Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

04 вересня 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, з подальшим уточненням, в якій просив виділити йому в натурі 1/2 частку земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння по [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/2 часту земельної ділянки. Ухвалою суду від 05 грудня 2013 року за клопотанням відповідачки по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз. 30 травня 2014 року на адресу суду надійшло Повідомлення експерта № 2139-2140 про неможливість виконання зазначеної експертизи в зв'язку з тим, що передплата експертних робіт відповідачкою не була проведена. Зважаючи на це, 02 червня 2014 року провадження по справі було відновлено та призначено судове засідання. 11 вересня 2014 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просив визнати його право власності на 1/2 частку земельної ділянки, на якій розміщено належну йому частину будинку та надвірні споруди за адресою: [ADDRESS]; визначити порядок користування земельною ділянкою по другому варіанту Висновку судової експертизи № 120-1604 від 04.11.2010 року. Позивач в останнє судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка в судові засідання після поновлення провадження у справі не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, причини неявки суду невідомі. В минулих судових засіданнях вимоги позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Надала суду заперечення, в якому вказала, що спірна земельна ділянка є її особистою власністю, набута в порядку реалізації її конституційного права на приватизацію землі та іншої земельної ділянки в неї немає. Крім того зазначила, що спірна земельна ділянка ніколи не була спільною частковою власністю подружжя, на її придбання не витрачались спільні кошти подружжя. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 1976 року по 08 липня 1992 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2003 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2013 року, було визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] у розмірі 1/2 частки та за [PERSON] у розмірі 1/2 частки. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2014 року було визнано за позивачем [PERSON] право власності на 47/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Інші 53/100 частин того ж домоволодіння належать на праві власності відповідачці [PERSON] При цьому судами встановлено, що вказане домоволодіння є спільною частковою власністю подружжя, а розподіл в натурі проведено подругому варіанту Висновку судової експертизи № 120-1604 від 04.11.2010 року. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України в редакції від 11 липня 2003 року ( яка діяла на час визнання за сторонами права часткової власності на вищевказаний житловий будинеок)до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Такі самі положення міститлися і в ст. 30 Земельного кодекса УРСР в редакції від 06.04.199 року, яка діяла на момент виникнення у сторін права спільної власності на вищевказане домоволодіння в листопаді 1999 року ( як-то встановлено судом в рішенні від 01.04.2003 р. - а.с. 66), а саме : при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення . При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги відповідача про визнання за ним права власності на 1/2 частку земельної ділянки, на якій розміщено належну йому частину будинку та надвірні споруди за адресою: [ADDRESS] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, з положень статей 8, 124 Конституції, ст. 40, статті 88, застосованої за аналогією закону, і статей 92- 126, 158 Земельного кодексу України (далі ЗК), ст. 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), вбачається, що, до їх приватизації, прибудинкові земельні ділянки можуть перебувати у спільному користуванні декількох осіб. Володіння, користування і розпорядження такою земельною ділянкою здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні сторони не змогли досягти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою. Суд зобовязаний такий порядок встановити, дотримуючись, при цьому, певних правил, виписаних у пунктах 19-21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Як роз'яснив Пленум ВСУ у вищезазначеній Постанові в п. 19, п. 21 - якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі) слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. При вирішенні справ даної категорії суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель та споруд, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласниками господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При цьому суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановти неможливо. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 120-1604 від 04.11.2010 року Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, експертом [PERSON] запропоновано три варіанти реального поділу вказаного домоволодіння. В своїх позовних вимогах позивач просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою по другому варіанту Висновку судової експертизи № 120-1604 від 04.11.2010 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2013 року було здійснено поділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] відповідно до другого варіанту вищезазначеного висновку судової будівельно-технічної експертизи. Зважаючи на це, суд вважає вимоги позивача щодо визначення порядку користування земельною ділянкою по другому варіанту Висновку судової експертизи № 120-1604 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до цього варіанту на спірній земельній ділянці існує один вхід - з боку [ADDRESS] через металеві ворота шириною - 4,1 м. Житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ «а» розташований в лівій боковій частині земельної ділянки на відстані 14,5 м. від фасадної границі. Надвірні господарські споруди розташовані в правій боковій частині, земельна ділянка під городом розташована в задній торцевій частині. Земельна ділянка площею 115 кв. м. розташована за ділянкою за городом. В зв'язку з запропонованим варіантом поділу домоволодіння, пропонується земельну ділянку від воріт шириною - 4,1 м. до умовної границі під городом довжиною - 22,2 м. площею 91,02 кв. м. виділити в загальне користування співвласників. Співвласнику [PERSON] пропонується виділити для індивідуального користування земельну ділянку під забудовою частини житлового будинку пл. 62,0 кв. м. та погребом літ. «Впд» пл. 24 кв. м. між лівою боковою стіною частини житлового будинку і лівою боковою границею ділянки розміром 1,4 м. х 5,59 м. пл. 7,8 кв.м., що прилягає до задньої торцевої стіни прибудови літ. «А1» розміром 3,1 м. х 2,3 м. пл. 7,13 кв. м., а також під городом в лівій боковій частині розміром шириною 11,5 м. довжиною 35,73 м. пл. 411,06 кв.м. Співвласнику [PERSON] пропонується виділити для індивідуального користування земельну ділянку в фасадній частині від фасадної границі до споруди гаража літ. «Б» розміром 5,6 м. х 7,6 м. пл. 42,56 кв. м., між правою боковою границею та правою стіною споруди гаража літ. «Б» розміром 1,0 м. х 6,6 м. кв. м., між фасадною границею та фасадною стіною житлового будинку розміром 10,7 м. х 14,5 м. пл. 155,15 кв.м., між лівою боковою стіною житлового будинку та лівою боковою границею ділянки розміром 1,4 м. х 5,59 м. пл. 7,8 кв.м., ділянка, що прилегла до фасадної стіни прибудови літ. «А1» розміром 3,5 м. х 3,1 м. пл. 10,85 кв.м., під забудовою частини житлового будинку пл. 76,2 кв.м. та споруди гаража літ. «Б» пл. 24,42 кв.м., а також під городом розміром 7,46 м. х 31,34 м. пл. 258,34 кв.м. Межа поділу між ділянками співвласників наступна: - від правої бокової границі до фасадної границі довжиною 5,6 м.; - поворот вгору до умовної границі під городом довжиною 21,2 м; - поворот вправо довжиною 7,46 м. Графічно другий варіант порядку користування земельною ділянкою зображено в Додатку № 5 до Висновку судової експертизи № 120-1604 від 04.11.2010 року. З витягу із звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що її вартість складає 33 740 грн. Отже, судовий збір в розмірі 1 % за позовні вимоги про визнання права власності позивача на 1/2 частку земельної ділянки складає 337,40. Поряд з цим, судовий збір за позовні вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою складає 243,60 грн. Таким чином, позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 581 грн. З квитанції про сплату судового збору вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 000 грн. За такого, враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд вважає вимоги позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 419 грн. Враховуючи вимоги позивача та положення ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 290 грн. 50 коп. , в межах заявлених ним позовних вимог в цій частині.

Outcome: approved