Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

01 квітня 2014 року орган опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтував слідуючими обставинами. [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON], помер [INFO]. Відповідачка разом з донькою проживала в комунальній квартирі на підставі договору. Матеріально-побутові умови проживання відповідача, як встановлено в результаті обстеження, незадовільні, а сама зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працевлаштована, вихованням та навчанням дитини не займається. Профілактичні бесіди з відповідачкою щодо її належної поведінки та попередження про відповідальність за виховання та утримання дітей бажаного результату не дали, вона неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов»язків. Навесні 2013 року [PERSON] поїхала на заробітки, залишивши дитину без догляду та засобів для існування. В результаті дитина була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Миколаївської міської ради, де і перебуває на цей час. Позивач просив суд, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки, стягнути з неї аліменти на користь дитини в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму та передати дитину під опіку та піклування Снігурівської райдержадміністрації. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов»язків по відношенню до доньки, оскільки не забезпечила належні умови для її проживання, помешкання знаходиться в аварійному стані, санітарно-гігієнічні умови не задовільні, асоціальний спосіб життя матері вплинув і на дитину, яка постійно пропускала заняття в школі та ліцеї, батьківські збори мати не відвідувала, на зауваження не реагувала, а з весни 2013 року взагалі залишила доньку без речей та коштів, поїхавши на заробітки у невідомому напрямку. Вжитими заходами встановити її місце знаходження не вдалося. Відповідачку неодноразово попереджали про належну поведінку по вихованню доньки, взяли під соціальний супровід, але вона свого ставлення до виконання батьківських обов'язків не змінила. У зв'язку з тим, що дівчина після залишення її матір»ю залишилася без батьківського піклування та засобів до існування, її було поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Миколаївської міської ради. Відповідачка на зв»язок не вийшла, хоча спілкувалася телефоном з сусідами, не цікавилася життям та здоров'ям дитини. Просить позов задовільнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином через оголошення у газеті, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Представник третьої особи, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав. Прокурор вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав -це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому в кожному випадку треба виявити та оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав -це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що [PERSON] є мітір'ю [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.6). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Місцем проживання відповідачки в даний час є [ADDRESS] (а.с.8-довідка про склад сім»ї), де вона зареєстрована (а.с.41-довідка Снігурівського РС УДМС). За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, вживає алкогольні напої, палить, постійного місця роботи не має, санітарно-гігієнічні умови для проживання не забезпечує, достатньої уваги доньці не приділяє (а.с.9). [PERSON] проживає в квартирі, яка являє собою кімнату у гуртожитку комунальної власності, яка потребує ремонту, санітарно-гігієнічні умови проживання в кімнаті не дотримані, вживає алкогольні напої, донька не відвідує навчальні заклади (акти обстеження від 15.02.2012 р. а.с.26, 28, від 13.03.2012 р. а.с.29, 26.06.2012 р. а.с.31, 09.01.2013 р. а.с.32, від 26.03.2013 р. а.с.33, 15.04.2013 р. а.с.34, від 17.06.2013р. а.с.36). Згідно довідки Снігурівської ЦРЛ від 28.04.2014 р. відповідачка на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться (а.с.81). З 02.07.2012 р. сім»я [PERSON] перебуває на обліку сімей, де батьки не створили належні умови для утримання, виховання та навчання дітей в Снігурівській міській раді та службі у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації по причині ухилення матері від виконання батьківських обов»язків, зловживання алкоголем, асоціального способу життя. Сім»я знаходилася в банку даних сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах, та отримувала послуги за карткою отримувача послуг в РЦСССДМ. З весни 2013 року [PERSON] покинула доньку без догляду, відповідно дитина залишилася без батьківського піклування. За повідомленням Снігурівського РВ УМВС вжитими розшуковими заходами встановити місце знаходження відповідачки не вдалося (а.с.25). З 19.11.2013 року [PERSON] перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Миколаївської міської ради. У висновку ООП Снігурівської райдержадміністрації № 69 від 21.03.2014 р. визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с.63). Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює начальником ВК МСД Снігурівського РВ УМВС, з 2012 року вона неодноразово відвідувала сїм»ю [PERSON] з причини пропуску [PERSON] навчальних закладів без поважних причин, при цьому було встановлено, що [PERSON] не приділяє уваги вихованню дівчини, не має на неї впливу, її життям та навчанням не цікавиться. Під час відвідування сім»ї у квартирі було брудно, антисанітарні умови, відсутня їжа. Відповідачку неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов»язків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює майстром виробничого навчання Снігурівського професійного ліцею за місцем навчання [PERSON] з 01.09.2012 року є її класним керівником. Дівчинка до навчання ставилася недбало, пропускала заняття, а зі сторони матері контролю за її поведінкою не було, умов для проживання не створено, дитина була неохайна, не завжди забезпечена необхідним одягом. Мати не вживала заходів до отримання [PERSON] паспорту, тому вона не могла отримувати стипендію. Вона неодноразово відвідувала сім"ю вдома, спілкувалася з матір"ю, однак та залишалася байдужою до долі дівчини. Вжитими заходами ситуацію налагодити не вдалося, мати покинула дівчину та поїхала в невідомому напрямку, залишивши її без засобів до існування. Вказані свідком [PERSON] обставини узгоджуються з письмовими повідомленнями адміністрації ліцею щодо забезпечення повернення [PERSON] до навчання та її соціальної реабілітації (а.с.14,15,16). Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює фахівцем із соціальної роботи РЦСС СДМ Снігурівської РДА та здійснювала соціальний супровід сім»ї [PERSON] з березня 2012 року. Відповідачка дівчинкою не займалася, що стало наслідком численних пропусків нею занять у школі та ліцеї, вживання спиртних напоїв, бродяжництва. Квартира потребувала прибирання і косметичного ремонту. Консультації та вжиті заходи супроводу результатів не дали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що визнає [PERSON] за свою доньку, спів мешкав з відповідачкою тривалий час, але вже близько чотирьох років як вони проживають окремо. Приблизно влітку 2013 року дізнався від доньки, що [PERSON] поїхала на заробітки. З того часу за можливості допомагав дівчинці матеріально, відвідував, вживав заходів до відвідування нею ліцею. Мати дівчини лише один раз прислала їй кошти у розмірі 300 грн. й після того її долею не цікавиться, зв»язку з ними не підтримує, хоча телефонує сусідам по кімнаті, про що йому стало відомо з їх слів. Судом також встановлено, що відповідачка неодноразово попереджалася про належну поведінку щодо виконання батьківських обов'язків (акти попереджень від 15.02.2012р., 15.03.2012р., 26.03.2013р., 18.04.2013р.), та притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 ч.2 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов'язків (постанови Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19.04.2012 р., від 27.07.2012р., від 05.02.2013р.). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношення до неповнолітньої доньки відповідачки. Відповідачка, незважаючи на здійснення виховного впливу з боку органу опіки та піклування, а також працівників центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, самоусунулася від виховання дитини та її утримання, не піклується про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Така поведінка матері є винною по відношенню до доньки. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки [PERSON] і єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення їх матері батьківських прав щодо неї. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав дитини з урахуванням тих обставин, що відповідачка протягом тривалого терміну попереджалася про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, проте належних висновків вона не зробила, позитивного результату у долі дитини не настало. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідачки ухилянням від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, суд виходить також й з інтересів дитини, яка своєю письмовою заявою до суду надала згоду на позбавлення її матері батьківських прав щодо неї (а.с.69). Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки неповнолітня дитина не отримує від матері грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Згідно ст. 182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про те, на чию користь підлягають стягненню аліменти, суд виходить наступного. На даний час дитина тимчасово перебуває у державних закладах, якими є центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Миколаївської міської ради. Згідно з ч.3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно ст.61 ЦК України саме орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи, що на даний час дитина позбавлена батьківського піклування, відомостей про призначення опікуна дитині суду позивачем не надано, то суд відповідно до обставин та інтересів дитини вбачає за доцільне передати неповнолітню [PERSON] під опіку органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації й саме на його користь стягує аліменти на утримання дитини, визначивши їх у розмірі ? частки всіх доходів матері, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного. За таких обставин позов підлягає до задоволення частково, оскільки підстав для стягнення аліментів на користь закладів, установ, опікунів або інших фізичних чи юридичних осіб, які ще не визнані опікунами та про що просить позивач у суду немає. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачки судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved