Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, з якого вбачається, що 10 липня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № KRHTAW04320059, відповідно до якого відповідачем отримано кредит в сумі 39 745 грн терміном до 09 липня 2012 року, а відповідач зобов"язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач не виконав зобов'язань за Кредитним договором, відсотки не сплачував, у зв'язку з чим, станом на 26 грудня 2014 року виникла заборгованість в сумі 266 841, 14 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 35 030, 40 грн; заборгованість по процентам 72 067,16 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 6359, 20 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 153 384, 38 грн. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати в розмірі 2668, 41 грн. Представник позивача до судового засідання надав виписку з рахунку № 22033057070917 [PERSON] за період з 10 липня 2007 року по 21 грудня 2015 року, письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином; у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що кредитний договір був укладений з 10.07.2007 року по 09.07.2012 року, а ухвала суду про відкриття провадження була винесена лише 10.03.2015 року; позивач пропустив строк позовної давності у три роки, встановлений ст. 257 ЦК України; банк не надав належних довідок, що засвідчують наявність заборгованості, порядок нарахування процентів за користування кредитом, комісії, штрафів за користування кредитом; надані позтивачем документи, на думку відповідача, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній даних та доказів за відсутності відповідача та його представника. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази та заперечення відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином. Так, згідно п. 7.1 кредитного договору 10 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № KRHTAW04320059, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 50 440 грн на строк з 10 липня 2007 року по 09 липня 2012 року у вигляді неповнолюваної лініїна наступні цілі: 37 200 грн на купілю автомобіля, а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування траспортного засобу KRHTAW04320059 від 10.07.2007 року на строк до 09.07.2008 року у сумі 2139грн, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 372 грн та у розмірі 10 695 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0, 75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору (а.с. 6 -7). Заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не була погашена, і станом на 26 грудня 2014 року [PERSON] має заборгованість в сумі 266 841, 14 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом 35 030, 40 грн; заборгованість по процентам 72 067,16 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 6359, 20 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 153 384, 38 грн, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 4, 5). Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилались на те, що у звязку з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами кредитного договору від 10 липня 2007 року, у [PERSON] утворилась заборгованість у сумі 266 841, 14 грн станом на 26 грудня 2014 року, яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору від 10.07.2007 року, позивач надав [PERSON] кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу або перерахувати на рахунок зазначений у п.7.1 даного договору, а відповідач має сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до пп.2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1, 7.4 цього договору та сплатити банку винагороду з пп.3 .7, 6.2, 7.1 вказаного договору. Згідно з п.7.1 вищевказаного кредитного договору, [PERSON] взяв на себе зобовязання сплачувати за користування кредитом відсотки у розмірі 0, 75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду у розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати за договором визначений період з «17» по «21» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1312,64 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно до п.7.4 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Положеннями п.4.1 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань передбачених пп.2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплачувати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Відповідача у заяві про перегляд заочного рішення звертався до суду із заявою, в якій просив застосувати до спірних правовідносин загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки (а.с. 41 - 43). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Отже, початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та від 19 листопада 2014 року (справа №6-160цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Зважаючи на те, що п.7.1 кредитного договору від 10.07.2007 року встановлено самостійні зобовязання щодо щомісячного повернення частини кредиту, сплати відсотків та винагороди, і вказаним кредитним договором передбачено відповідальність у вигляді пені за порушення відповідачем цих обовязків, то позовна давність у таких випадках має обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом 20 січня 2015 року, строк дії договору встановлений до 09 липня 2012 року. Отже, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про пропуск ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором від 10.07.2007 року. Перевіривши обґрунтованість та правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 10.07.2007 року (а.с. 4 - 5) в частині заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, комісії за користування кредитом за період з 10 липня 2007 року по 26 грудня 2014 року, який було надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», його відповідність умовам укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] за період з 10 липня 2007 року по 26 грудня 2014 року має заборгованість перед позивачем, яка складається із: заборгованості за кредитом 35 030, 40 грн; заборгованість по процентам 72 067,16 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 6359, 20 грн, так як вимоги про стягнення вказаної заборгованості предявлені позивачем ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином вони підлягають задоволенню. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до п.4.1 кредитного договору від 22.05.2007 року, у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань передбачених пп.2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплачувати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14), та вона в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. В межах річного строку пеня складає 19231, 69 грн із розрахунку 0,15% від суми не погашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] мають бути задоволені частково із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № KRHTAW04320059 від 10 липня 2007 року у розмірі 132 688, 45 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 35 030, 40 грн; заборгованість по процентам 72 067,16 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 6359, 20 грн, пеня 19231, 69 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1326, 88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial