Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

05 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказав, що 04 червня 1999 року між ним та [PERSON] було укладено на товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким він став власником будинковолодіння [ADDRESS] Вказаний договір було укладено на Полтавській регіональній біржі нерухомості, право власності на будинок було зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір не посвідчувався. [PERSON] просить суд постановити рішення, яким визнати дійсним право власності на будинковолодіння [ADDRESS] придбаного відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 червня 1999 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості». Ухвалою суду від 18.01.2018 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] придбав у [PERSON] будинковолодіння [ADDRESS] Полтавської області (договір купівлі-продажу від 04.06.1999 р., а.с.4). Вказане будинковолодіння складається з житлового будинку А-2, підвалу а1, прибудови а, навісу б, сараю-літньої кухні Б, навісу б1, убиральні В, господарських споруд № 1-9. Вказане будинковолодіння зареєстроване на Лубенському міжміському бюро технічної інвентарізації в Реєстровій книзі 49 за № 173 (а.с.4). Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] передала у власність [PERSON] спірне будинковолодіння, а останній сплатив їй обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Біржі нерухомості «Полтавська регіональна біржа нерухомості» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1999 році. Тому на підставі ст.220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В ході судового розгляду встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю було передано гроші за будинок, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач, [PERSON] набув право власності на будинковолодіння № [ADDRESS] за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved