Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 3782. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі у сумі 1 900 000 грн., терміном на 120 місяців, з процентною ставкою 20, 5% річних, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати всі зобов'язання згідно Договору у повному обсязі. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 29 серпня 2008 року був укладений іпотечний договір № 12996 на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0904 га за адресою - [ADDRESS], які належать відповідачу на праві власності. Зазначили, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, у зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка станом на 27 серпня 2015 року становить 3 597 690 грн. 98 коп., у тому числі: - 1 052 459 грн. 75 коп. - заборгованість за кредитом; - 738 981 грн. 58 коп. - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом; - 1 103 228 грн. 81 коп. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; - 420 648 грн. 80 коп. - пеня; - 282 372 грн. 04 коп. - інфляційні витрати та 3% річних. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, порушує істотні умови договору, в зв'язку з чим, у [PERSON] виникла заборгованість у сумі 3 597 690 грн. 98 коп., ПАТ «Державний ощадний банк України» просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3782 від 29 серпня 2008 року у розмірі 3 597 690 грн. 98 коп. звернути стягнення на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що розташований на земельній ділянці та знаходиться за адресою - [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] та на земельну ділянку, площею 0,0904 га з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Державний ощадний банк України» за загальною вартістю згідно висновку експерта у розмірі 2 785 300 грн. та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника позивача, позов підтримують в повному обсязі та не заперечують проти постановлення заочного рішення ( а.с. 175). Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідачки з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» є повним правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України». Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір відновлювальної кредитної лінії 3782 (а.с. 23-25). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору позивач зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у сумі 1 900 000 грн., а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 20,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. У забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором, 29 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 12996, предметом якого є - земельна ділянка та розташоване на ній домоволодіння, що складається з житлового будинку [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] Площа земельної ділянки становить 0,0904 га з цільовим призначенням земельної ділянки - обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 30-32). Оскільки судом встановлено, що позичальником за Кредитним договором не виконано свого зобов'язання з повернення на користь Банку суми Кредиту, доводи позивача про наявність підстав для звернення стягнення в рахунок погашення наведеної заборгованості на майно, яке є предметом Іпотечного договору є обґрунтованими. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 1, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 2.2.2. договору Банк має право вимагати від Позичальника достроково повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належить до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором або за договором іпотеки нерухомого майна. Пунктом 3.2.2. договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно умовами цього Договору), а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у встановленому договором ліміті та строки, остання свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, не виконала, у зв'язку з чим у відповідача станом на 27.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 3 597 690 грн. 98 коп., у тому числі: - 1 052 459 грн. 75 коп. - заборгованість за кредитом; - 738 981 грн. 58 коп. - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом; - 1 103 228 грн. 81 коп. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; - 420 648 грн. 80 коп. - пеня; - 282 372 грн. 04 коп. - інфляційні витрати та 3% річних. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору у частині своєчасного повернення кредиту, не проводились платежі по кредитному договору у частині погашення основної суми кредиту та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Пунктом 6.2. іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у п. 6.6. цього договору. У п. 6.6 іпотечного договору визначено, що за цим договором Іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. У п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" надано роз'яснення, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, а саме житловий будинок за адресою - [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0904 га з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], що належать на праві приватної власності [PERSON], як це передбачено умовами договору та Законом України «Про іпотеку». За змістом ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 17 червня 2015 року ринкова вартість житлового будинку за адресою - [ADDRESS], площею 113, 7 кв.м. складає 727 800 грн. ( а.с. 67-120), ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0904 га з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER] складає 2 057 500 грн. ( а.с. 121-162). Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення наданий позивачем висновок суб'єкта оціночної діяльності станом на 17 червня 2015 року. Ураховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3782 від 29 серпня 2008 року у розмірі 3 597 690 грн. 98 коп. звернути стягнення на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» на предмет іпотеки, а саме житловий будинок за адресою - [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0904 га з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Державний ощадний банк України» за ціною згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 17 червня 2015 року, що становить 2 785 300 грн. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачка не скористалася своїм правом надати заперечення проти заявлених позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України», не надала доказів, які б могли спростовували розрахунки банку щодо нарахування заборгованості. Суд, дослідивши обставини справи і перевіривши їх доказами у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved