Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 03.09.2007 року в розмірі 32748,37 доларів США, та 153873,12 грн., а також заборгованість за кредитним договором від 12.12.2007 року в розмірі 67206,43 грн., посилаючись на неналежне виконання умов договорів та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Гречкосій А.В. в судовому засіданні позов підтримала, просила стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору від 03.09.2007 року за період з червня 2008 року по липень 2013 року в розмірі 20656,83 доларів США, заборгованість за процентами за період з лютого 2008 року по липень 2013 року в розмірі 12091,54 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення забогованості за кредитом та процентами за вказані періоди в розмірі 137374,28 грн., на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від суми простроченого тіла кредиту та процентів в розмірі 16498,34 грн. Також заборгованість по іншому кредитному договору від 12.12.2007 року в розмірі 3730,00 грн., суму заборгованості за несанкціонованим овердрафтом в розмірі 70,00 грн., суму заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 535,01 грн., суму заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом в розмірі 2,89 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 62868,53 грн. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України просили у задоволенні позовних вимог за кредитним договором від 12.12.2007 року відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.09.2007 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №77.1/АА-582.07.2, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23519,00 доларів США для придбання транспортного засобу, з терміном по 03.09.2014 року включно, зі сплатою 12,5% річних. Згідно п. 1.3 договору для обліку виданих кредитів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок №22033005001662 (а.с. 7-11). Забезпеченням виконання зобов"язань за цим договором є застава автомобіля марки "MitsubishiLancer 2", згідно з договором застави від 03.09.2007 року (п. 1.7 договору). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до "10"-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 280,00 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку. Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до "10"-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 03.09.2014 року або в день повного дострокового погашення заборгованостіза кредитом. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.6 цього договору (п. 3.3 договору). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 27.01.2014 року (яке ухвалене під головуванням судді Захарчук С.С.), у зв»язку із тим, що заявлене відповідачем в порядку ст. 267 ЦК України клопотання про застосування строків позовної давності має суттєве значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили, як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 03.09.2014 року (пункт 3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 3.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 3.3 кредитного договору). Таким чином, умовами договору визначено погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів - місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідач свої зобов'язання по договору від 03.09.2007 року не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Так, станом на 04.07.2013 року (з позовом звернулись до суду 20.09.2013р.) сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 03.09.2007 року становить 32748,37 доларів США, яка складається із: поточної заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4199,00 доларів США; простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 11.06.2008 року по 04.07.2013 року в розмірі 16457,83 доларів США; поточної заборгованості за процентами в розмірі 233,45 доларів США; простроченої заборгованості за процентами за період з 12.02.2008 року по 04.07.2013 року в розмірі 11858,09 доларів США. (а.с. 149-150). Вимоги про стягнення заборгованості по даному кредитному договору підлягають частковому задоволенню, в межах строків позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. При цьому, якщо боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Крім того, умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року (у справі №6-31цс15). Враховуючи, що умовами п. 3.1 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту та процентів періодичними щомісячними платежами до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, а позивач до суду звернувся 20 вересня 2013 року, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у період з червня 2008 року по вересень 2010 року та за процентами у період з лютого 2008 року по вересень 2010 року заявлено поза межами трирічного строку позовної давності. Право вимоги щодо сплати чергового платежу за вересень 2010 року виникло у банку з 11 вересня 2010 року. Таким чином, заборгованість за кредитом за період з жовтня 2010 року по липень 2013 року становить 13439,00 доларів США (20656,83 доларів США (тіло кредиту) - 7217,83 доларів США (заборгованість, яка нарахована поза межами трирічного строку) = 13439,00 доларів США), заборгованість за процентами за вказаний період становить 7128,94 доларів США (12091,54 доларів США - 4962,60 доларів США = 7128,94 доларів США), а всього необхідно стягнути 20567,94 доларів США. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідно до п.3.9 договору за порушення строків повернення коштів позивачем нарахована також пеня за прострочення виконання відповідачем зобов»язань по кредиту за період з 11.06.2008 року по 04.07.2013 року в сумі 10164,04 доларів США (за період з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року становить 3709,55 доларів США), а також пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 12.02.2008 року по 04.07.2013 року в розмірі 7022,85 доларів США (за період з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року становить 2653,87 доларів США ) (а.с. 149-150). Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Суд, перевіривши принцип нарахування пені, вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем неправомірно здійснено нарахування пені в доларах США. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №113цс14. За період з червня 2008 року по липень 2013 року банком нараховано 3% річних від суми простроченого кредиту в розмірі 1220,46 доларів США; за період з лютого 2008 року по липень 2013 року 3% річних від суми прострочених процентів в розмірі 843,64 Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних від суми простроченого кредиту та процентів за період з жовтня 2010 року по липень 2013 року включно, складає 1668,10 доларів США (за кредитом: 1220,46 доларів США - 242,70 доларів США, які нараховані поза межами строку позовної давності = 977,76 доларів США; за процентами : 843,64 доларів США - 153,30 доларів США, які нараховані поза межами строку позовної давності = 690,34 доларів США), приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за іншим кредитним договором від 12.12.2007 року , за умовами якого банк відкриває основний картковий рахунок №26251001584002 в гривнях та додатковий картковий рахунок №26262001584002 в Євро (а.с. 14-20), вони задоволенню не підлягають в зв»язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до п. 1.1.5 договору банк відкриває держателю кредитну лінію за картковим рахунком строком дії до 16.12.2008 року з лімітом кредитування в розмірі не більше 5000,00 грн., з пільговим строком кредитування зі сплатою 0,01 % річних протягом дії пільгового строку кредитування та 36,5 % річних після закінчення дії пільгового строку кредитування. Кошти за кредитним лімітом за картковим рахунком у рамках цього договору використовуються держателем для здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжної картки. Банк надав держателю платіжну картку строком до 31.12.2009р. Згідно п. 2.14 кредитного договору держатель зобов"язаний щомісячно, не пізніше кожного 15 числа, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на картковий рахунок з інших власних рахунків та / або шляхом готівкового поповнення кредитного рахунку здійснювати обов"язкове погашення частини заборгованості за використаною кредитною лінією за картковим рахунком (без врахування суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами) в розмірі 10% від суми грошових коштів, використаних за кредитним лімітом за кредитним рахунком держателя на кінець передостаннього робочого дня звітного місяця. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі №6-127цс14. Як вбачається з наданого розрахунку ( а.с.47), за цим договором заборгованість за тілом кредиту скаладає 3730,00 грн. , а останній платіж на погашення процентів за кредит відбулось 30.07.2008р. ( а.с.46), тому строки позовної давності пропущені. Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, на підставі ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.12.2007 року. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3441,00 грн. судового збору.

Outcome: partial