Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Родовід Банк» в особі Відділу представників банку у м.Тернополі Відділення «Львівське РУ» АТ «Родовід Банк» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту № Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року в розмірі 49753.17 грн., з яких: 5965.73 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 795.46 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 3869.83 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту; 38803.22 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів, сплати процентів за управління та обслуговування кредиту; 318.93 - три проценти річних. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач порушив та не виконує взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, щодо повернення кредиту. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача в користь ПАТ «Родовід Банк» 38803.22 грн. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, сплати процентів за управління та обслуговування кредиту, 318.93 - три проценти річних та 497.53 грн. сплаченого судового збору, оскільки відповідачем в добровільному порядку оплачено суму заборгованості за кредитним договором № Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року, а саме: 5965.73 грн. - заборгованості за основною сумою кредиту; 795.46 грн. - заборгованості по сплаті відсотків та 3869.83 грн. - заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту. Представник позивача у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач позову не визнала, зазначивши, що вона сплатила в повному обсязі заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та за обслуговування кредиту. Тому, зважаючи на здійсненну виплату по кредиту, просить суд відмовити банку у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї пені, зіславшись на пропуск позивачем строку позовної давності в один рік, з моменту закінчення строку на який видавався кредит, а також заперечила щодо трьох відсотків річних. Просила врахувати її складне матеріальне становище та перебування на її утриманні двох малолітніх дітей. Дослідивши та оцінивши докази , суд встановив наступні обставини справи. 30.09.2008р. між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № Ск-201-000195/9-2008, відповідно до умов якого, позивачем відкрито відповідачу картковий рахунок, емітовано на надано платіжну картку, а також споживчий кредит у розмірі 6545.40 грн., на строк до 30.09.2010р. включно, зі сплатою 0.7 % річних за користування кредитними коштами. Відповідно до п.п.4.1.9 Договору кредиту № Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року, держатель зобов»язується : щомісяця погашати заборгованість за кредитом згідно з графіком (Додаток №1 до цього Договору), а також остаточно погасити заборгованість за кредитом в строк остаточного погашення, зазначеного в п.п.1.1.5 цього Договору. У випадку непогашення заборгованості у встановленні терміни, яка вважається простроченою. Згідно п.п.2.14 Договору кредиту № Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 р., щомісячна плата за обслуговування споживчого кредиту становить 2.65% від суми наданого кредиту, нараховується банком в останній робочий день місяця, а також 30.09.2010р. та в день повного погашення споживчого кредиту, але не пізніше строку, встановленого в п.п.1.1.5 цього Договору, та сплачується щомісячно, не пізніше останнього дня місяця наступного за звітним, а також 30.09.2010р., або в день повного дострокового погашення кредиту. Плата за обслуговування споживчого кредиту за перший та останні місяці користування кредитними грошовими коштами нараховується банком та сплачується держателем в розмірі встановленому цим пунктом Договору, незалежно від кількості днів фактичного користування кредитними грошовими коштами у звітному місяці. Зобов»язання банку, щодо видачі кредиту, було виконано шляхом передачі відповідачу платіжної карти та зарахуванням коштів на картковий рахунок, що підтверджується банківською випискою за рахунком №2203520107.000195. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року, заборгованість відповідача станом на 06.08.2013р. становить - 49753.17 грн., з яких: 5965.73 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 795.46 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 3869.83 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту; 38803.22 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів, сплати процентів за управління та обслуговування кредиту; 318.93 - три проценти річних. Із заяви ПАТ «Родовід Банк» в особі Відділу представників банку у м. Тернополі Відділення «Львівське РУ» АТ «Родовід Банк» від 09.01.2014 р. вбачається, що відповідачем [PERSON] в добровільному порядку оплачено суму заборгованості за кредитним договором №Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року в частині заборгованості за основною сумою кредиту в сумі - 5965.73 грн.; заборгованості по сплаті відсотків в сумі - 795.46 грн. та заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту - 3869.83 грн. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобо»язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.п.5.2.16 Договору кредиту № Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року, за порушення держателем строків погашення заборгованості за споживчим кредитом, сплати процентів внесення плати за обслуговування кредитом банк має право стягувати з держателя пеню за кожний день прострочки у розмірі 1 % від суми простроченого платежу, якщо інший розмір пені не встановлений тарифами. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наяності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України). Відповідно до роз»яснень у пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Твердження відповідача про пропуск позивачем однорічного строку позовної давності з приводу стягнення пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, сплати процентів за управління та обслуговування кредиту, з моменту закінчення строку на який видався кредит, є хибним, оскільки відповідно до відповідно до ст.266 ЦК України, лише зі спливом позовної давності до основної вимоги, а в даному випадку лише зі спливом трьохрічного строку, з моменту закінчення строку на який видався кредит, тобто з 31.09.2010 р. по 30.09.2013 р., і не вчинення сторонами дій, які б свідчити про переривання зазначеного строку позовної давності щодо основної вимоги, згідно чинного законодавства вважатиметься, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, як то стягнення неустойки. Однак, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду із позовом з приводу стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором включаючи і таку додаткову вимогу як стягнення заборгованості по пені та виключно лише за один рік з моменту звернення, тому суд приходить до переконання що строк позовної давності з приводу стягнення з відповідача пені позивачем не пропущений, оскільки поданий в межах позовної давності щодо основної вимоги, яка полягає у стягненні заборгованості по тілу кредиту, щодо процентів та з приводу управління та обслуговування кредиту За таких обставин, зважаючи на вище зазначені роз»яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 38803.22 грн. за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором №Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року, слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені до 500 грн., оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідки порушення зобов'язання не є співрозмірними. Станом на 09.01.2014 р. відповідачем повністю погашена заборгованість за кредитним договором в частині тіла кредиту, відсотків та плати за управління кредитом, крім того розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Зменшуючи розмір пені, суд, крім вказаних обставин, бере до уваги, ще й матеріальну спроможність відповідача, а саме те, що її середньомісячний дохід становить 2702.60 грн. відповідно до довідки закладу освіти «Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр» №263 від 28.10.2013 р.; перебування на її утриманні малолітніх дітей, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №144610 виданим 17.03.2004 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №524 та свідоцтвом про народження серії І-ТД №091840 виданим 26.01.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №164. За даних обставин, суд приходить до висновку, що має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, а позов до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором №Ск-201-000195/9-2008 від 30.09.2008 року в розмірі - 818,93 грн., з яких: 500 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором; 318.93 - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов»язання. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Тому, враховуючи вимоги ч.1 ст.88, ч.1 ст.89 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути - 497,53 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial