Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

11 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ "Ощадбанк", в якій просить зняти арешт з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного відділом приватизації державного житла управління ЖКГ Жовтоводської міської ради від 07 березня 2014 року, на праві власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . 2/3 частки зазначеної квартири належать [PERSON] та [PERSON] (після зміни прізвища має прізвище [PERSON] ). Відомості на зазначену квартиру як об`єкта житлової нерухомості на праві спільної часткової власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В 2019 році виникла необхідність відчуження належної на праві спільної часткової власності квартири, однак звернувшись з даного питання до нотаріуса з`ясувалось, що на належну їй 1/3 частку квартири мається заборона про відчуження, що зареєстровано 09.09.2006 року Жовтоводською державною нотаріальною конторою за №3710136. Листом від 15.07.2019 року завідувачем Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. повідомлено, що 04.10.2000 року на підставі листа прокуратури м.Жовті Води №16/281-98 від 23.02.1998 року Жовтоводською державною нотаріальною конторою внесено архівні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про арешт на все майно, що належить позивачу на праві власності. Накладення даного арешту відбулося в рамках порушеної кримінальної справи №309003/дата порушення не вказана/ за ст.19, ч.2 ст.148-5 КК України в редакції 1960 року за фактом надання нею неправдивих відомостей до банківської установи «Ощадбанк» з метою отримання кредиту. В подальшому зазначена кримінальна справа була закрита на підставі п.4 ст.6 ст.130 КПК України в ред.1960 року, однак рішення щодо скасування арешту відносно належного позивачу майна прийнято не було. Позивач також вказала, що вона дійсно отримала кредит в Ощадбанку і в подальшому його сплатила в повному обсязі, однак за давністю років не збереглися документи, які підтверджують, що кредит погашено. Неодноразові звернення з листами до Жовтоводської місцевої прокуратури з проводу звільнення майна з під арешту позитивних результатів не дало. Враховуючи зазначені обставини змушена звернутися до суду за захистом свого порушенного права, як власника майна. Ухвалою судді від 12 серпня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 12 серпня 2020 року копії вказаної ухвали суду направлено на адресу учасників справи. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивачу [PERSON] відповідно до вимог ЦПК України, за відомим місцем реєстрації та проживання останньої /адреса зазначена у позовній заяві/, була направлена копія ухвали про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На адресу суду повернулося поштове повідомлення від [PERSON] з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /адреса місця проживання позивача/. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Таким чином, в силу вимог вказаної норми Закону, позивач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін Відповідач АТ «Ощадбанк» належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, шляхом направлення поштовим зв`язком копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї документами. Надано строк для подачі відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. 08 серпня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважаючи, що позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача. При цьому, зазначає, що проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесено до функцій державних реєстраторів, а банки не наділені такими повноваженнями, тобто АТ «Ощадбанк» не є суб`єктом організаційної системи державної реєстрації прав. Жодних обставин в обґрунтування вимог саме до АТ «Ощадбанк» позовна заява не містить, як і не містить будь-яких вимог до АТ «Ощадбанк». Відсутні також будь-які обставини, які свідчили б про оспорювання або порушення прав та законних інтересів позивача з боку АТ «Ощадбанк». При цьому, представник відповідача також зазначає, що наданий позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта не містить інформації щодо накладення заборони саме на підставі заяви АТ «Ощадбанк». Тобто, жодних перепон щодо зняття заборони з нерухомого майна банком позивачу не чинилось, жодних доказів про це позивачем не надано. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю спору та вимог до банку, оскільки останній є неналежним відповідачем у справі. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з урахуванням наданого відповідачем відзиву на позовну заяву, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази, прийняті судом, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства, капітального будівництва, комунальної власності та регулювання земельних відносин Жовтоводської міської ради 07 березня 2014 року, позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . 2/3 частки зазначеної квартири належать [PERSON] та [PERSON] . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в установленному законом порядку у КП «Жовтоводське МБТІ» та отримано технічний паспорт на квартиру /а.с.6,7/. Відповідно свідоцтва про зміну прізвища серії [NUMBER] [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] /а.с.25/. Відомості про квартиру [ADDRESS] , як об`єкта житлової нерухомості на праві спільної часткової власності, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер №1668016212107 від 09.10.2018 року /а.с.8/. Як слідує з листа завідувача Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюка В.О., 04.10.2000 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі листа прокуратури м.Жовті Води №16/281-98 від 23.02.1998 року Жовтоводською державною нотаріальною конторою було внесено архівні відомості (архівний запис №63343-67) про арешт нерухомого майна [PERSON] /а.с.18/. Відповідно до копії листа прокуратури м.Жовті Води №16/281/-98 від 23.02.1998 року, адресованного приватному нотаріусу міста Жовті Води Кубай Л.В., зазначено, що прокуратурою міста Жовті Води відносно [PERSON] порушено кримінальну справу №309003 за ст.19,148-5 ч.2 КК України в редакції 1960 року за фактом надання нею неправдивих відомостей до банківської установи «Ощадбанк» з метою отримання кредиту. При цьому, з метою відшкодування завданих збитків старший слідчий прокуратури міста Жовті Води просить будь-які нотаріальні угоди по відчуженню майна не проводити до вирішення питання по суті /а.с.19/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на все майно [PERSON] , де б воно не було та з чого б воно не складалося, мається заборона відчуження (арешт нерухомого майна), що зареєстровано 09.09.2006 року Жовтоводською державною нотаріальною конторою за №3710136/а.с.9/. Позивач в позовній заяві зазначає, що неодноразово зверталась до органів прокуратури із проханням зняти арешт майна, однак питання залишалось не вирішеним. Так, листом №01/95-61-18 від 30.08.2019 року Жовтоводська місцева прокуратура повідомила, що кримінальну справу за №309003 від 13.10.1998 закрито на підставі п.4 ст.6,ст.130 КПК України (в редакції 1960 року) та за спливом строків зберігання знищено. Також зазначено, що ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року та КПК України від 13.04.2012 року замість прокуратури м.Жовті Води утворено Жовтоводську місцеву прокуратуру, посаду слідчого прокуратури у попередні періоди ліквідовано, у зв`язку з чим правової можливості скасування арешту накладеного слідчим прокуратури м.Жовті Води на майно [PERSON] не вбачається. В зазначеному листі [PERSON] також роз`яснено, що питання про скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі, рішення по якій прийнято, однак не вирішено питання щодо накладених обтяжень на майно, слід вирішувати в порядку цивільного судочинства /а.с.20-21/. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За ч. 1 ст. 174 КПК України, нині чинного КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що арешт на нерухоме майно, що належить позивачу, у тому числі на 1/3 частки квартири [ADDRESS] був накладений за ініціативою старшого слідчого прокуратури м. Жовті Води в рамках кримінальної справи №309003 на підставі положень КПК України в редакції 1960 року. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, справа про скасування арешту з майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК України 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11, провадження №14-105цс19. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, згідно якої юрисдикційна підсудність справ щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - спір має розглядатися у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, проте якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Тобто, позивачка обґрунтовано звернулась до суду з позовом про зняття арешту в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права [PERSON] , як власника вище зазначеного майна на розпорядження цим майном. Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно позивачка на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права власника, які передбачені законодавством України. Доводи представника відповідача, щодо належного відповідача, а саме що позовні вимоги мають бути пред`явлено до державного реєстратора, суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки процесуальний закон не наділяє державних реєстраторів цивільною процесуальною правоздатністю, а тому державний реєстратор не може бути відповідачем у цивільній справі. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині необґрунтованості заявлених вимог саме до АТ «Ощадбанк» з огляду на наступне. В постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», викладений підхід до визначення кола осіб, які мають бути залучені до участі в справі за позовами про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна), який фактично не втратив свою чинність, а саме позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Як вбачається з матеріалів справи арешт майна накладено старшим слідчим прокуратури міста Жовті Води в ході досудового розслідування за фактом надання [PERSON] недостовірних відомостей при оформлені кредиту в АТ «Ощадбанк», тобто зазначені заходи вчинено в інтересах АТ «Ощадбанк». Окрім того, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів, предмет та підстави позову. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має можливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved