Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

06.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Мотивує свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.1998 року, а тому, як власник просить визнати відповідача, колишнього чоловіка її дочки [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Пояснила, що колишній зять не проживає в її квартирі понад один рік, проте з реєстраційного обліку не знятий. Вона вимушена нести за нього додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, позбавлена можливості отримати субсидії. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» (а.с. 21). З письмових матеріалів справи встановлено наступне. Право власності позивачки на квартиру [ADDRESS] підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.11.1998 року посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області (а.с. 5). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 06.10.2017 року, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані окрім позивачки, дочка [PERSON], онуки [PERSON], [PERSON] та зять [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.11.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірваний (а.с. 24). 05.10.2017 року комісією КП ЖЕО, в присутності свідків був складений акт про не проживання, з якого вбачається, що [PERSON], 1978 року народження в квартирі [ADDRESS], не проживає з 2013 року (а.с. 6). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання пояснили, що колишній зять позивачки [PERSON] з 2013 року в її квартирі не проживає та з того часу вони жодного разу його не бачили. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї позивачки, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу між її дочкою та відповідачем. В спірному жилому приміщенні відповідач не проживає понад один рік, що підтверджується актом про не проживання та поясненнями свідків наданими в судовому засіданні. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачці [PERSON], не проживає з 2013 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved