Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

21 серпня 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири в частині покупця недійсним, та про визнання покупцем квартири. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що у 1992 році [PERSON] за грошові кошти, які заробив у шлюбі разом із своєю дружиною [PERSON] та збирав протягом 5-7 років прийняв рішення про придбання квартири у [ADDRESS]. Підготовка укладення договору тривала з липня по жовтень 1992 року. У нотаріуса договір було посвідчено 09.10.1992 року. Оскільки у м. Нововолинську проживала донька [PERSON] [PERSON], то договір купівлі-продажу квартири укладався на її ім'я, а саме: у договорі вона зазначена покупцем. Договір нотаріально посвідчено 09.10.1992 року. Квартира куплена за 5581 крб. 21 коп. Факт купівлі квартири саме [PERSON] і за його особисті кошти ніким не заперечувався. Позивачі зазначають, що [PERSON], помер [INFO] року, а тому, на їхню думку, вони як його спадкоємці можуть звернутись до суду з позовом. Вважають правовою підставою свого позову норми ст. ст. 58, 60 ЦК УРСР 1963р., так як договір купівлі-продажу квартири укладався під час дії наведеного законодавчого акту. Посилаються на те, що Верховний Суд України при розгляді справ даної категорії вважав, що коли майно придбано іншою особою за її кошти, то договір підлягає визнанню недійсним саме у частині покупця, а не у повному обсязі На даний час норма ст. 58 ЦК УРСР викладена у новій редакції у ЦК України, а тому вони також зазначають її як підставу визнання договору купівлі-продажу квартири 25 будинку 15 мікрорайону Шахтарського у місті Нововолинську Волинської області недійсним у частині покупця. Позивачі вказують, що така вимога ставиться ними тому, що дійсно, покупцем був [PERSON], який придбав квартиру за гроші подружжя для того, щоб мати змогу переїхати жити у м. Нововолинськ. Позивачі зазначають, що вони просять визнати недійсним договір у частині покупця, а не вирішують про права і обов'язки померлої особи, щоб відновити права та справедливість, які не заперечувались при житті [PERSON]. Позивачі [PERSON], [PERSON] просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 жовтня 1992 року у частині покупця та визнати покупцем квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1992 року [PERSON], який придбав нерухоме майно за спільні грошові кошти подружжя [PERSON] та [PERSON]. 07 жовтня 2013 року позивачі звернулись до суду із заявою щодо уточнення позовних вимог, просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 жовтня 1992 року у частині покупця та визнати покупцем квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1992 року [PERSON], дружину померлого [PERSON] Свої уточненні позовні вимоги обгрунтовують тим, що оскільки зазначена квартира куплена [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжя, то вони і були покупцями даної квартири. [PERSON] помер у 2008 році, тому позивачі вважають, що покупцем даної квартири слід визнати [PERSON], так як квартира придбана у шлюбі з [PERSON] і була їх спільною сумісною власністю. 04 листопада 2013 року ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області залучено до справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS]. 16 грудня 2013 року ухвалою Нововолинського міського суду залучено до справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Нововолинське управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля". В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він приїхав до міста Нововолинська, як молодий спеціаліст, 22 лютого 1985 року уклав шлюб із [PERSON], прописався у квартирі дружини, до 1990 року вони проживали у ній, пізніше виникла можливість купити дану квартиру, пропозиція купівлі квартири походила від тестя - [PERSON] Зазначає, що він [PERSON] особисто утримував квартиру, оскільки дружина вступила в церкву "П'ятидесятників". Шлюб між ними в 2007 році було розірвано. Також зазначив, що оскільки наймачем спірної квартири була його дружина [PERSON] то вона і займалася оформленням договору купівлі продажу спірної квартири. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що спірна квартира була куплена згідно Закону України "Про власність" 1991 року, квартиронаймачем квартири спочатку був батько відповідача, а сім'я [PERSON] були наймачами, пізніше батько відповідача знявся з реєстрації в цій квартирі і квартиронаймачем стала його дочка [PERSON] Зазначила, що коли після прийняття Закон України "Про власність" [PERSON] з дружиною викупили цю квартиру то вона перейшла у їх спільну сумісну власність. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Нововолинське управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" в судове засідання не з'явилась, встановити місцезнаходження даної юридичної особи, а також встановити чи дана юридична особа реорганізована чи ліквідована та хто є її правонаступником та коли ліквідована, чи дане підприємство ліквідовано без правонаступника не виявилось можливим (а.с. 78, 79, 80, 81, 94, 96, 120, 121-123, 124), тому суд вирішив проводити розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] Нововолинське управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" про визнання договору купівлі-продажу квартири в частині покупця недійсним, та про визнання покупцем квартири слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні в якості свідка була допитана позивач [PERSON] яка суду показала, що за спірну квартиру у місті Нововолинську платив її чоловік [PERSON] Квартиру викупили для дочки [PERSON] та її чоловіка, однак документи на квартиру оформили на їх дочку [PERSON], в квартирі проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] із зятем [PERSON] В судовому засіданні в якості свідка була допитана позивач [PERSON], яка суду показала, що на той момент коли батько викупляв спірну квартиру вона проживала в іншій області, зі слів батьків їй було відомо, що батьки викупляють квартири за власні кошти у м. Ковелі та м. Нововолинську. Батьки хотіли щоб вона проживала в м. Ковелі, а її сестра [PERSON] в м. Нововолинську. В судовому засіданні в якості свідка була