Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

12 жовтня 2018 року позивач [PERSON] до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Родинської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 08 листопада 2017 року померла її матір [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка за адресою м. Родинське, провул. Український, 10, які належали матері відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25 грудня 1997 року та державного акту на право власності 04 лютого 1998 року відповідно. За життя її матір склала заповіт, яким заповідала своє майно позивачці, її брату [PERSON], та своєму онуку [PERSON]. Після смерті матері, позивач [PERSON] в строк звернулася до державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. Її брат та племінник відмовилися від спадщини на мою користь. При оформленні технічного паспорту, з ясувалося, що не всі господарські споруди належним чином оформлені, а саме сарай Д-1 є самочинно збудований її батьками. 08 жовтня 2018р. державний нотаріус Першої красноармійської державної нотаріальної контори видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована за адресою м. Родинське, провулок Український, 10, і одночасно винесла постанову, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті матері оскільки: відповідно до відомостей, викладених у технічному паспорті, сарай Д-1 збудований самочинно, в результаті чого змінилися технічні характеристики обєкта нерухомого майна. 12 жовтня 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 16 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 06 листопада 2018 року. У підготовче судове засідання сторони не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 листопада 2018 року. Відзив на позовну заяву відповідачем не надано. У судове засідання позивач, відповідач та треті особи не зявилися. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], померлої 08 листопада 2017 року (а.с. 5). [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка за адресою м. Родинське м. Покровськ, провул. Український, 10 (а.с. 6, 7). За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчено 06 жовтня 2004 року (а.с. 7). Позивач [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 жовтня 2018 року, відповідно до якого вона є спадкоємцем земельної ділянки площею 0.1000 га, що розташована за адресою: м. Родинське м. Покровськ, провул. Український, 10 (а.с. 7), та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (а.с. 11) за вказаною адресою. Відмова нотаріуса мотивована наявністю самочинно збудованого сараю Д-1 на території вказаного домоволодіння, внаслідок чого суттєво змінилася технічна характеристика обєкта. Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 10 по провул. Українському м. Родинське м. Покровськ, виготовленого станом на 11 червня 2018 року, на території вказаного домоволодіння знаходиться самочинно збудований сарай, літера за планом «Д-1» (а.с. 8-10). Суд дійшов висновку, що між сторонами склалися правовідносини щодо реалізації права на спадкування, які регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України, та підстав виникнення права власності на нерухоме майно, що регулюються главою 26 Цивільного кодексу України. Згідно вимог статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Статтями 1216, 1267 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, подала заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, тобто здійснила дії, повязані з реалізацією свого права на спадкування та набуття права власності на спадкове майно. Право власності на житловий будинок, що входить до складу спадщини, зареєстроване у встановленому законом порядку за спадкоємцем. За змістом ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Таким чином позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину і у відповідності до ст.ст. 16, 392 ЦК України має право захищати своє право шляхом подання позову про визнання права власності, тому його вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved