Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], право власності, за її дочками [PERSON] та [PERSON] по ? частині на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, площею 0,16 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані по [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті матері [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вони не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість, оскільки державний акт на земельну ділянку був втрачений, а будинок спадкодавець побудувала, але не зареєструвала на своє ім'я належним чином. Посилаючись на те, що будинок та ділянка належали матері на час смерті, а її дочки є спадкоємцями першої черги після її смерті і прийняла спадщину, але через зазначену обставину не можуть оформити її в нотаріальному порядку, тому просили це зробити суд і позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від представника позивачки [PERSON] та законного представника [PERSON] надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, а також в своїй спільній заяві просили позов задовольнити. Представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення та оформлення спадщини за спадкоємцями. Суд, вважаючи за можливе відповідно до ст. 200 ЦПК України здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Миколаївське Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку та земельної ділянки, площею 0,16 га, виділеної для його будівництва та обслуговування, розташовані в цьому ж селі по [ADDRESS] Житловий будинок нею був побудований за життя, але не за реєстрований у відповідному державному органі. Земельна ділянка, площею 0,16 га, належала їй на підставі державного акту [NUMBER], виданого на її ім'я 30 червня 1994 року Миколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з нею проживали її дочки [PERSON] та [PERSON], [INFO], а також чоловік померлої - [PERSON], які таким чином прийняли спадщину і вони відносяться до спадкоємців першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). В той же час, чоловік померлої в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Таким чином спадкоємці за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є її дочки: [PERSON] та [PERSON] Однак, [PERSON] та [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON], діючи в її інтересах, звернувшись до нотаріус за оформленням спадщини після смерті [PERSON] отримали письмове роз'яснення про неможливість нотаріального оформленням спадщини, оскільки не представили належним чином оформленні оригінали правовстановлюючих документу на вказану нерухомість. Так, було з'ясовано, що первісний власник будинку [PERSON], побудувавши його, не оформила та не зареєструвала будинок за свого життя належним чином в державному органі - свідоцтво про право власності на будинок не було оформлено та зареєстроване. А державний акт про право власності померлої на земельну ділянку був втрачений власницею за невідомих обставин. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що у позивачів відсутня можливість отримати належним чином оформлений правовстановлюючий документ у позасудовому порядку через зміни в законодавстві, а також через смерть власника. Спадкодавець за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Так, відповідно до будівельного паспорту 1992 року [PERSON] отримала дозвіл на будівництво будинку по [ADDRESS] В тому ж році вона виконала будівництво будинку та до 1996 року господарських будівель та споруд. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 13 лютого 2018 року, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] був побудований в 1993 році. Згідно з даними того ж технічного паспорту житловий будинок має житлову площу 53,80 кв.м., загальну - 96.0 кв.м. Крім того, рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 57 від 18 травня 1994 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,16 га, для будівництва та обслуговування цього будинку, про що, на підтвердження права власності на ділянку, їй цією ж сільською радою оформлений та виданий 30 червня 1994 року державний акт [NUMBER]. Відповідно до записів у погосподарській книзі Миколаївської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області житловий будинок по [ADDRESS] в цьому селі існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. За такого, наявність достовірних документів про належність ділянки на праві власності для будівництва, даних про будування будинку в 1992 році та записів у погосподарській книзі вказують на те, що [PERSON] за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснила. Однак це не скасовує належність їй будинку. З вказано вбачається, що [PERSON] за свого життя побудувала будинок і він належав їй на праві власності. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна ділянка належали за життя [PERSON] і дане майно після її смерті входить до складу спадщини, Земельна ділянка належала померлій відповідно до державного акту [NUMBER], виданого 30 червня 1994 року Миколаївською сільською радою Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, який був втрачений. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка за життя належали [PERSON] і входять до складу спадщини після її смерті, тому в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцям першої черги за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України їх частки у спадщині є рівними, тобто по 1/2 кожній. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved