Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання від 05 травня 2015року, укладений між нею, [PERSON], та [PERSON], посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 2-752; Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була власником 1/2 частки квартири № 89 будинку № 2, розташованого по вул. Комарова в м. Павлограді Дніпропетровської області, на підставі договору міни, посвідченого 07.05.2001року приватним нотаріусом Красноперекопського міського нотаріального огругу АР Крим. У 2015 році, будучи особою похилого віку, інвалідом 2 групи безстроково, позивач погодилась на пропозицію своєї дочки [PERSON] укласти договір довічного утримання, яка зобов"язалась старанно турбуватися про неї, утримувати її та забезпечити всім необхідним. 05 травня 2015 року позивач уклала з відповідачем договір довічного утримання, відповідно до умов п.1 якого передала у власність відповідачу належну їй на праві власності 1/2 частку квартири № 89 будинку № 2, розташованого по вул. Комарова в м. Павлограді Дніпропетровської області. В свою чергу відповідач зобов`язалась забезпечити позивача доглядом та утриманням на умовах, встановлених п. 9 договору: щоденним триразовим калорійним харчуванням, 3 рази на тиждень приносити особисто в квартиру продукти харчування, прати постільну білизну один раз на 5 днів, на підставі виданих лікарями рецептів купувати та приносити особисто в квартиру ліки 2 рази на тиждень, оплачувати за власний рахунок комунальні послуги, інші платежі, пов"язані з проживанням позивача в квартирі, забезпечувати позивача необхідним одягом. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори за № 2-752 з накладенням заборони на відчуження вищевказаної 1/2 частки квартири до моменту припинення нього договору. Впродовж дії договору довічного утримання відповідач не виконує умови договору, жодним чином не утримувала позивача, будь-якого догляду не надавала, фінансової та моральної підтримки не здійснювала, належний медичний догляд не забезпечувала, комунальні послуги оплачує позивач. У звязку із чим позивач прийняла рішення розірвати даний договір, оскільки, відповідачем не вчиняється жодної дії щодо виконання його умов. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за правилами ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, свідка [PERSON], який пояснив, що відповідачка не виконує своїх обов"язків за договором довічного утримання і взагалі не приходить до матері [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріалами справи підтверджено, що 05 травня 2015 року між сторонами укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частку трикімнатної квартири № 89 будинку № 2, розташованого по вул. Комарова в м. Павлограді Дніпропетровської області. В свою чергу відповідач зобов`язалася пожиттєво утримувати позивача, забезпечувати її їжею, доглядом, необхідною допомогою. Договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори за № 2-752. Державним нотаріусом також накладено заборону на відчуження вищевказаного 1/2 частки квартири до моменту припинення договору та зареєстровано в реєстрі за №17( а.с.8-11). Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. З наданих позивачем доказів, показань свідка [PERSON], вбачається, що відповідач не надає догляд [PERSON], не забезпечує її продуктами харчування та ліками, оплату вартості комунальних послуг за утримання будинку здійснює позивач (а.с.12-18). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем обов`язків за договором. Таким чином, з огляду на те, що позивачем підтверджено належними доказами факт невиконання відповідачем умов договору, відповідачем належними доказами означений факт не спростовано, наявні підстави для розірвання договору. Відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. В даному випадку відповідач з моменту укладення договору набув право власності на спірну 1/2 частку квартири, оскільки виникнення права власності на частку квартири у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, окрім як укладення договору не пов'язано. Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ст.756 ЦК України, суд вважає за необхідне скасувати право власності на нерухоме майно, а саме 1/2 частку квартири № 89 будинку № 2, розташованого по вул. Комарова в м. Павлограді та повернути вказане нерухоме майно у право власність позивача, скасувавши накладену заборону у зв`язку з реєстрацією договору довічного утримання. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved