Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

09.02.2015 року на адресу суду надійшов позов [PERSON] в якому позивач зазначала наступне. 24. 09.2004 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], 1981 року народження. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У зв'язку із постійними відрядженнями чоловіка, позивач самостійно піклується про доньку, слідкує за її станом здоров'я, розвитком, займається вихованням, батько життям доньки та її благополуччям цікавиться дуже рідко. Відповідач надає матеріальну допомогу, проте вона не відповідає потребам дитини, а також існує постійний ризик її неотримання, оскільки подано позов про розірвання шлюбу. У зв'язку із чим, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача . Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, підтримала викладене в позовній заяві, наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити їх. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, тому, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24 вересня 2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджує свідоцтво про одруження, серії [NUMBER], що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис за № 288.(а.с.3) Від шлюбу з відповідачем сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджує свідоцтво про народження дитини серії, [NUMBER], що видане Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис за № 645.(а.с.4) Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на утриманні [PERSON] що підтверджує довідка з місця проживання позивачки разом з дитиною(а.с.5) Позивач потребує матеріальної допомоги на дитину від відповідача на теперішній час. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Однак, встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини та надає у добровільному порядку матеріальну допомогу позивачу на утримання цієї дитини, однак вказаною допомоги не вистачає на повноцінне утриманні дитини. Відповідач має можливість надавити матеріальну допомогу на дитину, оскільки, із змісту позову позивачки, він працевлаштований не офіційно, має можливість отримувати дохід, інших утриманців не має. Відповідно до загальних норм права ст.ст. 180, 181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] наполягала на визначенні розміру аліментів саме у частці від доходу. Оскільки, згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 183,184 СК України суд не погоджується зі способом визначення аліментів у частці від доходу, оскільки суду не надано доказів стабільного доходу відповідача, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 років з 01.01.2015 року складає 1032 грн. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу ст. 141 СК України кожен із батьків зобов'язаний забезпечити половину від цього прожиткового мінімуму. Звідси, кожен із батьків - сторін у цій справі, зобов'язаний забезпечити дитині якій на час розгляду судом цієї справи не має повних 6 років, мінімально половину від прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 (шести) років, якій складає з 01.01.2015 року згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" 1032 грн., половина від якого становить 516 грн. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів, якій має мінливий та нерегулярний дохід, приймаючи до уваги матеріальне положення позивача, та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатною особою, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 600 гривень щомісячно, саме такий розмір буде достатнім для утримання дочки, і відповідач в змозі його виплачувати, оскільки ця сума є незначною, вона може забезпечити лише незначну частину першочергових потреб дитини . У відповідності до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дочкою сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 09.02.2015 року. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з аліменти на утримання неповнолітньої дитини, щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн., починаючи з дати звернення до суду - 09.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. При постановленні рішення про стягнення аліментів в розмірі 600 грн. суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. Враховуючи те, що позивач просила стягнути аліменти в частці від заробітку, в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а суд визначив розмір в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, її позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору 243,60 грн. при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial