Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.04.2013р. відповідачка [PERSON]»ян позичила від позивачки [PERSON] у борг 1.500,00 доларів США, про що видала боргову розписку. Гроші були позиченні на чотири місяці під умовою, що борг має бути повернутий з відсотками в розмірі 10% щомісячно, проте відповідачка зазначених коштів у встановлений період не повернула, добровільно сплатити борг та відсотки не бажає. Посилаючись на зазначене, що у встановлений договором строк відповідачка отримані грошові кошти та відсотки не повернула, позивачка просить стягнути з неї у судовому порядку на її користь 1.500,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 26.10.2015р. становить 33.855,00 грн. у рахунок боргу за договором позики, а також 487,20 грн. судового збору. В судовому засіданні позивачка, яку підтримав і її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задоволити з підстав, наведених в позовній заві. Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленні про місце і час судового засідання в попередньому судовому засіданні 25.12.2015р. в дане судове засідання не з»явились, причину своєї неявки до суду не повідомили, у зв»язку з чим суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, при винесенні рішення суд приймає до уваги заперечення представника відповідачки, дані ним під час засідання від 25.12.2015р. Так, представник відповідачки в судовому засіданні 25.12.2015р. позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, в заперечення вимог вказав, що відповідачка дійсно брала у позивачки гроші у борг, проте їх повністю повернула, зокрема, виплачувала борг частинами. Факт повернення боргу можуть ствердити свідки, які були присутні під час повернення грошей, а відтак, просив у позові відмовити, оскільки наявність у позивачки лише боргової розписки не свідчить про те, що вона не виконала свої зобов»язання. Отже, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, матеріалами справи встановлено, що 05.04.2013р. між сторонами був укладений договір позики, у відповідності до якого позивачка передала у власність відповідачки 1.500,00 доларів США, що стверджено розпискою, підписаною власноручно відповідачкою \\а.с.4\\, і які зобов»язалася вчасно повернути, проте, отримані нею кошти позивачці не повернула. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі і повноваженнями щодо вирішення і кредитних спорів, а відтак суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Так, згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи достовірно встановлено, що 05.04.2013р. між сторонами був укладений договір позики, у відповідності до якого позивачка передала у власність відповідачки 1.500,00 доларів США, що стверджено розпискою, підписаною власноручно відповідачкою \\а.с.4\\. Окрім того, відповідно до вимог ст.ст.1048-1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, зібрані у справі достовірні докази з усією повнотою свідчать про те, що між сторонами було укладено договір позики на загальну суму 1.500,00 доларів, які відповідач, в порушення умов договору позики, позивачу у встановлений строк не повернув, а відтак суд приходить до висновку, що саме відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання. Посилання відповідачки на те, що вона повністю повернула борг і це можуть ствердити свідки, які були присутні під час повернення грошей, наявність у позивачки лише боргової розписки не свідчить про те, що вона не виконала свої зобов»язання, суд не може взяти до уваги, оскільки такі в порушення вимог ст.10,11,60 ЦПК України не доведенні та спростовані наступним. Розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч.2 ст.1047 ЦК України). Розписка або інший документ, якщо вони знаходяться у позикодавця, засвідчують факт отримання грошей або речей позичальником. Зокрема, за загальним правилом на кредитора (позикодавця) покладається обов»язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ- розписку позичальника. У разі неможливості повернення боргового документа позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.3 ст.1049 ЦК України). Факт повернення відповідачкою боргу позивачці не може бути підтверджений і свідченнями свідків, оскільки, укладений між сторонами договір є одностороннім, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, які є недопустимим засобом доказування щодо єдиного факту- одержання певної суми грошей чи певної кількості речей чи одержання їх в меншій кількості. Окрім того гроші, відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України будуть вважатися повернутими позикодавцю з моменту зарахування їх на його банківський рахунок, або вручення їх готівкою з умовою повернення розписки (для фізичної особи), або з моменту зарахування їх на рахунок іншої особи, вказаної позикодавцем. Отже, наявність у позивачки оригіналу боргової розписки від 05.04.2013р. свідчить проте, що борг відповідачкою не погашено, оскільки розписка або інший документ, якщо вони знаходяться у позикодавця, засвідчують факт отримання грошей або речей позичальником, проте на підтверджують виконання позичальником обов»язку повернути позику. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, у визначений термін відповідачем грошові кошти не були повернуті позивачу, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні та належно обґрунтовані, а заперечення відповідачки належним чином не обгрунтованні та достовірними доказами не підтвердженні, зокрема, вона суду не надала достовірних доказів, що вона зарахувала їх на банківський рахунок позивачки, або вручила їх позивачці готівкою з умовою повернення розписки (яка знаходиться саме у позивачки), або з моменту зарахування їх на рахунок іншої особи, вказаної позикодавцем, а відтак підлягають до повного задоволення. При цьому, аналіз матеріалів справи свідчить проте, що волевиявлення сторін в момент укладення договору позики було вільним, відповідало їх внутрішній волі, зміст даного договору не суперечить вимогам ЦК та іншим актам цивільного законодавства, був укладений за вільною згодою сторін. Окрім того, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Крім цього, суд вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідачки пропорційно, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються відповідачеві. Зокрема, з матеріалів справи вбачається \\а.с.1\\, що звертаючись до суду з даним позовом позивач сплатив 487,20 грн. судового збору, а відтак, на підставі наведеного суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 487,20 грн. у відшкодування його витрат на судовий збір. Відповідно до вимог ст.ст.23,611,1046,1048-1050 ЦК України та

Outcome: approved