у кадастровий номер земельної ділянки позивач звертався до Управління Держгеокадастру в Павлоградському районі та листом від 19 липня 2016 року було повідомлено, що розбіжності у кадастровому номері виникли внаслідок технічної помилки. При цьому наразі внести відповідні зміни у кадастровий номер неможливо у звязку із тим, що власниця земельної ділянки померла та відповідно, не має можливості змінити документи, видані ні її імя. В судове засідання позивач, представник позивача не зявились, представник надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовну заяву підтримав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просили розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи покладались на розсуд суду. Представник Другої [PERSON] державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа, Міськрайонне управління у Павлоградському, Юрївському районах та у м Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 520601, виданого виконавчим комітетом Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, 04 листопада 2013 року померла [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 27, яка заповіла усе своє майно своєму сину - [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 21 серпня 2014 року посвідченого державний нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON], [INFO], отримав у спадщину земельну ділянку, розташовану на території Троїцької сільської ради Павлоградського району, загальною площею 3,7203 га, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 158056, тобто, позивач вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] Згідно відповіді Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 2302/02-17 від 24 жовтня 2016 року, позивачем для оформлення спадщини - відносно вищевказаної земельної ділянки було надано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 082396, виданий на імя [PERSON], в якому зазначено кадастровий номер 1223587200:01:002:0121 та витяг з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку № НВ- 1201674702014 від 08.07.2014 року, в якому також зазначено кадастровий номер 1223587200:01:002:0121, який в свою чергу відноситься до іншої сільської ради (а саме Привовчанська с/рада). Водночас позивачем надано лист Управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області від 19.07.2016 року за № С-159/0-156/6-16, згідно якого зазначено про технічну помилку у вищевказаному Державному акті. Але при видачі Свідоцтва про право на спадщину з одночасною державною реєстрацією права власності у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно нотаріусу потрібно надати оригінал Державному акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 082396 та новий (з внесенням змін) Витяг з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку, в якому у блоці загальні відомості про земельну ділянку повинен бути вказаний кадастровий номер 1223587500:01:002:0121, який дійсно відноситься до Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 082396 від 12 жовтня 2004 року, [PERSON], на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 149-р-04 від 16.03.2004 року, є власником земельної ділянки площею 3,4952 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно відповіді Управління держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області № С-159/0-156/6-16 від 19.07.2016 року відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.10.20047 року за № 010402201747 за кадастровим номером 1223587200:01:002:0121, в якому зроблено технічну помилку, а саме в інформаційно-кадастровому коді сільської ради (Троїцької сільської ради) [NUMBER], адже земельна ділянка площею 3,4952 га знаходиться на території Троїцької сільської ради. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У ст. 126 ЗК України, чинної на час видачі спірного державного акту, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 2.1 Інструкції, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку складаються із підготовчих робіт; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. При виготовленні Державного акта на право приватної власності на землю для відповідача було допущено помилку у кадастровому номері. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку спадкодавець набула права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач, як спадкоємець, не може, оскільки в державному акті про право власності на землю неправильно визначено і записано в державний акт кадастровий номер такої земельної ділянки, внаслідок чого у позивача порушуються законні права та інтереси, і він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на належну йому частину земельної ділянки його матері. Згідно ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 IV від 01.07.2004 року, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими необумовленими витратами, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформленні з порушенням вимог законодавства. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних та на право власності і право постійного користування землею» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.99р. №43 виправлення в державних актах не допускаються. Необхідність визнання державного акту недійсним в судовому порядку обумовлюється ще й тим, що державний акт на право власності на землю підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до п.4 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою КМ України за №703 від 22.06.2011р., державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати наявність помилки у кадастровому номері земельної ділянки, що належить померлій [PERSON] та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 082396, виданий 12 жовтня 2004 року, розміром 3,4952 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223587200:01:002:0121, що знаходиться на території Троїцької сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області на ім'я [PERSON]. Згідно вимог ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1225 Цивільного Кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 131 Земельного Кодексу України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved