Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

01.10.2019 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає в квартирі [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 січня 2019 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-21, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154267035 (а.с. 6-7). Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „ЖК-82" м. Чернігів № 191 від 24 вересня 2019 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач та її син [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Позивач в своєму позові зазначила, що в січні 2017 року [PERSON] добровільно виїхав з даної квартири, в ній постійно не проживає. Останнім місцем перебування відповідача є м. Новоград-Волинський, точна адреса не відома. Жодних перешкод відповідачу в користуванні і у проживанні в квартирі [ADDRESS] позивач не чинила. Факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з січня 2017 року підтверджується актом ОСББ „ЖК-82" про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.09.2019 (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved