Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Прокурор Тячівського району звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі ДП «Закарпатського обласного управління лісогосподарських агропромислових господарств» до [PERSON] селищної ради, [PERSON] де третя особа державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, управління Держземагенства в Тячівському районі\~ Закарпатської області про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на землю. В позовній заяві зазначив, що до прокуратури району надійшли матеріали перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області щодо законності передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки [PERSON] селищною радою. За результатами розгляду матеріалів встановлено, що рішенням 21 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 534 від 03.11.2009 р. затверджено матеріали вибору та обстеження земельної ділянки та надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки гр. [PERSON], мешк. с. Бедевля, вул. Миру, 24, в смт. Буштино по вул. Головоній, б/н, площею 0,12 га для ведення садівництва. Рішенням 22 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 569 від 18.12.2009 р. затверджено проект відведення, щодо передачі у власність земельної ділянки гр. [PERSON], мешк.с. Бедевля, вул. Миру, 24, в смт. Буштино по вул. Головоній, б/н площею 0,12 га для ведення садівництва та передано у власність вказану земельну ділянку. На підставі вказаного рішення [PERSON] виготовила державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 869567 від 21.05.2010 року, кадастровий номер якої №2124455300:02:001:0036 площею 0,12 га для ведення садівництва. Вивченням матеріалів державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області та проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в смт. Буштино, по вул. Головоній, б/н , для ведення садівництва встановлено, що вказані рішення та державний акт на право власності на землю суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню з наступних підстав. Встановлено, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісового фонду, відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована в кварталі 35/19 Тереблянського лісництва та перебуває в постійному користуванні філії «Тячівське лісове агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Станом на час прийняття оскаржуваного рішення з постійного користування не вилучалась, жодних погоджень на її вилучення лісогосподарське господарство не надавало. Вказане підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, розробленими та затвердженими в 2004 році при проведенні базового лісовпорядкування. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико--культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісовог о господарства. Статтею 21 ЗК України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до ст ст. 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність. При цьому, згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Водночас у ч. 2 ст. 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є обєктом земельних правовідносин, то субєктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб. Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний звязок їх використання із лісокористуванням. Пунктом 13 ст. 46 ЛК України визначено, що планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням. Стаття 51 ЛК України визначає, що паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники. Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України визначено, що передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними належить до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері лісових відносин. Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень "Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до п. 5 ст. 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного обєкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства обєкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обовязковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Згідно з нормами статей 181 - 184, 202 - 204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які грунтуються на підставі землевпорядної документації. Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово- картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Аналогічна позиція висвітлена у постанові судової палати у Цивільних справах Верховного суду України у справі №6-212цс14 від 24 грудня 2014 року де судом зроблено правовий висновок про порядок використання земель лісового фонду. Однак, у ході вивчення матеріалів встановлено, що при прийнятті рішення 21 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 534 від 03.11.2009 та рішення 22 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 569 від 18.12.2009 допущені грубі порушення вимог вищенаведеного законодавства, оскільки [PERSON] селищна рада у даному випадку вийшла за межі власних повноважень. Також, підтвердженням незаконності оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку є негативні висновки державної інспекції сільського господарства від 21.05.2014 року. Статтею 19 Конституції України передбачено; що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До прийняття рішення та видачі державного акту земельна ділянка перебувала у державній власності. [PERSON] селищна рада не була наділена чинним законодавством повноваженнями щодо розпорядження нею. В той же час, земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству, що дає підстави для предявлення вимог про витребування її із чужого незаконного володіння. Така ж позиція висвітлена в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними Верховного Суду України від 24.11.2008 р. Зважаючи на викладене та враховуючи субєктний склад учасників спору, справа за цим позовом повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства. Наведені порушення чинного законодавства, які свідчать про незаконність набуття [PERSON] земельної ділянки, ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» встановлено в жовтні 2014 року в ході проведення перевірки з цих питань, у тому числі Державною інспекцією сільського господарства (лист Філії «Тячів ЛАГ» від 27.10.2014 №154/1 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.05.2014 р.), що підтверджується доданими до позовної заяви документами. Зважаючи на це, встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності не порушено. З огляду на вищенаведене, рішення 22 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 569 від 18.12.2009 р., рішення 21 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради №534 від 03.11.2009 р. та державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 869567 підлягають скасуванню як незаконні та прийняті всупереч вимогам Земельного та Лісового кодексів. Тому просять суд визнати недійсним рішення 21 сесії 5 скликання [PERSON] селищної рад № 534 від 03.11.2009 року «Про затвердження матеріалів вибору та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки»; визнати недійсним рішення 22 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 569 від 18.12.2009 року «Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки у приватну власність»; визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 869567 від 21.05.2010 року, кадастровий номер якої № 2124455300:02:001:0036 площею 0,12 га для ведення садівництва, виданого [PERSON]; скасувати реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 869567 від 21.05.2010 року, кадастровий номер якої № 2124455300:02:001:0036 площею 0,12 га для ведення садівництва, виданого [PERSON]; вилучити від [PERSON] земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га в смт. Буштино, по вул.. Головній, б/н, кадастровий номер якої № 2124455300:02:001:0036, вартістю 36792 грн. Представник відповідача [PERSON] селищної ради надав суду письмові заперечення відносно позову в яких зананчено, що спірна земельна ділянка по вул. Головна, б/н, площею 0,12 га, до передачі у власність [PERSON] перебувала у землях запасу [PERSON] селищної ради про, що свідчать матеріали проекту встановленоі нової межі (зміни) населеного пункту смт. Буштино [PERSON] селищної раді Тячівського району Закарпатської області та рішення Закарпатської обласної раді від 23 січня 2003 року № 154. В вказаному документі відсутня інформація, що згадана земельна ділянка надана у користування згаданому лісогосподарському підприємству, на відміну від інших землекористувачів. Тобто, з 23 січня 2003 року у відповідності до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України [PERSON] селищна рада набула право розпоряджатися спірною земельною ділянкою. 19 травня 2014 року надіслала лист Філії «Тячів ЛАГ» ДП «ЗОУЛАГ» з проханням надати інформацію: «1. Про дату отримання у користування та/або внесення до матеріалів лісовпорядкування земельних ділянок (лісових площ) в межах населеного пункту Буштино, квартал 35 виділ 19 та виділ 16; На підставі яких документів отримано у користування та/або внесено до матеріалів лісовпорядкування земельні ділянки (лісові площі) в межах населеного пункту Буштино, квартал 35 виділ 19 та виділ 16. Та надати копію підтверджуючих документів». Вказаний інформаційний запит також був проігнорований. Відповідь на згаданий запит [PERSON] селищна рада до цього часу так не отримала. В заяві позивач вказує на те, що «спірна земельна ділянка земельною лісовою ділянкою лісового фонду, відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована в кварталі 35/19 Тереблянського лісництва та перебуває у постійному користуванні філії «Тячівське лісове агропромислове господарство» ДП «ЗОУЛАГ». Вказане підтверджується планово-картографічними матеріалам лісовпорядкування, розробленими та затвердженими в 2004 році при проведенні базового лісовпорядкування.» Проте, у відповідності до статті 94 Лісового кодексу України (надалі - ЛКТ у редакції, яка діяла на момент, так званого «розроблення та затвердження вказаних матеріалів, вони повинні затверджуватися державними органах: лісового господарства за погодженням з місцевими Радами народних депутатів та органами охорони навколишнього природного середовища. Такі, матеріали не погоджувалися [PERSON] селищною радою, окрім цього, у матеріалах справи відсутні докази такого затвердження інших вповноваженими органами, що передбачені вищеперерахованими статтями. Вищезазначене, підтверджується листом Управління Держземагенства Тячівському районі Закарпатської області від 14.05.2015 року № 18-708-0.3-3830/2-15. Згідно частини другої статті 5 Лісового кодексу України віднесеної земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Правові засади віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення визначаються насамперед статтею 20 ЗК України, яка вказує на те, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Загальний підхід, передбачений земельним законодавством, полягає у тому, що віднесення до тієї чи іншої категорії чи зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за рішенням уповноваженого органу про відведення земельної ділянки згідно з проектом відведення (статті 118, 123, 124, ст. 50 Закону України «Про землеустрій»). Відповідно до частин другої статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженням у межах населених пунктів (парками, садами, скверами, бульварами, тощо), які не