допитана відповідач [PERSON], яка суду показала, що ініціатива купівлі квартири у місті Нововолинську була батькова, він дав гроші на купівлю квартири, однак оформлена квартира була на неї, бо вона була наймачем даної квартири. Її бувший чоловік будь-яких коштів на купівлю квартири не давав. На даний час вони із її бувшим чоловіком проживають разом у даній квартирі, її бувший чоловік постійно вчиняє сварки, ображає її дитину, застосовує до них насильство, у зв'язку із чим вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи із заявами. Проживати спільно в спірній квартирі із бувшим чоловіком вона не може, також він перешкоджає проживанню у цій квартирі її матері [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що померлий [PERSON] був його близьким другом і все йому розказував про свої справи. Показав, що йому зі слів померлого [PERSON] стало відомо, що він отримав в м. Нововолинську квартиру працюючи на шахті, пізніше він викупив квартиру в [ADDRESS] для своєї дочки [PERSON], яка проживала в тій квартирі, та яку мав в подальшому залишити для неї. Показав, що не знає хто платив гроші за спірну квартиру при укладенні договору купівлі-продажу, йому не відомо на кого дана квартира була оформлена. Також показав, що на момент укладення договору дочка померлого була одружена із [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що батьків відповідача [PERSON] знала давно, Померлий батько відповідача [PERSON] отримав спірну квартиру в м. Нововолинську на мікрорайоні Шахтарському, а потім батьки відповідача [PERSON] викупили цю квартиру для дітей - дочки та зятя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] дочка її рідного брата. Брат разом із [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] за свої кошти для дітей. Як дана квартира оформлялась їй не відомо. Із матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 1992 року між Нововолинським управлінням житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля"в особі юрисконсульта [PERSON], який діяв на підставі доручення та гр. [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], Волинської області, посвідчений 09.10.1992 року старшим державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори [PERSON], записаний в реєстраційну книгу конторою 09.10.1992 року р-н І-3663 під №1700 (а.с. 5-6). Із розпорядження Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" № 174 від 30.06.1992 року вбачається, що Нововолинське управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" зобов'язано продати за готівку по оціночній вартості [PERSON] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї із 2-х чоловік по продажній вартості 5581,28крб. (а.с. 99 зі звороту). Згідно довідки про склад сім'ї вбачається, що у спірній квартирі на момент її продажу проживав як член сім'ї відповідача [PERSON] її чоловік - [PERSON] (а.с. 100) і особовий рахунок відкрито на [PERSON] (а.с. 100 зі звороту). З квитанції № 672737 від 17 вересня 1992 року, вбачається, що відповідач [PERSON] провела оплату за нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу (а.с. 101 зі звороту). Із копії рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 липня 2013 року у цивільній справі №165/315/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] з 02 лютого 1985 року по 18 липня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, дана обставина сторонами не заперечувалась (а.с. 63 зі звороту). Крім того із копії рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 липня 2013 року у цивільній справі №165/315/13-ц судом встановлено, що відповідач про справі [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] та померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.63-65). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] та померлого [INFO] року [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9, 10). Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 29 грудня 1960 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Із копії свідоцтва про смерть від 02.07.2008 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с.8). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2009 року спадкоємцем 1/2 частки майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] року є його дружина, [PERSON] (а.с.11). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2009 року спадкоємцем 1/2 частки майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] року є його дочка, [PERSON] (а.с.12). Судом встановлено, що під час перебування відповідача [PERSON] в шлюбі з третьою особою [PERSON] було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а саме 09 жовтня 1992 року між Нововолинським управлінням житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" та гр. [PERSON], мешканкою [ADDRESS] було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6, 97-102). При цьому покупцем згідно вищевказаного договору купівлі-продажу спірної квартири є саме відповідач [PERSON] - бувша дружина третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що укладення даного договору купівлі-продажу квартири відбулося між належними сторонами, оскільки саме відповідач [PERSON] була наймачем спірної квартири і саме вона згідно ч. 2 статті 15 Закону УРСР "Про власність" від 07.02.1991 року мала право придбати у власність відповідну квартиру, договір було укладено на підставі вільного волевиявлення і прийняття його умов, в належній формі (нотаріально посвідченій), відповідно до вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 58 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення сторонами спірного договору, вбачається, що у разі, якщо за укладеним відповідачем договором купівлі-продажу майно було фактично придбане за кошти іншої особи суд може визнати договір в частині покупця удаваним та визнати покупцем за цим договором іншу сторону по справі. Відповідно до ч. 2 статті 15 Закону УРСР "Про власність" від 07.02.1991 року наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством Української РСР. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до статті 16 цього ж Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю Української РСР. В судовому засіданні позивачі просили визнати покупцем квартири [PERSON] з тих підстав, що гроші на купівлю спірної квартири давав її померлий чоловік [PERSON] - батько відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог посилалися виключно на покази свідків. Однак суд не бере до уваги показання допитаних в якості свідків позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON], оскільки вони є заінтересованими особами у даній справі та є близькими родичами між собою. Разом з тим суд не бере до уваги і показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні, оскільки з їх показань вбачається, що кожен із них присутнім при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири не був, їм не відомо, хто саме укладав договір купівлі-продажу, хто проводив оплату коштів по даному договору, вони не були присутніми при передачі коштів померлим [PERSON] своїй дочці [PERSON], чи оплаті за квартиру і у своїх показаннях посилаються, що про купівлю спірної квартири їм відомо зі слів [PERSON], який на даний час помер, а також зі слів [PERSON] та [PERSON], які є сторонами у даній справі та близькими родичами. Разом з тим в судовому засіданні вони ствердили, що квартира була придбана для проживання обох осіб - [PERSON] та [PERSON], які на той час перебували у зареєстрованому шлюбі. Будь-яких письмових доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачами суду не надано. Таким чином, посилання позивачів [PERSON], [PERSON] на те, що спірну квартиру було придбано за кошти померлого [PERSON] та що покупцем спірної квартири відповідно є дружина померлого [PERSON] - позивач [PERSON] є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи у їх сукупності, оскільки жодним доказом, дослідженим в судовому засіданні не підтверджені, як і не підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, наміру саме померлого [PERSON] укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та придбати спірну квартиру собі у власність. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, за удаваним правочином (ст. 235 ЦК, яка є аналогічною ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. З наведеного вбачається, що для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Отже, для визнання договору купівлі-продажу удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо, приховуючи, що між ними укладено договір купівлі-продажу, а їх дії були направлені на приховання справжньої волі, досягнення інших правових наслідків та отримання якоїсь особистої користі. Однак, позивачами в судовому засіданні цього доведено не було. Так, позивачами не доведено, що інша сторона, яка підписала договір, а саме Нововолинське управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" знало, що даний договір є удаваним і, що покупцем по даному договору є не [PERSON] а померлий [PERSON] та знаючи це умисно його уклало. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 1992 року не дійсним. З урахуванням наведеного і у відповідності до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири у частині покупця, визнання покупцем спірної квартири [PERSON], тому в задоволенні позову відмовляє. Разом з тим відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України). В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] наймачем квартири була відповідач [PERSON], а третя особа [PERSON] перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, був прописаний у даній квартирі та був членом сім'ї наймача [PERSON], що також підтверджено рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 липня 2013 року в справі за позовом про визнання права власності на майно (а.с.63-65). Також питання купівлі квартири за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було предметом розгляду Нововолинського міського суду Волинської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом третьої особи яка заявляє самостійну вимогу щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно, однак в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження і рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 липня 2013 року було встановлено, що спільна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 63-65). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 вересня 2013 року дане рішення залишено без змін (а.с.66-68). Як вбачається із вищезазначеного рішення суду від 19 липня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на частину квартири, що за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] визнано право власності на частину квартири, що за адресою: [ADDRESS] (а.с.63-65). Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Крім того, згідно вимог ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки і позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Частиною 1 ст. 80 ЦК УРСР 1963 року установлено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] знали про укладення даного договору, знали про порушення своїх прав щодо зазначеної вище спірної квартири фактично у момент укладення договору купівлі-продажу, тобто 09.10.1992 року, оскільки із змісту позовної заяви, пояснень позивачів наданих у суді та встановлених судом обставин випливає, що позивачі знали про укладення даного договору, під час укладення даного договору купівлі-продажу квартири від 09.10.1992 року, позивачі усвідомлювали про порушення своїх прав та були обізнані з обставинами укладення договору. Таким чином на момент звернення позивачами до суду із даним позовом пройшли строки позовної давності, що є також підставою для відмови у позові. Як вбачається зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не довели суду обставин справи на які вони посилались як на підставу своїх вимог. У зв'язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Нововолинське управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля" про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 жовтня 1992 року недійсним в частині покупця та визнання покупцем даної квартири [PERSON] слід відмовити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі залишаються за позивачами.

Outcome: dismissed