Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

05 лютого 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява від позивача [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає про те, що 26.08.2011 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], який зареєстровано Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис №94. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 29 січня 2012 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку з тим, що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаємопорозуміння та повага один до одного та з підстав чого в родині відбувалися сварки.ю які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. За таких обставин позивач вважає, що їх сімя розпалася остаточно, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачкою вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним, [PERSON], та відповідачкою [PERSON], який зареєстрований 26.08.2011 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 94. Ухвалою Василівського районного суду від 21 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд за правила загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити його позов за підставами, викладеними у позовній заяві. (а.с.18). В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надано суду заяву від представника відповідача в особі адвоката [PERSON], в якій просить розглянути справу у його відсутність та без участі його довірителя [PERSON] Заявлені позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнають у повному обсязі та проти їх задоволення у підготовчому судовому засіданні не заперечують. Прізвище відповідачки [PERSON] після розірвання шлюбу просять залишити без змін Руденко (а.с.13, 14-17). З врахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини по справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 26 серпня 2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 94, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтво про народження дитини, копії якого долучена до матеріалів справи (а.с.6). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, наявними конфліктами в родині, припинення шлюбних відносин, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем не доведено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення, крім того спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати наміру не мають, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved