Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

04.03.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв частину території земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного будинку в [ADDRESS] що перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради. Вважає, що несанкціоноване використання частини прибудинкової території призводить також до порушення прав інших мешканців даного будинку, які неодноразово зверталися до Мостиської міської ради з цим питанням. Вказує, що факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується Актом розгляду заяви мешканки м.Мостиська [PERSON] складеним постійною депутатською комісією земельних питань та спорів, відповідно до якого, в результаті проведеного обстеження було виявлено самовільне використання [PERSON] частини господарських споруд та встановлення огорожі навколо неї. Також зазначає, що при проведенні Державною інспекцією сільського господарства у Львівській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства також було виявлено факт самовільного захоплення гр.[PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS]. Відповідачу неодноразово надсилались повідомлення про виклик для надання пояснень у зв'язку із виявленням порушення земельного законодавства, проте останній на виклики до інспекції так і не з'явися. З огляду на наведене, просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного будинку в [ADDRESS]. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Мостиської міської ради - Рутковська Т.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав. Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Львівській області - Собіль С.Л. в судовому засіданні проти позову не заперечив. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 20.12.2002 року є одним із співвласників квартири [NUMBER] в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою. Крім того, відповідач [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.09.2012року має у власності земельну ділянку площею 0,0024 га для будівництва і обслуговування індивідуального гаража в [ADDRESS] в дворовій території вищевказаного будинку. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями будинку [ADDRESS] не створювалось. Відповідна земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, а також належні до нього будівлі та споруди, у відповідності до ст.42 ЗК України у власність чи користування об'єднанню власників не надавалась. Згідно довідки МКП «Житловик» №90 від 10.05.2016року вищевказаний будинок знаходиться на балансі Міського комунального підприємства «Житловик». Відповідно до земельно-облікових документів Мостиської міської ради та державної статистичної звітності Мостиської міської ради (форма 6-зем) територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради під будівлями і дворами. Як слідує із Акту розгляду заяви мешканки м.Мостиська гр.[PERSON] від 12.06.2015року, складеного постійною депутатською комісією Мостиської міської ради з питань сільського господарства, архітектури та містобудування, земельних питань та спорів, в результаті розгляду вказаної заяви на місці комісією встановлено, що гр.[PERSON] самовільно зайнято частину території земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного будинку в [ADDRESS], внаслідок розміщення господарських споруд та встановлення огорожі навколо самовільно зайнятої земельної ділянки. Комісія рекомендувала учасникам спору та їх сусідам провести збори та врегулювати питання використання прибудинкової території за згодою. Із листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області №2583/3-10-8 від 07.09.2015року вбачається, що останньою проводилась перевірка дотримання вимог земельного законодавства жителем [ADDRESS] Львівської області [PERSON] на території [ADDRESS] на предмет самовільного захоплення земельної ділянки. Держсільгоспінспекцією вищевказаному громадянину неодноразово надсилалися повідомлення про виклик для надання пояснень у зв'язку із виявленими порушеннями земельного законодавства, однак [PERSON] до інспекції не з'явився. Також із матеріалів справи відомо, що рішенням ХХХV сесії VI скликання Мостиської міської ради Львівської області №74 від 30.05.2014 року було надано дозвіл мешканцям [ADDRESS], на виготовлення проекту благоустрою земельної ділянки для розміщення дитячого майданчика в [ADDRESS] та зобов'язано таких виготовлений проект благоустрою подати на розгляд та затвердження сесії Мостиської міської ради. Крім того відомо, що рішенням VI сесії VII скликання Мостиської міської ради Львівської області №56 від 10.05.2016 року гр.[PERSON] відмовлено у передачі у власність земельної ділянки в [ADDRESS] Відповідно до статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.83 ЗК України, землі, які належать на праві приватної власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 152 Земельного кодексу України надає власнику земельної ділянки або землекористувачу право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, такий захист здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.2, 3 ст. 152 ЗК України). Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України, самовільне зайняття земельних ділянок є одним з порушень, за які громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Відповідно до вимог ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, про те, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка належить до комунальної власності Мостиської міської ради, та призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку в [ADDRESS] шляхом розміщення на такій господарських споруд та встановлення огорожі навколо неї, що призводить до неможливості утримання в належному стані прибудинкової території зазначеного будинку, та з огляду на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку звільнити дану територію, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки та привести таку за його рахунок до стану придатного для використання за цільовим призначенням. Таким чином суд приходить до висновку, що даний позов є підставний, обґрунтований та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі, в межах заявлених позивачем позовних вимог. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved