Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який в даний час перебуває на утриманні позивачки [PERSON] . Згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2010 року по цивільній справі № 2-571/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 400 гривень щомісячно починаючи з 02 червня 2010 року і до повноліття дитини [PERSON] . Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу утримання дитини. Згідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що відповідач несистематично сплачує аліменти після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів. Зокрема, в протягом 2018 року відповідач сплатив 1370 гривень в січні та 1600 гривень у березні. Вказана обставина стверджуються довідкою № 1284/4 від 19.04.2019, виданою Кельменецьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області. Таким чином, відповідач порушує права позивачки на своєчасне отримання коштів на утримання дитини. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України в редакції від 17 травня 2017 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що виникли підстави для зміни способу стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Законом „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: „Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Прожитковий мінімум для [PERSON] , [INFO] , як дитини старше шести років складає 2027 гривень. Суд вважає, що є всі підстави для зміни способу стягнення аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітнього сина сторін. Враховуючи наведене, суд вважає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області по цивільній справі № 2-571/10 від 05 липня 2010 року слід змінити та визначити розмір аліментів, які стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання сина сторін у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , починаючи дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. В порушення вимог ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що він на належному рівні матеріально утримує дитину та забезпечує її відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України. Також в порушення вимог ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що він має незадовільний стан здоров`я та має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст. ст. 181,182, 192 СК України,

Outcome: approved