Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом відповідно до якого просить суд: 1) внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року посвідчене Бердичівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-753 ( спадкова справа № 203/2014) в частині складу домоволодіння : замість " Житлове домоволодіння складається з трьох будинків : А-1, Б-1, В-1 " вказати Житлове домоволодіння складається з двох будинків : А-1, Б-1"; 2) внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року посвідчене Бердичівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-755 ( спадкова справа № 203/2014) в частині складу домоволодіння : замість " Житлове домоволодіння складається з трьох будинків : А-1, Б-1, В-1 " вказати Житлове домоволодіння складається з двох будинків : А-1, Б-1"; 3) виключити відомості про житловий будинок В-1, загальна площа 76,5 кв.м., житлова площа 57,00 кв.м., що розташований за адресою : [ADDRESS] , з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 670127518104; 4) визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок літ. В-1, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , а [INFO] померла її матір - [PERSON] . Зазначила, що за життя її батькові належало на праві власності 19/100 ідеальних частин домоволодіння в [ADDRESS] на підставі договору - купівлі від 04.12.1962 р. та свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння, виданого Бердичівським відділом комунального господарства від 22.05.1962 р. У 1987 році на земельній ділянці за даною адресою на підставі рішення Бердичівської міської ради народних депутатів № 286 від 29.04.1976 р. її покійним батьком було побудовано житловий будинок під літ. В-1. Правоустановчі документи на житловий будинок під літ. В-1 не були оформлені. Позивачка вказала, що після смерті батьків вона прийняла та оформила спадщину : згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованих в реєстрі за № 4/753 та № 4/755 вона являється власником 19/100 ідеальних частин домоволодіння в [ADDRESS] . Крім того, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.03.2016 року, зареєстрованих Бердичівською держаною нотаріальною конторою в реєстрі за № 4-338 та № 4-340 їй належать права забудовника, зазначеного на плані під літерою " В-1" в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Інша частина житлового домоволодіння ( 81/100) належать [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою від 11.02.2009 року, реєстровий № 4-179. Зазначає, що при оформленні спадщини відомості про житловий будинок ( літ. В-1) як про складову частину домоволодіння, буди включені у свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року . Таким чином житловий будинок під літ. В-1, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 57 кв.м., зареєстровано як складову частину житлового домоволодіння по [ADDRESS] , в якому вона має право спільної часткової власності (19/100) та одночасно має права забудовника на вказаний житловий будинок, такі обставини виникли у зв"язку з тим, що в технічній документації на домоволодіння ( технічних паспортах на житловий будинок від 26.02.1988 року, від 08.10.2013 року) житловий будинок під літ. В-1 зазначено як складову частину житлового домоволодіння. Проте, будинок під літ. В-1 по [ADDRESS] було побудовано її батьком, за його рахунок, та ні підставі дозволу наданого йому Бердичівською міською радою депутатів трудящихся Житомирської області, тому зазначений будинок не може бути об"єктом спільної власності та жодним чином не впливає на розмір часток у домоволодінні за адресою : [ADDRESS] . Вказала, що в серпні 2018 року вона звернулася в центр надання адміністративних послуг Бердичівської міської ради з заявою зареєструвати за нею право власності на житловий будинок під літ . В-1 по [ADDRESS] , однак рішенням за № 42516332 від 13.08.2018 року розгляд заяви було зупинено, оскільки при формуванні пошукових відомостей було встановлено, що за даною адресою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкритий розділ на домоволодіння, де зазначено, що будинок під літ. В-1 входить до його складу, тому зареєструвати право власності на житловий будинок, як окремий об"єкт нерухомого майна не є можливим. За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав домоволодіння зареєстровано на праві спільної часткової власності , тому необхідно надати письмову заяву або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об"єкт нерухомого майна. Рішенням № 43387661 від 08.10.2018 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв"язку з тим, що нею не було усунуто обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію. З огляду на вище зазначена позивачка, маючи права забудовника на житловий будинок під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , позбавлена можливості реалізувати свої майнові права та набути у власність вказаний житловий будинок, оскільки даний об"єкт нерухомості перебуває у спільній власності з відповідачем, що на думку позивачки є незаконним, так як відповідач участі у його будівництві не приймав. 