Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивачка звернувшись із даним позовом посилається на те, що з 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. До моменту народження дитини у неї з відповідачем стосунки погіршилися, він покинув її і виїхав на постійне проживання до своїх батьків у Київську область. Коли дізнався про народження сина - приїхав, проте через тиждень після чергового скандалу знову поїхав до своїх батьків. З того моменту вони не зустрічалися і він ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. У 2013 році шлюб між ними розірвано, а неповнолітню дитину залишено проживати з нею. У зв'язку з виниклими обставинами просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина та стягувати аліменти на його утримання у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття . У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила суду, що відповідач востаннє бачив дитину після народження. Остання їх зустріч закінчилася погрозами відповідача у її сторону та щодо її родичів. Тоді він перебував у стані, викликаному вживання наркотичних засобів. Вказала, що він часто вживав наркотики. Їй відомо, що на даний момент відповідач перебуває у розшуку. Відповідач, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання, яке мало бути проведено у режимі відеоконференції з Києво-Святошинським судом Київської області, не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, думку прокурора та представника служби у справах дітей Коломийської міської ради, показання свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2011 року, від якого [INFO] народився син, [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень 15 червня 2012 року зроблено відповідний запис за № 14. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 червня 2012 року батьками дитини являються сторони по справі. На підставі заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, спільну дитину залишено на проживання з позивачкою. Так, з довідки Ценявської сільської ради Коломийського району № 193 від 03 квітня 2014 року видно, що дитина сторін проживає разом із позивачкою у [ADDRESS] Позивачка ствердила, що до моменту розірвання шлюбу відповідач покинув сім»ю, не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про стан його здоров'я та духовний розвиток, не проявляє до сина щонайменшої батьківської турботи, не надає матеріальних коштів на його утримання. Все сказане знайшло підтвердження у перевірці, проведеній службою у справах дітей Коломийської міської ради, в ході якої встановлено, що відповідач, який згідно свідоцтва про народження дитини є батьком неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язків щодо виховання сина. У висновку, складеному за результатами даної перевірки зазначається, що [PERSON] вихованням дитини не займається, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, коштів на утримання не надає, а тому вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Крім того допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], сусід позивачки, зазначив що з відповідачем знайомий, після від»їзду останнього до батьків у Київську область ряд років його не зустрічав. Вказав, що йому відомо про те, що відповідач дитиною не цікавиться, матеріально не забезпечує. На думку суду вказані докази дають підстави вважати, що відповідач повністю нехтує своїми батьківським обов'язками, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажає брати участі у вихованні дитини, не піклується нею, не дбає про добробут, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чинить. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2,3 ст. 150 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. В ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України зазначаються підстави позбавлення батьківських прав, зокрема : залишення дитини в пологовому будинку і не виявлення щодо неї батьківського піклування, а також ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов'язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до шести років з 01 січня по 30 червня 2014 року складає 1032 грн. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів суд враховує той факт, що дитина сторін перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, відповідач є здоровим та працездатним чоловіком та добровільно допомоги на дитину не надає, то з нього слід стягувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою. Також стягненню з відповідача підлягають судові витрати, які викликані порушенням законних прав та інтересів позивачки внаслідок його дій. На підставі наведеного та ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved