Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

13.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала н те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 12.04.2008 року, від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. З жовтня 2018 року вони з відповідачем проживають окремо, ведення спільного господарства припинено. Переконана, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, оскільки вони не зможуть створити нормальних умов для подальшого спільного сумісного життя та виховання дитини. На час звернення до суду з позовом їх спільний з відповідачем син проживає з нею та знаходиться на її ж утриманні. Подальше проживання сина з нею буде відповідати його ж інтересам, оскільки вона має стабільну роботу, її робочий день є таким, що вона має час відводити дитину до школи, займатися вихованням та навчанням, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. В той час коли вона перебуває на роботі з сином знаходиться мама. Дитина зареєстрована та проживає за її ж місцем реєстрації. Вона в свою чергу не чинить не буде чинити жодних перешкод для спілкування батька з сином. Вирішити питання щодо місця проживання сина добровільно не можуть. У той же час, позивачка вважає, що відповідач має обов`язок та всі можливості для його виконання, що стосується участі в матеріальному забезпеченні сина. Стверджувала, що аліменти в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) є такими, що відповідають, як фінансовим можливостям відповідача так й мінімальним потребам сина. Просила , їх шлюб з [PERSON] розірвати, визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з нею за її ж місцем проживання, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, з моменту її звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Провадження у справі відкрито 20.05.2019 року з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження закрито 19.08.2019 року. У судовому засіданні позивачка відсутня, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, повідомила суд, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить здовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за позовними вимогами [PERSON] до нього про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів за його відсутності, повідомив суд, що заявлені позовні вимоги визнає. Третя особа - орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечив, з огляду на визнання відповідачем позову, відсутність останнього не є перешкодою для вирішення спору по суті. Дослідивши матеріаи справи, суд вважає за можливе заявлений позов задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2008 року, є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.6,7). Малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає за адресою - [ADDRESS] (а.с.11). Відповідач визнав зазначені позивачкою піджстави для позову. Наразі , судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалась і сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Судом також встновлено, що [PERSON] обіймає посаду фахівця з маркетингу у ТОВ «Старлот», має стабільну заробітну плату, її робочий день є таким, що вона має час відводити дитину до школи, займатися вихованням та навчанням, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. В той час коли вона перебуває на роботі з сином знаходиться мама. За місцем проживання дитини матір`ю створені всі умови для проживання та виховання малолітнього [PERSON] . Відповідно до правил ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи , їхніх представників. Приймаючи до уваги, що позивачка надала суду належні та допустимі докази щодо позитивного її ставлення до дитини, можливості забезпечити належні умови щодо його проживання, фізичного та духовного розвитку, а відповідач не заперечив зазначені позивачкою обставини та надані докази на їх підтвердження, зробив заяву про їх визнання та відсутність заперечень, відповідно у суду відсутні будь-які сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем. Наразі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання їх з відповідачем спільної дитини з позивачкою є такими, що підлягають задоволенню судом. Крім того, статтями 155,180,181,182,183 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов"язку кошти на утримання дітей стягуються з них у судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Звертаючись в суд з позовом, позивачка послалася на те, що відповідач у справі має джерело доходу достатнє для утримання сина та надання щомісячної допомоги на його утримання в розмірі ј частки від його заробітку (доходу) . Заява відповідача [PERSON] про визнання заявленого [PERSON] до нього позову стосується і позовних вимог у частині стягнення аліментів. З урахуванням усіх обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з останнього аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним повноліття, з моменту звернення [PERSON] в суд з такими вимогами, або ж зміни матеріального стану сторін та потреб дитини.. На підставі викладеного та

Outcome: approved