Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що з 24.09.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 17.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано , а також постановлено стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач зазначає, що на даний час змінився її майновий стан, оскільки з часу винесення рішення суду значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, комунальні послуги, ліки, що потребує значних матеріальних витрат. Її заробітної плати не вистачає на сплату комунальних послуг та інших витрат і вона не в змозі у повній мірі забезпечити потреби дитини, а сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини . Відповідач є здоровою, працездатною особою,працює весь час за кордоном, а тому має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі, проте ухиляється від виконання свого обов`язку. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду, просить змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до досягнення ним повноліття. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.10.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволено частково, змінено розмір аліментів та вирішено стягувати із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , жителя [ADDRESS] , не працюючого, на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і проводити до досягнення ним повноліття.Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист по справі № 345/1731/16-ц в частині стягнення з відповідача аліментів - відкликано. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , жителя [ADDRESS] , не працюючого, 384,20 грн. судового збору в користь Державної судової адміністрації України . У задоволенні решти позову відмовлено. 10.02.2020 року представник відповідача адвокат Кожан-Юрдига О.Я. звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.02.2020 року заяву представника відповідача адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення суду від 17.10.2019 року; справу призначено до розгляду в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін на 09.00 год. 10.03.2020 року в приміщенні суду. 10.03.2020 року від предстапвника позивача адвоката Громко В.Я. надійшло клопотання про надання додаткових доказів того, що відповідач [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON] , [INFO] , у визначеному судом розмірі та навіть більшому ніж присудив суд , що підтверджується наступним. Відповідно до відкритої інформації , яка міститься в мережі Facebook на сторінці [PERSON] , наявні фотографії, на яких [PERSON] може дозволити собі без проблем , двічі на рік поїхати на відпочинок за кордоном. Як можна встановити по опублікованих ним фотографіях , протягом 2018-2019 років, [PERSON] , чотири рази відвідував закордонні курорти. Зокрема, в м. Париж (Франція),Чехія, на морі , а також як вони припускають , оскільки місце, де було зроблено фото не підписано, проте , по декораціях можна прийти до переконання , що це Сінгапур . Відповідно до відкритої інформації , яка міститься на сайтах туристичних агенств такі відпочинки можуть коштувати орієнтовно : Париж- 15833 грн., Туреччина -8000 грн., Сінгапур -40000 грн. . Тобто , такі відпочинки є доровартісними. Окрім цього, позивачці достименно відомо , що у 2017 році відповідачем , було придбано транспортний засіб марки Рено Лагуна, яке приблизно у 2017-2018 роках відповідач розбив та були судові засідання в суді м. Львова з даного приводу. Проте , цей автомобіль , як і будь-яке інше рухоме чи нерухоме майно [PERSON] не реєстрував на себе , так як відповідно до інформації з державного реєстру обтяжень , 04.11.2016 року , державним реєстратором було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] . Таким чином є всі підстави вважати, що відповідач має приховані доходи, які він не може відкрито показувати, так як відповідно до вищенаведеної інформації це майно та доходи можуть бути арештовані. Додатковим підтвердженням того, що відповідач має достатні доходи, є виписка про зарахування аліментів на рахунок позивача , де він одною сумою перераховував і по 5000 і по 10000 грн.. Враховуючи вищенаведене просив суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 5000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до досягнення сином повноліття (том 1 а.с.81-93). 10.03.2020 року від представника відповідача адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. надійшов відзив на позовну заяву , згідно якого позовні вимоги не визнає. Зазначає, що відповідач не погоджується з тим, що він сплачує лише 600 грн. щомісячно на утримання сина, адже стягнення аліментів із відповідача проводиться на підставі виконавчого листа і державний виконавець Яворівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області з урахуванням положень абз.2 ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України, розраховував сплату відповідачем аліментів на утримання дитини , виходячи саме із цієї визначеної законодавством мінімальної суми, тобто у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач не погоджується із тим, що утримання і виховання сина лежить виключно на позивачці. Так, окрім сплати аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відповідач також бере участь у вихованні дитини та забезпеченні її духовного розвитку та підтримці стану здоров`я. Кожного року відповідач фінансує відпочинок сина [PERSON] на морі. Так, у 216-2017 роках син сторін по справі відпочивав у Залізному Порті, у 2018 році- у Приморську, у 2019 році- у Залізному порті. Крім цього, батько хлопчика регулярно бачиться з дитиною за місцем свого проживання, купляє одяг та взуття, проводить із дитиною спільно час , зокрема часто привозить сина у м.Львів, де водить дитину у кінозал, виставки, атракціони розваг тощо. Тобто, як батько бере участь як в утриманні , так і у вихованні. Відповідач вважає, що відсутні будь-які підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів. Так , ч.1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка, як на підставу задоволення позовних вимог покликається на те, що сума стягуваних аліментів є недостаньою для матеріального утримання дитини і цей розмір менший, ніж законодавчо встановлений мінімальний їх розмір, відповідач є здоровою , працездатною особою , а тому має реальну можливість сплачувати аліменти на уримання дитини у більшому розмірі, проте ухиляється від свого обов`язку . Проте, аналіз чинного законодавства , що визначає обов`язок батьків утримувати своїх дітей у співвідношенні зі ст.192 СК України , дозволяє прийти до висновку про те, що зазначені позивачкою підстави позову не підтверджують існування обставин, що у відповідності із ст.192 СК України , являються підставою для збільшення розміру аліментів , визначених рішенням суду. Жоден із поданих позивачкою доказів не підтверджує зміну майнового стану відповідача в сторону покращення і жоден доказ не підтверджує зміну майнового стану позивачки в сторону погіршення . Натомість, як вбачається із довідки № 195611242 від 04.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивачка 17.04.2018 р. придбала нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. Тобто, з дня винесення рішення суду про стягнення аліментів , матеріальний стан позивачки покращився на стільки , що вона придбала у власність нерухоме майно. В свою чергу, матеріальний стан відповідача не покращився , у нього немає у власності жодного нерухомого майна, не володіє будь-якими земельними ділянками. Немає власного житла і у батьків відповідача, адже сім`я відповідача проживає у будинку, який належить родичу батька [PERSON] , що підтверджується довідкою сілької ради. Також позивачкою не було долучено жодного доказу погіршення стану здоров`я позивачки, а відповідач через проблеми із станом здоров`я офіційно не працює, перебивається тимчасовими заробітками, хворіє з 2005 року, витрачає кошти на своє лікування, йому необхідне проведення операції по видаленню кили міжхребцевого диску L4-L5, що підтверджується результатами обстеження МРТ від 21.05.2014 р.. Позивачкою не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що змінився її сімейний стан і кількість утриманців. Натомість, на утриманні відповідача перебуває батько [PERSON] , який є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію у розмірі 1594,57 грн.. Відповідач вважає, що відсутні і правові підстави для задоволення позовних вимог. Як вбачається із правових висновків Верховного суд ,Великої палати Верховного суду ,Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зміна законадавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину , не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Зазначає, що відповідач на сьогоднішній день офіційно не працевлаштований і має нерегулярний дохід , який пов`язаний із мінливістю заробітків, дохід довірителя може складати як 3000 грн. так і 4000 грн. доходу в місяць. При цьому , аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину він сплачує регулярно , а також несе додаткові витрати на виховання та утримання сина, витрати на свого батька, витрати на утримання орендованого житлового будинку, в якому проживає з батьком, постійні витрати на лікування. У зв`язку з нерегулярністю і мінливістю доходів, наявністю у відповідача інших утриманців, стан здоров`я , який погіршився, значного покращення матеріального стану позивачки по справі , при незмінному матеріальному стані відповідача, відповідач вважає, що позовна вимога про збільшення розміру аліментів та стягнення з нього 5000 грн. на утримання сина є такою, що не може бути задоволена з огляду на вимоги законності та обгрунтованості судового рішення та з огляду на принцип розумності й справедливості. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню , оскільки не стосуються збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України , а стосуються інфляційних процесів й зміни соціальних стандартів щодо мінімального розміру утримання неповнолітньої дитини, що не є підставою для перегляду постановленного судового рішення, а тому просить у задоволенні позову відмовити (том 1а.с.97-104). 31.03.2020 року від представника позивача адвоката Громко В.Я. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що з наданим відзивом позивач не погоджується повністю, доводи відповідача зазначені у відзиві є надуманими , та такими , що не підтверджені жодними доказами, які мали б відношення до цієї справи, а посилання на законодавство є таким , яке може бути застосоване як на користь позивача так і на користь відповідача. Зазначає, що відповідач вводить суд в оману стверджуючи, що він сплачує аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму, адже з 2016 по 2019 р. він сплатив 37000 грн., якщо цю суму розділити на 4 роки , то в рік він сплачує 9250 грн., а якщо їх розділити на 12 місяців , то в місяць виходить сума в розмірі 770 грн., в той час коли розмір 50% прожиткового мінімуму в різні роки коливався приблизно від 800 до 1000 грн.. Крім цього відповідач зазначає, що він не погоджується з тим, що утримання і виховання сина лежить виключно на позивачці. Пояснює свою позицію тим, що окрім того, що він сплачує аліменти , він ще й кожного року фінансує відпочинок свого сина в Залізничному порту та Приморську , як доказ надає фотографії нібито свого сина , про те , повідомляє, що на фото які надані відповідачем , не його син , а син його сестри , таким чином відповідач знову вводить суд в оману. Відповідач стверджує, що він регулярно бачиться з сином та купляє йому іграшки, одяг, взуття, однак дана інформація не відповідає дійсності та не підтверджена жодними доказами. Зазначає, що відповідач має приховані доходи ,оскільки він міг однією сумою перераховувати і по 5000 грн. і по 10000 грн. . Проте, він не може їх відкрито показувати ,оскільки вони можуть бути арештовані , оскільки державним реєстратором на все його рухоме та нерухоме майно накладено арешт. Щодо твердження відповідача про покращення матеріального стану позивача та придбання нею нерухомого майна, то зазначає, що ця квартира має розмір 30 кв.м. , в якій проживає його син, яку позивач придбала за кредитні кошти та має сплачувати ще до 2028 року. Відповідач жодною гривнею не допоміг , хоча відповідно до законодавства право власності на цю квартиру в майбутньому перейде до його з позивачкою сина. Щодо стану здоров`я відповідача, то зазначає, що відповідачем надано листок обстеження в лікаря за 2014 р. , однак на той час вони були у шлюбі , у відповідача були проблеми зі здоров`ям, проте вони були вилікуванні. Нових довідок, які б були видані відповідачу після розлучення , відповідач не надав, а тому його стан здоров`я не змінився. Щодо утримання відповідачем його батька , то вказує, що батько відповідача є пенсіонером та оримує пенсію у розмірі 1594,57 грн. .При цьому відповідач нічого не згадує про те, що є жива його мати , яка також має пенсію і проживає разом із батьком. Але утримує на думку відповідача його він , при цьому тривалий час перебуває за кордоном. Звертає увагу суду на те, що відповідач не надав суду жодного доказу, яки би підтверджував факт утримання батька. Посилання відповідача на те, що позивачем, всупереч нормам зазначеним у висновку Обєднаної Палати, в позові зазначено тільки те, що змінилося законодавство , не відповідає дійсності. Позивачем чітко зазначено, що на даний час змінився її майновий стан, оскільки з часу призначення аліментів значно зросли ціни на продукти харчування , одяг , комунальні послуги , ліки, що потребує значних матеріальних витрат. Її заробітної плати не вистачає на сплату комунальних та інших витрат і позивач не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. Окрім цього, дитина виросла, в неї збільшилися потреби у фізичном та інтелектуальному вихованні. Він відвідує секцію з плавання, додатково займається вивченням англійської мови , відвідує хореграфічний гурток. Враховуючи усе вищевикладене, просив суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с.166-189). 31.03.2020 року від представника відповідача адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. надійшли письмові пояснення - доповнення до відзиву на позовну заяву, де зазначає, що позивачем не було долучено до позовної заяви жодного належного та допустимого доказу як на підтвердження понесених витрат на утримання сина [PERSON] , так і на підтвердження зміни майнового стану позивачки у зв`язку із погіршенням стану її здоров`я , тому з позову можна зробити висновок , що такий обгрунтовується виключно законодавчою зміною прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на наявністю інфляційних процесів в країні. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина згідно виконавчого листа і у відповідності до чинного законодавства - у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину. Повністю заперечує надану інформацію про фото з Фейсбуку ,яку подає суду представник позивача , оскільки вона взагалі не відповідає дійсності і є нічим ішим , як введенням суд в оману щодо фактичних обставин справи. На фото відповідач зображений з сином на відпочинку у м. Приморськ, а не у Туреччині, Києві а не Сингапурі . Є фото у Чехії, але воно зроблене ще у 2015 році , коли сторони перебували у шлюбі .Вважає, що будь-які покликання на фото з Фейсбуку , роздруківку реклами туристичних турів із зазначенням їх вартості як підтвердження того, що відповідач двіччі на рік їздить відпочивати за кордон і витрачає на це значні суми є безпідставними. Заперечує в повному обсязі твердження представника позивача про придбання рухомого та нерухомого майна відповідачем та його батьками. Як вбачається із відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 18.03.2020 року на адвокатський запит, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів , за відповідачем в період 2016-2020 рр. транспортні засоби не зареєстровані та не реєструвались. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2020 року. За матір`ю відповідача [PERSON] числиться лише пай - земельна ділянка площею 0,9729 в с. Великі Гори Яворівського району Львівської області цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства і право власності на вказану земельну ділянку було зареєстроване 08.09.2014 р. , тобто задовго до розлучення сторін по спаві і прийняття рішення судом про стягнення аліментів з відповідача. Відповідно до витягу від 13.03.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за батьком відповідача [PERSON] не числиться жодного нерухомого майна. Відповідач постійно піклується про виховання , утримання свого сина [PERSON] , купував і купує іграшки, одяг, взуття , тощо. Проте, відповідних квитанцій ним не збережено, оскільки ніколи не виникало й думки , що позивач може ставити під сумнів участь його, як батька, в піклуванні про дитину. Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки заявлені позивачкою позовні вимоги стосуються не збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України , а стосуються інфляційних процесів й зміни соціальних стандартів щодо мінімального розміру утримання неповнолітньої дитини. На підставі вище наведенного просила суд відмовити в задоволенні позову(том 1а.с..192-203). 22.05.2020 року від представника відповідача адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. надійшло заперечення на відповідь на відзив , згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Зазначає, що твердження представника позивача про те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку повністю спростовується письмовими доказами , а саме відповіддю старшого державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управлівння Міністрерства юсиції від 08.04.2020 р. на адвокатський запит та розрахунком заборгованості по аліментах від 08.04.2020 р., з яких вбачається, що з відповідача стягуються аліменти на утриманян сина в розмірі 50 % прожитвкового мінімуму на дитину відповідного віку. Повністю і категорично заперечує і спростовує належними та допустимими доказами твердженн представника позивача про те, що на фото, які долучені до відзиву зображений не син сторін по справі, а син сестри відповідача , який з [PERSON] є ровесниками.Вказує, що сину сестри відповідача 13 років, а сину сторін по справі 9 років, тому вони не можуть бути ровесниками і як доказ даної обставини долучає фотографії , де зображені двоюрідні брати, з яких чітко видно , що між ними суттєва різниця у віці. Тому , будь-які заперечення того факту, що [PERSON] три роки 2017-2019 рр. поспіль відвозив свого сина [PERSON] на відпочинок на море. Твердження представника позивача про те, що відповідач не бачить свого сина , не знає розміру його взуття тощо є неправдивими і не підтвердженими жодними доказами. Дитина кожного року відпочиває за кошти відповідача на морі, неодноразово проживала у сімї відповідача в той час , коли члени сімї позивача були на заробітках за кордоном. Повністю заперечує як завідомо неправдиві твердження представника позивача про те, що відповідач може дозволити собі без проблем двіччі на рік поїхати на відпочинок за кордон . Проте, на фото з Фейсбуку , які долучені представником позивача, зображений відповідач на відпочинку на території України.Зазначає, що ні фото з Фейсбуку, ні роздруківка вартості туристичних турів з мережі інтернет не підтверджують суттєве збільшення матеріального стану відповідача, а відтак такі докази не можуть братися судом до уваги. Крім того, як вбачається із даних Головного Центру обробки інформації Державної прикордонної служби у відповіді від 20.03.2020 року відсутня інформація про перетин відповідачем державного кордону України за період з 2016 року по 10.03.2020 року. Абсолютно неправдивими , надуманими і голослівними є твердження представника позивача про те, що відповідачем було придбано транспортний засіб марки Рено Лагуна , яке придбане у 2017-2018 р.р. , адже з відповідді регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 18.03.2020 р. вбачається, що ні за відповідачем , і за його мамою в період 2016-2020 рр. транспортні засоби не зареєстровані та не реєструвались. Заперечує твердження представника позивача про те, що відповідач сплачував одноразово суми у 5000 і 10000 грн. і це є підтвердженням збільшення його доходу. Такі твердження не заслуговують на увагу , бо є по своїй суті всього лише припущеннями і не враховують того факту , що такі перекази відбувалися не щомісячно , а час від часу , в міру отримання доходу самим відповідачем по справі і ними погашалася заборгованість за алімнтами за декілька місяців. Заперечує твердження представника позивача про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно , оскільки ним 25.03.2020 року здійснено переказ аліментів у розмір 4436 грн.. Однак , дані кошти були сплатою аліменів не за один місяць, а за три місяці - січень, лютий, березень 2020 року в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину ідповідного віку. Також заперечує твердження представника позивача, про те, що позивачкою придбано квартиру у м. Калуші за кредитні кошти , які має виплачувати до 2028 року.Адже, якби у позивачки були будь-які кредитні зобовязання , які вона має ніби-то виплачувати до 2028 р , то вона б не придбала у 2020 р. дороговартісне рухоме майно у вигляді транспортного засобу - автомобіль марки Nissan Tiida, середня ринкова ціна якого складає від 167895 тис. грн.. до 202920 тис. грн.. Щодо заперечень стороною позивача доказів зміни майнового стану позивачки в сторону покращення , то такі безпідставні. Письмовими доказами ,які долучені до справи , доведено , що з дня винесення судового рішення про стягнення аліментів , матеріальний стан позивачки покращився на стільки, що вона придбала у власність 17.04.2018 р. нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , а через 2 роки придбала у власність рухоме майно автомобіль марки Nissan Tiida. При цьому жодного доказу покращення матеріального стану відповідача , окрім як голослівних заяв і припущень, стороною позивача суду не надано. Міркування і висновки представника позивача про те, що відповідач не може зареєструвати на себе будь-яке нерухоме майно, бо існує накладений арешт державним виконавцем на все рухоме і нерухоме майно є голослівними, оскільки державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про скасування арешту з усього нерухомого майна боржника та вилучи всі відомості із спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про арешт майна відповідача, оскільки ним , як боржником було повністю погашено заборгованість по сплаті аліментів , яка виникла згідно виконавчого листа по справі № 345/1731/16-ц , виданого 17.06.2016 р. Калуським міськрайонний судом Івано-Франківської області та було повністю сплачено судовий збір. Заперечує міркування представника позивача про те, що у позивачки змінився її майновий стан , оскільки зросли ціни на продукти харчування , одяг, комунальні послуги , ліки, адже позивачки повинна була надати відповідні докази , які б підтверджували сам фак зростання таких витрат позивачки. Звертає увагу суду на те, що документів , з яких можливо було б встановити збільшення витрат на дитину саме у зв`язку з змінами матеріального або сімейного стану , погіршення здоров`я дитини чи отримувача аліментів , до позовної заяви не долучено і в подальшому суду також не надано. Фактично наведені вище міркування сторони позивача стосуються інфляційних процесів й зміни соціальних стандартів щодо мінімального розміру утримання неповнолітньої дитини , що не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник відповідача виявила бажання надати усні пояснення по суті справи. Зокрема, представник відповідача адвокат Кожан-Юрдига О.Я. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не підлягають до задоволення , оскільки заявлені позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні 192 СК України. Відповідач займається вихованням та утриманням сина, їздить з ним щороку відпочивати на море, також дитина ціле літо знаходиться на проживанні у відповідача та у його батьків, оскільки позивачка їздить за кордон на роботу. Фото, які долучені представником позивача ніби то відповідач їздить на дороговартісні відпочинки за кордон, не відповідають дійсності, адже на фото зображено, що відповідач відпочиває з сином на території України. Представником позивача жодним належним доказом не доведено, що у відповідача з дня винесення судового рішення про стягнення аліментів , покращився майновий стан, або погіршився майновий стан у позивача, погіршилось здоров`я дитини чи отримувача аліментів. Ні відповідач , ні його батьки не володіють жодним майном. Крім того, у відповідача погіршився стан здоровя , йому потрібно робити операцію. Позивач обманює суд , що в неї погіршився майновий стан , адже згідно витягів , які долучено до матерів справи , слідує, що нею придбано нерухоме майно -квартиру та рухоме майно- автомобіль. Також обманює, що відповідач працює за кордоном, адже згідно витребуваної судом інформації з прикордонної служби , відповідач жодного разу не перетинав кордон. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за безпідставністю. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача , позов підтримує у повному обсязі та просить суд його задоволити. Суд, вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24.09.2010 року було укладено шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2016р.. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження (том 1 а.с. 6). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.06.2016р з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 600 грн. на утримання сина , до досягнення дитиною повноліття. На даний час дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що не заперечується сторонами. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі, позивач посилалася на те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс, оскільки зросли ціни на продукти харчування, лікування, одяг, постійно дорожчають усі групи товарів для дітей, постійно зростають ціни на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності у зв`язку з чим матеріальний стан позивачки погіршився, при цьому потреби на дитину зросли, відтак збільшилися видатки на проживання, що виключає можливість забезпечувати належне та повноцінне утримання дитини з розміру аліментів, визначеному у рішенні суду від 17.06. 2016 року. Відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, працює за кордоном та має постійний заробіток. Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Позовні вимоги [PERSON] про збільшення аліментів ґрунтуються, зокрема, на погіршенні матеріального стану позивачки. Враховуючи приписи ст.192 СК України суд дійшов переконання, що розмір аліментів призначених у твердій грошовій сумі підлягає збільшенню з огляду на наступне. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2020 року по 30 червня 2020 року становить 1 779 грн 00 к. Частиною другою ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно із ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції закону від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір 30%). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 600 грн до 5 000 грн на дитину щомісячно, посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у твердій грошовій сумі. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені ст.182 СК України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 цієї статті). Суд встановив, що з моменту стягнення аліментів, а саме: з червня 2016 року, у позивачки змінилися обставини, які мають суттєве та істотне значення; син зростає, розвивається, відповідно на його утримання та навчання і розвиток збільшуються витрати, зокрема на придбання продуктів харчування, відповідно одягу та інших речей, необхідних для задоволення потреб. Як вбачається із відповіді В-1 № 21388 від 08.04.2020 року старшого державного виконавця Яворівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції Карпяка А.В. на адвокатський запит (том 2 ас.с.7-10), з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] згідно виконавчого листа № 345/1731/16-ц виданого 17.06.2016 року. З серпня 2018 року аліменти стягуються не у розмірі 600 грн. щомісячно, а у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і в гривневому еквіваленті станом на 18.11.2019 року становить 1059 грн , проте, суд приходить до висновку, що даний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює,земельної ділянки у власності чи користуванні не має, зареєстрований та проживає разом із своїми батьками на території Лозинської сільської ради за дресою [ADDRESS] ,однак власником даного житлового будинку є [PERSON] , не має жодного нерухомого та рухомого майна , проте даний факт не впливає на обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідач позов не визнав,вважає, що аліменти, які він сплачує на утримання сина , є достатніми для утримання сина та відповідають встановленому законом мінімальному розміру аліментів для дитини відповідного віку. В той же час, при визначенні розміру аліментів, окрім потреб дитини та можливості надання допомоги самою матір`ю, суд враховує матеріальний стан відповідача, те що він є фізично здоровою та працездатною особою, доказів, які б свідчили про важке матеріальне становище відповідач не надав, а тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у збільшеному розмірі на утримання сина [PERSON] для його належного матеріального забезпечення. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевірив їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи вимоги ст.ст.180-182, 184, 192 СК України, приймаючи до уваги, що з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість та рівень життя зросли, що потребує більших витрат на утримання дитини, зокрема наявність змін та потреб для забезпечення неповнолітньої дитини, які є необхідними для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів, які стягуються, відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року, задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів з 600 грн до 1800 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд врахував, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховує, що позивачкою не подано доказів про наявність підстав для визначення розміру аліментів саме в сумі 5 000 грн .Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач має змогу платити аліменти у заявленому нею розмірі , так як працює за кодоном, оскільки згідно витребуваної судом інформації з Державної прикордонної служби України , [PERSON] зе період часу з 2016 року по березень 2020 року не перетинав державний кордон України. Також суд звертає увагу, що відповідачем не додано доказів того, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному розмірі, чи доказів того, що стан його здоров`я є незадовільний або існують протипоказання у працевлаштуванні. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що його батько - пенсіонер, з яким він проживає, потребує його постійної матеріальної допомоги, оскільки встановлено, що такий отримує пенсію. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання їх сина. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Виконавчий лист, виданий по справі №345/1731/16-ц в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає відкликанню. Так, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову,тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 1800 грн., що становить 36,00% від ціни позову(1800:5000х100=36,00%), то відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 267,62 грн. (768,40х36,00%=276,62 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved