Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У липні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (надалі по тексту - позивач) із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі по тексту відповідач), у якому просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 68 167,82 грн., а також сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2017 року о 16 год. 00 хв. в м. Києві, по вул. Тулузи, 4 відбулась ДТП за участю автомобіля &#171;FAW&#187; д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Infiniti», д.н.з [NUMBER], що належить [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ "СТ "Домінанта" згідно з Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1427685. 25.09.2017 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 05.10.2017 р. подав заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до складеного Звіту №613/9-17 СОД ФОП [PERSON] від 02.10.2017 року, вартість матеріального збитку складає 86 885,49 грн. Проте, в результаті розгляду наданих позивачем до відповідача документів, відповідач 06.04.2018 р. перерахував страхове відшкодування у розмірі 18 717,67 грн. та пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з тни страховика у розмірі 1 529,15 грн. Позивач вважає, що розмір страхового відшкодування, яке повинно бути сплачене на його користь відповідачем становить 68 167,82 грн. (86 885,49 грн. (вартість матеріального збитку) - 18 717,67 грн. (здійснена виплата)), що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом У судове засідання позивач не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його представник звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачам з відміткою працівника поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 18.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл даної цивільної справи. 03.12.2018 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 04.12.2018 року призначено спрощене позовне провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Infiniti», д.н.з [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 4). 23 вересня 2017 року о 16 год. 00 хв. по вул. Тулузи, 4 в м. Києві, водій [PERSON] керуючи автомобілем FAW д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем Infiniti д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В діях [PERSON] вбачається порушення п. 13.1 та п. 2.3 (б) ПДР України. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до відповідальності в межах санкції вказаної статті (а.с. 7). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки &#171;Infiniti&#187; д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» у відповідності до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1427685, який є діючим на момент ДТП (а.с. 8). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №613/9-17 від 02.10.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Infiniti QX 56, реєстраційний номер [NUMBER] становить 86 885,49 грн. (а.с. 9-21). За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями статті 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved