Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить поновити їй строк для подачі позову та постановити рішення, яким зобов'язати ТзОВ «Віківуд ЛТД» видати їй належним чином оформлену трудову книжку, стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 01 вересня 2011 року працювала у ТзОВ «Віківуд ЛТД» начальником лісопильного цеху. 02 жовтня 2013 року була звільнена з роботи за згодою сторін. У день звільнення відповідач провів з нею повний розрахунок, однак трудову книжку не повернув до теперішнього часу не зважаючи на неодноразові усні прохання. 28 жовтня 2013 року вона звернулася до директора ТзОВ «Віківуд ЛТД» з письмовою заявою видати їй трудову книжку, копії наказів про прийняття та звільнення з роботи і довідку про заробітну плату. Однак відповідач на її заяву не реагує. На даний час єдиним підтвердженням того, що вона працювала на підприємстві ТзОВ «Віківуд ЛТД» є індивідуальні відомості про застраховану особу. Отже відповідачем порушені норми трудового законодавства щодо порядку і строків видачі трудової книжки, внаслідок чого вона не має можливості працевлаштуватися та заробляти собі на життя. Вважає, що строк звернення до суду пропустила з поважних причин, оскільки зверталася до відповідача із заявою про видачу копії наказу про прийняття на роботу та копії наказу про звільнення з роботи для підтвердження перебування із підприємством у трудових відносинах. Однак відповіді на свої письмові звернення так і не отримала. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] не з'явилася, проте подала до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Справу просить слухати у її відсутності. В судове засідання представник повідповідача не з'явився, однак подав заяву до суду, в якій вказав що позову не визнає. Справу просить слухати в його відсутності. У своєму запереченні поданому до суду вказано, що 02 жовтня 2013 року [PERSON] була звільнена з посади начальника лісопильного цеху ТОВ «Віківуд ЛТД» за угодою сторін. У день звільнення з позивачкою проведено повний розрахунок та надано оригінал трудової книжки, довідку про середню заробітну плату за останні шість місяців, наказ про переведення на посаду начальника лісопильного цеху, наказ про звільнення з роботи. Таким чином на даний час ТОВ «Віківуд ЛТД» повністю виконало свої зобов"зання перед позивачкою відповідно до норм чинного законодавства. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку ст.158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивачка зверталася до директора ТзОВ «Віківуд ЛТД» із проханням видати їй трудову книжку, накази про прийняття і звільнення з роботи та довідку про заробітну плату, що підтверджується копією її заяви від 28 жовтня 2013 року та копією повідомлення про вручення відповідачу рекомендованого листа (а.с. 6, 7). Вказані документи необхідні були позивачці для підтвердження перебування із підприємством у трудових відносинах. Однак відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що на зазначену заяву направив позивачці трудову книжку чи будь-яку відповідь. Відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Зважаючи на те, що відповідач не надав позивачці документів, які давали б їй можливість своєчасно звернутися до суду за захистом свого порушеного права, суд приходить до висновку, що позивачці слід поновити строк звернення до суду, оскільки він був пропущений з поважних причин. Позивачка працювала у ТзОВ «Віківуд ЛТД», що підтверджується копією індивідуальних відомостей пенсійного фонду України про застраховану особу за період з 01 січня 2012 року по 31 жовтня 2013 року (а.с.11). Позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем працюючи начальником лісопильного цеху, була звільнена з роботи 02 жовтня 2013 року, що визнається сторонами та підтверджено копією наказу про звільнення її з роботи № 02-09/13/ЗВ від 02 жовтня 2013 року (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За змістом п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, власник або уповноважений ним органом зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення, з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. За змістом п.7.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням, працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку трудових книжок. У матеріалах справи наявна копія наказу № 02-09/13/ЗВ про звільнення [PERSON] з посади начальника лісопильного цеху (а.с.27). Даний документ був поданий представником відповідача на підтвердження того факту, що позивачка була ознайомлена із наказом про звільнення з роботи та отримала трудову книжку. Позивачка факт підписання наказу про звільнення з роботи заперечила та просила витребувати у ТзОВ «Віківуд ЛТД» для огляду у судовому засіданні ряд документів, серед яких і оригінал наказу про звільнення з роботи, та довідку про середньомісячний заробіток позивачки. У зв"язку з цим 25 лютого 2014 року та 26 березня 2014 року суд виніс ухвали про витребування доказів, яка відповідачем по даний час проігнорована та не виконана. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, і відповідно до ч.2 цієї ж статті сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ч.2 ст.64 письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. На вимогу суду відповідач не подав суду для огляду оригінал наказу про звільнення з роботи [PERSON] Позивачка категорично заперечила факт ознайомлення її з зазначеним наказом про звільнення з роботи і підписання даного наказу з зазначенням на ньому про те, що вона отримала трудову книжку. За таких обставин подану представником відповідача копію наказу про звільнення [PERSON] з роботи суд визнає неналежним доказом факту видачі позивачці трудової книжки. За ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представник відповідача стверджує, що процедура звільнення позивачки проведена у відповідності до положень чинного трудового законодавства, проте жодних доказів, на підтвердження своїх заперечень суду не подав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що при звільненні з роботи [PERSON] відповідачем порушені норми трудового законодавства, зокрема у день звільнення з роботи їй не видана трудова книжка. Тому ТзОВ «Віківуд ЛТД» слід зобов"язати видати позивачці належним чином оформлену трудову книжку та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. На вимогу суду відповідач не надав довідку про середньоденний заробіток позивачки, а тому суд приймає за основу розрахунок, поданий позивачкою та не спростований відповідачем, відповідно до якого середньоденна заробітна плата позивачки складає 74 гривні 28 копійок. З часу звільнення позивачки з роботи по час постановлення рішення вимушений прогул складає 165 робочих днів. Відшкодування за час вимушеного прогулу складає (74,28х165) = 12 256 гривень 20 копійок (а.с. 47). Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено понесені витрати на отримання правової допомоги в розмірі 2000 грн., що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Відповідно до закону при подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір у доход держави слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved