Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

07.08.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатну матір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , є інвалідом другої групи у зв`язку з чим отримує виплату, яка станом на 01 червня 2019 року складала 1497,00 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 6292 2227 4201 1223. Інших доходів вона не має, що підтверджується Відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.07.2019 року №2382. [INFO] у позивача [PERSON] народився син [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя складено відповідний актовий запис №362, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи, літньою та хворою людиною і потребує постійного прийому ліків, вартість яких складає до двох тисяч гривень, іноді близько тисячі щомісяця в залежності від її стану здоров`я. Сума, яка іноді залишається є значно меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на необхідні продукти харчування. Побутовими предметами першої необхідності позивач [PERSON] забезпечити себе не може. Статтею 51 Конституції України встановлено, що «повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків». Це положення конкретизоване в Сімейному кодексі України, а саме в статті 202 СК України, згідно якої «повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги». Відповідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від сина ніякої підтримки просить суд стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на її утримання, в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 01.11.2019 року на 11 год. 00 хв. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також у підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивачки по справі, про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 31.01.1986 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 362. (а.с.4). Позивач по справі [PERSON] , є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою ОМСЕК № 1 від 02.01.2019 року (а.с. 5). Як вбачається з довідки, виданої Центральним об`єднаним управлінням ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області, позивач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності (а.с.2). Відповідно до довідки, наданої Олександрівським управлінням у м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 03.07.2019 року № 2382, інформація про інші доходи [PERSON] - відсутня (а.с.3). Відповідач є працездатною особою, на обліку за станом здоров`я не перебуває. Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, що підстави, передбачені ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання матері - відсутні. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь позивачки, яка є його матір`ю - [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати подання позову і довічно. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved