Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 5 346,46 грн. та моральну шкоду в розмірі 8 420 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.07.2016 року задоволено її позов до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку. Оскільки відповідач затримав виплати нарахованих доходів, зокрема заробітної плати, такий зобов'язаний повести нарахування та виплату компенсації у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно розрахунку компенсації за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року така становить 5 346,46 грн. Крім того, дії роботодавця по невиплаті їй заробітної плати в період її праці на підприємстві, не проведення з нею розрахунку при звільненні поставили її у скрутне матеріальне становище, зробили неможливим забезпечення нормального існування її і членів її сім'ї, внаслідок чого їй було заподіяно моральну шкоду. Завдану їй моральну шкоду оцінює у 8 420 грн. Просить позов задоволити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити, та просить розглядати справу у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді провідного інженера-технолога, 17.04.2013 року звільнена з роботи за угодою сторін. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, всупереч зазначеним вимогам, розрахунок з позивачем проведений в день звільнення не був. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.07.2016 року задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 8091 грн. 66 коп. за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 56 540 грн. 88 коп. Статтєю 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а також п. 3 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці. Згідно ст. 3 Закону України «Про оплату праці» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). В п. 4 Порядку зазначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задоволити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь позивача компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з невиплатою заробітної плати в розмірі 5 346 гривень 46 коп. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містить п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, положень Цивільного кодексу та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, позивачем, всупереч вимог встановлених ст.10, 60 ЦПК України, не подано суду жодних доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди, а тому в задоволенні вимоги про відшкодування такої слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. На підставі ст.ст. 116, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 2, 3, 34 Закону України «Про оплату праці», п.п. 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та та

Outcome: approved