Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Публічне Акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк» ( далі Банк) звернулось в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 28.07.2012 року, яким передбачено випуск платіжної картки та встановлення на ній кредитного ліміту, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачем 05.05.2011 року було укладено договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав від Банку кредит, шляхом випуску кредитної картки та встановлення на ній кредитного ліміту зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Всупереч умовам договору, відповідач своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів перед Банком не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі - 26 767,16 грн., яка складається з наступного: -9500 грн. - заборгованість за кредитом; -15316,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); -1250,82 грн. - штраф ( процентна складова). На підтвердження вказаних обставин покликається на те, що підписана [PERSON]. заява, в якій він погодився на прийняття Умов та Правил надання банківських послуг, разом з цими умовами , а також «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП - 2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між відповідачем та Банком договір. Також покликається на розрахунок заборгованості, яким підтверджується розмір позовних вимог. В судове засідання представник позивача повторно не з'явився. Натомість надав суду заяву, в якій позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав в повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення у ній. ( а.с.37) Відповідач [PERSON] в судове засідання також повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час і дату судового розгляду судовою повісткою. (а.с. 45,48) Заперечень проти позову не надав. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутності на адресу суду також не надіслав. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача ознайомлений з порядком та наслідками заочного розгляду і не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі навних у ній доказів з постановленням заочного рішення у ній. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046. Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 28.07.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано анкету-заяву, яка за твердженням Банку разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає договір про надання банківських послуг № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання випустити та видати [PERSON] платіжну кредитну картку з встановленням на ній кредитного ліміту, а також здійснювати за плату обслуговування карткового рахунку. ( а.с. 5-31) Таким чином, з наведеного випливає, що в межах дії договору про надання банківських послуг, передбачалось надання клієнту кредиту, шляхом випуску та видачі йому кредитної платіжної картки з встановленням на ній кредитного ліміту, з моментом видачі [PERSON]. якої, пов'язується момент укладення між ним та Банком кредитного договору і виникнення зобов'язань по ньому. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, підтвердженням виникнення між сторонами по договору з надання банківських послуг кредитних правовідносин, мають бути документальні ( письмові ) відомості про видачу [PERSON] кредитної картки та перерахування на картковий рахунок за цією карткою кредитних коштів із сумою кредитного ліміту . Проте, позивачем суду не наданого жодного належного та допустимого доказу, який би документально підтверджував випуск та видачу [PERSON] кредитної картки з кредитними коштами на ній в межах встановленого кредитного ліміту. Покликання ж позивача на підписання [PERSON] анкети -заяви, як договору та виникнення внаслідок цього кредитних зобов'язань є безпідставними, оскільки, як вказано вище підписання такої заяви разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифів, складає договір про надання банківських послуг, про що зазначено у самій анкеті, який за своїм змістом та істотними умовами кредитним договором не є, так-як за обсягом прав і обов'язків сторін є значно ширшим від кредитного договору. Зокрема, "Умовами та Правилами" передбачено, в тому числі, збільшення або зменшення кредитного ліміту, а відтак і зміну обсягу зобов"язань сторін, що випливають з договору, при кожній наступній операції з видачі чергового кредиту ( транзакцій по картці зі зняття кредитних коштів після зміни кредитного ліміту). При цьому, надана позивачем анкета-заява не містить всіх необхідних у ній реквізитів, оскільки у ній відсутні відомості про те, якого саме виду картку має бути видано позичальнику та з яким початковим кредитним лімітом на картковому рахунку. Крім цього, як зазначено вище кредитний договір є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками за договором. Відсутність вказаних відомостей не підтверджує наведені у позовній заяві посилання позивача про видачу [PERSON] кредиту у розмірі 9500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці. Крім цього, відсутність в заяві-анкеті письмових відомостей про отримання [PERSON] самої платіжної ( кредитної) картки з кредитними коштами на ній, а також не надання позивачем будь-яких інших документальних відомостей про це, в тому числі щодо одержання відповідачем ПІН-коду до картки, вказує на те, що позивачем не доведено виникнення кредитних правовідносин, в межах підписаного сторонами у справі договору про надання банківських послуг. При цьому, наявність в матеріалах справи розрахунку заборгованості не є свідченням того, що кредитні кошти видавались саме [PERSON], оскільки відповідно до ст.527 ЦК України виконання зобов'язання має здійснюватись належними сторонами, якими у даному випадку є [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту одержання [PERSON] платіжної (кредитної) картки певного виду та кредитних коштів з використанням цієї картки, а відтак і укладення Банком з [PERSON] кредитного договору та виникнення між ними кредитних правовідносин, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю обставин, які є підставою позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку з тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати по справі з відповідача, понесені позивачем, теж не стягуються. На підставі ст.ст. 527, 1046, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed