Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

10 січня 2021 року представник позивача - адвокат Самойленко П.М., який діє в інтересах фізичної особи-підприємця [PERSON] , звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 314 954 грн., сплачений судовий збір у розмірі 3 149, 54 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 22 848 грн. 80 коп. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 26.02.2021 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку позовного провадження без повідомлення сторін у справі. Розгляд справи відбувся 22.03.2021 року без учасників справи. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 05.04.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - Страхувальник) та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6991220-02-14-01 (надалі - Договір), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 25 січня 2020 року близько 16 год. 30 хв. у м. Дрогобич Львівської області по вул. Стрийська мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу марки «Skoda Kodiaq», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до постанови Сколівського районного суду Львівської області від 24.02.2020 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушеня, передбаченого ст. 124 КУпАП. З огляду на вищевказане, потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особа - [PERSON] - звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту № 6991220-02-14-01 від 05.04.2019 року. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого (через автосервіс) в сумі 414 954,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 28 серпня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням. Відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 414 954, 00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 25.01.2020 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 414 954, 00 грн. У свою чергу Страхувальником транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » є [PERSON] , згідно Полісу №АО/5484348 від 21.05.2019 року укладеного з АТ «СГ «ТАС». Акціонерне товариство «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в розмірі 100 000, 00 грн Враховуючи недостатність страхової виплати, що була здійснена АТ «СГ «ТАС», винуватець ДТП для повного відшкодування заподіяної ним шкоди, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням його страховиком, що склала 314 954,00 грн. 17.11.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 17/11/2020 про відступлення права вимоги від 17 листопада 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6991220-02-14-01 від 05.04.2019 року. Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору, 15.12.2020 року позивачем було направлено на адресу відповідачів Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист № 0102121177940, рекомендований лист № 0102121177959), які ними були отримані, однак жодних дій, спрямованих на добровільне погашення заборгованості зі сторони відповідачів вчинено не було, внаслідок чого позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву не подали, своїм правом подати клопотання про розгляд справи з викликом сторін не скористались. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно постанови Сколівського районного суду Львівської області від 24.02.2020року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП., а саме встановлено, що 25.01.2020 року о 16 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак « [NUMBER] », по вул. Стрийська у м. Дрогобич Львівської області, не був уважним, не стежив за дорожнім покриттям та його зміною, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Kodiaq», державний номерний знак « [NUMBER] », в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 05.04.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] (власницею транспортного засобу) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6991220-02-14-01 (надалі - Договір), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до положення пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особа [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 6991220-02-14-01 від 05.04.2019 року. 14.04.2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком та відповідно до страхового акту № 05102-24 від 14.05.2019 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 414 954,00 (чотириста чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн., що підтверджується платіжними дорученнями: - № 5988 від 28 лютого 2020 року на суму 140 000, 00 грн. - № 6158 від 02 березня 2020 року на суму 139 260, 00 грн. - № 9495 від 03 квітня 2020 року на суму 135 694, 00 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 414 954, 00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 25.01.2020 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідачів щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 414 954, 00 грн. У свою чергу Страхувальником (власником) транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » є [PERSON] згідно Полісу № АО/5484348 від 21.05.2019 року АТ «СГ «ТАС». Акціонерне товариство «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого Полісом, в розмірі 100 000,00 грн. 17.11.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір № 17/11/2020 про відступлення права вимоги від 17 листопада 2020 року, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. Зокрема ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6991220-02-14-01 від 05.04.2019 року. З метою досудового врегулювання спору ФОП [PERSON] скерував на поштову адресу [PERSON] та [PERSON] повідомлення № 2006094-1 від 27.11.2020 року про відступлення права вимоги, а також Акт (Вимогу) № 2006094-1 про відшкодування збитків в порядку регресу. Однак жодної відповіді від відповідачів не надійшло, як і не було вчинено жодних дій щодо добровільного погашення заборгованості. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону та підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно норм ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, між ФОП [PERSON] та адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі Голови адвоката Самойленко П.М. 08.09.2020 року укладено договір № 07 про надання правової (правничої) допомоги, згідно умов якого адвокат Самойленко П.М. зобов`язується надати позивачу правову допомогу у даній справі. На підставі зазначеного договору, ведення справи позивача та вчинення усіх необхідних для цього дій доручено адвокату (голові адвокатського об`єднання) Самойленку П.М. на підставі ордеру серії КС № 648587 від 25.01.2021 року (оригінал долучено до матеріалів справи). Відповідно до п. 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат здійснює правову допомогу Клієнту в повному обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: представництво та захист інтересів Клієнта у всіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанціях України щодо захисту його інтересів, за що Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах визначених Договором (Роздід 4 цього Договору). Адвокат надає правову допомогу Клієнту тільки на підставі тих документів, які були надані Клієнтом Адвокату, або були їм зібрані. На виконання умов договору адвокат Самойленко П.М. надав позивачу наступні послуги: вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції, підготовка та відправка запитів, підготовка позовної заяви, підготовка процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову до суду, підготовка заяв, клопотань та представництво інтересів позивача у суді, що становить 22 848,80 грн. відповідно до Додаткової угоди № 4 Акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08.09.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А відтак суд приходить до висновку, що витрати позивача по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідачів пропорційно.

Outcome: approved