Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

08 травня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що її батьками є [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON]. Батьки проживали в незареєстрованому шлюбі. Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка розміром 4,29 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Супрунівське». Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року № 451. За життя [PERSON] заповіт не складав. На момент смерті батька живою була [PERSON] - мати позивачки, але остання не вступила в управління спадковим майном та не здійснювала інші дії, які б свідчили про прийняття спадщини. Являючись донькою спадкодавця, позичка здійснила поховання батька, проживала разом з ним до дня смерті, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини шляхом розпорядження речами померлого. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 4,29 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, її представник за дорученням [PERSON] надав до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність (а. с.26 ). Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 18 ). Представники третіх осіб - Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держземагенства у Білопільському районі у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без їх участі (а. с. 16). Третя особа - [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. На спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] не претендує і відмовляються від неї на користь доньки - позивачки у справі (а. с. 25). Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З урахуванням ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ст. 125 ЗК України. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. У відповідності до п. 2 Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Супрунівка Білопільського району Сумської області, зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджено відміткою про місце проживання в паспорті серії [NUMBER], виданого Буринським РВ УМВС України в Сумській області 21 травня 2008 року (а. с. 4). Батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а. с. 5). З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 28 травня 1988 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивачці після укладення шлюбу було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (рос.) (а. с. 6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] (а. с. 7). Згідно наявної в матеріалах справи копії запису № 448 з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вбачається, що сертифікат серії [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON], про що свідчить його підпис у книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 20-22). Відповідно до довідки, виданої відділом Держземагенства у Білопільському районі Сумської області грошова оцінка земельної частки (паю) на території Супрунівської сільської ради станом на 01 січня 2015 року становить 60 111 грн. (а. с. 9). З довідки, виданої виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Білопільського району від 27 лютого 2015 року за № 238 вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] постійно і на день смерті проживав в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, а саме земельну ділянку (пай), посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Заповіт від імені померлого виконкомом Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області не посвідчувався. Дочка померлого, [PERSON], 1971 року народження, яка безпосередньо перед смертю спадкодавця постійно проживала з померлим в одному будинку за адресою: [ADDRESS], прийняла спадщину батька шляхом постійного проживання, а також розпоряджалась предметами домашнього вжитку і особистими речами померлого, здійснила його поховання, доглядала житловий будинок, фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 8). З оголошення в районній газеті «Білопільщина» вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку ( пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], вважати недійсним. У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області від 27 травня 2015 року спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO], держнотконторою не заводилась (а. с. 28-29). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай), що видавався на ім'я [PERSON], як члену сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,29 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO]. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved