Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом , посилаючись на те, що 01 листопада 2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області в книзі актів про одруження зроблено запис за № 64 від 01.11.2003 року. Від даного шлюбу мають троє дітей: - [PERSON], [INFO], -[PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO]. Стверджує, що з квітня 2013 року їх шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинились. З цього часу фактично не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та сімейного бюджету. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні та несумісні характери та відсутнє взаєморозуміння. На даний час шлюб між ними носить лише формальний характер. Примирення з відповідачем категорично заперечує. Майновий спір відсутній. Додає, що стосовно питання щодо місця проживання дітей, то фактично у них з відповідачем немає спору, після розірвання шлюбу проживає разом з дітьми на свому постійному зареєстрованому місці проживання в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. На даний час діти знаходяться на її повному матеріальному утриманні, а відповідач участі в їх утриманні не бере, грошових коштів на їх утримання не надає. Проте, матеріально відповідач забезпечений добре, неофіційно працює на будівництві, постійно підробляє будівельником, підсобником на будівництвах і отримує значний заробіток неофіційно (2500-3000 грн.) тому реальні доходи, отримувані ним є мінливими та не постійними. Відповідач є працездатною особою і повинен надавати допомогу на утримання малолітніх дітей до їх повноліття, інших дітей, а також непрацездатних батьків на утриманні у відповідача немає. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог, вказує, що на даний час не працює та не має додаткових доходів, оскільки, більший період часу приділяє вихованню малолітніх дітей. На підставі вищевказаного, посилаючись на норми матеріального права, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]»; малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишити проживати разом з нею; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Крім того пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем припинились з причини його зради. Просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного: Правовідносини щодо розірвання шлюбу у системному зв'язку регулюються: - ст.51 Конституції України, відповідно до якої, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. - ч.1.ст 3 Сімейного Кодексу України, згідно якої сім'я є первинним та основним осередком суспільства; - ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України, згідно якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; - ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу; - частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей; - ст. 112 СК України , в якій зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 01 листопада 2003 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області в книзі актів про одруження зроблено запис за № 64 /а.с.12/. Як вбачається із досліджених у судовому засіданні доказів та свідчень сторін - шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами фактично припинені та втрачено почуття любові, поваги та довіри. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, слід зазначити, що у системному зв'язку дані правовідносини регулюються: - ст.180 СК України, згідно якої батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; - ч.3 ст. 181 СК України, відповідно до якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; - ч. 1 ст. 183 СК України, яка передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; - ст. 182 СК України, згідно якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; - ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України - якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; - роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"- за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін є троє малолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], -[PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO]. (а.с.13-15). Враховуючи зазначені вище вимоги закону з урахуванням матеріального становища сторін та їх неповнолітніх дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітніх дітей, підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дітей та реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України -особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання цього шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, після розірвання шлюбу за позивачкою слід залишити прізвище « [PERSON]». Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки , відповідач не заперечував щодо проживання малолітніх дітей разом з матір'ю, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved