Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

13.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 20 травня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №144, мотивуючи тим, що шлюбні стосунки між ними припинені, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, у відносинах втрачено почуття любові. Від шлюбу сторони мають доку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна немає. Крім того, позивач зазначає, що на теперішній час відповідач [PERSON] з серпня 2013 року проживає з [PERSON] та є вагітною від нього. Вважає примирення неможливим. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, у якій просить справу розглядати за його відсутності. (а.с. 17) Відповідач в судовому засіданні позов визнала, просила суд його задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, надав суду заяву у якій вказав, що визнає батьківство щодо зачатої дитини. (а.с. 20) Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 110 Сімейного кодексу України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно п. 9, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] 20 травня 2006 року був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 20.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №144. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не склалося із-за несумісності характерів та взаємного непорозуміння. Сторони не проживають однією сім'єю з серпня 2013 року. Спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна, що є їхньою сумісною власністю немає. Подальше подружнє життя та збереження шлюбу не можливе. В судовому засіданні [PERSON], пояснив, що визнає себе батьком зачатої дитини. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також з огляду на те, що відповідач позов визнала, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved