Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

06.06.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є племінником моєї дружини, якого позивач зареєстрував у власному будинковолодінні. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2007 року. Даний будинок є особистою приватною власністю позивача і належить йому на підставі договору довічного утримання від 23.02.2001. Відповідач зареєстрований в будинку позивача, але без поважних причин в ньому не проживає, тому позивач вимушений ставити перед судом питання про визнання його таким, що втратив право користування житлом, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у реалізації свого права власності на будинок, позивач не може оформити житлову субсидію, оскільки не може надати довідку про його доходи. [PERSON] без поважних причин перестав проживати в будинку позивача, змінив місце свого проживання, де проживає на даний час позивачу невідомо. Позивач не бажає, щоб відповідач користувався його житлом, тим паче, що він не є членом його сім`ї, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом з вимогами про визнання його таким, що втратив право користування його житлом та з метою захисту його приватного права власності на будинок. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 18.06.2019 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 22.08.2019 закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором довічного утримання від 23.02.2001, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., запис в реєстрі за №449 (а.с. 7-8). Відповідно до довідки № 62 від 21.05.2019, наданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області, [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає з 2007 року в [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленим Шполянською дільницею Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації Черкаської області, домоволодіння за вказаною адресою складається з: житлового будинку (літ.А) - 76,4 м2, веранди (літ. а) - 15,5 м2, веранди (літ. а1) - 4,7 м2, сараю (літ. Б) - 21,6 м2, кухні (літ. В) - 37,1 м2, гаража (літ. Г) - 11,8 м2, погребу (літ п/д) - 5,6 м2, вбиральні (літ. І), Ѕ колодязя (літ. К), огорожі (№1) (а.с. 11-13). Відповідно до пояснень [PERSON] , знайомої позивача, [PERSON] зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] , однак в цьому будинку вона ніколи його не бачила (а.с. 25). За даними пояснень [PERSON] , дружини позивача, [PERSON] є її племінником, який зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] та, який в цьому будинку ніколи не проживав. На даний момент [PERSON] виїхав за межі України (а.с. 27). Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з`ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. В розумінні житлового права входячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сім`ї є дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є членом сім`ї позивача. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад шість місяців; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з`ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку з 2007 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред`явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Позивач просить залишити судові витрати у справі на його рахунку. На підставі ст.ст. 41, 45 Конституції України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 391 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved