Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 18.03.2009 р. померла його дружина [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку № 14 з надвірними спорудами за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, с. Утконосівка, вул. Папаніна. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2012 р. за ним, [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, що належав померлій, по 1/6 частині кожному. 24.05.2014 р. померла його дочка [PERSON] та її 1/6 частина перейшла в спадок [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право власності за законом від 17.06.2015 р. Проте оформити право власності не може без правовстановлюючих документів. Крім того, після померлої [PERSON] залишилось спадкове майно будинок № 16 з надвірними спорудами по вул. Папаніна с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області. Спадщину він прийняв, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що спадкоємець [PERSON] не згоден з спадковими долями і буде оспорювати це в судовому порядку. 12.11.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Ізмаїльської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно - 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами № 16 по вул. Папаніна с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, оскільки він є спадкоємцем за законом першої черги (а.с.79-80). У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просили їх задовольнити, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечував. [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнали, просили зустрічні позовні вимоги задовольнити. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, подали до суду заяви про визнання ними позовних вимог, просили розглядати справу у їх відсутність (а.с.44-47). Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2009 р. згідно свідоцтву про смерть серії 1-ЖД № 170883, виданому 18.03.2009 р., померла [PERSON] (а.с.4). Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, с. Утконосівка, вул. Папаніна, 14. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2012 р. за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, що належав померлій, по 1/6 частині кожному (а.с.11). Приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу у видачі свідоцтва про право на спадщину - будинок №14 по вул. Папаніна в с. Утконосівка Ізмаїльського р-ну Одеської області відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів через відсутність реєстрації будинку у встановленому законом порядку (а.с.75). Крім того, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - будинок № 16 з надвірними спорудами по вул. Папаніна с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області. Приватним нотаріусом також відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/3 будинку із надвірними спорудами за вказаною адресою через наявність спору (а.с.75). Відповідно до витягам з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2015 р. на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.06.2015 р. [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частині будинку № 16 із надвірними спорудами по вул. Папаніна с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області (а.с.21,22, 25-27). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно технічним паспортам будинок № 14 в с. Утконосівка Ізмаїльського р-ну що по вул. Папаніна та будинок № 16 в с. Утконосівка Ізмаїльського р-ну що по вул. Папаніна, збудовано у 1963 та 1955 роках відповідно (а. с. 19-20). У зазначений період питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1948 року) (визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ), і прийнятою відповідно до Указу від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~ Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку такими правовстановлюючими документами про право власності на жилий будинок є нотаріально\~\~посвідчені\~\~договори\~\~про\~\~право\~\~ забудови, складені\~\~до\~\~видання\~\~Указу\~\~Президії\~\~Верховної\~\~Ради\~\~УРСР\~\~від 14 травня 1949 року "Про внесення змін у законодавство Української РСР\~\~у\~\~зв'язку\~\~з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року\~\~"Про право громадян на купівлю\~\~та\~\~будівництво індивідуальних\~\~жилих\~\~будинків"\~\~та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих\~\~ акт\~\~ державної\~\~ комісії\~\~ про\~\~ прийняття\~\~будинку\~\~в експлуатацію. За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Аналіз вищенаведених норм закону свідчить про те, що право власності на такі будинки у порядку спадкування можуть визнаватися лише у разі, якщо будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст.105 ЦК Української РСР.\~\~\~ Проте, \~\~\~Ізмаїльська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем за вказаним позовом, на підставі чого у задоволенні позовних вимог до Ізмаїльської державної нотаріальної контори слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial