Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

13.04.2020 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В заяві зазначила, що [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області померла її баба - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на належну згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 032541, виданого 01.03.2001 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,99 га, розташовану на території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] залишила заповіт, згідно якого вона заповіла все своє майно, що на день смерті належатиме їй і на яке вона за законом матиме право - [PERSON] . Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем залишилась заявник [PERSON] , оскільки вона проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , та з заявою про прийняття спадщини не зверталась. На виконання вимог закону вона звернулась до завідувача Другої Вознесенської - в.о. Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Онищенко Л.В. з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Ознайомившись з документами, нотаріус вказала, що заявник дійсно є спадкоємцем за заповітом, однак пропустила строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендувала звернутися до суду. В зв`язку з тим, що вона не може оформити право на спадкове майно без встановлення в судовому порядку факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем, вона звернулася з вказаною заявою до суду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності за участю представника [PERSON] , позовні вимоги підтримує повністю. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю. Суду пояснила, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] в період часу з 2008 року по день своєї смерті, тобто до [INFO] постійно проживала без реєстрації разом з онукою заявником [PERSON] .. Увесь цей час вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, [PERSON] доглядала за нею та провела її поховання. Представник заінтересованої особи Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не прибув, але до суду надав заяву, в якій просив суд розглядати справу без участі представника сільської ради та щодо задоволення заяви не заперечує. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] та свідок [PERSON] пояснили, що дійсно померла [PERSON] в період часу з 2008 року по день смерті проживала разом з онукою [PERSON] в [ADDRESS] , вели спільне господарство, онука доглядала за своєю бабусею та провела її поховання. Суд заслухавши представника заявника [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON] , смерть якої була зареєстрована 06.12.2016 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 111 /а.с. 12/. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на належну згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 032541, виданого 01.03.2001 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,99 га, розташовану на території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (а.с.21). За життя [PERSON] залишила заповіт посвідчений Озимук К.Р. секретарем Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області 05 серпня 2009 року за реєстровим № 51, згідно якого вона заповіла все своє майно, що на день смерті належатиме їй і на яке вона за законом матиме право - [PERSON] (а.с. 14). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 60365018 від 29.05.2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] нотаріусом не заводилась. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем залишилась заявник [PERSON] , оскільки вона проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , та з заявою про прийняття спадщини не зверталась. На виконання вимог закону вона звернулась до завідувача Другої Вознесенської - в.о. Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Онищенко Л.В. з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину законом. Ознайомившись з документами, нотаріус вказала, що заявник дійсно є спадкоємцем за заповітом, однак пропустила строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендувала звернутися до суду, що підтверджується листом нотаріуса "Довідка - роз`яснення" (а.с. 11). Заявник [PERSON] просить встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, на час відкриття спадщини, а саме [INFO] . Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Факт постійного проживання заявника [PERSON] з її покійною бабою [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: - Відповідно до акту від 18.03.2020 року, складеного за участю [PERSON] , секретаря та депутата Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Улусяна В.В. і Кицика О.Є., за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у смт. Веселинове, в період часу з 2008 року по день своєї смерті, тобто [INFO] постійно проживала без реєстрації із онукою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Увесь цей час разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а [PERSON] доглядала за своєю бабою та провела її поховання (а.с. 20). - показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили факт спільного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] з її покійною бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі наданих та досліджених у судовому засіданні доказів та, враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 11-13, 19, 77-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, суд

Outcome: approved