Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, свої вимоги мотивувавши тим, що В жовтні 2011 р. позивач познайомилась із [PERSON], який попросив у неї допомогти із оформленням кредиту для сплати в нього були борги, які потрібно було віддати. На той час відповідач не працював і отримав в фінансових установах відмови. Оскільки на той час позивач офіційно працювала, [PERSON] запропонував їй оформити кредит, який він буде виплачувати, а також створити за ці грошові кошти приватний бізнес. В листопаді - грудні 2011 року позивач уклала наступні кредитні договори на загальну суму 70 540, 46 грн.: В ПАТ " Всеукраїнський банк розвитку " 15 грудня 2011 року на суму 19 900 грн.; В ПАТ " ВТБ банк " 24 грудня 2011 року на суму 20 000 грн.; В ПАТ " Платинум банк " 29 грудня 2011 року на суму 7 923, 50 грн.; В ТОВ " Фінансова компанія " Центр фінансових рішень " 18 листопада 2011 року на суму 22 716,96 грн.. Віддавши відповідачу грошові кошти позивач чекала на їх повернення та сплату по рахункам, однак [PERSON] виявився шахраєм, про що було подано відповідну заяву до правоохоронних органів, розгляд якої через її необізнаність в кримінальному процесуальному законодавстві завершився відмовою в порушенні кримінальної справи. У жовтні 2012 року відповідач написав розписку про отримання ним грошових коштів у сумі 54 000 грн., фактичного визнання свого боргу, зобов'язавшись повертати щомісячно суму в розмірі 4 500 грн. до 16 числа, при цьому 1 - й платіж означений 16 листопада 2012 року. У обумовлений договором строк до 16 листопада 2013 року відповідач грошові кошти в сумі 54 000 грн. не повернув. Договором позики ( розпискою ) встановлений інший розмір процентів : " У випадку простроченого платежу беру зобов'язання щомісяця сплачувати десять відсотків від загальної суми боргу ". Відповідач свої зобов'язання не виконав, а тому позивач просить сплатити додатково 10 % ( відсотків ) щомісячно від загальної суми боргу. За період з 16 листопада 2012 року до 18 серпня 2015 року було прострочено по сплаті за 34 місяці на загальну суму 183 600 грн. ( 10 % за 1 місяць = 5 400 грн.) Відповідно до наданого в додатку розрахунку - індекс інфляції за весь час за прострочені платежі складає - 115 301, 70 грн. У зв"язку з цим, згідно останніх уточнених позовних вимог ( а. с. 126 ) позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики - 54 000 грн., нараховані проценти - 183 600 грн., індекс інфляції - 115 301 грн. 70 коп., а всього у загальній сумі 352 901 грн. 70 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю від 30 липня 2015 року ( а. с. 5 ) [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , [PERSON] [INFO], з 03 лютого 2009 року, зареєстрований в [ADDRESS] ( а. с. 116 ) Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до п. 99 « Правил надання послуг поштового зв'язку » , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою « Судова повістка », рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом ( свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо ), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що у жовтні 2012 року відповідач написав розписку про отримання ним грошових коштів у сумі 54 000 грн., фактичного визнання свого боргу, зобов'язавшись повертати щомісячно суму в розмірі 4 500 грн. до 16 числа, при цьому 1 - й платіж означений 16 листопада 2012 року. У обумовлений договором строк до 16 листопада 2013 року відповідач грошові кошти в сумі 54 000 грн. не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума основного боргу, що становить 54 000 грн., відсотки за користуванням коштами з розрахунку 4 500 * 12 міс = 64 800 грн. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.509 ЦК України, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідач грошової суми не повернув, нараховану пеню не сплатив Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ст. 360 - 7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Крім цього, статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 625 ЦК України зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно з вимогами ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином суд вважає за необхідне зменшити індекс інфляції до 32, 152 грн. 50 коп. та стягнути 3 % річних у сумі 4 456 грн. 11 коп. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в наведеній частині вимог є обґрунтований і може бути задоволений на підставі ст. ст. 509, 526, 1046, 1049 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 937 гривень 40 копійок. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України і

Outcome: partial