Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на успадкований житловий будинок після смерті своєї сестри [PERSON], який розташований у [ADDRESS] з тих підстав, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON], яка за життя мала у власності житловий будинок за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою Підвисіцької сільської ради Новоархангельського району, а також технічним паспортом на будівлю. При зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки на час прийняття спадщини у померлої був відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Позивач стверджує, що на час завершення будівницта у сільській місцевості чинним на той час законодавством право власності не потребувало ніякої державної реєстрації і виникнення права власності не залежало від його реєстрації, а лише до погосподарської книги села вносився запис про право власності на будівлю. В теперішній час нотаріус не може прийняти довідку сільської ради і виписи із по господарської книги села Підвисоке, як публічні акти органів влади, що підтверджують право приватної власності померлої на будинок і дана обставина змусила його звернутись до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в судові засідання із іншої області прибувати не може внаслідок погіршення стану здоров'я. Представник позивача в судове засідання також не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та надав письмове пояснення по суті позовних вимог з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника , позовні вимоги Підвисіцька сільська рада визнає в повному обсязі. Представник третьої особи-Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, від представника до суду було надіслано заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог заперечень немає. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] померла [INFO] у с.Підвисоке Новоархангельського району Кіровоградської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. Відповідно до довідки Підвисіцької сільської ради Новоархангельського району [PERSON] проживала і була зареєстрована до дня смерті у [ADDRESS], в даному домоволодінні проживала сама. Довідкою Підвисіцької сільської ради Новоархангельського району підтверджено, що [PERSON] згідно погосподарської книги № 2 рахунку [NUMBER] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. За інформацією державного нотаріуса Новоархангельської районної державної нотаріальної контори від 09.12.2013 року після смерті [PERSON] померлої [INFO] відкрилась спадкова справа № 156 від 04 червня 2013 року і заява про прийняття спадщини надійшла від [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось і згідно Єдиного реєстру спадкових справ від імені [PERSON] заповіти не посвідчувались. Крім того, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарсько- побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] після смерті сестри [PERSON] Відповідно до копій свідоцтв про народження позивача та [PERSON] їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджує родинний зв'язок позивача та померлої і останнє є рідною сестрою позивача. Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], виготовленого станом на 06.08.2013 року, побудованими спорудами є: житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а-1» побудовані у 1959 році; літня кухня «Б», прибудова «б», ганок «б-1» побудовані у 1965 році; сарай «В», погріб «в», убиральня «Г» побудовані у 1960 році, погріб «Д» побудований у 1961 році. Загальна вартість побудов-69899 грн. За відомостями Ульянівського КМБТІ від 08.01.2014 року станом на 01.01.2013 року, будинок за адресою [ADDRESS]- не зареєстрований. Даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою- [ADDRESS], у реєстрі відомості відсутні. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] відповідно до рішення Підвисіцької сільської ради Новоархангельського району від 11.09.2009 року за № 211 та від 29.08.1996 року за № 27 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємицею після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки будинок та прибудова були побудовані у 1959 році та відповідно у 1965 році, то на момент закінчення будівництва спірного жилого будинку нормами закону не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Крім того, до 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.66р. Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.98р. Саме в цей день набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.98р. № 121. Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98р. з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, є виниклими і набутими в установленому законом порядку. Згідно роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верхованого Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувалися прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином судом встановлено, що житловий будинок зі спорудами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], оскільки її право власності ґрунтувалося на раніше діючому законодавстві, яке не передбачало реєстрацію в органах БТІ із видачею свідоцтва про право власності на будинки, розташовані в сільській місцевості, до того ж за її життя ніким не було оскаржене. Відповідно до пунктів 4.15 та 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила). Відсутність у померлої документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Таким чином, позивач не має змоги оформити своє спадкове право в позасудовому порядку і за таких обставин звернення його до суду з позовом про визнання за нимправа власності на спадкове майно відповідає вимогам закону. Право на спадщину після померлої ніким з фізичних (юридичних) осіб не оспорюється. Наявність інших спадкоємців, крім позивача, який заявляє право на спадщину, не встановлено. Також судом не встановлено підстав для усунення позивача від права на спадкування. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги. Підстав неправомірності набуття права власності на майно судом не встановлено. Судові витрати по справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved