Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

15 серпня 2019 року адвокат Косендюк Ярослав Анатолійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. В позовній заяві зазначає, що 16 серпня 2017 року його довірителька [PERSON] звернулася до Радехівської міської ради Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. До заяви були додані графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. 15 вересня 2017 року Комісія з питань землекористування, архітектури, будівництва та екології, яка є дорадчим органом міської ради надала відповідь про те, що надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно його довірительці у власність земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] неможливо. Комісія виходила з таких підстав (цитата): "Відповідно до проекту забудови [ADDRESS] розробленого проектною організацією на замовлення [PERSON] (Вашим чоловіком), відповідно до рішень міськвиконкому №148 від 10.06.1997 року та № 286 від 09.12.1997 року, запроектований один житловий будинок з господарськими будівлями. Дана земельна ділянка згідно рішення №286 від 09.12.1997 року була надана безоплатно у власність [PERSON] і виданий Державний акт на право приватної власності серія І-ЛВ № 069225.; В лютому місяці 2017 року в міську раду звернувся учасник АТО [PERSON] для надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, яка знаходиться по [ADDRESS] ". 29 вересня 2017 року відповідачем було прийнято рішення №21. В основу цього рішення було покладено висновок Комісії з питань землекористування, архітектури, будівництва та екології. Даним рішенням було відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у місті Радехові по вулиці Пісковій . У зв`язку з цим [PERSON] звернулася до суду з метою оскарження незаконного рішення Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області №21 від 29.09.2017 року. В результаті цього звернення на сьогодні в провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа №451/1541/17 щодо визнання протиправним та скасування рішення Радехівської міської ради Львівської області від 29 вересня 2017 року №21. Проте, Радехівська міська рада Радехівського району Львівської області не чекаючи остаточної крапки у вирішенні спору, щодо законності прийнятого нею рішення №21 від 29.09.2017 року, передала спірну земельну ділянку у власність [PERSON] . Підставою передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,067 га, кадастровий номер - 4623910100:01:003:0468, що розташована в [ADDRESS] для ведення індивідуального садівництва слугувало прийняте Радехівського міською радою рішення №21 від 19 квітня 2019 року "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва". Вказане рішення безпосередньо порушує права позивача та її правомірні очікування, щодо одержання вказаної земельної ділянки у її власність. Крім того, рішення Радехівської міської ради № 21 від 19 квітня 2019 року є незаконним та таким, що прийняте всупереч містобудівної документації. Враховуючи вказані обставини, просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Радехівської міської ради Львівської області №21 від 19 квітня 2019 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,067 га, кадастровий номер - 4623910100:01:003:0468, що розташована в [ADDRESS] для ведення індивідуального садівництва та передачі її у власність [PERSON] (а.с.1-9). 5 травня 2020 року відповідачем, скеровано в адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог якого просить, відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що в позовній заяві позивач посилається на те, що цільове призначення земельної ділянки визначене, як територія індивідуальної житлової (садибної) забудови та садових товариств. Земельні ділянки для садових товариств можуть бути передані лише юридичним особам - садовим товариствам. Та зазначає, що відповідно до роз`яснень у листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №12819 від 21.10.2009 р., якщо садівницьке товариство утворюється як кооператив, слід керуватися нормами Цивільного кодексу України, відповідними законодавчими актами, що регулюють відносини у сфері кооперації, та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», а якщо як об`єднання громадян - нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про об`єднання громадян». Отже, садівницькі товариства можуть створюватися та діяти і як кооперативи, і як об`єднання громадян і, таким чином, відомості про садівницьке товариство можуть бути включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як про громадську організацію. Закон втратив чинність (згідно із Законом України від 22 березня 2012 року N 4572-VІ). Законом України «Про громадські об`єднання» передбачено, що громадське об`єднання може діяти без статусу юридичної особи. Зазначає, що він в будь-який час може об`єднатися із іншим власником земельної ділянки, що знаходиться поруч та діяти як громадське об`єднання без статусу юридичної особи. Тому вважає, що в цій частині Радехівською міською радою не було допущено порушень законодавства. Крім цього, у відповідності до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він, як учасник АТО, у відповідності до п. 19 ч.1 ст.6 цього закону, має право на пільги (ст.14), зокрема: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Виходячи із змісту зазначеного Закону в частині пільг, звертає увагу суду на те, що позивач не може претендувати на спірну земельну ділянку з огляду на те, що вона не наділена Законом жодними пільгами щодо цього (а.с.38-39). Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Звертав увагу суду , що право позивача порушено, оскільки вона не змогла реалізувати своє право не безоплатне отримання земельної ділянки. Про те, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало відомо 29 вересня 2017 року. Позивач звернулася до суду у 2019 році після скасування рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2019 року і закриття провадження у справі, оскільки спірні правовідносини стосуються земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина, а отже існує спір про право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Позивач не зверталася до суду із питанням про забезпечення позову. Просив задовільнити позов, з врахуванням позиції Верховного суду України від 22 липня 2021 року у справі по аналогічних правовідносинах, висновок якого спростовує заперечення відповідача. Представник відповідача Басарабчук В.С в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Рішення Радехівської міської ради прийнято з дотриманням норм законодавства, [PERSON] законно надано довіз на розробку розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Просив суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Звертав увагу суду, що позивач скористалась неналежним захистом. Так як її право порушено ще у 2017 році проте вона не скористалась правом на забезпечення позову. Рішення міської ради жодним чином не порушує права позивача, тому просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що в 2017 року [PERSON] зверталася до Радехівської міської ради Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. До заяви були додані графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. 15 вересня 2017 року Комісія з питань землекористування, архітектури, будівництва та екології, яка є дорадчим органом міської ради надала відповідь про те, що надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно його довірительці у власність земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] неможливо. Комісія виходила з таких підстав (цитата): "Відповідно до проекту забудови [ADDRESS] розробленого проектною організацією на замовлення [PERSON] (Вашим чоловіком), відповідно до рішень міськвиконкому № 148 від 10.06.1997 року та № 286 від 09.12.1997 року, запроектований один житловий будинок з господарськими будівлями. Дана земельна ділянка згідно рішення № 286 від 09.12.1997 року була надана безоплатно у власність [PERSON] і виданий Державний акт на право приватної власності серія І-ЛВ № 069225.; В лютому місяці 2017 року в міську раду звернувся учасник АТО [PERSON] для надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, яка знаходиться по [ADDRESS] ". 29 вересня 2017 року відповідачем було прийнято рішення № 21, в основу якого було покладено висновок Комісії з питань землекористування, архітектури, будівництва та екології, та таким рішенням було відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у місті Радехові по вулиці Пісковій . У зв`язку з цим [PERSON] звернулася до суду з метою оскарження незаконного рішення Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області №21 від 29.09.2017 року. В результаті цього звернення на сьогодні в провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 451/1541/17 щодо визнання протиправним та скасування рішення Радехівської міської ради Львівської області від 29 вересня 2017 року № 21. Проте, Радехівська міська рада Радехівського району Львівської області передала спірну земельну ділянку у власність [PERSON] . Підставою передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,067 га, кадастровий номер - 4623910100:01:003:0468, що розташована в [ADDRESS] для ведення індивідуального садівництва слугувало прийняте Радехівського міською радою рішення №21 від 19 квітня 2019 року "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва" (а.с.10). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За змістом частини шостої шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для (…) ведення садівництва, (…) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). (…) органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною сьомою цієї норми передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Системний аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Водночас чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 у справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 у справі №263/16221/17. Так, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні. Водночас, у разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині сьомій статті 118 ЗК України, з відповідним вмотивуванням. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із тим, що рішенням Радехівської міської ради було надано дозвіл громадянину [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення ведення індивідуального садівництва. З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити про те, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 22.02.2019 у справі №813/1631/14. Зміст статті 79-1 ЗК України свідчить, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити. Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постанові від 28.02.2020 у справі №461/1257/17. Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року по справі №320/1177/19 звертає увагу на те, що стаття 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстав, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку. З огляду на це, Радехівська міська рада не мала права відмовляти позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку із надання дозволу на розробку проекту землеустрою на ту ж саму земельну ділянку іншій особі. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 №463/3375/15-а та від 27.02.2020 у справі №120/1491/19-а. Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення, землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини 1, 2 ст. 20 ЗК України). За змістом пункту «а» частини першої статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Як визначено ст. ст. 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій Також, ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає обгрунтування розподілу земель за цільовим призначенням. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів. Цільове призначення спірної земельної ділянки згідно Генерального плану міста Радехова 2016 року визначене саме, як територія індивідуальної житлової (садибної) забудови та садових товариств. Це означає, що вказана земельна ділянка може передаватися як для індивідуальної житлової (садибної) забудови так і для садових товариств. Згідно ст. 35 Земельного кодексу України, садівництво може вестися громадянами як у складі садових товариств, що є юридичною особою (колективне садівництво), так і індивідуально, коли громадянин займається даним видом діяльності окремо і незалежно від інших громадян. Відповідно до ч. 4-6 ст. 35 Земельного кодексу України, землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Приватизаиія земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. У листі Міністерства юстиції України від 30.12.2009 року № 1079-0-2-09-19 визначено правовий статус садівницьких товариств та вказано, що правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає Закон України "Про кооперацію". Згідно із статтею 1 вказаного Закону (1087-15) кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, на сьогоднішній день садівницькі товариства можуть функціонувати у такій організаційно-правовій формі, як обслуговуючі кооперативи відповідно до Закоті України "Про кооперацію". Наведене свідчить, що садове товариство може існувати виключно у формі юридичної особи, яка має власний статут та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» до земель сільськогосподарського призначення належать землі для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ 01.05) та землі для колективного садівництва (код КВЦПЗ 01.06). Зважаючи на те, що садівництво може вестися громадянами як у складі садівницького товариства, що є юридичною особою (колективне садівництво), так і індивідуально, передача спірної земельної ділянки [PERSON] суперечить Генеральному плану міста Радехова та Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010 року, оскільки остання може бути передана або для індивідуальної житлової (садибної) забудови або для колективного садівництва. Радехівська міська рада приймаючи рішення про передання у власність земельної ділянки в межах населеного пункту зобов`язана врахувати положення Земельного кодексу України, та передати земельну ділянку за її цільовим призначенням, функціональне призначення якої визначеного генеральним планом та іншою містобудівною документацією, яка є обов`язковою під час використання земель в межах населеного пункту. Тому, якщо генеральним планом м. Радехів визначено функціональне призначення земельної ділянки або ж частини території за її цільовим призначенням як територія індивідуальної житлової (садибної) забудови та садових товариств, такі земельні ділянки чи територія населеного пункту не може бути передана для ведення індивідуального садівництва, без внесення відповідних змін до генерального плану та іншої містобудівної документації. Отже, Радехівська міська рада Львівської області приймаючи рішення про передання земельної ділянки відповідачу не врахувала та не керувалася генеральним планом та іншою містобудівною документацією м. Радехів, змінивши фактично цільове призначення землі, що не відповідає генеральному плану. Також, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,067 га, кадастровий номер - 4623910100:01:003:0468, здійснено з порушенням вимог земельного законодавства. Згідно з частиною десятою статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»). Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року у справі № 263/11779/16-ц. Водночас, при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,067 га, кадастровий номер - 4623910100:01:003:0468, не було здійснено погодження меж із суміжними землекористувачами, що суперечить закону та створює ризики порушення прав суміжних землекористувачів. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що рішення органу місцевого самоврядування порушує права позивача та таке прийняте не у відповідності до вимог чинного законодавства, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати. Поряд з цим, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, а тому частина понесених позивачем судових витрат із сплати судового збору в розмірі 384,20 грн. підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: approved