08.07.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву відповідно до якого він просив суд частково задовольнити позовні вимоги ( а.с. 47-50). В судове засідання позивачка та її представник Кравець М.А. не з"явилися, представником позивачки 12.01.2021 року подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач також в судове засідання не з"явився, 25.11.2020 року на адресу суду надав письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності ( а.с. 103). Ухвалою суду від 14.01.2021 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть ( а.с. 8-9). Згідно копії рішення Бердичівської міської ради депутатів трудящих Житомирської області за № 286 від 29.04.1976 р., " Про дозвіл будівництва на своїй присадибній ділянці" виконком міської ради народних депутатів вирішив : " Дозволити [PERSON] , який мешкає по [ADDRESS] , збудувати новий житловий будинок по проекту Т-20 на своїй ділянці, а старий будинок, який належить йому згідно " Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння" від 22.05.1962 року, знести після закінчення будівництва нового будинку ( а.с.10). Як вбачається з довідки, виданої 09.10.2013 року за № 848 КП " Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" будинковолодіння [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року належало : [PERSON] -5/100 ід. частин будинковолодіння згідно Договору купівлі - продажу від 04.12.1962 р. р. № 8977 посвідченого Бердичівською держнотконторою та 14/100 ід. частин будинковолодіння згідно Свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння виданого Бердичівським відділом комунального господарства від 22.05.1962 р; [PERSON] - 81/100 ід. частин будинковолодіння згідно Свідотва про право на спадщину за заповітом посвідченого Бердичівською держнотконторою від 11.02.2009 р. р. № 4-179. Будинковолодіння складається з житлового будинку А-1 житловою площею -67,9 кв.м., загальна площа - 81,1 кв.м. ; житлового будинку Б-1, житлова площа - 31,9 кв.м., загальна площа - 69,0 кв.м.. житловий будинок В-1. житлова площа - 57,0 кв.м., загальна площа - 76,2 кв.м. ( а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року [PERSON] , яка є спадкоємцем майна [PERSON] , 1921 р.н., отримала у спадщину 1/2 частку від 19/100 ід. частин житлового домоволодіння номер [ADDRESS] , розташованого на неприватизованій земельній ділянці. Житлове домоволодіння складається з трьох будинків : А-1, Б-1, В-1 ( а.с.14). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності 19/200 належить житлове домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відомості про складові частини об"єкта нерухомого майна : А-1 житловий будинок, Б-1 житловий будинок, В-1 житловий будинок. Г-1 сарай, п/д - 1 погріб, Ж-1 гараж, Е-1 сарай, З-1 погріб ( а.с. 15). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року [PERSON] , яка є спадкоємцем майна [PERSON] , 1921 р.н., отримала у спадщину 19/200 ід. частин житлового домоволодіння номер [ADDRESS] , розташованого на неприватизованій земельній ділянці. Житлове домоволодіння складається з трьох будинків : А-1, Б-1, В-1 ( а.с.12). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності 19/200 належить житлове домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відомості про складові частини об"єкта нерухомого майна : А-1 житловий будинок, Б-1 житловий будинок, В-1 житловий будинок. Г-1 сарай, п/д - 1 погріб, Ж-1 гараж, Е-1 сарай, З-1 погріб ( а.с. 13). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2016 року [PERSON] , та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] . Спадщина складається з 1/2 частини прав забудовника житлового будинку, зазначеного на плані під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що належали спадкодавцю на підставі рішення Бердичівської міської ради Житомирської області № 286 від 29.04.1976 р. ( а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2016 року [PERSON] , є спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщина складається з 1/2 частини прав забудовника житлового будинку, зазначеного на плані під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що належали [PERSON] померлому [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав ( а.с. 17). Згідно відповіді міської ради Житомирської області від 10.05.2017 року на ім"я адвоката Кравця М.А. судом встановлено, що присвоєння поштової адреси житловому будинку лі. В-1 в домоволодіння по [ADDRESS] розглянута у відділі містобудування та архітектури. Житловий будинок, збудований гр. [PERSON] не введений в експлуатацію, право власності на нього не оформлено, земельна ділянка під зазначеним житловим будинок не приватизована. За таких обставин дане питання може бути винесено на розгляд виконавчого комітету після введення в експлуатацію даного житлового будинку та розподілу домоволодіння між усіма співвласниками ( а.с.28). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Марчук А.В. від 13.08.2018 року № 42516332 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 07.08.2018 року за реєстраційним номером 29530291, яку подав Кравець М.А. , що діє на підставі довіреності від імені [PERSON] , для проведення державної реєстрації права власності , форма власності : приватна на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] , у зв"язку з : документи подані не в повному обсязі ( ч. 4 п. 41 Порядку - необхідно надати письмову заяву або договір співвласників про розділ часток у спільній власності на новозбудований об"єкт нерухомого майна) ( а.с.29). Згідно Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Марчук А.В., від 08.10.2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності приватного житлового будинку, що розташований [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не усунуто обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав ( а.с.30). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2009 року судом встановлено, що спадкоємцем всієї частки майна [PERSON] , 1991 р.н., яка померла [INFO] є її онук [PERSON] . Спадкове майна складається з 81/100 ідеальної частини домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , розташованого на землі, яка не приватизована. Домоволодіння складається з 3-х будинків : житловий будинок під літ. А-1, житловий будинок під літ. Б-1, житловий будинок під літ. В-1. До домоволодіння належать сарай Г-1, Е-1, погріб п/д, гараж Ж-1 ( а.с. 55-57). Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди ;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, судом встановлено, що підставою звернення до суду позивачка мотивувала тим, що що при оформленні спадщини відомості про житловий будинок ( літ. В-1) як про складову частину домоволодіння, буди включені у свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року. Таким чином житловий будинок під літ. В-1, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 57 кв.м., зареєстровано як складову частину житлового домоволодіння по [ADDRESS] , в якому вона має спільної часткової власності (19/100) та одночасно має права забудовника на вказаний житловий будинок, такі обставини виникли у зв"язку з тим, що в технічній документації на домоволодіння ( технічних паспортах на житловий будинок від 26.02.1988 року, від 08.10.2013 року) житловий будинок під літ. В-1 зазначено як складову частину житлового домоволодіння. Проте, будинок під літ. В-1 по [ADDRESS] було побудовано її батьком, за його рахунок, та ні підставі дозволу наданого йому Бердичівською міською радою депутатів трудящихся Житомирської області, тому зазначений будинок не може бути об"єктом спільної власності та жодним чином не впливає на розмір часток у домоволодінні за адресою : [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою обраний невірний спосіб захисту, вінесення змін до належних їй свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.07.2015 року не призведе до очікуваного нею результату - реєстрації житлового будинку під літ. В-1 за адресою [ADDRESS] , оскільки запис про даний будинок залишається в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 11.02.2009 року належному [PERSON] , який позивачкою не оспорюється. Крім того позивачка зазначає, що на даний час не має можливості оформити право власності на будинок під літ. В-1, посилаючись на те, що в неї немає документа, що підтверджує присвоєння об"єкту нерухомого майна адреси, не оформлені речові права на земельну ділянку, посилається на п. 9 Розділу V Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних ( садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сісльскогосподарського призначення, що за класом наслідків ( відповідальності) належать до об"єктів з незначними наслідками ( СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без довільного документа на виконання будівельних робіт, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, яким визначено особливу процедуру прийняття в експлуатацію житлових будинків , збудованих у період з 05.08.1992 року по 09.04.2015 року, тому на думку позивачки ввести в експлуатацію житловий будинок під літ. В-1 за чинним законодавством вона не має можливості, оскільки діючі порядки розраховані на об"єкти будівництва , споруджені після 05.08.1992 року, тоді як будинок під літ. В-1 закінчено будівництвом у 1987 році. З даним твердженням позивачки суд не погоджується, оскільки норми матеріального права на які посилається позивачка стосуються реєстрації житлових будинків, що збудовані без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, а позивачка відповідно до копій свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2016 року отримала у спадщину права забудовника житлового будинку, зазначеного на плані під літ. В-1 в житловому домоволодінні, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , тому вимога про визнання за нею права власності на зазначений будинок в судовому порядку є безпідставною, рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.10.2018 року за № 43387661 позивачкою не оспорювалося. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає. з наведених вище судом підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed