Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

14.02.2020 [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що в його користуванні біля 40 років перебувала земельна ділянка по [ADDRESS] , розміром 0.30 га, яку рішенням №729 від 24.05.1995 3 сесії 22 скликання Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області на підставі декрету Кабінету Міністрів України від 22.12.1992 № 1592 йому безкоштовно було передано у приватну власність. Рішенням №98 рід 25.09.2018 30 сесії 7 скликання Павлівської сільської ради йому було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою на дану земельну ділянку, яка була виготовлена за його кошти Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру і 22.04.2019 рішенням № 55 36 сесії 7 скликання Павлівської сільської ради технічна документація була затверджена з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Розмір земельної ділянки складає 0,2774 га., кадастровий номер: 0523484000:10:005:0067, яку цим же рішенням надано йому у власність. Державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі проведена 13.03.2019. Право власності позивача на зазначену земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2019 за реєстраційним №1834691705234. Проте відповідач, знаючи, що земельною ділянкою він тривалий час користувався на законним підставах, що земельну ділянку Павлівською сільською радою йому було передано у приватну власність, самовільно, незважаючи на його заперечення, у 2018-2019 роках став обробляти дану земельну ділянку. Про захват [PERSON] земельної ділянки позивач повідомив Павлівську сільську раду, а також 21.09.2018 його дочкою [PERSON] було повідомлено Погребищенське ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області. Однак 28.09.2018 отримано відповідь про необхідність з цього питання звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Восени 2019 року відповідач перешкоджав позивачу в оранці земельної ділянки та знову заявив, що буде і в подальшому її обробляти та користуватися. Тобто виникла реальна небезпека, що весною 2020 року та в послідуючому відповідач знову самовільно стане обробляти зазначену земельну ділянку. Таким чином, наявна реальна небезпека порушення відповідачем його права власності на земельну ділянку. Таким чином, відповідачем шляхом незаконного обробітку земельної ділянки та шляхом психологічного впливу на позивача, дійснюються перешкоди у користуванні зазначеною земельною ділянкою, чим завдається матеріальна шкода, що виражається в неотриманні прибутку при зайнятті огородництвом на даній земельній ділянці та моральна шкода, яка полягає в його моральних та душевних стражданнях, загостренні хронічних хвороб - гіпертонії та інших. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Любарський С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, просили стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача в судове засідання не з`явився, проте голова Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Мельник В.С. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 40). З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Рішенням № 729 від 24.05.1995 3 сесії 22 скликання Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області позивачу [PERSON] безкоштовно було передано у приватну власність земельну ділянку, розміром 0.30 га, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 28). Рішенням № 98 рід 25.09.2018 30 сесії 7 скликання Павлівської сільської ради [PERSON] було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою на дану земельну ділянку, яка була виготовлена за його кошти Подільським Державним підприємством геодезії, картографії та кадастру (а.с. 29). Рішенням № 55 від 22.04.2019 36 сесії 7 скликання Павлівської сільської ради технічна документація була затверджена з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, розмір земельної ділянки складає 0,2774 га, кадастровий номер -0523484000:10:005:0067, яку цим же рішенням надано йому у власність (а.с. 10-27, 30). Державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер: 0523484000:10:005:0067 у Державному земельному кадастру проведена 13.03.2019 (а.с. 8). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2019, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, за кадастровим номером 0523484000:10:005:0067, площею 0, 2774 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Відповідно до статей 316, 317 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, існують законні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 0523484000:10:005:0067, площею 0, 2774 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом заборони відповідачу [PERSON] , вчиняти дії, а саме: обробляти та використовувати дану земельну ділянку та шляхом заборони вчиняти будь-які перешкоди в доступі [PERSON] до даної земельної ділянки та її обробітку, тобто позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved