Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

03 липня 2018 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2018 року передано за підсудністю цивільну справу за вищезазначеним позовом. На обґрунтування позову позивач вказала, що 04.05.2017 року в м. Миколаєві сталося ДТП за участю водія [PERSON] , який, керуючи транспортним засобом марки «Шевролет Лачеті» д/р/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «HYUNDAI H-1», д/н [NUMBER] під її керуванням. 29.05.2017 року Центральний районний суд м. Миколаєва виніс постанову про те, що [PERSON] є винним в даній пригоді. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПРАТ «УТСК», Поліс АК / 0950350. Як повідомив Страховик, виплати страхового відшкодування в сумі 100 000.00 гривен відбудеться 20.12.2017 року. 05.06.2017 року позивач замовила автотоварознавче дослідження, за власні кошти в сумі 2050,00 гривень, № 95/06/17 щодо визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП. Пізніше експерт визначив вартість відновлювального ремонту на дату огляду автомобіля «HYUNDAI H-1», яка складає 236 тисяч 303 гривни, а вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту зносу складає 120 064,01 гривень. Згідно звіту, Страховик повинен сплатити 100 000 (сто тисяч) гривен. З посиланням на вимоги ст..ст. 22, 1194 ЦК України, та в зв`язку з тим, що відповідач не бажає добровільно сплатити шкоду, яка полягає у різниці між страховим відшкодуванням та вартості відновлювального ремонту, позивач зазначає, що різницю між сумою виплати страхового відшкодування та сумою матеріальної шкоди, тобто, 120064,01 грн. матеріальної шкоди - 100000,00 грн. страхового відшкодування 100 000,00 грн. = 20 064,01 гривень, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь різницю матеріальних збитків в сумі 20 064,01 грн., витрати за послуги за складання звіту про оцінку в сумі 2050,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. та судовий збір в сумі 640,00 грн. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, позивач надавла на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, своєї правової позиції стосовно заявлених позивачем вимог, не висловив. Про належне повідомлення відповідача свідчить його заява про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «УТСК», в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, якою просив суд розглядати справу у їх відсутності, вказавши, що ПрАТ «УТСК» у відповідності до договору АК/950350 від 03.09.2016 року, відшкодувало позивачу [PERSON] вартість матеріального збитку за наслідками ДТП, яка сталась 04.05.2017 року за участю автомобілів «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] та «Хундай», д.н.з. [NUMBER] , в межах ліміту відповідальності страховика, за вирахуванням франшизи обов`язкової за полісом (1 000,00 грн.), у розмірі 99 000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено що згідно з постановою Центрального районного суду м. Миколаєва по адміністративній справі № 490/3982/17 від 29.05.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та стягненням судового збору, оскільки 04.05.2017 р., [PERSON] , керуючи транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проспекту Центральному, 45 в м. Миколаєві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та, при виникненні перешкода в русі, не вжив усіх заходів щодо безпечного її об`їзду, та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «HYUNDAI H-1", номерний знак [NUMBER] , водій якого [PERSON] знаходився поза межами транспортного засобу. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Згідно вказаної постанови, [PERSON] визнав факт вчинення ним вказаного правопорушення за викладених вище обставин, що підтверджується копією постанови суду № 490/3982/17 від 29.05.2017 року. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію т/з серії [NUMBER] , власником автомобіля«HYUNDAI H-1", номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/950350 від 03.09.2016 року, відповідальність відповідача була застрахована у страховій компанії ПрАТ «УТСК» Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 100000,00 грн. включно з франшизою 1000,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 95/06/2017 від 05.06.2017 року, складеного ФОП [PERSON] , сума матеріального збитку внаслідок ДТП автомобіля «HYUNDAI H-1» д/н [NUMBER] , складає 120 064,01 гривень, що підтверджується вказаним актом. Відповідно до квитанції до прибуткового ордеру №27 від 05.06.2017 р., вартість автотоварознавчого дослідження складає 2050,00 грн., які були сплачені позивачем. З метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по полісу № АК/950350 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 27.07.2017 р. позивач звернулась до ПрАТ «УТСК» з заявою про страхове відшкодування. Відповідно до страхового акту № 288-17 та розрахунку до нього, платіжних доручень № 13948 від 26.12.2017 р, № 13856 відщ 19.12.2017 р., № 4206 від 20.12.2017 р.. № 4212 від 21.12.2017 р., № 13933 від 22.12.2017 р., ПрАТ «УТСК» відшкодовано відповідачу вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності страховика, за вирахуванням франшизи обов`язкової за полісом (1 000,00 грн.), у розмірі 99 000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. П. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що кожна особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками, відповідно до п. 2 цієї ж статті визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 ЦК України. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом закону №1961-IV (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування, виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання, не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15 та від 4 лютого 2018 року №754/1114/15-ц. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Враховуючи те, що позивачем доведено факт та розмір заподіяної шкоди, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у заподіянні шкоди, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром заподіяної їй шкоди і страховою виплатою, що становить 20 064,01 (двадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 01 коп. (120064,01 грн. матеріальної шкоди - 100000,00 грн. страхового відшкодування). У відповідності до ст..ст.133, 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за послуги за складання звіту про оцінку в сумі 2050,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. та судовий збір в сумі 640,00 грн., а всього - 4690,00 грн.

Outcome: approved