Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

01 листопада 2021 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства "Науково - технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07 грудня 2015 року його було прийнято на посаду інженера до ДП «НТЦ КПРВ». 24 вересня 2021 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена при звільнені, заробітна плата у розмірі 50427,94 грн. Виданим наказом була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 13 календарних днів. В день звільнення 24.09.2021 року відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Оскільки право позивача є порушеним, він вирішив звернутися із позовом до суду для захисту порушеного права. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивачу, відповідно до вимог ЦПК, в приміщенні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було вручено копію ухвали про відкриття провадження. Відповідно до вимог ЦПК України, представнику відповідача ДП «НТЦ КПРВ» було вручено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло. Відзив на позов відповідач не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії трудової книжки позивача [PERSON] дійсно з 07 грудня 2015 року знаходився у трудових відносинах з ДП «НТЦ КПРВ» та, на підставі наказу №77-к/тр від 24 вересня 2021 року, був звільнений 24.09.2021 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України. /а.с.4-5/ Наказом №77-к/тр від 24.09.2021 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням та визначено провести бухгалтерії повний розрахунок [PERSON] та виплатити йому компенсацію за дні невикористаної відпустки тривалістю 13 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. /а.с.9/ З довідки № 03-01/354 від 18.10.2021 року, виданої Державним підприємством «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання» вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем на момент звільнення 24.09.2021 року становить 93962,89 грн. В графі за вересень 2021 року зазначена сума 50427,94 грн.; у тому числі компенсація за невикористану відпустку 4995,51 грн. і вихідна допомога - 35696,88 грн. (а.с.6). Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, а саме: - основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Проаналізувавши зазначену норму, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Вищевикладена позиція не суперечить правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі №808/858/16. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки з ним не проведений розрахунок по заробітній платі. Із наданої позивачем довідки №03-01/354 від 18.10.2021 року /а.с.6/ вбачається, що заборгованість станом на 24.09.2021 року становить 93962,89 грн. Однак, позивач просить стягнути з відповідача 50427,94 грн. в якості заборгованості по заробітній платі та 4995,51 грн. в якості компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі під час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 55423 грн. 45 коп. (50427,94 грн. заборгованості по заробітній платі та 4995,51 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку), як просить позивач у своєму позові. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved