Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» про стягнення остаточного розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що в період часу з 03.09.2015 р. по 31.10.2018 р. вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Криворізький лісгосп», відповідно до наказу № 51 К від 02.09.2015 р. була прийнята на посаду юрисконсульта. 31 жовтня 2018 року наказом № 38К позивач була звільнена за власним бажанням відповідно до ч.І ст.38 КЗоТ (по догляду за дитиною інвалідом). Також, у вищевказаному наказі, інспектором з кадрів [PERSON] було визначено дні невикористаної щорічної відпустки - ЗО календарних днів. У день звільнення їй була видана трудова книжка, а також заробітна плата та розрахункові за жовтень місяць 2018 року в розмірі 9048,24 грн. Однак, ознайомившись з наказом, позивач інспектору з кадрів висловила незгоду з кількістю днів невикористаної відпустки, зауваживши на той факт, що крім основної відпустки вона, як жінка, яка має дитину-інваліда має право на додаткову відпустку на дітей до досягнення дитиною 18 років і при розрахунку нею не враховано 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, а отже розрахунок при звільненні проведено не в повному обсязі. Інспектор з кадрів, головних бухгалтер, а також в о. директора проігнорували її зауваження на порушення ними ЗУ «Про відпустки» та трудового законодавства, у зв`язку із чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Для врегулюванні цього питання, позивачка звернулася до тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Криворізький лісгосп» з листом від 06.11.2018 року, в якому просила переглянути суму розрахункових виплат з урахуванням 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці яка працює та має дитину-інваліда, а також просила надати довідки із зазначенням виплат, які були враховані та сплачені їй при звільненні. Так, 12.12.2018 р. позивачка отримала лист № 305 від 26.11.2018 р., в якому підприємство просили її надати додаткові документи, а саме на підтвердження, що її дитина є дійсно інвалідом з дитинства підгрупи А1 групи та копію висновку МСЕК. Інформацію про сплату розрахункових сум при звільненні дамо згодом, а також, запрошували на зустріч для вирішення конфлікту мирним шляхом. Отже, позивачка вирішила, що співробітники ДП «Криворізький лісгосп» дійсно намагаються вирішити даний конфлікт мирним шляхом, вона того ж дня (12.12.2018 року) зателефонувала в.о. директора - [PERSON] з питанням яких саме документів їм не вистачає для нарахування компенсації за невикористані 10 днів додаткової відпустки, а також яким чином вони бажають вирішити трудовий спір. Їй пообіцяли передзвонити після того, як з`ясують деякі обставини. Подальші намагання позивача зв`язатися з в.о. директора не надали результатів, на її телефонні дзвінки не відповідали. 13 грудня 2018 року позивачка змушена була знову звернутися до ДП «Криворізький лісгосп з листом, в якому надала наступні пояснення: «При прийнятті на роботу до ДП «Криворізький лісгосп», на підтвердження права на додаткову оплачувану відпустку, як жінці, що має дитину-інваліда, до відділу кадрів підприємства мною була надана копія посвідчення №666729, яка містить запис про інвалідність дитини та відомості щодо терміну дії - 26.11.2020 року, як то передбачено листами Мінпраці від 14.04.2008 р. №235/0/15-08/13 та від 04.10.2010 р. №306/13/116-10. Факт того, що даний документи наявний в матеріалах моєї особової справи підтверджується в листі і Вами не оспорюється. Також, хочу зауважити, що Вами помилково зроблено висновок про те моя дитина є інвалідом з дитинства підгрупи А групи 1, оскільки дана категорія присвоюється повнолітній дитині, адже враховуючи, що моїй дитині станом на 13.12.2018 року виповнилося лише 16 років, то відповідно до чинного законодавства вона не досягла повноліття та не набула права повнолітньої особи раніше. Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог чинного законодавства а також те, що посвідчення дійсне, вважаю, що у Вас відсутні підстави вимагати будь-які інші документи на підтвердження того, що моя дитина дійсно є дитиною-інвалідом.» Станом на 17.01.2019 р. конфлікт мирним шляхом не врегульовано, відповідач уникає з позивачем спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає. Позивач зазначає, що неодноразово намагалася застосувати заходи досудового врегулювання спору, але все марно. Просить стягнути з ДП «Криворізький лісгосп», на її користь компенсацію за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці яка працює та має дитину- інваліда в розмірі 2476 грн. 90 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 17.01.2019 року в розмірі 19319 грн. 82 коп. та судові витрати в розмірі 834 грн. 82 коп. Ухвалою суду від 18.01.2019 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Так, представник відповідача Державне підприємство «Криворізьке лісове господарство» скористалася своїм процесуальним правом та надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач заперечує проти позовних вимог в частині 10 днів не використаної додаткової відпустки за 2018 рік. Вказує, що згідно наказу від 12.07.2018 р. згідно поданої заяви позивачки їй було надано частину щорічної відпустки за період з 03.09.2016 по 02.09.2017 року на 6 календарних днів та було надано додаткову відпустку (дитячу) за період роботи з 03.09.2018 по 02.09.2018 рік на 10 календарних днів. Разом на 16 календарних днів. Період відпустки з 23.07.2018 року по 07.08.2018 року. Також згідно особової картки працівника виданої на ім`я позивача маються усі записи стосовно відпусток за весь період роботи останньої. Позивач по справі на даному підприємстві пропрацювала з 02.09.2015 р. по жовтня 2018 року, 3 роки за весь цей період дана особа згідно наказів та особової карти за період 2015- 2016 рік відгуляла відпустки. З 11.07.2016 по 07.08.2016 рік (28 календарних днів) та додаткова відпустка за 03.09.2015 по 02.09.2016 рік ( 10 календарних днів), з 05.04.2017 по 14.04.2017рік. Зазначає, що за період з 03.09.2016 по 02.09.2017 рік: 1 частина основної відпустки склала з 03.07.2017 рік по 21.07.2017 рік (19 календарних днів); 2 частина основної відпустки склала з 21.08.2017 по 23.08.2017 (3 календарні дні). Додаткова відпустка (10 календарних днів ) з 07.05.2018 по 17.05.2018 рік.6 календарних днів залишилося. За період 03.09.2017 по 02.09.2018 рік була дана відпустка 16 календарних днів 6 днів за минулий рік і 10 днів додаткової (дитячої відпустки) з 23.07.2018 по 07.08.2018 рік. У позивача залишилась не відгуляна відпустка за період 03.09.2017 рік по 02.09.2018 рік - 25 календарних днів і 2 частина відпустки 03.09.2018 рік по 31.10.2018 рік- 5 календарних днів. Згідно наказу від 31 жовтня 2018 року позивач була звільнена і бухгалтерією підприємства була виплачена позивачу компенсація за ЗО календарних днів не відгуляної відпустки. Зазначає, що при звільненні [PERSON] були враховані такі суми як заробітна плата за жовтень 2018 року доплата за складність і напруженість, а також розрахункові. Просить суд у позові [PERSON] про стягнення остаточного розрахунку при звільненні відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON] надала суду пояснення на відзив, де зазначила, що відповідачем невірно застосовано норми трудового законодавства та інших нормативно-правових актів, що призвело до неправильного розрахунку кількості днів додаткової відпустки. А саме, не погоджується з визначенням представника відповідача і розрахунком додаткової відпустки за період її роботи, тобто за відпрацьований робочий рік, оскільки відповідно до чинного законодавства зазначена відпустка не належить до виду щорічних, вона належить до виду соціальних відпусток. Тому додаткова відпустка, встановлена ст. 19 Закону України "Про відпустки", надається за календарний рік, а не за відпрацьований робочий рік, працівник може використати її незалежно від дати народження дитини - до чи після. Пояснює, що, дійсно підприємством їй було надано додаткову відпустку: -Наказом №12К від 03.04.2017 р 10 днів - за 2015 календарний рік -Наказом №17К від 25.04.2018 р 10 днів - за 2016 календарний рік -Наказом №30К від 12.07.2018 р 10 днів - за 2017 календарний рік, Адже за 2018 календарний рік (дата звільнення 31.10.2018 р) - 10 днів додаткової відпустки як жінці, яка має дитину-інваліда їй не надано і не враховано при остаточному розрахунку. Вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача ДП «Криворізьке лісове господарство» з 03.09.2015 року по 31.10.2018 року, звільнена з посади юрисконсульта з 31.10.2018 року за власним бажанням, відповідно до ч. 1 ст.38 КЗпП України, що відповідає запису в трудовій книжці, серії [NUMBER] , запис № 26 від 31.10.2018 року. Даний факт також підтверджується наказом від. 31.10.2018 р. за № 38 К «Про звільнення» відповідно до ст. 38 ч.1 КЗпП України за власним бажанням, в якому також зазначено, що бухгалтерія підприємства повинна виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 03.09.2017 по 02.09.2018 25 календарних днів, та за період роботи з 03.09.2018 по 31.10.2018 5 календарних днів. Разом за 30 календарних днів. Жодних відомостей щодо компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці, яка працює та має дитину-інваліда в наказі не зазначено. Як вбачається з письмової переписки між позивачкою та підприємством відповідача, щодо нарахування компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці, яка працювала та мала дитину-інваліда жодних домовленостей мирним шляхом сторонине прийшли. Згідно копії пенсійного посвідчення наданого позивачем за №666729 від 26.11.2014 р. вбачається, що [PERSON] , 2002 року народження, є дитиною інвалідом. Пенсійне посвідчення видане терміном до 26.11.2020 року, тобто на час звільнення позивача дитина не досягла повноліття, а саме 18 річного віку. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем вбачається, що заробітна плата за останні 12 календарних місяців позивача складала 87683,01 грн. (з жовтня 2017р. по вересень 2018р.), що також підтверджується копіями контрольнорозрахункової відомості наданою суду як позивачем так і представником відповідача. Згідно розрахунку позивача, середньоденна заробітна плата складатиме 247,69 грн. з розрахунку 87683,01:354 календарних дня. Якщо 247,69 грн. ?10 днів невикористаної додаткової відпустки, то сума становитиме 2476,90 грн., яку відповідач повинен буде сплатити позивачу. Беручи до уваги, що позивача було звільнено 31.10.2018 року, затримка розрахунку з позивачем станом на 17.01.2018 р. дорівнює 78 календарних днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає: 78?247,69 =19319,82 грн. Проте, на сьогоднішній день відповідачем на ухвалу суду не було надано розрахунку компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці, яка працює та має дитину-інваліда та довідки, із зазначенням виплат, які були враховані та сплачені суми розрахункових при звільненні, що дає суду підстави вважати, що відповідач таким чином намагається приховати докази. Так, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто\~виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Згідно довідки ДП «Криворізьке лісове господарство» від 26.10.2018р. №281 заробітна плата позивача з квітня 2018р. по вересень 2018 р. складала 41445,79 грн. Вищевказану довідку суд визнає належним та допустимим доказом, з врахуванням наступного. Так, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відтак, суд, приймаючи до уваги довідку № 281 від 26.10.2018 р. про заробітну плату позивача [PERSON] , за період з 01.04.2018 р. по 30.09.2018 р. становить 41\~445,79 грн. Беручи до уваги заробітну плату за останні 12 місяців позивача, розраховуючи за середньоденну заробітну плату, яка становитиме 247,69 грн., суд стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 17.01.2019 року в розмірі 19319,82 грн. Аналізуючи вищевказане, суд доходить до висновку про необґрунтованість заперечень сторони відповідача. При цьому, суд погоджується з розрахунком заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону. При цьому кількість днів затримки розрахунку становить 78 дня, як і зазначається позивачем, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Поміж того, ухваливши рішення про стягнення середнього заробітку по день винесення рішення з власної ініціативи\~суд фактично вийде за межі позовних вимог, оскільки позивач у своєму позові просив здійснити стягнення по день подання позовної заяви а саме по 17.01.2019 р. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] звільнилася 31.10.2018 року. При цьому, кількість днів, за якими затримано проведення повного остаточного розрахунку при звільненні станом на 17.01.2018 р. складає 78 календарних днів, що в сумі становить: 78?247,69=19319,82 (подень подання позовної заяви до суду). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 р., як жінці, яка працює та має дитину-інваліда в розмірі 2476,90 грн., то суд виходить із наступного. Згідно з Наказом №38-к від 31.10.2018 року [PERSON] звільнено з ДП «Криворізьке лісове господарство» згідно заяви позивача від 29.10.2018 року за власним бажанням - ч. 1 ст. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 03.09.2017 по 02.09.2018 -25 календарних дня таза період роботи з03.09.2018 по 31.10.2018 5 календарних дня. Разом за 30 календарних днів. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до Листа Мінпраці від 22.02.2008 N 33/13/116-08 " Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки" ч.6 ст. 20 Закону України "Про відпустки" ( 504/96-ВР ) визначено, що додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад щорічні відпустки, передбачені ст.. 6, 7 і 8 Закону "Про відпустки", а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону. Зазначена відпустка не належить до виду щорічних, вона належить до виду соціальних відпусток. Тому додаткова відпустка, встановлена ст. 19 Закону України "Про відпустки" ( 504/96-ВР ), надається за календарний рік, а не за відпрацьований робочий рік, працівник може використати її незалежно від дати народження дитини - до чи після. У разі коли працівник з якихось причин не скористався своїм правом на таку відпустку у році досягнення дитиною певного віку або ж за кілька попередніх років, він має право на її одержання, а при звільненні йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні відпусток. Згідно ст..\~24\~ЗУ "Про\~відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до\~ст..\~19\~ЗУ "Про\~відпустки",жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Разом з цим, при звільненні позивача [PERSON] відповідачем не було виплачено їй компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 р., як жінці, яка працює та має дитину-інваліда. Для розрахунку компенсації невикористаної додаткової відпустки за 2018 р., враховуються виплати за останні 12 календарних місяця перед звільненням. Отже, розрахунковим періодом є жовтень 2017 року по вересень 2018 року. Фактична кількість відпрацьованих днів за розрахунковий період \~354, середньоденна заробітна плата становить 247,69 грн. (відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату, видану ДП «Криворізьке лісове господарство» від 26.10.2018р. № 281 та контрольно-розрахункової відомості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6 цієї статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно абз.1 п.36 Постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Оскільки при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, в даному випадку судовий збір підлягає стягненню з відповідача ДП «Криворізьке лісове господарство» на користь позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved