Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] року в м. Лодєйноє Поле Ленінградської області Росії померла [PERSON]. Ще за життя 24 жовтня 2000 року покійна склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачці. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну часку (пай) серії [NUMBER] виписаний на підставі розпорядження голови Томашпільської районної державної адміністрації від 03.02.1997 року № 20, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №903). Однак нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв"язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею майнового права на вищевказане спадкове майно. В судове засідання позивача [PERSON] не з»явилася, надіслала до суду заяву в якій просить розглянути справу по суті у її відсутності, позов підтримує із наведених у позовній заяві підстав. Від відповідача, Антонівської сільської ради надійшла заява в якій остання просить справу розглянути по суті у відсутності представника сільської ради, з позовними вимогами згідна. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. До відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статей 524, 534 ЦК (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за заповітом заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 549 ЦК дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Лодєйноє Поле Ленінградької області Росії померла громадянка України [PERSON], [INFO], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, у т.ч. й право на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданим Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свого же розпорядження №20 від 03.02.1997 року про що зроблено запис в книзі реєстрації сертифікатів за №903 (а.с.5, 7,8). Єдиним спадкоємцем на спадщину за заповітом нотаріально посвідченим секретарем Антонівської сільської ради 24 жовтня 2000 року, реєстр за №62, є позивачка (а.с. 4). За змістом розділу VП ЦК УРСР прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об»єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст.550 ЦК, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Визнання позову відповідачем на порушує права й законні інтереси сторін, третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved