Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

01.12.2020 представник позивача [PERSON] - адвокат Свередюк Ю.А. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням. Вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . У спірній квартирі зареєстрований попередній власник квартири [PERSON] . Договором дарування від 24.07.2017 [PERSON] передала свою частку у даній квартирі [PERSON] . Стверджує, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Позивач є новим власником квартири, вона має право, у відповідності до ст. 391 ЦК України, вимагати від відповідача усунути перешкоди в користуванні своєю власністю. Позивач з відповідачем договору найму не укладав, іншої домовленості щодо її проживання та реєстрації місця проживання в спірній квартирі не було. Вважає, що є всі підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У судове засідання представник позивача Свередюк Ю.А. та позивач Строчик В.Ю. не з`явилися, подали суду заяву, в якій просять справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві підстав. У разі відсутності відповідача не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через розміщення судового виклику на вебсайті суду, відзив на позов не подано. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та його представник не заперечили щодо ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що житлова квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 року (а.с.6,7,8). Відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-11). Як вбачається з копії договору дарування від 24.07.2017 (а.с.14), копії технічного паспорту (а.с.12,13) [PERSON] передала свою частку у квартирі [ADDRESS] [PERSON] . Предметом спору даної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житлова квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , а відповідач [PERSON] будучи зареєстрованою за вказаною адресою, порушує її право власності, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У суді встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин відсутній по місцю реєстрації, і не належить до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні відповідач був зареєстрований у спірній квартирі як колишній власник. Згідно з договором купівлі-продажу позивач зареєстрував своє одноосібне право власності на житлову квартиру [ADDRESS] . Приймаючи рішення, суд враховує, що право користування спірним житлом втрачено відповідачами внаслідок зміни власника на це житло, яке відбулося в зв`язку з договором купівлі-продажу. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що збереження за відповідачами права на користування спірною квартирою та реєстрація у ній, порушують законні права позивача, створюють йому перешкоди у здійсненні ним всіх складових права власності, в тому числі права розпорядження належним майном. Тобто право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача 840,80 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.4).

Outcome: approved