Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивачка) та [PERSON] (далі - Позивач) звернулися до суду з позовом до Бахмацької міської ради (далі - Відповідач) про визнання права власності у відповідних частинах на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало Позивачам та померлій [INFO] [PERSON] , після смерті якої Позивачка належним чином прийняла спадщину, проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, не має можливості належним чином зареєструвати свої спадкові права на вказану нерухомість. Окрім того, обидва Позивачі на даний час не мають можливості зареєструвати своє право власності на відповідну частину спірної нерухомості, як члени «колгоспного двору». Вказані обставини перешкоджають Позивачам у реалізації їх прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] , тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом, у якому Позивачка просить визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної нерухомості, а Позивач - на 1/3. Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.09.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29.09.2021. 29.09.2021 підготовче провадження у справі було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 02.11.2021. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому Позивачі заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити; представник Відповідача відзиву на позов не подав. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступних висновків. Так, у судовому засіданні встановлено, що у домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та має статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: Позивачка [PERSON] , Позивач [PERSON] та [PERSON] , яка була головою двору (а.с.17). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 №15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до 15.04.1991, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02.06.1968, кожна сільська рада вела погосподарські книги. У заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням у дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, оскільки будувалися і реєструвались згідно з діючим на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність «колгоспного двору», домоволодіння в [ADDRESS] на праві власності належало [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, проте у них, як у власників, відсутні правовстановлюючі документи, оскільки на момент зведення будинку його реєстрація у сільській місцевості не вимагалася. [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя залишила заповіт від 02.02.2012, згідно з яким все своє майно заповіла Позивачці (а.с.15, 52). Згідно з копією спадкової справи №592/2016, наданою Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2017, спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита за заявою [PERSON] , якій видано свідоцтво про право на спадщину у виді земельної ділянки (а.с.18, 19, 45-64). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» від 30.08.2021 №807, право власності на об`єкт нерухомості, розташований в [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 не зареєстроване (а.с.25). З повідомлення Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 01.09.2021 №879/02-14 вбачається, що нотаріус не може видати [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у виді відповідної частки спірного домоволодіння у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів (а.с.28). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З досліджених у судовому засіданні обставин вбачається, що як спадкоємець після смерті [PERSON] та як член «колгоспного двору» Позивачка має право на 2/3 частини спірного домоволодіння, а Позивач, як член «колгоспного двору» - на 1/3. Однак, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] , унеможливлює оформлення Позивачами свого права власності на належні їм частини спірної нерухомості, у тому числі як за членами «колгоспного двору» (а.с.29). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог Позивачів та визнання за [PERSON] права власності на 2/3 та за [PERSON] - на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved