Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

10 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.07.2018 до Служби у справах дітей та сім'ї Фастівської РДА Київської області надійшов лист від виконавчого комітету Фастівецької сільської ради, згідно якого на підставі рішення виконкому від 04.07.2018, враховуючи акт обстеження умов проживання, відібрано малолітніх: [PERSON], [INFO] та новонароджену дитину чоловічої статі, [INFO], у матері [PERSON], [INFO]. Дітей було влаштовано до дитячого відділення КНП Фастівської районної ради «Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги». Відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька [PERSON] записані на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На день подання позову до суду реєстрація народження хлопчика проведена не була. Відповідач за місцем проживання характеризується негативно, постійного місця роботи не має, схильна до вживання спиртних напоїв, на зауваження служби у справах дітей та сім'ї, сільського голови, медичного працівника не реагує. Діти мають зовнішні ознаки недогляду, низький рівень гігієни, не забезпечення необхідними умовами для проживання, зовнішній та внутрішній стан будинку занедбаний, житлово-побутові умови проживання незадовільні. За час перебування дітей у медичному закладі відповідачка дітьми не цікавилась, ніякої матеріальної допомоги дітям не надавала. Зважаючи на те, що відповідачка самоусунулася від виховання та утримання своїх дітей, позивач просить відібрати дітей: малолітню [PERSON], [INFO] та новонародженого хлопчика, [INFO] від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав, а також стягнути з неї аліменти на їх утримання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що на даний час не може забезпечити дітям належні умови життя, однак хоче щоб діти були біля неї. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.8). Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження вбачається, що у графі мати записано «[PERSON]», а у графі батько - «[PERSON]», відомості про батька дитини записані за вказівкою матері /а.с.9,10/. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19.07.2018 Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області. Матір'ю дитини записана «[PERSON]» /а.с.46/. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька дитини [PERSON] записані на підставі ст. 135 СК України /а.с.47/ Рішенням виконавчого комітету Фастівецької міської ради Фастівського району Київської області від 04 липня 2018 року за № 8/2 вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та новонародженого хлопчика, [INFO], проживаючих по [ADDRESS] у матері [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав у зв'язку із виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров'я малолітніх дітей та неналежне виконання свої батьківських обов'язків /а.с.14/. Актом обстеження умов проживання від 04.07.2018 підтвердженні незадовільні умови проживання дітей, оскільки в будинку повна антисанітарія, стосунки, традиції сім'ї відсутні /а.с12/. Згідно характеристики від 04.07.2018, наданої сільським головою Фастівецької сільської ради, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS], за місцем проживання характеризується негативно, постійного місця роботи немає, схильна до вживання алкогольних напоїв. Як мати не приділяє належної турботи і уваги вихованню дітей. Діти недоглянуті, брудні, занедбані. Житлово-побутові умови проживання - незадовільні /а.с.17/. Як встановлено судом та не заперечується відповідачкою, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який складається з кухні, коридору та однієї житлової кімнати, проживає близько 15 осіб, не всі забезпечені спальними місцями (ліжками). Крім того, відповідачка не заперечувала та підтвердила ту обставину, що вона перебуває на обліку у лікаря-психіатра, має намір отримати групу інвалідності. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При прийнятті рішення суд враховує поведінку відповідачки та надані нею пояснення, при аналізі яких вбачається повна незацікавленість життям та здоров'ям власних дітей, відсутність бажання виконувати батьківські обов'язки або, хоча б інтерес до спілкування з ними. Мотивом невизнання позовних вимог, на думку суду, є виключно побоювання втратити соціальну допомогу на дітей та небажання сплачувати аліменти. Її поведінка та загальний стан свідчать про неможливість виконувати батьківські обов'язки належним чином. Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідачки, оскільки атмосфера в сім'ї неблагонадійна для дітей, для їх розвитку, загрозлива для їх здоров'я та життя, враховуючи вік дітей і обставини поведінки відповідачки, суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дітей від відповідачки (матері) [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідачка в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча повинна та має таку можливість, бо є людиною працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дітей, погоджуючись із заявленим розміром аліментів. На підставі ст. ст. 150, 152, 155, 164, 170, 180 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved