Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

У грудні 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 13812,79 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.10.2012 відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. Вважаючи вказану заяву на отримання кредиту та умови кредитування договором приєднання у порядку статті 634 Цивільного кодексу України /далі - ЦК України/, як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за договором виконав та надав кредит. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов кредитного договору, свої зобов'язання не виконав, допустивши утворення заборгованості, яка станом на 31.10.2015 становить загальною сумою 13812,79 грн., з якої: 1489,09 грн. - заборгованість за кредитом; 8389,76 грн. - по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 633,94 грн. - штраф (процентна складова), і у добровільному порядку не погашена. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, відповідно поданого клопотання просить розглядати справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /ас.38/. Відповідач заперечував проти задоволення позову та суду пояснив, що отримував кредитну картку з кредитним лімітом у 300 грн., у якому році це було, пригадати не зміг, картка ним втрачена. При цьому заперечив, що йому був збільшений кредитний ліміт до 1500 грн., означеної суми він з картки не знімав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судових засіданнях встановлено, що відповідач [PERSON] 22 жовтня 2012 року заповнив бланк заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг без дати та номеру затвердження таких Правил та Умов у Приват Банку, без зазначення повної назви юридичної особи у відповідності до Статуту юридичної особи, виду банківських послуг та бажаного кредитного ліміту / копія ас. 4/, де повідомив про своє місце проживання, місце роботи, наявність майна, контактні телефони, розмір доходу. Пам'ятка клієнта вручена не була, про що не зроблено відмітку у вказаній заяві-анкеті. До означеної заяви долучені Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.10.2012, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою / копії ас. 5-30/. За клопотанням відповідача судом було витребувано у ПАТ "КБ "Приват Банк" кредитний договір від 22.10.2012, виписку з особового рахунку [PERSON], інформацію щодо строку дії кредитної картки на ім'я [PERSON] та дату останнього платежу по погашенню кредиту /ас. 63/. Так, в якості витребуваного кредитного договору від 22.10.2012, представником банку надано суду документ - бланк заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 22.10.2012 /ас. 65, копія ас.66/, та виписку у відношенні [PERSON] за період з 01.01.1999 по 21.02.2016 / копія ас. 67-69/. Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/ доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не надав суду доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім'я відповідача, договору про відкриття кредитної лінії, правила користування кредитною карткою, з якою ознайомлено відповідача, доказів про отримання кредитної карки, доказів про ознайомлення відповідача саме з цим текстом Умов кредитування /копія ас. 5,6/, Умов і Правил надання банківських послуг затвердження наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Правил користування платіжною карткою /копії ас. 7-30/, оскільки в анкеті-заяві відповідача не йдеться саме про ці правила та умови. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами. Уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю,законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюються печаткою. Відповідно до статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів передбачених частиною першою статті 206 ЦК України. Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як вбачається із доказів, поданих позивачем обґрунтування позовних вимог, правочин на оформлення та відкриття кредитної картки суду не надано, не надано доказів про відкритий картковий рахунок у відповідача та номер карткового рахунку, доказів про отримання кредитної картки відповідачем, не надані докази про повноваження спеціаліста по кредитам укладати від імені Банку договори, який підписаний уповноваженими особами, не надано доказів про ознайомлення саме з цими Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, про що не йдеться у заяві - анкеті, а тому на думку суду позивачем позов не доведений за відсутності належних та допустимих доказів і позов задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню, що підтверджені квитанцією.

Outcome: dismissed