Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

06.08.2014 р. позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 15.04.2013 р., між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) №АС-03221449, забезпечений транспортний засіб «Mitsubishs Carisma» д/н [NUMBER]. 24.12.2013 року в м. Городок вул. Львівська, 617 Львівської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen T-4» д/н [NUMBER] та забезпеченого автомобіля «Mitsubishi Carisma» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 05.02.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адмінстягнення у виді штрафу. До позивача звернувся потерпілий про відшкодування страхового випадку. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із звіту про оцінку та товарного чеку здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, в розмірі 20 798,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21280 від 14.03.2014 р. Зазначає, що відповідач своїх договірних зобов'язань не виконав, письмово не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановлений строк та за встановленою формою, чим порушив обов'язок передбачений законом, на підставі чого страховик отримав право на пред'явлення регресного позову. Просить про стягнення солідарно з відповідачів - [PERSON] та [PERSON], на користь ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна», суму в розмірі 20 798,93 грн., сплачений судовий збір в розмірі 243 грн., 60 коп. Позивач просить розглядати справу у відсутності представника, позов підтримують в повному обсязі, та просить його задоволити. Від відповідачів до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, просять у позові відмовити, вказують на те, що зверталися до позивача із відповідною заявою 24.12.2013 р., та повідомляли у телефонному режимі про настання дорожньо-транспортної пригоди, також було проінформовані відповідні підрозділи МВС України. Зазначають, що прямували в Російську Федерацію для виконання договірних відносин згідно договору підряду між ними та ТзОВ «Лідер ЮК» не мали змоги письмово повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цьогог Кодексу. У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З матеріалів справи убачається, що 15.04.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»та [PERSON], укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АС/0321449, (а.с.4) згідно з яким застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, пов»язану з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, автомобіля «Mitsubishi Carisma» д/н [NUMBER]. 24.12.2013 року, в період дії Договору о 03 год. 45 хв. у м. Городок по вул. Львівська, 617 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen T-4» д/н [NUMBER] та забезпеченого автомобіля «Mitsubishi Carisma» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 05.02.2014 року [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., дана постанова не оскаржувала ся, набрала законної сили 17.02.2014 року. (а.с.13-14) Цивільно-правова відповідальність [PERSON], застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», згідно полісу № АС 0321449 (а.с.4) Потерпілий [PERSON], 24.12.2013 Р., звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування ОСЦПВВНТЗ(а.с.5). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст..993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон України), та в якому визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38). Підпунктом «г» п.п. 38.1.1 п. 38.1 Закону України встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст.33 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не має змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Аналіз зазначених норм вказує на те, що в залежності від подання протягом 3 робочих днів повідомлення про ДТП або його не подання у ці строки, залежить виникнення права потерпілої особи на право отримання страхового відшкодування, або права особи, відповідальність якої застрахована, або водія забезпеченого транспортного засобу на захист згідно із укладеним договором та/або згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від майнових вимог потерпілого. Подання повідомлення про ДТП є підставою для виникнення прав тільки у заявника (потерпілого; особи, відповідальність якої застрахована; водія забезпеченого транспортного засобу), в іншої особи такого права без подання особистої заяви не породжується. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові №6-1цс14 від 12 лютого 2014 року, зробивши правовий висновок про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. 14.04.2014 р., страхове відшкодування було перераховане [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням №21280 розміром 20 798,93 (а.с.28), згідно розрахунку страхового відшкодування (а.с.27) до страхового акта від 04.03.2014 р. (а.с.26). Відповідачі у запереченнях до позовної заяви вказують на те, що повідомляли про ДТП у телефонному режимі, проте останні суду не надали. Вказують на те, що перебували закордоном, свідченням чого є довідка ООО «Лидер ЮК», де вказується, що [PERSON], та [PERSON], перебували [PERSON] з 27.12.2013 р., по 04.03.2014 р., та [PERSON] з 25.12.2013 р., по 04.03.2014 р. в ОО «Лидер ЮК», проте такі викликають сумнів у їх достовірності, оскільки згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення №3/441/47/14 за ст. 124 КУпАП щодо [PERSON], вбачається, що останній давав покази на досудовому слідстві у кримінальному провадженні № 12013150180001030 від 24.12.2013 року, 27.12.2013 р., згідно протоколу допиту свідка (а.с.14 №3/441/47/2014), був присутнім у суді під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП (а.с.13-14), та сплатив штраф, згідно даних квитанцій про оплату від 06.02.2014 р., та отримав копію постанови від 05.02.2014 р. (а.с.32-33, 36 №3/441/47/2014). [PERSON], з 27.12.2013 р., по 04.03.2014 р., працював в ОО «Лидер ЮК», проте згідно показами [PERSON], даних на досудовому слідстві, згідно протоколу допиту (а.с.14 №3/441/47/2014), спростовується те, що [PERSON] був свідком ДТП, оскільки їхав у автомобілі з [PERSON] 24.12.2014 року, і мав можливість повідомити на протязі 3 днів страховика про ДТП. Оскільки відповідач - [PERSON], як водій забезпеченого автомобіля, який спричинив ДТП не повідомив страховика про подію у встановленому законом порядку без поважних на те причин, та не надав жодних доказів, що він з поважних причин не мав змоги виконати зазначені дії, то позивач звернувшись до суду з даним позовом підставно вимагає стягнення страхового відшкодування з особи винної ДТП. Суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про стягнення з [PERSON], шкоду заподіяну внаслідок ДТП, де він є страхувальником забезпеченого автомобіля виходячи із наступного. За положенням ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 3, 9 Закону України ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, або водія забезпеченого транспортного засобу, який: спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика про настання страхового випадку. Із змісту даної норми закону випливає, що страховик має право звертатися або до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу. Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 05.02.2014 року, відповідача [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Означена постанова сторонами не оскаржувалась. Згідно ч.3 і 4 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, у суду є всі підстави вважати винним [PERSON] у скоєнні порушення правил дорожнього руху, що підтверджує факт завдання шкоди автомобілю потерпілого. Згідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завданої майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.12.2014 року, повинен відшкодовувати водій забезпеченого автомобіля, вина якого встановлена постановою Городоцького районного суду Львівської області від 05.02.2014 року, яка набрала законної сили 17.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За положеннями ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача [PERSON], на користь позивача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved