Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліра-2000" (надалі - відповідач), у якому просив визнати його звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліра-2000" незаконним, поновити позивача на роботі на вказаній посаді, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 06 листопада 2012 року [PERSON] призначений на посаду директора ТОВ "Ліра-2000". 13 січня 2014 року [PERSON] переобрано на посаду директора відповідача рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Ліра-2000", про що 13 січня 2014 року між ТОВ "Ліра-2000" та [PERSON] укладено контракт. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ТОВ "Ліра-2000" з 07 листопада 2014 року зазначено Васильченко-Міхно Г. М., з урахуванням рішення про звільнення [PERSON] з посади директора, оформленого протоколом № 07-05/14 від 07 травня 2014 року. Позивач вважає своє звільнення із займаної посади незаконними та таким, що відбулося з порушенням законодавства про працю, враховуючи, що у день звільнення останньому не була видана трудова книжка та копія наказу про звільнення, що є порушенням ст. 47 КЗпП України. Крім того, зазначив, що не був присутній на загальних зборах учасників ТОВ "Ліра-2000", про своє звільнення не був повідомлений відповідачем. На підставі зазначеного звернувся з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі посилаючись на ту обставину, що повернути позивачеві його трудову книжку є неможливим, адже вся документація, що стосується діяльності ТОВ "Ліра-2000", у тому числі і трудові книжки працівників, після звільнення [PERSON] з займаної посади директора, останнім новому директору ТОВ "Ліра-2000" Васильченко-Міхно Г. М. передані не були. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, наказом № 9 від 06 листопада 2012 року [PERSON] на виконання рішення позачергових Загальних зборів учасників ТОВ "Ліра-2000" від 05 листопада 2012 року (протокол № б/н), приступив до виконання обов'язків директора ТОВ "Ліра-2000" з 06 листопада 2012 року. Протоколом позачергових Загальних зборів учасників ТОВ "Ліра-2000" від 13 січня 2014 року ухвалено переобрати [PERSON] на посаду директора ТОВ "Ліра-2000" шляхом призначення (обрання) на посаду. На підставі зазначеного протоколу між ТОВ "Ліра-2000" та [PERSON] 13 січня 2014 року укладено трудовий контракт строком на один рік (п.7.1). У відповідності до п. 7.3 Трудового контракту від 13 січня 2014 року контракт діє до його припинення або дострокового припинення. Трудові відносини між Працівником та Роботодавцем припиняються датою, яка зазначається у відповідному рішенні загальних зборів учасників. Підставою для звільнення позивача із займаної посади став протокол № 07-05/14 загальних зборів учасників ТОВ "Ліра-2000" від 07 травня 2014 року, яким вирішено звільнити [PERSON] з посади директора ТОВ "Ліра-2000" з 7 травня 2014 року. Позивач стверджує, що про звільнення з посади повідомлений не був, на загальних зборах учасників ТОВ "Ліра-2000" 07 травня 2014 року не був присутнім, що підтверджується відсутністю його підпису у протоколі № 07-05/14. Як пояснив представник позивача, [PERSON] про його звільнення з посади директора стало відомо із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у відповідності до якого керівником ТОВ "Ліра-2000" з 07 листопада 2014 року зазначено Васильченко-Міхно Г. М. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, укладений трудовий контракт між ТОВ "Ліра-2000" та [PERSON] є строковим, а саме у відповідності до п. 7.2 укладений строком на один рік. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу викладені у ст. 40 КЗпП України. Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов передбачені у ст. 41 КЗпП України. Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені контрактом. Представник відповідача у судовому засідання зазначив, що позивач повідомлявся про засідання загальних зборів учасників ТОВ "Ліра-2000" від 07 травня 2014 року, проте доказів на підтвердження цього не надав. Пунктом 18 Постанови Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року встановлено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Так, протокол № 07-05/04 загальних зборів учасників ТОВ "Ліра-2000" від 07 травня 2014 року не містить підстав звільнення позивача з посади директора. Крім того, відповідачем не надано до суду наказу про звільнення, у якому б було зазначено його правову підставу. Варто врахувати, що відповідач не надав до суду доказів, якими б підтвердив факт повідомлення позивача про його звільнення з займаної посади, натомість, продовжував виплачувати останньому заробітну плату. Таким чином, зважаючи на те, що позивач не був повідомлений належним чином про його звільнення з посади директора ТОВ "Ліра-2000", відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження обґрунтування такого звільнення, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося без законних на те підстав. Діяльність судів по розгляду трудових спорів повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Статтею 47 ч.1 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У відповідності до ст. 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п"ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Так, позивач стверджує, і це не заперечується відповідачем, що [PERSON] в день звільнення, тобто 07 травня 2014 року, не було видано трудову книжку. З листів ТОВ "Ліра-2000" № 17-11/14-3 від 17 листопада 2014 року та № 08-12/14-3 від 08 грудня 2014 року, що адресовані [PERSON], відповідач зазначає, що вся документація, яка стосується діяльності Товариства, знаходиться у [PERSON], у тому числі і його трудова книжка. Варто зазначити, що суд не може вважати такі листи належними та допустимими доказами, у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, адже відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження отримання [PERSON] таких листів. Крім того, рішення загальних зборів про звільнення [PERSON] було прийняте 07 травня 2014 року, а дата відповідних листів - 17 листопада 2014 року. Варто зазначити, що новий директор ТОВ "Ліра-2000" не позбавлений права в порядку організації належної роботи юридичної особи розпочинати нову документацію, а тому таке посилання відповідача не може вважатись судом поважним. Таким чином, не видавши працівникові його трудову книжку у день звільнення, відповідачем порушено норми трудового законодавства. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. У відповідності до Довідки №743 від 16 грудня 2014 року, в березні-квітні 2014 року заробітна плата [PERSON] склала 300 000 грн., а середньоденний розмір зарплати [PERSON] в березні-квітні склав 300 000 / (20+21) = 7 317,07 грн. Фактично позивача було звільнено 07 травня 2014 року, проте, представник позивача зазначила, що до жовтня 2014 року [PERSON] отримував заробітну плату. Таким чином, починаючи з 03 листопада 2014 року по день винесення рішення - 22 грудня 2014 року, кількість днів затримки становить 36 днів, а звідси: 36 днів * 7 317,07 грн. = 263 414,52 грн., що підлягає сплаті на користь позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 КЗпП України).

Outcome: approved