Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

В інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України у неповнолітньому віці станом на 1991 рік звернувся адвокат Шевчук Кирило Миколайович. В обґрунтування заяви адвокат зазначає, що [PERSON] народився [INFO] на території України та є уродженцем с. Таніне Первомайського району Автономної Республіки Крим, який не був документованим паспортом СРСР через недосягнення останнім віку документування. Адвокат зазначив, що фактично станом на 1991 рік заявник проживав на території України разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Адвокат зазначає, що заявнику було відмовлено у наданні паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю доказів проживання на території України станом на 24.08.1991 року. На підставі викладеного, адвокат просить встановити факт проживання на території України [PERSON] станом на 1991 рік. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2020 року заяву [PERSON] , залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи у судове засідання. Також, хвалою суду від 06.04.2020 року витребувано від Посольства України в Республіці Молдова засвідчені копії документів, що стали підставою для видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] . Не погоджуючись з поданою заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, представником заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області Стельмах О.М., (15.05.2020 року вх. № 12434) подано відзив, згідно якого представник зазначає, що заяву про встановлено факту слід розглядати в порядку позовного провадження, оскільки вбачається спір про право, а також з тих підстав, що заявник не звернувся в першу чергу до Управління Державної міграційної служби з питань отримання громадянства тощо, на підставі чого просить заяву залишити без розгляду (а.с.46-53). В останнє судове засідання заявник та представник заявника не з`явились, при цьому адвокат Шевчук Кирило Миколайович звернувся із заявою про проведення засідання за їх відсутності, в заяві зазначив, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також просив приєднати до матеріалів справи копію рішення від 27.03.1998 року щодо опікунства заявника, що має знання при розгляді справи (а.с.78-80). Представник заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в останнє судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини не явки суду не повідомив, заяв про відкладання слухання справи на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Так, [PERSON] зазначає, що проживав з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у 1997 році його мати померла та після її смерті в 1998 році на підставі рішення про призначення опікуном він, будучи малолітньою особою, переїхав на проживання до тітки в Республіку Молдова. Таким чином, просить встановити факт, що він з дня народження, у неповнолітньому віці а саме з 26.08.1987 року і до 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року проживав на території України. Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , зазначено: місце народження: Україна Автономна Республіка Крим Первомайський район село Таніне, про що 22.09.1987 року складено відповідний актовий запис про народження № 35. Батьками [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Місце реєстрації: Виконавчий комітет Олексіївської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим. Свідоцтво про народження видане повторно Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 13.08.2019 року серія [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 28.11.1990 року розірвали шлюб, про що складено актовий запис № 334. Свідоцтво про розірвання шлюбу видане 28.11.1990 року серія [NUMBER] (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , у віці 31 рік, про що 24.03.1997 року зроблено актовий запис про смерть № 68. Місце смерті: м. Армянськ, Автономна Республіка Крим, Україна, свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.12). Судом досліджено копію рішення Республіки Молдова м. Стрешень від 27.03.1998 року № 3.1. Згідно даного рішення, зазначено, що на підставі розглянутої заяви громадянки [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , про призначення опікунства було постановлено: призначити громадянку [PERSON] опікуном над племінниками: [PERSON] 1987 року народження та [PERSON] 1989 року народження (а.с.80). Переклад з румунської на російську мову виконаного перекладачем [PERSON] на одному екземплярі, засвідчено нотаріусом Балабан Галиною, зареєстровано за № 3552. Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , звертався до Суворовського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області з приводу оформлення громадянства. Згідно листа начальника відділу [PERSON] , [PERSON] роз`яснено про право на звернення до суду з приводу встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року (а.с.7). Крім іншого, з матеріалів справи вбачається, що на ім`я директора Бюро по міграції і біженців Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова О.Поалелунжь Посольством Україна в Республіці Молдова Консульським відділом 15.01.2018 року вих. № 6136/24-530-84 було надано відповідь щодо громадянина [PERSON] . У відповіді зазначено, що [PERSON] , в Херсонській області зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться. Також у відповіді зазначено, що його мати [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] та проживала за адресою: [ADDRESS] . Також, у відповіді зазначено, що згідно п.1 ст. 13 ЗУ «Про громадянство України» (редакція 1997 року) [PERSON] є громадянином України (а.с.9-10). Згідно посвідчення Про взяття на облік № 8588 [PERSON] , [INFO] , місце народження: АР Крим, перебуває на обліку в центрі обліку бездомних осіб, як особа, яка не має постійного місця проживання/місця перебування може бути зареєстрованим за юридичною адресою: [ADDRESS] КУ «Обласний центр обліку бездомних громадян». Посвідчення видане 09.08.2019 року (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року N 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Факт постійного проживання на території України заявника [PERSON] у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що заявник [PERSON] з дня свого народження, тобто з 26.08.1987 року по 1998 рік (27.03.1998 року рішення про встановлення опіки) проживав в [ADDRESS] , тобто на території України, та іншого місця проживання у нього не було, матеріалами справи протилежного не встановлено, доказів на спростування зазначеного суду надано. Посилання представника заінтерисованої особи на недотримання заявником порядку досудового врегулювання спору (звернення з відповідною заявою до органів ДМС України) судом до уваги не приймаються, оскільки пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Крім іншого, згідно листа за підписом начальника відділу Суворовського районного відділу ДМС України ГУДМС України в Одеської області Акімову Є.Г., було роз`яснено про право звернення до суду з відповідною заявою. \~ \~ \~ \~Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. З урахуванням визначеного Законом порядку, заявником на підтвердження факту народження на території України було надано та досліджено судом свідоцтво про народження на території України, згідно якого [PERSON] народився [INFO] , де місцем народження зазначено: Україна, Автономна Республіка Крим Первомайський район, с. Таніне. \~ \~ \~ \~Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. \~ \~ \~ \~Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною другою статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої та шостої статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви. \~ \~ \~ \~На підставі викладено,

Outcome: approved