Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до голови правління об'єднання садових товариств масиву «Сади нижні - 2» [PERSON] про відновлення постачання електроенергії до садової ділянки. В обґрунтування позову вказав, що в жовтні 2013 року в результаті відсутності контакту на електроопорі до садового будинку припинилось електропостачання через відмову позивача заміни механічного лічильника на електронний. Просив зобов'язати [PERSON] відновити поставку електроенергії через наявний механічний лічильник до його будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON]. в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи двічі повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1 ЦПК України закріплено, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. У відповідності до ч.1, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1, ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч.2, ст.16 ЦК України. Як пояснив позивач [PERSON], він є власником садового будинку [ADDRESS] В жовтні 2013 року в результаті незаконних дій відповідача голови правління об'єднання садових товариств масиву „Сади нижні - 2" [PERSON] від його будинку було відімкнуто електричну енергію в зв'язку з тим, що позивач не бажав виконувати вказівку відповідача щодо заміни механічного лічильника на електронний. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, позивач повинен довести обставину порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачем. Згідно зі ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Разом з тим, позивач не пред'являє жодних вимог до відповідача. Статтями 57, 59, 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Суд звертає увагу також на те, що відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач не заявляв клопотань про витребування та не надав судові за власною ініціативою докази про порушене його право, яке він ставить у своїй позовній заяві, а саме: правоустановчих документів на будинок, повноважень відповідача, доказів неправомірних дій останнього щодо вимкнення електричної енергії від будинку [ADDRESS] розташованого в ОСТМ „Сади нижні - 2" в Дарницькому районі м. Києва, а надані разом з позовом витяги з сайту щодо звернення з цього приводу до органів поліції не є належними доказами в розумінні ст.58 ЦПК України. За таких обставин, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд дійшов висновку про неможливість його захисту в обраний позивачем спосіб, у зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання Голову правління об'єднання садових товариств масиву „Сади нижні - 2" Дарницького району м. Києва [PERSON] відновити поставку електроенергії через наявний механічний лічильник задоволенню не підлягають. Згідно ст.79; 88 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє і у стягненні з відповідача на користь позивача 551 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду. З цих самих підстав, а також у відсутність правового обґрунтування в порядку ст.79 ЦПК України щодо стягнення 111 грн. витрат понесених позивачем на друк матеріалів позову в задоволенні стягнення цієї суми слід також відмовити.

Outcome: dismissed