Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в я кому просила стягнути з відповідача кошти у розмірі 168111,04 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування вимог позивач вказала, що 10.09.2014 року рішенням загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Агропостач» було достроково припинено повноваження правління та голови правління та з позивачем, як з головою правління, було достроково розірвано контракт на управління ПАТ «Агропостач», який був укладений 20.04.2011 року. Згідно пункту 4.5.4. Контракту передбачено, що за рахунок коштів ПАТ «Агропостач» підлягає компенсації моральна та матеріальна шкода Керівникові у випадку дострокового розірвання Контракту Керівником через невиконання роботодавцем своїх зобов'язань за цим Контрактом. Розмір компенсації складає розмір річного окладу, із розрахунку останніх 12 місяців роботи час керівника. Наглядовою радою ПАТ «Агропостач» заяву [PERSON] було розглянуто і вирішено, що не має підстав для відмови в задоволенні заяви голови правління [PERSON] від 21.08.2014 року, щодо виплати їй компенсації за рахунок коштів ПАТ «Агропостач» в сумі, яка передбачена контрактом. Оскільки станом на день подання позову відповідачем не було виплачено компенсацію при звільненні, позивач змушена звернутись до суду. 27.11.2017 року від представника відповідача - Черниша О.М. надійшли письмові заперечення на позову заяву, де представник просив відмовити у задоволенні позовної заяви за необґрунтованістю та недоведеністю. Представник зазначив, що позивач працювала на ПАТ «Агропостач» на посаді голови правління, контракт був укладений 20.04.2011 року і повинен був діяти до 20.04.2016 року. 10.09.2014 року [PERSON] було звільнено з посади голови правління. Звільнення [PERSON] із займаної посади було обумовлено тим, що на підприємстві під її керівництвом склалась складна ситуація, яка обумовлена незаконними діями позивача та Голови Наглядової ради ([PERSON]) та протягом тривалого часу вказані особи позбавили акціонерів підприємства участі в його управлінні. Крім того, незаконними діями [PERSON], як голови правління акціонерів ПАТ «Агропостач» було позбавлено інформації щодо здійснення господарської діяльності на підприємстві. У зв'язку з чим, акціонер ПАТ «Агропостач» Степаненко Н.1. змушена була укласти договір на проведення аудиторської перевірки ПрАТ «Агропостач» приватним підприємством «Аудиторською фірмою «Екаунт» №63 від 25.07.2014 року. Представник посилався на рішення господарського суду Житомирської області від 18.09.2014 року, яким встановлено, що подружжя [PERSON] (Головою Правління - [PERSON] та Головою Наглядової ради - [PERSON]), умисно зловживаючи своїми повноваженнями та з порушенням ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» та п. 15 Статуту ПрАТ «Агропостач» - 24.08.2014р. було відчужено з ПАТ «Агропостач» на свою користь (на користь [PERSON]) за ціною 20,0 тис, грн. автомобіль марки OPEL СОМВО державний номер [NUMBER] АТ вартістю 94,0 тис. грн. Представник також пояснив, що з позивачем було достроково розірвано трудовий контракт та звільнено з посади голови правління ПАТ «Агропостач» не через невиконання Роботодавцем своїх зобов'язань за Трудовим контрактом укладеним між [PERSON] і ПАТ «Агропостач», як зазначає позивач у своїй позовній заяві, а через грубі порушення Статуту та норм чинного законодавства, які свідомо здійснювалися [PERSON], як посадовою особою ПАТ «Агропостач» з метою власного збагачення і які грубо порушували майнові інтереси ПАТ «Агропостач» та його акціонерів. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити. До матеріалів справи долучено письмову промову представника в судових дебатах. Представники відповідача - Янчевський В.Л. та Черниш О.М. в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст.ст.12,13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов'язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 20.04.2011 року Загальними зборами акціонерів відкритого акціонерного товариства «Агропостач» (далі - ПАТ «Агропостач») в особі голови Наглядової ради [PERSON] та між [PERSON].( керівник) укладено контракт, відповідно до якого вказаний контракт є строковим трудовим договором, який регулює відносини між сторонами щодо використання особистої трудової участі Керівника з метою забезпечення постійного управління поточною діяльністю ПАТ «Агропостач». Керівник бере на себе обов'язок очолити виконавчий орган ПАТ та безпосередньо і через Правління керувати поточними справами ПАТ відповідно до чинного законодавства України, Статуту, внутрішніх документів та рішень повноважних органів ПАТ, цього Контракту (п.п. 1., 1.2). Зі змісту п. 6 протоколу №2 позачергових загальних збрів акціонерів ПАТ «Агропостач» від 10.09.2014 року, вбачається що зборами будо прийнято рішення про припинення повноважень правління у попередньому складі (а.с.41-43), в зв»язку зі змінами та доповненнями до Статуту Товариства де виконавчим органом визначено директора та у зв»язку з невиконання обов»язків керівником за контрактом. Наказом від 10.09.2014 року [PERSON] звільнено з посади голови правління ПАТ «Агропостач» за рішенням позачергових загальних зборів акціонерів (а.с. 9). 21.08.2014 року [PERSON] подано до Наглядової ради ПАТ «Агропостач» заяву, в якій вимагала компенсувати їй моральну та матеріальну шкоду у розмірі річного окладу, із розрахунку останніх 12 (дванадцяти) місяців роботи на посаді голови Правління. Вимога мотивована тим, що 21.08.2014 року [PERSON] отримала повідомлення про скликання акціонерами позачергових загальних зборів, призначених на 10.09.2014 року, з порядком денним про відкликання [PERSON] з посади голови правління, де, на думку [PERSON], буде розірвано контракт від 20.04.2011 року (а.с. 10). Відповідно до витягу з протоколу №12 від 21.08.2014 року засідання правління ПАТ «Агропостач», де були присутні голова правління - [PERSON], члени правління - [PERSON] та [PERSON], було вирішено за рахунок коштів ПАТ «Агропостач» компенсувати моральну та матеріальну шкоду [PERSON] за дострокове розірвання контракту, та виплатити їй кошти у розмірі річного окладу, із розрахунку останніх 12 (дванадцяти) місяців роботи на посаді голови Правління (а.с. 12). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до пункту 3.1. Контракту, строк його дії встановлено з 20.04.2011 року по 20.04.2016 року. Згідно п. 4.5.4. контракту роботодавець зобов'язаний за рахунок коштів ПАТ компенсувати моральну та матеріальну шкоду керівникові у випадку дострокового розірвання контракту керівником через невиконання роботодавцем своїх зобов'язань за цим контрактом. Розмір компенсації складає - у розмірі річного окладу, із розрахунку останніх 12 місяців роботи на посаді керівника (а.с. 6-8). Розділом 4.5 контракту визначено обов"язки роботодавця. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання роботодавцем обов»язку, а саме дотримання строку дії контракту. Позивачем не зазначено про не виконання роботодавцем жодного з обов"язків які передбачені розділом 4.5 контракту. Поняття обов»язку виконання зобов»язання та строку дії договору різняться за своїм змістом. Обов»язки власника або уповноваженого ним органу передбачені ст. 141 КЗпП та контрактом, а саме останні повинні правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Строк дії контракту є строком дії трудового договору, та не породжує для роботодавця безумовного обов»язку для перебування в трудових відносинах з керівником за контрактом протягом всього часу його дії і обов"язку утримувати працівника ( керівника) до моменту закінчення трудового договору за наявності підстав для розірвання контракту. За таких умов і не породжує обов»язку роботодавця компенсувати моральну та матеріальну шкоду працівникові (керівникові) у випадку дострокового розірвання контракту через невиконання працівником ( керівником) своїх зобов'язань за цим контрактом. Умови контракту, укладеного між сторонами, передбачали можливість відшкодування [PERSON] моральної та матеріальної шкоди у випадку дострокового розірвання контракту через невиконання саме роботодавцем своїх зобов'язань. В судовому засіданні представником позивача не доведено, що контракт було розірвано через невиконання ПАТ «Агропостач» своїх зобов'язань, а тому підстав для відшкодування шкоди позивача немає. Посилання позивача на те, що наглядовою радою 21.08.2014 року було вирішено відшкодувати [PERSON] моральну та матеріальну шкоду за рахунок коштів ПАТ «Агропостач» є безпідставними, оскільки станом на 21.08.2014 року [PERSON] здійснювала повноваження голови правління товариства, контракт від 20.04.2011 року був чинним, трудові відносини між сторонами не було розірвано, що не може бути законною підставою для стягнення з відповідача на користь [PERSON] компенсації, відповідно до п. 4.5.4. контракту. За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги безпідставними та відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі. У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підстав для відшкодування судового збору позивачу відсутні.

Outcome: dismissed