Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

12.09.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 жовтня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції із [PERSON] , актовий запис № 253. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 жовтня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, що подружні відносини із відповідачем не склалися через несумісність характерів, різні погляди на життя та підходи щодо виховання дітей, а також відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, шлюбні відносини припинено з вересня 2019 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім спільним інтересам, на примирення не згодна. Просила шлюб укладений із відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за її відсутністю (а.с. 31). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити на стадії підготовчого розгляду справи та розгляд даної справи проводити за його відсутністю (а.с.30). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ухвали судді від 19 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 15-16). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 жовтня 2001 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції, актовий запис № 253 (а.с.7). Від цього шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved