Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

08.12.2020 [PERSON] звернувся до Київського районного суду з позовом до АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» якому просить суд стягнути з АТ «СК «Мега-гарант» три відсотки річних за період з 26.07.2019 по 23.10.2020 у розмірі 3033,05 грн., інфляційні втрати за період з 26.07.2019 по 23.10.2020 у розмірі 3037,72 грн., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 26.07.2019 по 23.10.2020 у розмірі 22276,30 грн., а всього 28\~347,07 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 18.02.2019 о 00 год. 50 хв. в м. Харкові по вул. Гольдбергівській біля буд. 110-А, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ореl, реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 11.3, 11.4 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем Кіа Cerato, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2019р. у справі №646/1559/19 [PERSON] було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. З метою відшкодування збитків за пошкоджений в ДТП автомобіль Кіа Cerato, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант», полісом якої на момент ДТП був забезпечений автомобіль винуватця (поліс №АМ/3406595), однак останній відмовив у здійсненні страхового відшкодування, у зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування. 14.09.2020р. Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі №953/18002/19 було винесено рішення, яким позов [PERSON] задоволено, стягнуто з АТ «СК «Мега- Гарант» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 77 720,00 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 750,00 грн., витрати на оцінювання збитку у розмірі 2600,00 грн., а всього 81070,00 грн. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу у розмірі 2000,00 грн., та з АТ «СК «Мега-Гарант» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 810 грн. 70 коп. а з [PERSON] на судовий збір у розмірі 20 грн. Рішення набуло законної сили. Таким чином, позивач зазначає, що з рішення суду від 14.09.2020р. вбачається, що дії страхової компанії щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування є незаконними. Тобто страховик зобов`язаний був здійснити страхове відшкодування у передбачені законом строки проте цього не зробив, що призвело до прострочення виконання зобов`язання, а тому він звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача три відсотки річних, інфляційні втрати, та пеню за кожен день прострочення. 22.02.2021 від представника відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року по справі № 953/18002/19 позовні вимоги [PERSON] задоволенні та стягнуто з АТ «СК «Мега-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 77\~720,00 грн. , витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 750 грн., витрати на оцінювання збитку у розмірі 2600 грн. АТ «СК «Мега-Гарант» згідно платіжного доручення № 7863 від 23.10.2020 сплатило на рахунок [PERSON] суму в розмірі 81\~880,70 грн. Позивач, в обґрунтування періоду прострочення зобов`язання зазначає період для розрахунку пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат з 26.07.2019 по 23.10.2020, що суперечить вимогам ст. 258 ЦК України. Окірм того, базою розрахунку з якої вираховуються ці суми позивач становить 81\~070,00 грн., що не відповідає розміру страхового відшкодування, яка зазначена у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 по справі № 953/18002/19. Сума страхового відшкодування, яка була стягнута за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 по справі № 953/18002/19 становить 77\~720,00 грн., інші суми, а саме витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 750,00 грн. та витрати на оцінювання збитку в розмірі 2\~600,00 грн. не входять до розміру страхового відшкодування. Як вбачається з документів страхової справи щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.02.2019 за участю транспортного засобу позивача, 18.02.2019 [PERSON] звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 26.04.2019 він звернувся з заявою про страхове відшкодування. 04.06.2019 АТ «СК «Мега-гарант» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування . За інформацією, що міститься на сайті Судова влада України 12.09.2019 [PERSON] до Київського районного суду м. Харклва подано позовну заяву до АТ «СК «Мега-Гарант» та [PERSON] про відшкодування шкоди . завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідно до рішення від 14.09.2020 була задоволена. 22.10.2020 АТ «СК «Мега-Гарант» прийняло рішення сплатити страхове відшкодування [PERSON] на підставі рішення від 14.09.2020. Таким чином, представник відповідача зазначає, що оскільки під час розгляду справи, що розглядалась у Київському районному суді м. Харкова позивачем не було заявлено вимоги про стягнення штрафних санкцій, то подання цього позову вже після виконання рішення суду від 14.09.2020 є незаконним. Окрім того, представник відповідача зазначає, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік, а тому враховуючи , що з 12.09.2019 по 14.09.2020 у Київському районному суді м. Харкова розглядалась справа за позовом [PERSON] до АТ «СК «Мега-Гарант» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та АТ «СК «Мега-Гарант» виплатив суму шкоду, що підтверджується платіжним дорученням № 7863 від 23.10.2020, тому просимо застосувати до вимог [PERSON] про стягнення штрафних санкцій в розмірі 28 347,\~7 строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. 25.02.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Лісін В.М. надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що позивач не погоджується з позицією представника відповідача , що витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 750 грн., та витрати на оцінювання збитку в розмірі 2600 грн. не входять до бази розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки згідно п.п.п 34.2, 34.3, чт. 34 Закону України «Про страхування» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк , потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Таким чином, умовами спеціального закону передбачено відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та витрат на оцінювання збитку. Враховуючи приписи ст. 9 ЗУ «Про страхування», згідно яких до страхового відшкодування відносяться будь-які виплати що передбачені договором, ці суми є складовими страхового відшкодування, а відповідно входять у базу розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат. Щодо клопотання представника відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності представник позивача у своїй відповіді на відзив зазначив, що три відсотки річних та інфляційні втрати стягуються в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та за своєю правовою природою не є неустойкою (штрафом або пенею), а тому до вимог про стягнення даних сум не застосовується спеціальна позовна давність для стягнення неустойки. (Правового висновку Великої Палати верховного Суду викладеного у постанові від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). На даний момент строк загальної позовної давності у три роки не сплив. Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені у сумі 12276,30 грн. представник позивача зазначив, що по-перше, сплив річного строку позовної давності для неустойки не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі, а лише є підставою для обмеження стягнення пені останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Тобто у разі застосування судом спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, її розмір лише можливо зменшити, розрахувавши пеню за останні 12 місяців перед зверненням до суду (08.12.2020р.), але не відмовити у її стягненні повністю. Іншими словами позовна давність нарахування пені за період з 08.12.2019р. (рік до звернення до суду) по 23.10.2020р. (дата виконання основного зобов`язання) не с пропущеною. Разом з цим представник позивача також зазначив, що позивач заперечує проти застосування позовної давності взагалі оскільки вважає, що її було перервано в момент звернення до суду про стягнення основного зобов`язання (12.09.2019р.), а також в момент здійснення виконання АТ «СК «Мега-Гарант» зобов`язання (23.10.2020р.). Крім того, представник позивача зазначив, що позивач не погоджується з аргументами відповідача стосовно того, що оскільки час розгляду справи у Київському районному суді м. Харкова позивачем не було заявлено вимоги про стягнення штрафних санкцій, то подання цього позову вже після виконання рішення суду від 14.09.2020р. є незаконним, оскільки Законом не встановлено обмежень, що вимоги по стягненню 3-х відсотків річних, інфляційних втрат та пені не можуть бути пред`явлені окремо від основної вимоги та в іншому судовому провадженні, а навпаки, для пред`явлення позову за повний період прострочення зобов`язання, необхідно знати кінець періоду прострочення зобов`язання (дату виконання зобов`язання), а тому позов пред`явлений після виконання страховиком основного зобов`язання, яке в свою чергу стало можливим на підставі рішення суду. 09.03.2021 представник відповідача надала до суду заперечення на відповідь на відзив відповідно до якого зазначила, що не погоджується з доводами представника позивача про те, що до суми страхового відшкодування входять також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та витрати на оцінювання збитку, оскільки відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 сума страхового відшкодування становить саме 77\~720,00 грн., а до інших сум віднесено витрати на евакуацію транспортного засобу та витрати на оцінювання збитку. Щодо застосування строку позовної давності представник відповідача зазначила, що позивач 18.02.2019 звернувся до АТ «СК`Мега-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 26.04.2019 звернувся з заявою про страхове відшкодування. 04.06.2019 АТ «СК «Мега-Гарант» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. 12.09.2019 [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до АТ «СК «Мега-Гарант» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідно до рішення від 14.09.2020 була задоволена . 22.10.2020 АТ «СК «Мега-Гарант» прийняло рішення сплатити страхове відшкодування [PERSON] на підставі рішення суду. Таким чином, представник відповідача вважає, що оскільки позивачем під час розгляду справи про стягнення основного зобов`язання не було заявлено вимоги про стягнення штрафних санкцій, то подання цього позову вже після виконання рішення суду є незаконним. Враховуючи, що у період з 12.09.2019 по 14.09.2020 у Київському районному суду м. Харкова розглядалась справа за позовом [PERSON] до АТ «СК «Мега-Гарант» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відповідач виплатив суму шкоди 23.10.2020, представник відповідача просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Лісіну В.М. Адвокат Лісін В.М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, з проханням розглядати справу без участі представника відповідача, просила застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 18.02.2019 о 00:50 год. в м. Харкові по вул. Гольдбергівській біля буд. 110-А водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог п. 11.3, 11.4 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем «КІА CERATO», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2019 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «КІА CERATO», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . На момент ДТП автомобіль відповідача [PERSON] був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3406595, виданий АТ«СК «Мега-Гарант». З метою відшкодування збитків позивач звернувся до AT «CK «Мега-Гарант» з заявою про страхове відшкодування. Однак листом від 04.06.2019 AT «CK «Мега-Гарант» відмовило у здійсненні страхового відшкодування. Не погодившись з відмовою у виплаті, 12.09.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 77720,00 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 750,00 грн., витрати на оцінювання збитку у розмірі 2600,00 грн., а всього 81070,00 грн. / вісімдесят одну тисячу сімдесят грн. (а.с. 14-15). Рішення набрало законної сили 26.10.2020 року. 23.10.2020 АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» виконала грошове зобов`язання та сплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 81070,00 грн. (а.с. 16). Відповідно до п. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно ч.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд України у постанові від 26 квітня 2017 року у справі №3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов`язання, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Тобто, у разі прострочення страховиком АТ «СК «Мега-гарант» виплати належної суми страхового відшкодування, страхувальник має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Позивач дізнався про порушення свого права 04.06.2019 року коли отримав рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування позивач звернувся в 12.09.2019 року, рішення суду за вказаним позовом ухвалено 14.09.2020 року, яке набрало законної сили 26.10.2020 року, з позовом до суду про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач звернувся 08.12.2020 року, отже, строк позовної давності перервався. Таким чином, з огляду на викладене позовна давність з вимогою позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних не пропущена. Таким чином, позивачем вірно визначено період з якого слід рахувати прострочену заборгованість, а саме з 26.07.2017 (наступний день після кінцевого строку виплати страхового відшкодування у відповідності до Закону) по 23.10.2020 (фактичне виконання зобов`язання). Крім того, відповідно до положень статті 29 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктами 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Таким чином, з вказаних норм закону вбачається, що витрати пов`язанні з евакуацією транспортного засобу та витрати на проведення експертизи (дослідження) це витрати, які страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілій особі, у разі настання страхового випадку, а тому суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком пені, яка становить 22\~276,30 грн., розрахунком 3% річних в розмірі 3033,05 грн. та розрахунком індексу інфляції в розмірі 3037,72 грн., що разом становить 28\~347,07 грн. Враховуючи несвоєчасну виплату відповідачем страхового відшкодування позивачу, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі грн. 3037,72 та 3 % річних у сумі 3033,05 грн. та пені у сумі 22\~276,30 грн. за період з 26.07.2019 року по 23.10.2020 року, за який розраховано прострочення в сумі 28\~347,07 грн., є обґрунтованими За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 0.0.1933762584.1 від 08.12.2020 року, під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., оскільки позов задоволено, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved