Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

07.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 13000 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 29.07.2015 року [PERSON] позичив у неї грошові кошти в розмірі 13000 грн. 30.07.2016 року вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення боргу, відповідач повідомив позивача про відсутність можливостей в даний час повернути грошові кошти. В підтвердження визнання усного договору позики від 29.07.2015 року відповідач написав власноручно розписку, в якій визнав факт отримання грошей 29.07.2015 року та зобов'язався повернути позику щомісячно, але не пізніше останнього числа місяця по 350 грн., починаючи з серпня 2016 року по серпень 2019 року. Починаючи з серпня 2016 року, відповідач належним чином свої зобов'язання за договором позики від 29.07.2015 року не виконує, станом на 03.02.2017 року відповідач не здійснив повернення жодного щомісячного платежу. Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак відповідач гроші їй не повернув. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачу [PERSON] направлялася повістка рекомендованим листом на адресу, що зазначена в позовній заяві. Рекомендований лист повернувся не врученим з відміткою "за закінченням терміну зберігання", про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подавав. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дає підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 29.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого 30.07.2016 року [PERSON] склав розписку, де зазначив, що отримав від [PERSON] позику в сумі 13000 грн., яку зобов'язався повертати не пізніше останнього числа місяця по 350 грн., починаючи з серпня 2016 року по серпень 2019 рік. (а. с. 6). У відповідністю зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням договору позики від 29.07.2015 року, та наявності з боку відповідача [PERSON] невиконаних зобов'язань за вказаним договором, які полягають у поверненні боргу частками щомісячними платежами починаючи з серпня 2016 року. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позовної заяви або зобов'язання по сплаті відповідачем сум позики на користь позивачки, відповідачем не надані. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору На підставі викладеного,

Outcome: approved