Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у 2009 році вона разом із сім'єю в складі трьох осіб вселилась в квартиру [ADDRESS]. В ньому вони проживають до даного часу, що підтверджується ордером на вселення серії [NUMBER] від 14.08.2014 року, договорами найму житла, актом обстеження житлових умов, реєстраційними даними у паспорті. Із повідомлення виконавчого комітету Новоушицької селищної ради №1427 від 18.10.2014 року слідує, що їй рішенням виконавчого комітету №768 від 30 вересня 2014 року відмовлено у приватизації зазначеної вище квартири через те, що вона не проживає у гуртожитку протягом п'яти років, починаючи з дати реєстрації, про що наголошує Закон . Позивачка повідомляє, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Приватизація житла здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю, про що говорить ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Вона вважає, що в неї є всі підстави для приватизації кімнати №15 в гуртожитку, а саме: відсутність особистого житла, законність її проживання в гуртожитку, проживання в гуртожитку більше 5 років, а відповідач невірно трактує ч.1 статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", а саме, що не з моменту фактичного проживання слід відраховувати право на приватизацію, а з моменту її реєстрації в кімнаті гуртожитку. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Звернув увагу суду на те, що право на приватизацію появилось у [PERSON] з моменту її фактичного проживання 01 вересня 2009 року, оскільки не по її вині, а по вині керівника Новоушицького консервного заводу її не прописували в гуртожитку згідно договору найму житла. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, поклався на думку суду при прийнятті рішення. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, просить справу розглядати в його відсутності. Дослідивши заяву, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази слід вважати позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що Новоушицькою селищною радою видано [PERSON] ордер [NUMBER] від 14.08.2014 року на жилу площу в гуртожитку на право зайняття квартири [ADDRESS]. Ордер позивачці виданий на підставі рішення Новоушицької селищної ради від 26 червня 2014 року №726 "Про надання громадянам у користування квартир у гуртожитку, який знаходиться за вказаною вище адресою". 27 серпня 2014 року [PERSON] звернулась із заявою до відповідача з метою приватизувати зазначену квартиру. Виконком селищної ради 30.09.2014 року відмовив їй і листом №1427 від 13 жовтня 2014 року повідомив про те, що термін її реєстрації в гуртожитку менше 5 років, тому дія ст. 1 ч.1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" на неї не розповсюджується. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Зокрема статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. А згідно частини 1 статті 345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Із показань свідка [PERSON] слідує, що [PERSON] не має власного житла, вона вселилась в гуртожиток з 01 вересня 2009 року з сім'єю. Певний час після вселення проживала в ньому без реєстрації. Їй та членам її сім'ї колишній директор консервного заводу, якому на той час належав гуртожиток, відмовляв в реєстрації в кімнаті гуртожитку. Той факт, що вона проживала в гуртожитку з вересня 2009 року на законних підставах підтверджується договором про надання житлової площі в гуртожитку ВАТ "Новоушицький консервний завод", укладеним її чоловіком [PERSON] 18 серпня 2009 року і переукладений ним 02.02.2010 року з заводом (а.с.7, 8, 13). З акта обстеження житлового приміщення від 25.01.2015 року слідує, що позивачка проживає в гуртожитку з вересня 2009 року по листопад 2014 року разом з сином [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO]. Власного житла вона не має згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 30.03.2015 року. Акт обстеження житла (а.с.9) підтверджує факт її проживання в [ADDRESS] по листопад 2014 року. Статтею 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини 1 статті 2 вказаного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до положень ч.,ч. 1, 3 статті 8 зазначеного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що громадяни, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках і фактично проживають у них, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках. Об'єктами приватизації можуть бути гуртожитки, які перебувають у власності територіальної громади, є об'єктами державної та комунальної власності Саме посилаючтись на цю правову норму відповідач відмовив рішенням від 30.09.2014 року № 768 передати у власність позивачці квартиру №15 шляхом її приватизації. Він посилається на те, що вона зареєстрована в квартирі менше 5 років. В судовому засіданні позивачка довела, що більше п'яти років проживала в гуртожитку на законних підставах, але її не реєстрували в кімнаті гуртожитку в порушення укладеного договору найму житлового приміщення та статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", яка зобов'язує громадянина України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Те, що з вересня 2009 року [PERSON] проживала в гуртожитку, підтверджується і довідкою з дитячого садка "Дзвіночок", який з 01 вересня 2009 року відвідував її син [PERSON] в [ADDRESS]. З аналізу наведених доказів право на проживання в гуртожитку позивачка набула у вересні 2009 року і на час розгляду справи воно існує. Воно породжує інше право позивачки на отримання житлового приміщення у власність (приватизацію житла). Згідно ст. 4 ч.2 зазначеного Закону громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Гуртожиток переданий у власність територіальній громаді 11 липня 2013 року рішенням Новоушицької селищної ради "Про затвердження акту приймання - передачі відомчого житлового фонду..". З цього моменту особи, які підпадають під дію ст. 4 цього Закону, мають право на приватизацію помешкань. У [PERSON] таке право виникло у вересні 2014 року після 5-річного фактичного проживання в гуртожитку. Неможливість через незалежні від жильця причини своєчасно зареєструватись в гуртожитку за місцем проживання не є підставою для відмови цій особі, яка більше п'яти років в ньому проживає і має нереалізовані житлові чеки (довідка №215 від 27.02.2015 року) в здійсненні права на приватизацію кімнати. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 року, а саме згідно ст. 4 цього закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках. Із аналізу досліджених доказів слідує, що дія статті 4 Закону поширюється на позивачку, яка правомірно на підставі письмового договору найму жилого приміщення постійно проживала в кімнаті [ADDRESS]. Крім того, згідно частини 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, паркІв-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Отже, враховуючи вищевказані норми Закону, а також те, що позивачка зареєстрована та проживала у спірній кімнаті довготривалий час (більше п'яти років, а саме з вересня 2009 року), відповідач не мав підстав відмовляти їй у здійсненні її законного права на приватизацію кімнати у гуртожитку, в зв'язку з чим суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за нею право на приватизацію спірної кімнати. Представник відповідача відмовився від вимоги про стягнення судового збору та судових витрат з відповідача і ця відмова прийнята судом.

Outcome: partial