Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі укладений між [PERSON]І та ТОВ "Лєтол". В обгрунтування позовних вимог вказала, що 26.03.2001 року на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради її батько [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2,42 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11.03.2004 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Силікат-1" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,42 га, кадастровий номер 7125155100:04:000:0187 строком до 31.12.2013 року, який зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК у 2004 році. Користуючись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченим ст.33 Закону України «Про оренду землі», ТОВ "Силікат-1" 20.11.2012 року уклали з [PERSON] угоду про внесення змін до діючого договору оренди землі. 12.05.2016 року [PERSON] помер. Позивач [PERSON] як дочка спадкодавця успадкувала вказану земельну ділянку, отримала свідоцтва про право на спадщину. Пізніше їй стало відомо, що 19.05.2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди даної земельної ділянки за ТОВ "Лєтол" на підставі договору оренди від 16.03.2017 року укладеного віповідачем ТОВ "Лєтол" та [PERSON] Тобто договір оренди укладено після смерті батька. Однак ні її батько, ні вона договору з ТОВ "Лєтол" не підписували. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач вказала на те, що ні вона, ні її батько договір оренди з відповідачем не підписували, також зазначила, що її батько [PERSON] на час укладення та реєстрації договору помер, тобто він не міг підписати його. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що договір оренди було підписано між [PERSON] та ТОВ "Лєтол" за життя орендодавця, але дата укладання договору не ставилась, оскільки ще діяв договір з ТОВ "Зелена Нива". Після розірвання договору з ТОВ "Зелена Нива" було зареєстровано оспорюваний договір. Крім цього, позивач у 2017 році отримала орендну плату на виконання умов договору з ТОВ "Лєтол" і відповідно визнала всі умови договору. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] згідно державного акту на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,42 га, розташована в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер 7125155100:04:000:0187 (а.с.7). 11.03.2004 року між ТОВ «Силікат-1» та [PERSON] укладено договір оренди землі, за яким він передав в оренду належну йому земельну ділянку площею 2,42 га строком на 10 років, з 11.03.2004 по 31.12.2013 рік (а.с. 8,9). Вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 01.04.2004 р. зареєстрований за № 189 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК. Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2016 року [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2017 року та інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 2,4169 га, яка розташована на території Чорнобаївської селищної ради Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14,16). Також судом встановлено, що 19.05.2017 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] зареєстровано договір оренди від 16.03.2017 року цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою, а саме з ТОВ «Лєтол», що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому орендодавцем [PERSON] зазначено (а.с. 17). Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-99 цс13 від 18.09.2013 року, яка є обов'язковою для судів в силу ст. 360-7 ЦПК України. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності з приписами ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. У відповідності з приписами п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є строк дії договору оренди. З ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За положеннями ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Оскільки, відповідно до ст.203 ЦК України, головними вимогами для чинності правочину є те що, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а також вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Як було встановлено судом, що на час укладення та державної реєстрації договору оренди власник земельної ділянки [PERSON] помер, його цивільна правоздатність припинилась у зв'язку зі смертю, тому вчинити даний правочин він не міг, а відтак волевиявлення власника, на укладення договору не було. За таких обставинах суд вважає, що спірний договір оренди земельної ділянки від 16.03.2017, укладений між ТОВ «Лєтол» та [PERSON], порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним. Заперечення представника відповідача про те, що договір було підписано [PERSON] за життя без зазначення дати, а датовано після розірвання попереднього договору з ТОВ "Зелена Нива", і що спадкоємець [PERSON] отримала кошти від ТОВ "Лєтол" в рахунок оплати оренди за опорюваним договором, і відповідно визнала умови договору судом до уваги не приймаються, оскільки вказані посилання не спростовують доводи позивача щодо недійсності правочину. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що позивач довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оспорюваний правочин між відповідачем ТОВ "Лєтол", виходячи з дати його укладення, було підписано померлою особою. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved