Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

07 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просив визнати за ним - [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову позивач послався на те, що 29 грудня 1999 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Він та дружина проживали в житловому будинку [ADDRESS] , [INFO] його дружина [PERSON] померла. Після смерті дружини залишилося спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є він, як чоловік спадкодавця, прийняв спадщину, оскільки постійно мешкав та був зареєстрований у вищезазначеному житловому будинку. Позивач посилався на те. що коли він звернувся до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса від 01 листопада 2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, у зв`язку з тим, що: житловий будинок не був зареєстрований за спадкодавцем у реєстрі прав власності на нерухоме майно: у КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» відсутня інформація про реєстрацію права власності на будинок та ним не надано до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Враховуючи, що він іншим чином не може захистити своє право власності на спадкове майно, він змушений звернутися до суду з позовом, який просив задовольнити на підставі вимог ст.ст. 15, 16, 182, 317, 321, 391, 392, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1301 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідач - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області відзив на позов не надавала. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Перещепинської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, у своїй заяві просив розглядати справу за його відсутності. Новомосковська районна державна нотаріальна контора, як третя особа, в заяві просила суд розглядати справу без участі представника нотаріальної контори. Ухвалою суду від 13 травня 2020 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 09 липня 2020 року у підготовчому судовому засіданні ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області витребувані докази у справі. 15 липня 2020 року представником позивача подане клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року було закрите підготовче провадження справа призначена до розгляду по суті. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 грудня 1999 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 29.12.1999 складено відповідний актовий запис № 88, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 08 липня 2015 року. [INFO] дружина позивача - [PERSON] померла, про що Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 12 червня 2011року складено відповідний актовий запис № 88,що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 16 серпня 2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності, на якій розташований будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з 29 квітня 1997 року по теперішній час зареєстрований та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті серії [NUMBER] . Позивач у цьому будинку мешкав разом зі своєю дружиною [PERSON] до дня її смерті, що підтверджується відповідними довідками Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. З копії спадкової справи № 327/2011, заведеної у спадковому реєстрі за № 51294214 15.06.2011 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що на час відкриття спадщини заповітів спадкодавця, які не були б нею скасовані немає. Єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку є [PERSON] - чоловік спадкодавця, який постійно мешкав зі спадкодавцем до дня її смерті по [ADDRESS] та залишився проживати в цьому ж будинку. 01 листопада 2019 року за вих. № 1642/02-14 нотаріусом Новомосковської районної нотаріальної контори було повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок у зв`язку з тим, що право власності на цей будинок не було зареєстроване за спадкодавцем у реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також відсутня інформація про реєстрацію права власності на будинок у КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації»; крім того спадкоємцем не надано до нотаріальної контори документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Згідно відомостей реєстру прав власності на нерухоме майно - право власності на будинок по [ADDRESS] не зареєстровано. Інформація про реєстрацію права власності на будинок у КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» - відсутня. З технічної документації на будинок по [ADDRESS] вбачається, що він побудований у 1990 році, його загальна площа складає 80,7 кв.м., житлова площа 41,3 кв.м., який складається з: літера «А-1», ганки, літера «а, г1», з господарськими будівлями та спорудами, літера «Б» - погріб з шийкою, літера «В» - гараж, літера «Г; г» - літня кухня-сарай, літера «г2» - козирок, літера «Д» - вбиральня, літера № 1-6 - споруди. З відомостей, наданих Перещепинською міською радою за вих. № 2.256-1134 від 21.07.2020 року вбачається, що відповідно до земельної-шнурової книги № 2 Перещепинської міської ради, на сторінці 116 під порядковим номером 421 міститься запис: [PERSON] , яка має у власності земельну ділянку (Державний акт про право власності 1-ДП 046318, від 02.03.2000) площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,36 га для ведення особистого селянського господарства. Відомості щодо набуття права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] - відсутні. Тобто, будинок [ADDRESS] побудований у 1990 році на земельній ділянці яка була передана у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування будинку. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за вих. 929 від 13.07.2020 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , постійно проживала в [ADDRESS] по день смерті, де і була зареєстрована. На момент смерті разом з нею проживав та був зареєстрований її чоловік - [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але позбавлений можливості іншим чином захистити свої права на спадщину, у зв`язку з тим, що право власності на спадкове майно - будинок по [ADDRESS] не було зареєстроване у встановленому законом порядку. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення від доказування відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України - сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на правовідносини щодо набуття спадкодавцем права власності на спірний будинок поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, ЗУ «Про власність», чинних на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Реєстрація (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Згідно п. 42 Порядку, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Для проведення державної реєстрації прав власності на Об`єкти, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Пунктом 43 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на Об`єкти, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS] ; право власності на який нею у встановленому законом порядку зареєстроване не було. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.ст. 1217-1218, 1261, 1268-1269 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт належності спадкодавцю спірного нерухомого майна, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved