Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

11.12.2017 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказав, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі із 06.10.2011 року, який на даний час розірвано. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] Ще до розірвання шлюбу відповідач виїхала за межі України і тривалий час до дитини не приїжджала, на її утримання добровільно коштів не надавала, не піклувалася про її здоров'я, не цікавилася її фізичним, духовним та моральним розвитком. Відмітив, що усі обов'язки по вихованню та утриманню дитини повністю покладені на нього. Син проживає спільно із ним, він створив належні умови для належного його розвитку, проживання та виховання. Зазначив, що [PERSON] не бажає приймати участь у вихованні дитини, відмовилася від батьківських прав щодо неповнолітнього сина, про що написала заяви. Враховуючи, що відповідач не займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина, просив позбавити [PERSON] батьківських прав. В судове засідання [PERSON] не з'явився. В поданій до суду заяві представник позивача [PERSON] просила розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій позов визнала, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON], просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області, належним чином і своєчасно повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов [PERSON] підтримав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із заявами сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що з метою захисту прав та інтересів дитини, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.8). Згідно акту від 01.12.2017 року син [PERSON], 2012р.н., проживає разом із батьком [PERSON], позивачем по справі, в [ADDRESS] (а.с.18). Із висновку органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] №50/22.02.15-56/2018 від 16.01.2018 року вбачається, що [PERSON] не виконує батьківських обов?язків щодо сина [PERSON], не дбає про його догляд, матеріальне забезпечення, надала згоду на позбавлення її батьківських прав, тому позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини є доцільним та відповідає інтересам дитини. Ст. 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов'язків по вихованню дитини, що свідчить про свідоме та умисне ухилення її від участі у вихованні сина. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає. [PERSON] проживає спільно із батьком. Матеріальне забезпечення неповнолітнього здійснює позивач. Враховуючи, що відповідач не займається вихованням сина [PERSON], позов визнала, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина, з врахуванням вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] відповідає інтересам неповнолітнього. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів належить стягнути судові витрати в сумі 640,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved