Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом в інтересах [PERSON] до територіальної громади в особі Прилуцького міськвиконкому про визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування наявності права на звернення до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що його матір [PERSON], яка є рідною донькою спадкодавця, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31 серпня 2005 року було визнано недієздатною і опікуном було призначено її чоловіка - [PERSON] Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року [PERSON] був звільнений від повноважень опікуна над недієздатною [PERSON] і опікуном було призначено її сина - [PERSON] Після призначення його опікуном, з метою прийняття спадщини [PERSON], звернувся до Прилуцької райдержнотконтори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У грудні 2014 року з зустрічним позовом до територіальної громади в особі Прилуцької міської ради звернувся [PERSON], який просив визнати за ним і [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] по 1/10 частині квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що [PERSON], який є його батьком, помер [INFO] року. На праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] належала 1/5 частина квартири [ADDRESS]. Позивач за власний рахунок захоронив свого батька і на день смерті постійно без реєстрації проживав разом з ним, в зв'язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування по 1/10 частині квартири [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] в інтересах [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі, а [PERSON] в задоволенні зустрічного позову відмовити. Апелянт посилається, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки відповідач (орган місцевого самоврядування) не заперечував проти задоволення позовних вимог. [PERSON] вважає, що довідка Малодівицької селищної ради від 19 грудня 2014 року про те, що [PERSON] на день смерті проживав разом з [PERSON] та вів з ним спільне господарство, не може бути доказом по справі, оскільки в ній відсутнє посилання на підставу її видачі: невідомо, з яких джерел отримана інформація; не були опитані свідки, сусіди, не були обстежені умови проживання. [PERSON] не звертався до суду з заявою щодо встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та з питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] (а.с.16, 43). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31 серпня 2005 року [PERSON] визнано недієздатною і рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 27 жовтня 2005 року №581 призначено [PERSON] опікуном над психічно хворою дружиною. Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року [PERSON] звільнено від повноважень опікуна і призначено [PERSON] опікуном над недієздатною матір'ю [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, зокрема: особа, цивільна дієздатність якої обмежена, а також спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо не було їх відмови від прийняття спадщини. Відповідно до довідки КП „Прилуцьке МБТІ" №1698 від 10.10.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1997 року, видане підприємством „Чернігівнафтогаз" на підставі наказу №202 від 28.03.1997 року на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.21). Державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори 19 листопада 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відсутність такого документу підтверджено також у листі виконавчого комітету Прилуцької міської ради №012-10/С-1685 від 19.12.2014 року, з якого вбачається, що в архівних матеріалах інвентаризаційно-приватизаційної справи на спірну квартиру відсутній належним чином оформлений другий примірник оригіналу свідоцтва про право власності на житло, що не дає можливості виготовити копію, на час приватизації квартири (28.03.1997) наявність такого примірника чинним законодавством не передбачалася (а.с.49). Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права в інтересах [PERSON], її законний представник [PERSON], а також і [PERSON] відповідачем зазначали територіальну громаду в особі Прилуцької міської ради. Кожним із позивачів іншого спадкоємця, а також [PERSON], [PERSON], які також є співвласниками квартири [ADDRESS], зазначено в якості третіх осіб, а не відповідачів, право власності яких за відсутності правовстановлюючого документу також є оспорюваним. Виходячи з положень ст. 392 ЦК України, втрата документа, який засвідчує право власності, є підставою для пред'явлення позову про визнання права власності. З довідки КП „Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" вбачається, що спірне житло належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а не спільної часткової власності. Визначення спільної сумісної власності, порядок здійснення права володіння, користування та розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, виділ частки із майна, поділ такого майна вирішується за домовленістю співвласників, а за наявності спору-судом з врахуванням положень ст. 368-370 ЦК України. За таких обставин, за відсутності в матеріалах справи належних доказів щодо права власності на квартиру [ADDRESS] не лише спадкодавця, а й інших співвласників майна, вирішення питання визнання права власності на частину майна в порядку спадкування без вирішення питання юридичного відновлення права власності осіб на майно, яке перебуває в спільній сумісній власності, є неможливим. Крім того, оскільки майно перебуває в спільній сумісній власності, суд, визначивши частку спадкодавця в такому майні, вирішив питання про права і обов'язки інших учасників спільної сумісної власності, які були залучені до участі у справі не в якості відповідачів, а третіх осіб. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з аналізу зазначеної норми матеріального права, предметом доказування у цивільній справі є не лише наявність порушеного права, а й наявність доказів порушення такого права саме відповідачем. Згідно статей 11, 33 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідачів можливе лише за клопотанням самого позивача. З викладеного вбачається, що суд зобов'язаний вирішити справу в межах заявлених вимог і відносно тих відповідачів, які зазначені в позові. Проте, в порушення зазначених вимог закону, задовольняючи позови до Прилуцької міської ради, суд не перевірив та не зазначив в рішенні суду, чи є остання належним відповідачем у справі, виходячи з підстав та предмета спору за фактично наявного спору щодо спадкового майна померлого [PERSON] між спадкоємцями, а не між позивачами та територіальною громадою в особі Прилуцької міської ради. Виходячи з аналізу норм спадкового права, право на спадкове майно у органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини виникає за відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття (ст. 1277 ЦК України), оскільки за наявності спадкоємців розподіл спадщини проводиться між ними. Таким чином, у спорах між спадкоємцями з приводу спадкового майна відповідачами є спадкоємці, які не визнають право іншого спадкоємця на спадкове майно, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно свідоцтва про смерть місцем смерті [PERSON] є смт. Мала Дівиця Прилуцького району. Відповідно до довідки виконавчого комітету Малодівицької селищної ради Прилуцького району №1391 від 19 грудня 2014 року [PERSON] на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.1221 ЦК України останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини. Оскільки у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщина за рішенням суду визнається відумерлою за заявою органу місцевого самоврядування саме за місцем відкриття спадщини, то в такому випадку територіальна громада в особі Прилуцької міської ради не може набути права на спадкове майно в випадку визнання його відумерлим, право на яке в силу закону може виникнути в територіальної громади смт. Мала Дівиця Прилуцького району за місцем проживання спадкодавця. Враховуючи викладене, територіальна громада в особі Прилуцької міської ради не є належним відповідачем у справі за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Оскільки на стадії апеляційного провадження не передбачено права апеляційного суду залучення до участі у справі належного відповідача та ухвалення щодо нього рішення, то вирішення спірного питання можливе лише під час розгляду спору у справі за позовами, поданими сторонами до належних відповідачів. Враховуючи, що в силу положень ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, апеляційний суд не позбавлений права переглянути рішення суду першої інстанції поза межами доводів апеляційної скарги. В зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] до територіальної громади в особі Прилуцької міської про визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: partial