Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 212535 грн. В обґрунтування вказав, він перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на посаді прохідника Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" (надалі - ПрАТ "Суха Балка"). 13.12.1999 року . близько 10:30 год. Знаходячись у дільниці №17 гірничо-капітальтних робіт, а саме у камері депо електровозів та вагонів горизонту 1100 м. внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження - «проникаюче поранення рогівки увеїт правого ока». Висновком МСЕК від 23.03.2000 року вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, встановлено третю групу інвалідності, з переоглядом. 06.06.2001 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку травмою правого ока, з переоглядом, встановлено третю групу інвалідності. 26.04.2002 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, з переоглядом, група інвалідності не визначена. 14.04.2004 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково, група інвалідності не визначена. 03.04.2000 року позивач був звільнений з підприємства згідно п. 1 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач в наслідок травми відчув сильний фізичний біль, та в подальшому неодноразово проходив курси лікування, які не давали належного терапевтичного результату та мали скороминучий ефект, незважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми завдають позивачу фізичні страждання, дискомфорт і по нині, зокрема, його турбує значне зниження зору правого ока, яке проявляється в розмитості та двоїнні предметів, що негативно позначається на розбірливості при читанні, викликає труднощі при написанні слів, пересуванні у просторі, оскільки позивачу. складно відрізняти контури оточуючих предметів. Крім того, наслідком трудового каліцтва стало суттєве зниження життєвої активності позивача, зменшення можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, втрата можливості в достатній мірі реалізовувати и свої звички та бажання, систематичні курси лікування характеризуються нераціональним витрачанням часу, який би позивач міг витратити на свій професійний, духовний розвиток, на увагу своїм рідним та близьким. 05 жовтня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами, зокрема висновком фахівця. Позивач частково втратив здібність до професійної діяльності, але він не втратив здібності до самообслуговування, не потребує постійного стороннього догляду чи допомоги, зміни житлових умов тощо. Це вказує на те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, так як, профзахворювання не призвело до таких тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 212535 грн. не підлягають задоволенню. Судові витрати покласти на позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] з 07.04.1997 року по 04.04.2003 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на дільниці №17 прохідником Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 16-30). Згідно акту №29 про нещасний випадок на виробництві, що стався 13.12.1999 року, складеного на підприємстві ВАТ «Суха Балка», дільниця №17 гірничо-капітальних робіт, проведено розслідування нещасного випадку що стався на виробництві з [PERSON] . Відповідно до п. 6.1 вказаного акту, видом події визначено - дія предметів та деталей, що рухаються, розлітаються. Також, вказано, що причиною нещасного випадку, є невикористання засобів індивідуального захисту ( при їх наявності), порушення виробничої дисципліни. Згідно п. 9 вказаного акту - медичний висновок про діагноз ушкодження здоровя - «проникаюче поранення рогівки увеїт правого ока». Комісія встановила, що особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування є: [PERSON] - проходчик, п.1.11 «Інструкції з охорони праці для проходчика», п. 3.1д «Правил внутрішнього трудового розпорядку» - [PERSON] - гірничий майстер, параграф 16 «ЄПБ при розробці ---», п. 2.2. «Посадової інструкції гірничого майстра», п. 4.16 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» (а.с.13-15). Висновком МСЕК від 23.03.2000 року позивачу вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, встановлено третю групу інвалідності, з переоглядом. 06.06.2001 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку травмою правого ока, з переоглядом, встановлено третю групу інвалідності. 26.04.2002 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, з переоглядом, група інвалідності не визначена. 14.04.2004 року висновком МСЕК позивачу повторно було встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково, група інвалідності не визначена. (а.с.9-12 ). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходить із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності 23.03.2000 року, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Виходячи з наведених вимог закону, суд вважає позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 5% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває зниження зору правого ока, яке проявляється в розмитості та двоїнні предметів, що негативно позначається на розбірливості при читанні, викликає труднощі при написанні слів, пересуванні в просторі, оскільки позивачу складно відрізняти контури оточуючих предметів. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку з отриманою травмою на виробництві і призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує ступінь втрати працездатності позивача, який встановлено безстроково, а також глибину фізичних та моральних страждань позивача, який зазнав травми ока, що призвело до тривалого лікування, внаслідок чого позивач не відчуває себе повноцінною людиною та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Суха Балка», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 212 535 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial