Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

09 грудня 2014 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог обґрунтував позов тим, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS], квартира розташована на 6 поверсі 9 поверхового будинку і складається з трьох кімнат житловою площею 38,1кв.м і загальною площею 66,9кв.м. На підставі свідоцтва про право власності на житло виданого КП "ДМБТІ" від 18 грудня 1997 року квартира є спільною сумісною власністю і в рівних долях належить по 1/5 частках кожному з співвласників, а саме [PERSON] та членам його сім'ї: жінці [PERSON], доньці [PERSON], доньці [PERSON] і онуку сину [PERSON]. [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина за законом на 1/5 частку майна у спірній квартирі. На час відкриття спадщини вона постійно проживала у спірній квартирі, прийняла її. У 2008 році вона подала до 8ДДНК заяву про прийняття спадщини після померлого батька на його 1/5 частку у спільній сумісній власності на квартиру. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом [PERSON] від 21 жовтня 2008 року вона є спадкоємицею на 1/3 частину майна [PERSON], який помер [INFO]. Свідоцтво на інші 2/3 частки не видавалося. На іншу 1/3 частку спадкового майна після померлого батька є її мати відповідач [PERSON], але вона спадщину не приймала у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталася, від своєї долі в частці відмовляється на її користь. Хто є третім спадкоємцем на 1/3 частку майна після померлого батька їй не відомо. Друга донька померлого батька [PERSON], її старша сестра, померла ще до смерті батька, [INFO]. Таким чином вона є спадкоємицею на всю 1/5 частку спадкового майна після смерті батька. Вважає, що її племінник і онук спадкодавця не може бути спадкоємцем. Він право на спадщину за законом не оформляв, в право на спадщину не вступав. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на 2/3 частки в 1/5 частині квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] (а.с 17-18). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач її донька, тому вона не претендує на свою частку спадщини. Разом з позовною заявою надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову у повному обсязі, в якій вона відмовляється від своєї 1/3 частини спадкового майна після померлого [PERSON] та просить суд задовольнити позов (а.с.13-14). Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що спадкодавець це його дід по материній стороні, мати його померла. Надав до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує та з проханням розглядати справу без його участі (а.с.44). Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове не з'явилися, надала заяву з прохання слухати справу без її участі та спадкову справу № 643/08 після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.21-36). Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], про свідчить свідоцтво про народження (а.с.6). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16 квітня 2008 року, актовий запис № 399 (а.с.7). [INFO] померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на житло від 18 грудня 1997 року, виданого згідно з розпорядженням № 7/770-97, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] квартира розташована на 6 поверсі 9 поверхового будинку і складається з трьох кімнат житловою площею 38,1кв.м і загальною площею 66,9кв.м. (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2008 року виданого державним нотаріусом Восьмої Ддніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 2-4424, де спадкоємицею на 1/3 частину майна [PERSON], який помер [INFO] є його дочка [PERSON], що мешкає по вулиці 20-річчя Перемоги, 37/20. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки майна не видане (а.с.11). З спадкової справи № 643/08 після [PERSON], який помер [INFO] заяву про прийняття спадщини подала тільки [PERSON], інші спадкоємці не зверталися (а.с.25-36). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить до наступного. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки в 1/5 частині квартири, після померлого [PERSON] підлягають задоволенню у заявлений позивачем спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved