Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

04 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 21140,81 гривень за кредитним договором № б/н від 15.03.2014 року, а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н 15 березня 2014 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. В порушення умов укладеного кредитного Договору, станом на 05.11.2017 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 березня 2014 року у загальному розмірі 21140,81 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 1773,18 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 17884,73 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 982,90 грн. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.03.2014 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до судового розгляду. 29 січня 2018 року з урахуванням положень п.9 розділу VШ Перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року) ухвалою суду визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів. 14.02.2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с.66-67). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року зупинено провадження по справі та призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року поновлено провадження по справі. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно не з?явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано заяву в якій представник позивача просить розглянути цивільну справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задоовольнити за викладеними у ньому підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] не з?явилися, про день та час розгляду справи були сповіщені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано заяви позивача та його представника в особі адвоката [PERSON], в яких просять розглянути справу без їх участі, проти позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві. В задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені на почеркознавчу кспертизу. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Судом встановлено, що 15 березня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.5,6,7-30). На підтвердження факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів, позивач надав: заяву [PERSON] від 15 березня 2014 (а.с.5), копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.6), копію умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-30), розрахунок заборгованості за договором станом на 05.11.2017 року (а.с.4). Під час судовог розгляду, відповідач [PERSON] заперечував проти позову та надавав пояснення про те, що кредитний договір з позивачем він не укладав та не підписував його, кредитних коштів в ПАТ КБ «ПриватБанк» він не брав. В заперечення цих доводів відповідач наполягав на тому, що він кредитний договір з Банком не укладав, в обґрунтування чого посилається на те, що на договорі міститься не його підпис.Для підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» [PERSON] в ході судового розгляд справи заявив про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи ГУМВС в Запорізької області НДЕКЦ відділ криміналістичних експертиз № 254-18 від 08 червня 2018 року, підписи, виконані від імені [PERSON] та розміщені в графах «Подпись» (знизу першої сторінки) та нижній частині зворотньої сторони оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в Приватбанку № б/н від 15.03.2014 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. Вказаний висновок судової почеркознавчої експертизи був наданий судовим експертом [PERSON].з правом проведення почеркознавчої експертизи в експертній установі, яка проводить відповідні судові експертизи (а.с.94-100).. Відповідно до ст.13 ч.1,2 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів для спростування висновку експерта та не заявив клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, у разі незгоди з висновками проведеної експертизи. Вказаний експертний висновок не протиричіть іншим зібраним у справі доказам та не спростований сторонами. Таким чином, кредитний договір №б/н від 15.03.2014 року, з ПАТ КБ «ПриватБанк» не підписував, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення особи на укладення договору. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення між сторонами. З огляду вищенаведеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову Банку, оскільки відсутні будь-які договірні стосунки між сторонами. Доводи Банку про те, що відповідач здійснював проплату за кредитом і це є підтвердження договірних правовідносин, являються неспроможними. Так, з аналізу виписок за рахунком (а.с.120-121) не можна зробити висновок, що саме відповідач [PERSON] знімав та вносив кредитні кошти, а не особа, з якою Банк уклав кредитний договір, і яка його підписала. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року № 15, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши висновок експерта № 254-18 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 08 червня 2018 року, суд вважає, що даний висновок відповідає встановленим вимогам чинного законодавства, є чітким та обґрунтованим, тому суд приймає його в якості належного та допустимого доказу по даній справі. За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач підписував кредитний договір, фактично отримував кредитні кошти та користувався грошовими коштами позивача. Аналіз наведених норм права та з урахуванням встановлених у справі обставин дає підстави стверджувати, що кредитний договір, який складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в ПриватБанку від 15 березня 2014 року та Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору від 15 березня 2014 року, відповідач не підписував, тому є обґрунтовані підстави вважати, що вказаний правочин у формі кредитного договору не вчинявся та є неукладеним. Отже, вказаний у позові правочин, який відповідач [PERSON] не підписував, не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, зазначених у ньому, у зв'язку з чим, суд вважає недоведеним посилання позивача на те, що відповідач фактично отримав кредитні кошти, але не повернув їх банку, відповідно до умов договору. Посилання ПАТ «КБ «ПриватБанк», як на підставу задоволення своїх позовних вимог на виписку по рахунку (а.с.120-121) та на те, що відповідач частково погашав заборгованість, що нібито свідчить про визнання ним кредитного боргу, суд ставиться критично, враховуючи, що відповідач проти цього категорично заперечує, а сам позивач не довів, яким чином проводилось вказане погашення: чи то шляхом внесення готівки до каси банку, чи списанням коштів з рахунку. Крім того, вказана виписка викликає сумнів відносно того, що саме [PERSON] були зроблені зазначені операції по оплаті кредитних коштів. Позивачем, в порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано до суду доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору і обов'язку відповідача з повернення коштів, які не були ним фактично отримані. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в даному випадку, враховуючи висновок експерта за № 254-18 від 08 червня 2018 року, відповідно до якого підписи, виконані від імені [PERSON] та розміщені в графах «Подпись» (знизу першої сторінки) та нижній частині зворотньої сторони оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 15.03.2014 року, виконані не [PERSON], а іншою особою, кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 15 березня 2014 року не був укладений і відповідно, не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків з підстав, передбачених ч.3 ст.203, ч.2 ст.207 ЦК України, оскільки [PERSON] Вказаний кредитний договір не підписував, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача суд не вбачає. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України. Разом з тим, враховуючи положення п.2 ч.3 ст.133, ст.139, ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені на оплату судової почеркознавчої експертизи в розмірі 5491 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією №7 від 07.05.2018 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Outcome: approved