Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2007 року №77707С47 (надалі - кредитний договір), вказуючи, що 14 серпня 2007 року між тодішнім АТ «Укрексімбанк» (08.05.2009 року назву змінено на публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк» ) та відповідачкою укладено кредитний договір № 77707С47, за умовами якого відповідачці надано кредит у сумі 39950 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином : LIBOR (12т) + 7,6 % річних, але не менше13,0 % річних з переглядом один раз у п'ять років, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 11 серпня 2028 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка була зобов'язана щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту рівними частинами. Проте, відповідачка не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, тому рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 06 березня 2012 року задоволено позов банку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором станом на 01 листопада 2011 року. Також рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року задоволено позов банку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідачка і надалі не виконує зобов'язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з неї заборгованість у сумі 427678,87 грн., яка складається з 426858,87 грн. боргу за нарахованими відсотками за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року та 820,00 грн. плати за управління кредитом за вказаний період. Ухвалою суду від 05 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. У відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України викликалася шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачки. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. Між відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (ВАТ «Укрексімбанк») та відповідачкою [PERSON] 14 серпня 2007 року укладений кредитний договір №77707С47, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 39950 доларів США шляхом видачі готівкових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 11 серпня 2028 року. Акціонерне товариство „Укрексімбанк" змінило найменування з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2009 року №375. Державна реєстрація зміни найменування юридичної особи проведена 8 травня 2009 року, номер запису 10681050035001397. Відповідачка, у відповідності до п.2.5.1 Кредитної угоди зобов'язалася щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається відповідно до умов пункту 2.2.1 Кредитної угоди у валюті кредиту ( 5,39563% річних + 7,60% річних, але не менше 13% з переглядом 1 раз у 5 років), відповідно до пункту 2.4.1 Кредитної угоди відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з наступного місяця після одержання кредиту у сумах, визначених Графіком надання та погашення кредиту (додаток №1 до Кредитної угоди) у валюті кредиту. Згідно з пунктом 2.2.2 Кредитної угоди відповідачка зобов'язалася щомісяця сплачувати банку плату за управління кредитом в розмірі 20 грн. Судом встановлено, що ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звертався до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки [PERSON] Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 6 березня 2012 року в справі №2/519/545/12 позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року №77707С47 станом на 1 жовтня 2011 року у розмірі 37060,59 доларів США - заборгованість за кредитом (в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 30 вересня 2011 року становить 295472,97 грн.); 8286,45 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом (в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 30 вересня 2011 року становить 66065,38 грн.); 520 грн. - заборгованість за комісією за управління кредитом; 46434,40 грн. - пеня за прострочену заборгованість по кредиту за період з 1 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року; 6802,90 грн. - пеня за прострочені відсотки за період з 1 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року; 59,66 грн. - пеня за прострочену комісію за управління кредитом за період з 1 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року, а всього на загальну суму 415355,31 грн. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року в справі №594/106/15-ц задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №77707С47 від 14 серпня 2007 року станом на 31 грудня 2014 року в сумі 250703,17 грн. за нарахованими відсотками, сума якої еквівалентна 15082,75 доларам США), заборгованість у сумі 780 грн. плати за управління кредитом, а також 121196,41 грн. пені за прострочену заборгованість за кредитом, 70953,38 грн. пені за прострочені відсотки, 244,34 грн. пені за прострочену плату за управління кредиту. Відповідно до наданої позивачем довідки про рух коштів по кредитній угоді №77707С47 від 14 серпня 2017 року, за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року за відповідачкою рахується заборгованість за кредитним договором, а саме: нараховані відсотки в сумі 16 273,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 30 квітня 2018 року становить 426 858,87 грн. та 820,00 грн. плати за управління кредитом. Позивач у позовній заяві посилається на те, що виконавчі провадження по рішеннях тривають. Відповідачка не виконала вимог законодавства та кредитної угоди, не повернула суму кредиту та не сплатила у визначені кредитною угодою строки належні банку платежі за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим з відповідачки підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року №77707С47, в розмірі 427678,87 грн., яка складається з 426858,87 грн. заборгованості за нарахованими процентами за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року та 820,00 грн. плати за управління кредитом за вказаний період. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.2.6.2 Кредитної угоди відповідач зобов'язана здійснити дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом та інших належних до сплати платежів за Кредитною угодою протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення. Згідно з п. 4.2 Кредитної угоди банк має право вимоги дострокового виконання відповідачем зобов'язань за Кредитною угодою в разі невиконання позичальником своїх зобов'язань, в тому числі по сплаті у строк платежів по погашенню кредиту (пункт 4.1 Кредитної угоди). Позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Отже, позивач звернувшись з позовом до суду про стягнення достроково з відповідачки заборгованості за кредитним договором на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та плати за управління кредитом, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і зобов'язання вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таку ж позицію висловила Велика Палата Верховного суду в своєму висновку, викладеному в постанові № 310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року, відступивши від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. З огляду на наведене позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки 426 858,87 грн. заборгованості за процентами за кредитом та 820,00 грн. плати за управління кредитом за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року не підлягають задоволенню. Оскільки вищенаведеним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 березня 2012 року задоволено вимоги позивача в повному обсязі про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у виді трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за кредитом , а не у вигляді стягнення процентів відповідно до умов кредитного договору. Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки три проценти річних за розрахований позивачем період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року (1215 днів) від суми заборгованості за кредитом, визначеної у рішенні Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 березня 2012 року, в розмірі 37 060,59 доларів США за формулою: сума боргу 37060,59 дол.США ? 3% :365 днів ? 1215 днів =3700,98 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення - 25.07.2018 року (2658,31 грн. за 100 доларів США) становить у гривневому еквіваленті 98 383,63 грн. . У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати на сплату судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 1 762,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду. На підставі ст.ст. 526, 598, 599, 610,1048,1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial