Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказавши, що вона отримала у власність об'єкт незавершеного будівництва будинок з господарськими будівлями і наданої для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,0854га. за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 4624885500:19:003:0009) на підставі договору дарування. Станом на 27 вересня 2011р. об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями - готовність становила 79,2%. 31.10.2013р. позивач звернулась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з декларацією про готовність об'єкта житлового будинку за адресою [ADDRESS] до експлуатації № ЛВ 152133120195, проте їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю інформації про проектну документацію. Після чого позивач отримала від Західного експертного технічного центру Держгірпромнагляду України звіт №88.14/98 від 13.01.2014р. про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта в якому зазначено, що індивідуальний житловий будинок та господарська будівля відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації. Незважаючи на наявність вище наведених документів вказана добудову незавершеного будівництва проведено без затвердженої проектної документації до початку виконання будівельних робіт, а тому вона вважається самочинним будівництвом і потребує узаконення. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи затвердженого проекту або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. Житловий будинок збудований на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель і вона вважається згідно із законом наданою у встановленому порядку. Згідно із ч. 5 ст.376 ЦК України на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Проведене мною будівництво не порушує будь-чиїх прав, оскільки не порушує права власності чи користування інших осіб, та не загрожує нікому внаслідок будівництва, порушень будівельних норм і правил не виявлено, про що свідчить висновок експертизи з питань охорони праці та промислової безпеки. На підставі наведеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 354,7кв.м., який складається з 7 житлових кімнат за адресою: [ADDRESS] та сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сокальського РУЮ Львівської області зареєструвати за [PERSON] право власності на даний житловий будинок. Позивач, [PERSON] та її представник - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, представник надав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності. Позов просить задовольнити. Представник відповідача Поторицької сільської ради - Смик Р.В. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд справу слухати за його відсутності. Додатково зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи інспекції ДАБК У Львівській області - ЯкимецьГ.В. в судове засідання також не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності. Вирішення спору покладає на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В силу п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною та юридичною особою. Як встановлено з дослідженої в судовому засіданні копії договору дарування об'єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і наданої для обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель земельної ділянки від 27.09.2011р. [PERSON] подарувала [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями, готовність якого становить 79.2% і надану для обслуговування цього будинку та господарських будівель земельну ділянку, що належить дарувальнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №929452. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вбачається з матеріалів справи позивач зверталася до інспекції ДАБК у Львівській області з метою здачі об'єкта незавершеного будівництва в експлуатацію для подальшого оформлення права власності на будинок, проте згідно відповіді №7/13-6-7083 від 12.11.2013р. за результатами розгляду поданої заяви декларація про готовність будинку по вул..Івана Франка,11 в с.Поториця, Сокальського району повернута на доопрацювання у зв'язку відсутністю інформації про проектну документацію; про генерального проектувальника; дозвільні документи та ін.. Таким чином, враховуючи вищенаведене судом встановлено, що індивідуальний будинок та господарська будівля за адресою: [ADDRESS] є самочинним будівництвом за ознакою - будівництво без належно затвердженого проекту. В свою чергу, згідно копії звіту №88.14/98 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта - індивідуального житлового будинку та господарської будівлі по [ADDRESS] затвердженого начальником ДП «Західний експертно-технічний центр «Держгірпромнагляду України»» 13.01.2014р. встановлено, що індивідуальний будинок та господарська будівля за вказаним адресом відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації і можлива їх безпечна експлуатація. Окрім того, представником позивача до матеріалів справи долучено заяви сусідів [PERSON], а саме: [PERSON] ( [ADDRESS]), [PERSON] ( [ADDRESS]) та [PERSON] ( [ADDRESS]), де вони вказують, що їм відомо про розгляд даної справи в суді та, як сусіди, не заперечують проти визнання права власності на самочинне будівництво за [PERSON], про що особисто розписалися. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Судом встановлено, що проведене позивачем самочинне будівництво за адресою: [ADDRESS] здійснене на земельній ділянці, що відведена для забудови та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарської будівлі та належить [PERSON] на праві приватної власності згідно договору дарування від 27.09.2011р., самочинне будівництво не порушує будь-чиїх прав, оскільки не порушує права власності чи користування інших осіб, та не загрожує нікому, порушень будівельних норм і правил не виявлено, можлива безпечна експлуатація як будинку, так і господарської будівлі. Відповідно до п.10 Додатку 1 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 ( у редакції наказу від 28.01.2003 року № 6/5) підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно ст..8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень органу держаної реєстрації прав входить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином, сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Сокальського РУЮ за даним рішенням суду повинно зареєструвати право власності за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначені обставини і дослідженні матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved