Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М.Є., про визнання особи спадкоємцем і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , якій на праві власності належав жилий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 липня 1999 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області за реєстровим № 1325 та зареєстрованого в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації, дублікат якого видано 04 вересня 2015 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори, Київської області Журавель А.М., в. о. державного нотаріуса Київського обласного державного нотаріального архіву. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , який фактично прийняв спадщину, так як вступив в управління і володіння спадковим майном-на момент відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом з матір`ю в спадковому будинку, прийняв до управління та користування її речі, і крім того, він не заявляв про відмову від спадщини. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 травня 2017 року. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме на житловий будинок [ADDRESS] ), у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом. Однак, 07 лютого 2018 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М.Є. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок [ADDRESS] , належний померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем за законом на 1/2 частки спадщини після якої був її син [PERSON] , 1981 року народження, який спадщину після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав, помер [INFO] (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2018 року № 230/02-31). Підставою для відмови стало те, що спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняв фактично його рідний брат [PERSON] (до усиновлення- [PERSON] , [INFO] ) шляхом проживання разом із спадкоємцем за однією адресою на час відкриття спадщини. Тобто, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що згідно ст. 262 ЦК України у другу чергу право на спадщину за законом мають рідні брати і сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв`язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням-має право як спадкоємець другої черги, що передбачено п. 3 ст. 1260 ЦК України. [PERSON] та померла [PERSON] (до одруження- [PERSON] ) були рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 04 червня 1999 року та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . А померлому [PERSON] позивач був рідним дядьком. Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Що стосується висновку державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М.Є. про той факт, що спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняв фактично його рідний брат [PERSON] (до усиновлення- [PERSON] , [INFO] ), шляхом проживання разом із спадкоємцем за однією адресою на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 21 вересня 2017 року за номером 770, то позивач вказував, що відповідно до довідки, виданої Службою у справах дітей та сім`ї від 04 липня 2018 року № 534, [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) перебував у Навчально-виховному закладі Дитячий будинок «Колиска дитячої надії» з 18 квітня 2001 року по 18 листопада 2008 року. З 2008 року він був усиновлений, що підтверджується довідкою № 696 від 07 травня 2018 року, виданою Службою у справах дітей та сім`ї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1260 ЦК України усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. Якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв`язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням-має право як спадкоємець другої черги, що передбачено п. 3 ст. 1260 ЦК України. Однак, правовий зв`язок з вищезазначеними родичами має бути реальним, в даному ж випадку померлий [INFO] [PERSON] та [PERSON] до усиновлення [PERSON] ) з 2001 року не спілкувалися та не підтримували зв`язку. За таких обставин внаслідок усиновлення усиновлений втрачає правовий зв`язок з його кровними родичами, і в даному випадку не може претендувати на спадок. Крім того, [PERSON] до усиновлення [PERSON] ) з 2001 року не проживав за місцем реєстрації, що підтверджується довідкою, виданою Службою у справах дітей та сім`ї від 04 квітня 2018 року № 534, та з 2008 року був усиновлений відповідно до довідки від 07 травня 2018 року № 696, виданою Службою у справах дітей та сім`ї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати його спадкоємцем третьої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , належний померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем за законом на Ѕ частку спадщини після якої був її син [PERSON] , 1981 року народження, який спадщину після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав, та помер [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М.Є. не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, до суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Оскільки позивач у судовому засіданні не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції 07 листопада 2006 року. З наявної в матеріалах копії спадкової справи № 74/2007 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] 04 квітня 2007 року звернувся із заявою до Ржищівської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] .. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 1999 року [PERSON] було видано вказане свідоцтво на спадкове майно після смерті її матері [PERSON] , що складається з будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно Витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно від 10 червня 2003 року [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 78,3 кв.м., жила площа становить 42, 1 кв.м.. З наданої суду належним чином засвідченої копії спадкової справи № 290/2017 Києво-Святошинською районною державною нотаріальною контрою до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що 30 червня 2017 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [INFO] його рідного племінника [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав і був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 21 вересня 2017 року, виданої [PERSON] , вказано, що він дійсно проживає і зареєстрований в [ADDRESS] , з 24 травня 2016 року. Станом на 12 травня 2017 року за адресою: [ADDRESS] проживав та був зареєстрований з [INFO] померлий [PERSON] , по день смерті, та знятий з місця реєстрації і проживання 21 вересня 2017 року у зв`язку із смертю. З 29 грудня 1998 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2018 року державним нотаріусом М.Є. Яхно Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок [ADDRESS] , належний померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем за законом на Ѕ частку спадщини після якої був її син [PERSON] , 1981 року народження, який спадщину після смерті матері фактично прийняв, але не оформив юридично своїх спадкових прав, помер [INFO] . Нотаріусом зазначено в постанові, що спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняв фактично його рідний брат [PERSON] (до усиновлення- [PERSON] , [INFO] ) шляхом проживання разом із спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області 21 вересня 2017 року за номером 770. В поданій же 07 лютого 2018 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заяві [PERSON] просив видати йому без урахування інтересів спадкоємця за законом [PERSON] про право на спадщину за законом на вказаний жилий будинок. Слід зазначити, що в позовній заяві позивач вказував, що відповідно до довідки, виданої Службою у справах дітей та сім`ї від 04 липня 2018 року № 534, [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) перебував у Навчально-виховному закладі Дитячий будинок «Колиска дитячої надії» з 18 квітня 2001 року по 18 листопада 2008 року. З 2008 року він був усиновлений, що підтверджується довідкою № 696 від 07 травня 2018 року, виданою Службою у справах дітей та сім`ї. За таких обставин внаслідок усиновлення усиновлений втрачає правовий зв`язок з його кровними родичами, і в даному випадку не може претендувати на спадок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1260 ЦК України усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. Якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв`язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням-має право як спадкоємець другої черги, що передбачено п. 3 ст. 1260 ЦК України. Як вказував позивач у позовній заяві, правовий зв`язок з вищезазначеними родичами має бути реальним, в даному ж випадку померлий [INFO] [PERSON] та [PERSON] до усиновлення [PERSON] ) з 2001 року не спілкувалися та не підтримували зв`язку. Однак, з такими доводами позивача погодитись неможливо, оскільки з матеріалів справи вбачається, що мати [PERSON] (після усиновлення- [PERSON] померла [INFO] , а малолітній [PERSON] був усиновлений лише у 2008 році, і тому на час відкриття спадщини він мав право успадковувати майно після смерті своєї матері, яке належало їй за життя на час смерті. Враховуючи, що він був малолітнім, то за захистом його прав на спадкування мали звернутись до нотаріуса його законні представники чи орган опіки та піклування. Щодо доводів позивача, що померлий [INFO] [PERSON] за життя та [PERSON] (до усиновлення- [PERSON] ) з 2001 року не спілкувалися та не підтримували зв`язку, то дані доводи не підтверджені належними і допустимими доказами. [PERSON] же, звертаючись до суду з даним позовом, просив визнати за ним право власності на спірний будинок без урахування інтересів спадкоємця за законом [PERSON] (до усиновлення- [PERSON] ). Щодо спадкового майна, то слід зазначити, що позивачем було надано Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , в якому містяться відомості про самочинно побудовані приміщення. Позивач не зміг пояснити суду і надати відомості, що вказані в технічному паспорті на будинок самовільно побудовані приміщення узаконені. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання особи спадкоємцем і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed