Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим номером 5366, та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим номером 5366 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 22 300,62 грн. за кредитним договором № 630434828 від 04.07.2016 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк». 06.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області ЗакоркоВ.В. відкрито виконавче провадження № 61732466 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. Позивач вказує, що вчинення оспорюваного виконавчого напису відбулось з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки АТ «Альфа-Банк» не було направлено, а [PERSON] відповідно не було отримано вимоги про погашення заборгованості у розмірі 22 300,62 грн. за кредитним договором № 630434828 від 04.07.2016 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк». Крім того, відповідачем в розпорядження приватного нотаріуса не було надано документів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які б свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором № 630434828 від 04.07.2016 року, за наявності яких можливо було б вчинення виконавчого напису нотаріусом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2020 року вжито заходів забезпечення позву, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 5366 від 12.02.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 08.07.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Альфа Банк», в якому останній посилався на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом у повній відповідності до вимог закону. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2020 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач АТ "Альфа - банк" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав клопотання про розгляд справи без участі банку. (а.с. 82) Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим номером 5366 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 630434828 від 04.07.2016 року за період з 05.07.2019 року по 22.11.2019 року у розмірі 21 650,62 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту -7 015,94 грн.; строкова заборгованість за кредитом - 14 578,88 грн.; строкова заборгованість за комісією та процентами - 55,80 грн. З урахуванням плати за вчинення виконавчого напису, всього з [PERSON] запропоновано стягнути 22 300,62 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. матеріали, на підставі яких приватним нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис. З наданих 02.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. документів, на підставі яких посвідчено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що разом із заявою АТ «Альфа-Банк» від 12.02.2020 року про вчинення виконавчого напису, приватному нотаріусу було надано наступні документи: анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 04.07.2016 року; виписку з рахунку [PERSON] ; копію статуту АТ «Альфа-Банк», виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо АТ «Альфа-Банк», повноваження представника АТ «Альфа-Банк», а також повідомлення про порушення основного зобов?язання, датоване 22.11.2019 року (а.с. 78). Суд окремо звертає увагу на вказане повідомлення про порушення основного зобов?язання, датоване 22.11.2019 року, складене на ім?я [PERSON] , та зазначає, що зазначене повідомлення не підписано уповноваженим представником АТ «Альфа-Банк». Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, який би засвідчував факт направлення боржнику [PERSON] вказаного вище повідомлення, а так само факт отримання останнього [PERSON] . За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. №6-887цс17. Вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшла своє ствердження та обставина, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження належного отримання боржником досудової вимоги про погашення заборгованості. На думку суду, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач був позбавлений можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що матеріали цивільної справи не містять переконливих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачем були надані приватному нотаріусу належні та достатні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, отримання позивачем вимоги відповідача, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved