Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" звернулося в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 1258/2007 від 31 серпня 2007 року в сумі 207027,27 грн. У позовній заяві зазначено, що між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] 31 серпня 2007 року було укладено кредитний договір № 1258/2007. Відповідно до договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 15000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99 % річних та зі строком повернення до 26 серпня 2022 року. За належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору перед Банком поручилися [PERSON] та [PERSON], які уклали договори поруки від 21.08.2007 р. Внаслідок порушення позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, станом на 24.10.2013 року в позичальника утворилася заборгованість в загальному розмірі 25 901,06 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 207027,27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 14526,41 дол. США, що еквівалентно 116109,60 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 8 860,09 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 71026,28 грн., пені за порушення строків сплати кредиту в сумі 988,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 7901,56 грн., та штрафу в сумі 1500,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 11 989,50 грн., які позивач просив стягнути солідарно з боржника та поручителів. У судовому засіданні представник позивача Витвицька В.Д. (діє на підставі довіреності № 13-11-15566 від 10.12.2013 р.) позов підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю, стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Надра" 207 027,27 грн. боргу та понесені судові витрати в розмірі 2070,27 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що через складне матеріальне становище немає можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором. Крім того, змінився курс долара до національної валюти гривні, що теж ускладнює сплату боргу. Просила розстрочити їй сплату боргу та звільнити від оплати пені з цих підстав. При наявності коштів зобов'язується погашати заборгованість. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав зовсім. Суду пояснив, що дійсно підписував договір поруки, однак банк тільки один раз повідомив його про заборгованість [PERSON] по сплаті кредиту. Вважає, що з цих підстав договір поруки є припиненим. Крім того, договір поруки укладено між ним і банком без згоди його дружини, що теж тягне за собою недійсність договору. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув і не повідомив суд про причини своєї неявки у судове засідання, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши доводи представника позивача, відповідачів, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 31 серпня 2007 року між ВАТ КБ "Надра" (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ "Надра") та [PERSON] укладено кредитний договір № 1258/2007. За умовами договору позивач надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 26.08.2022 р. Відповідно до п.3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору, позичальник повертає кредитні кошти та сплачує відсотки за користування кредитом шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 190,19 дол. США до 15 числа кожного місяця. Відповідно до п. 5.1., 5.2. у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог, передбачених договором позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми наданого кредиту (а.с. 10-11). 31 серпня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між позивачем та [PERSON], а також між позивачем та [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями [PERSON] за зобов'язаннями, що випливають із кредитного договору № 1258/2007 від 31.08.2007 року у повному обсязі цих зобов'язань (а.с. 12,13). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник [PERSON] порушила умови договору, у зв'язку з чим станом на 24 жовтня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 25901,06 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 207027,27 грн. Наявність зазначеної суми заборгованості відповідачами по справі не спростована. 25 жовтня 2013 року банком було направлено [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлення про необхідність погашення такої заборгованості (а.с.14-16). Згідно з ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Законом не заборонено укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання. Поручителі у такому разі не несуть солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати їхню поруку спільною, так як укладено два окремі договори поруки. У такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.11,27,60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Частина перша ст.203 ЦК України в редакції, чинній на час укладення спірного договору, встановлювала, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ст.317 ЦК України власникові майна належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під розпорядженням майном мається на увазі можливість визначення його юридичної долі. За ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнано судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до вимог, встановлених в ст.65 Сімейного кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина (чоловік) має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За ст.73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що договір поруки, укладений [PERSON] він не породжує для його дружини жодних обов'язків і за зобов'язаннями [PERSON] за цим договором стягнення може бути накладено лише на особисте майно [PERSON] і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена відповідачу [PERSON] в натурі, а тому підстав для відмови у позові в частині стягнення коштів з [PERSON] немає. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості розмір заборгованості по кредиту становить 14 526, 41 дол.США, розмір пені 7901, 56 дол.США, а тому правові підстави для зменшення розміру пені у суду відсутні. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин та доказів, досліжєених іперевірених у судовому засіданні суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст.ст. 524, 526, 530, 533,610-612, 622, 625 ЦК України,

Outcome: approved