віднесені до категорії лісів, а також окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках, оскільки вони згідно статті 4 ЛК України не належать до Лісового фонду України. Отже , землі під ними належать до земель інших категорій земельного фонду України, а відносини в галузі їх використання та охорони регулюються відповідними нормами земельного законодавства, які визначають правовий режим земель того чи іншого призначення. Неможливо не згадати про те, що позивач до позовної заяви додає лист Управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області № 10- 708-0.6-1589/2-15 від 26.02.2015 року, який містить інформацію про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки «за умови, що вказані земельні ділянки могли б бути віднесені до земель рекреаційного призначення», правовий режим, яких суттєво відрізняється від земель лісогосподарського призначення. Враховуючи те, що матеріалах справи відсутні докази того, що спірна земельна ділянка віднесена, рішенням [PERSON] селищної ради чи іншого уповноваженого органу, до земель лісогосподарського призначення вважати її такою не має можливості. Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. При цьому, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності регулюється статтею 118, 123 ЗКУ. [PERSON] селищною радою не приймалися рішення щодо відведення спірної земельної ділянки у користування вищезгаданому лісогосподарському підприємству. Докази, які б підтверджували законність отримання ним цієї території відсутні, також, в позовній заяві. А отже, спірна земельна ділянка раніше не надавалася Філії «Тячів ЛАГ» ДП «ЗОУЛАГ», тому вважати її такою, що перебуває у користуванні цього підприємства не має можливості. Варто також, зауважити про те, що у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісого законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Для зясування належності певної земельної ділянки до категорії земель лісогосподарського призначення використовуються здебільшого Державного земельного кадастру. Згідно з нормами статей 181 - 184, 202 - 204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані держави: земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правої режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників земель землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. При цьому, статистичний облік кількості земель вівся (на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 66-зем, 2-зем) затвердженої наказом Держкомстату України № 377 від 05.11.1998 р., яка розроблена відповідно до Положення про порядок ведення державні земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.01.93 № 15 "Про порядок ведення державного земельного кадастру", в часі кількісного обліку земель. Згідно даної державної статистичної звітності у формі 6-зем за «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислс господарств» (попередня назва «Головне державне СЛА підприємство «Зарпатагроліс»») чи його Філією «Тячів ЛАГ» (бувша назва «Філія «Тячівдержспецлісгосп»») земельні ділянки за період з 2003 по 2015 роки обліковувалися земельні ділянки в межах населеного пункту Буштино обліковуються. Вказане, підтверджується листом Управління Держземагенства Тячівському районі Закарпатської області від 14.05.2015 року № 18-705- 3830/2-15, який наданий на запит [PERSON] селищної ради від 08 травня 1 року № 145/02-31 та Довідкою [PERSON] селищної ради від 28 травня 1 року № 1636. Окрім вищеперерахованого, просять прийняти до уваги той факт відповідно до інформації, що міститься у [PERSON] селищній раді, «Тячівдержспецлісгосп» головного державного СЛА підприємства «Зарпатагроліс» (сьогодні «Філія «Тячів ЛАГ» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств»») проінформувала вказаний орган місцевого самоврядування про занесення до матеріалів лісовпорядкування спірної земельної ділянки лише в 2012 році. При цьому до 35 кварталу занесли також земельну ділянку (виділ 16), яка знаходиться в промисловій зоні населеного пункту Буштино, на якій розміщено нерухоме майно, що перебуває у власності субєктів господарської діяльності. Тому , задовольнивши даний позов створиться прецедент для захоплення нових населеного пункту Буштино площею 3,1 га, які в майбутньому нададуть можливості для розвитку їх територіальної громади (за рахунок сплати орендної плати, викупу земельної ділянки, створення робочих місць, тощо). Тому просять суд в задоволенні позову прокурора Тячівського району в інтересах держави в особі ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових підприємств» до [PERSON] селищної ради, [PERSON], де треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, Управління Держземагенства в Тячівському районі Закарпатської області про визнання недійсним скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити повністю. Прокурор прокуратури Тячівського району в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, посилаючись обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради на подальший розгляд справи не зявився а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Представник третьої особи державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Представник третьої особи управління Держземагенства в Тячівському районі\~ Закарпатської області в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності Заслухавши думку прокурора та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням 21 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 534 від 03.11.2009 р. затверджено матеріали вибору та обстеження земельної ділянки та надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки гр. [PERSON], мешк. с. Бедевля, вул. Миру, 24, в смт. Буштино по вул. Головоній, б/н, площею 0,12 га для ведення садівництва Рішенням 22 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради № 569 від 18.12.2009 р. затверджено проект відведення, щодо передачі у власність земельної ділянки гр. [PERSON], мешк.с. Бедевля, вул. Миру, 24, в смт. Буштино по вул. Головоній, б/н площею 0,12 га для ведення садівництва та передано у власність вказану земельну ділянку. На підставі вказаного рішення [PERSON] виготовила державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 869567 від 21.05.2010 року, кадастровий номер якої №2124455300:02:001:0036 площею 0,12 га для ведення садівництва. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 травня 2014 року, проведеною державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісового фонду, відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована в кварталі 35/19 Тереблянського лісництва та перебуває в постійному користуванні філії «Тячівське лісове агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» на підставі планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Дана земельна ділянка вкрита лісом. Відсутні дані щодо її вилучення з лісогосподарського підпорядкування і включення до земель запасу [PERSON] селищної ради. При цього згідно наданих позивачем інвентаризаційних та картографічних документів спірна земельна ділянка розташована в межах [PERSON] сільської ради, відноситься до земель лісогосподарського призначення і обліковується кварталі 35\\19 Тереблянського лісництва філії Тячівське лісове агропромислове господарство» ДП »Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств ». Разом з цим, згідно до листа начальника Управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області від 14.05.2015 року № 18-708-0.3-3830/2-15 у звязку з тим, що у 2006 році Львівською лісовпорядною експедицією проведене базове лісовпорядкування і матеріали лісовпорядкування не погоджені з органами місцевого самоврядування , органами виконавчої влади та не затверджені, то управління не може надати площі земельних ділянок, які обліковувалися згідно державної статистичної звітності по формі 6-зем, за ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» чи його філією « Тячів ЛАГ»(бувший «Тячівдержспецлісгосп») за період з 2004 року по 2015 рік в межах населеного пункту Буштино. А відповідно до довідки [PERSON] селищної ради від 28 травня 2015 року за № 1636 відповідно до інформації, яка міститься в [PERSON] селищній раді ,згідно державної статистичної звітності обліку кількості земель у формі 6-зем « Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі,землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» в межах населеного пункту Буштино за ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств»( попередня назва Головне державне СЛА підприємство « Закарпатагроліс» чи його філією « Тячів ЛАГ»(бувший «Тячівдержспецлісгосп») земельні ділянки за період 2003 по 2015 роки не обліковувалися. Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. А за змістом ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин сторін, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України). Згідно зі ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до ст.ст. 56,57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є обєктом земельних правовідносин, то субєктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України). Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний звязок їх використання із лісокористуванням. Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України). Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (ч.2 ст.49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (ст. 51 ЛК України). Згідно зі ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної\~\~ Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Згідно із ч.2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. За ст. 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного обєкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства обєкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обовязковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Згідно з нормами\~статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово картографічних\~\~\~\~\~\~ лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Ураховуючи наведене, суд вважає, що надані позивачем картографічні документи свідчать про те, що спірна земельна ділянка розташована в межах [PERSON] сільської ради, відноситься до земель лісогосподарського призначення і обліковується кварталі 35\\19 Тереблянського лісництва філії Тячівське лісове агропромислове господарство» ДП »Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Заперечення з цього приводу відповідачів не спростовує вищевказані доводи позивача і може свідчити тільки про відсутність у них певної інформації, а не про відсутність даних, на які посилається позивач. При цьому відповідачами також не надано жодних даних ,які б вказували на те, що до передачі у приватну власність спірна земельна ділянка перебувала у правомірному постійному користуванні відповідачки [PERSON] Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є підставним і в судовому засіданні доведений, а тому його слід задоволити, визнати недійсним оскаржуване рішення відповідача і виданий на їх підставі державний акт на право приватної власності на землю, а також скасувати його реєстрацію. В решті позову, а саме щодо позовної вимоги щодо вилучення земельної ділянки, слід відмовити, оскільки та необґрунтована та в судовому засіданні належним чином не доведена. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача [PERSON] селищну раду.

Outcome: partial