Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

07.10.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про скасування арешту майна, посилаючись на те, що постановою слідчого Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецький області 14.06.2012 року порушено кримінальну справу Ю-120188 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України. В рамках даного кримінального провадження постановою слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецький області від 28.09.2012 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2014 року старшого слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецький області Лісько В.В. кримінальне провадження №42014260190000004 від 16.01.2014 року - закрито. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає,\~що після\~закриття кримінального\~провадження по\~теперішній час\~арешт майна,\~а саме\~на квартиру\~ [ADDRESS] , накладений постановою слідчого не скасовано, що унеможливлює оформлення ним права на спадкове майно на вказану квартиру як спадкоємцем даного майна за заповітом, оскільки власник майна, а саме матір позивача [PERSON] померла. \~ \~ На підставі вищевикладеного, враховуючи, що мета застосованого запобіжного заходу - арешту майна відпала, подальше перебування спадкового майна під арештом порушує права позивача, як спадкоємця майна покійної матері та унеможливлює оформлення спадщини та її державну реєстрацію позивач просить суд скасувати арешт накладений постановою слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області Тонієвич І.О., а саме з квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді від 08.10.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не заявились. До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла письмова заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача \~у судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 16.01.2014 року слідчим Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецький області внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1,2 ст. 176 КК України. Згідно постанови слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області Тонієвич І.О. від 28.09.2012 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , власником якої згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] . Постановою старшого слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецький області Лісько В.В. від 28.12.2014 року кримінальне провадження №42014260190000004 від 16.01.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1,2 ст. 176 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито. Арешт накладений на нерухоме майно не скасовано. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.01.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі. Відповідно до заповіту від 13.12.2016 року померла [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] квартиру [ADDRESS] Згідно листа заступника начальника Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області Козан В. від 23.10.2021 року на даний момент враховуючи обставини та матеріали кримінального провадження відпала підстава у подальшому виконанні постанови слідчого про арешт майна у зв`язку із закриття кримінального провадження в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Під час розгляду справи суд керується тим, що арешт на майно [PERSON] було накладено під час дії\~КПК України\~1960\~року за\~процедурою,\~встановленою цим\~нормативно-правовим\~актом. Відповідно до пункту дев`ятого\~розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року\~арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої\~статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього\~Кодексу,\~чинними на\~момент початку\~виконання такої\~дії або\~прийняття такого\~рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми\~КПК України 1960 року. Проте положеннями цього\~Кодексу\~передбачалося прийняття\~рішення про\~зняття арешту\~з майна\~на стадії\~досудового слідства\~лише в\~межах провадження\~у кримінальній\~справі -\~або одночасно\~з винесенням\~постанови про\~її закриття\~(частина\~перша статті\~214),\~або раніше,\~якщо в\~застосуванні відповідного\~заходу відпаде\~потреба (частина\~шоста статті\~126). Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства\~КПК України 1960 року\~не встановлював. Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, [PERSON] як власник майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не була наділена процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту. Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після закриття справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності [PERSON] як спадкоємця майна шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі\~КПК України 1960 року\~очевидно не\~буде ефективним\~способом захисту\~порушеного права. Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування\~КПК України 1960 року\~не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті\~253, пункту восьмого частини першої статті\~324, частини тринадцятої статті\~335\~цього\~Кодексу\~передбачалося лише\~після прийняття\~рішення про\~призначення до\~судового розгляду\~та під\~час постановлення\~за результатами\~такого розгляду\~вироку у\~кримінальній справі,\~направленій до\~суду з\~обвинувальним висновком. Проте кримінальну справу, в межах якої на майно [PERSON] накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було. Згідно зі статтею 174 нині чинного\~КПК України\~як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами\~КПК України\~1960\~року та\~не знятого\~за цим\~Кодексом після\~закриття кримінальної\~справи,\~слід розглядати\~за правилами\~цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами\~КПК України\~2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому\~статтею 174 цього Кодексу. Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~30.06.2020\~року в\~справі №727/2878/19\~та № 372/2904/17ц від 15 травня 2019 року. Окрім цього, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~і з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України\~застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі\~статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. На підставі вищевикладеного, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, необхідність в арешті майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] відпала, право позивача на отримання спадщини порушено, а тому підлягає захисту шляхом скасування арешту майна спадкодавця.

Outcome: approved