Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту у сумі 11813,91 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № бн від 22.06.2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зазначає, що свої зобов'язання за договором позивач виконав, надавши кредит, однак відповідачка ухиляється від виконання зобов'язань і заборгованість не погашає, допустила прострочення платежів, у зв'язку з чим станом на 24.12.2013 року утворилася заборгованість у сумі 11813,91 грн., просить стягнути з відповідачки суму заборгованості та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що між позивачем та відповідачкою 22.06.2007р. було укладено лише один кредитний договір № HAR0GA00000017 від 22.06.2007р., за яким відповідачка отримала 12000 доларів США, і надала в іпотеку квартиру [ADDRESS], за іншими кредитами [PERSON] до банку не зверталась, інших грошових коштів у кредит не отримувала. Зазначила, що вимагати повернення споживчих кредитів поза межами позовної давності забороняється, наполягала, що сплив строк, у межах позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права і це є підставою для відмови в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позицію свого представника підтримала. Заслухавши представників позивача і відповідача, відповідачку дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.06.2007р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAR0GA00000017 від 22.06.2007р., за яким відповідач отримала кредит у сумі 12000 доларів США, і надала в іпотеку квартиру [ADDRESS], що підтверджується рішенням Куп`янського міськрайонного суду від 14.06.2012р., яке набуло законної сили./ а.с. 46-47/ [PERSON] надала ПАТ КБ "Приватбанк"22.06.2007р. власноручно підписану заяву, в якій просила банк відкрити рахунок та надати послугу кредитної картки типу [NUMBER], валюта гривня, строк дії 0611, тип кредитного ліміту фінансовий, сума кредитного ліміту 3000,00 грн, базова відсоткова ставка 36% з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії карти. Порядок погашення - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Своїм підписом відповідач погодила, що ця заява разом із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 14, 131). Вказані обставини безумовно є взаємопов'язаними, оскільки в заяві за підписом відповідачки від 22.06.2007р. міститься вказівка про ідентифікацію клієнта - відповідачки - за рахунком/карткою №HAR0GA00000017. У судовому засіданні представник позивача наполягав, що картку та ПІН-код до неї відповідачка отримала у день надання заяви у Куп`янському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», а кредитні кошти були надані шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Заперечуючи проти позову, відповідач та її представник наполягали на тому, що картку та ПІН-код до неї [PERSON] 22.06.2007р. не отримувала і її підпис про це у заяві відсутній, а тому вона не могла скористатись кредитними коштами шляхом зняття їх через банкомат. Як вбачається із службових відміток в заяві від 22.06.2007р. рахунок було відкрито 27.07.2007р., картка [NUMBER]. Згідно із наданою випискою по рахунку вказано, що кредитний ліміт на платіжну карту було встановлено 27.07.2007р. За даними цієї виписки по рахунку грошові кошти були зняті через банкомат № [NUMBER] КБ «Приватбанк», розташований у м.Харкові по вул..Отакара Яроша, 18-Д у відділенні банку, 15.05.2008 року. У судовому засіданні оглянуто оригінал заяви від 22.06.2007р та додатки до неї, надані представником позивача відповідно до ухвали суду про витребування доказів. Згідно з документом без назви, який є додатком до заяви бн від 22.06.2007р., картку та ПІН-код до неї [PERSON] отримала 09.04.2009р. (а.с.132) Відповідачка допитана в судовому засіданні пояснила, що 22.06.2007р. зверталась до ПАТ КБ «Приватбанк» за отримання лише одного кредиту під заставу квартири, який отримала через касу відділення. Під час оформлення кредиту підписувала багато документів, зміст яких вже не пам'ятає. За допомогою карток та банкоматів вона кредитні кошти не отримувала. Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом не приймаються доводи позивача про отримання відповідачем кредиту в момент встановлення кредитного ліміту, оскільки закон прямо пов`язує виникнення кредитного зобов'язання у позичальника з моментом отримання грошових коштів. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором між позивачем та відповідачкою, його істотною умовою є встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Таким чином, випуск та отримання платіжної картки позичальником є істотною умовою цього договору. Суд вважає встановленою, підтвердженою належними доказами і не спростованою в судовому засіданні обставину отримання відповідачкою кредитної картки [NUMBER] та ПІН-коду до неї 09.04.2009р. На підтвердження факту отримання відповідачем платіжної картки та ПІН-коду до неї саме 22.06.2007р позивач не надав суду доказів тому, суд вважає, що факт отримання відповідачкою платіжної картки, ПІН-коду та користування грошовими коштами платіжної картки в установленому законом порядку є не доведеним позивачем. Представником позивача також не було надано доказів введення в дію умов та правил надання банківських послуг, що унеможливлює застосування положень цих умов до правовідносин, що виникли між сторонами у 2007 році. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.7 ч.11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Так як умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Беручи до уваги, що за умовами договору погашення кредиту повинно було здійснюватись позичальником частинами - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Таку позицію визначив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.31 Постанови №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», задля встановлення судового контролю за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З виписки по рахунку вбачається, що після зняття грошових коштів з банкомата 15.05.2008 року жодний платіж на користь банку не надходив, у зв'язку із чим з заборгованість утворилась у червні 2008 року, позивач звернувся до суду з позовом лише в 2014 році. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом та ним не ставиться питання про його поновлення, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed