Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2010 року в розмірі 11 041 грн. 48 коп. та судові витрати в розмірі 1378 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 17.02.2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у сумі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свій обов'язок згідно до договору Банк виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 31.12.2015 року заборгованість за кредитним договором склала 11 041грн. 48 коп. в тому числі: 5 077грн. 89 коп. заборгованості за кредитом, 4 061 грн. 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 501 грн. 98 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча завчасно надіслав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити у зв»язку з його необґрунтованістю і недоведеністю та пояснила, що позивачка мала кредитну заборгованість перед позивачем та у Банку їй повідомили, що до погашення заборгованості кредитний ліміт буде недоступний. 14.03.2015 року позивачці надійшло СМС - повідомлення про те, що з її картки знято 4 055 грн. 10 коп., хоч вона ніяких операцій з карткою та по рахунку не вчиняла і дані, за допомогою яких можливо було б здійснити операції з карткою, вона нікому не давала. Тобто відносно позивачки було вчинено шахрайські дії. У зв»язку з цим остання зверталась до банку із заявою про оскарження транзакції та звернулась із заявою до поліції і на даний час проводиться досудове розслідування з приводу вчинення відносно позивачки шахрайських дій. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17 лютого 2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір про надання кредиту в сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач при підписанні заяви - анкети надав згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складають між ним та позивачем Договір. Відповідно до п.3.2, 3.3 цього Договору [PERSON] надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] Банком було збільшено кредитний ліміт до 6200 грн.. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договром, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов укладеного договору від 17.02.2010 року [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6 цього Договору в разі невиконання зобов'язань на вимогу банку [PERSON] зобов'язалася виконати зобов'язання по поверненню Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку. Згідно п.8.6 цього Договору при порушенні позичальником строків платежу по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. При обґрунтуванні заперечень проти позову відповідач посилається на те, що вона не має ніякого відношення до транзакції, здійсненої 14.03.2015 року невідомими особами шляхом зняття з її кредитної картки суми у розмірі 4055 грн. 10 коп. та зазначає, що відносно неї невідомими особами було вчинено шахрайські дії. Як встановлено судом, 17.10.2014 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про перевипуск картки та підписала Анкету - заяву про приєднання до діючих Умов та Правил надання банківських послуг і в даній анкеті зазначила номер мобільного телефону, а саме: [NUMBER]. 14.03.2015 року до Банку надійшло платіжне доручення Клієнта. про переказ коштів в сумі 4 055 грн. 10 коп. Вказаний переказ було ініційовано з використанням електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів та послуг і він ініційований через мережу «Інтернет», шляхом введення інформації про номер картки, терміну її дії та СVV коду. Для підтвердження вказаної операції було використано одноразовий ОТП - пароль, який надіслано Банком на мобільний телефон, що вказаний [PERSON] у Анкеті - заяві від 17.10.2014 року. Як вбачається із виписки із архіву повідомлень на мобільний телефон [NUMBER], здійсненню операції 14.03.2015 року на суму 4 055 грн. 10 коп. передувало отримання та введення ОТП - паролю - «Password». 24.04.2015 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, відповідно до якої просила, зокрема, розпочати процедуру розслідування незаконної транзакції, зробити запит у банк - еквайєр, на рахунок у якому було перераховані кошти 14.03.2015 року, оскаржити транзакцію до банку - еквайєра та зобов»язати його повернути незаконно перераховані кошти з картки «Універсальна» ПАТ КБ «Приватбанк» на інший рахунок. 24.04.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив [PERSON] лист де повідомлялось, що на сьогодні проводиться претензійна робота по правилам МПС та за результатами її проведення буде надана відповідь. 15.03.2015 року слідчим Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області до ЄРДР, на підставі заяви [PERSON], внесено відомості про те, що 14.03.2015 року невстановлена особа, шляхом обману, зловживання довірою заволоділа грошовими коштами у сумі 4500 грн., чим спричинила [PERSON] матеріальні збитки та досудове розслідування по даному кримінальному провадженню на даний час не закінчено, повідомлення про підозру не вручалось. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ст..614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем суду не надано належних доказів, тобто не доведено, що 14.03.2015 року платіж на суму 4 055 грн. 10 коп. ініційований не нею та без її на те згоди, а тому суд вказані твердження відповідача до уваги не приймає. Також при обґрунтуванні заперечень проти позову відповідач посилається на те, що позивач просить стягнути з неї тричі штрафні санкції, що є порушенням чинного законодавства. Суд вказані твердження відповідача до уваги не приймає виходячи із наступного. Згідно ст..ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст..6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту положень ст..ст.549, 550, 551, 624 ЦК України вбачається, що штраф та пеня є формами неустойки та не є самостійними видами юридичної відповідальності і положення вказаних норм ЦК України не містять заборону щодо одночасного стягнення штрафу і пені у разі порушення боржником зобов»язання. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено судом, свій обов'язок згідно кредитного договору Банк виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 31.12.2015 року заборгованість за кредитним договором склала 11 041 грн. 48 коп. в тому числі: 5077грн. 89 коп. заборгованості за кредитом, 4061 грн. 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 501 грн. 98 коп. штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, в результаті чого станом на 31.12.2015 року заборгованість за кредитним договором склала 11041 грн. 48 коп., то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved