Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

03.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення останніх з жилого приміщення та зняття їх з реєстрації з приміщення, яке розташоване за адресою: с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області, вул. Світанкова 3. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником вище зазначеного жилого приміщення (будинку). Відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не є власниками вищезазначеного будинку зареєстровані в ньому як мешканці, безпідставно зайняли його та неправомірно утримують. За твердженням позивача відповідачі створюють йому перешкоди та позбавляють можливості мешкати в своєму будинку, користуватися своїм майном, що супроводжується погрозами з боку відповідачів [PERSON] і [PERSON] Вказуючи на порушення відповідачами його законних прав як власника жилого приміщення та, вважаючи поведінку відповідачів неправомірною, позивач просить висилити їх з належного йому жилого будинку без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідачів позов не визнав, надавши заперечення в яких зазначив, що відповідачі не бажають виселятися в добровільному порядку із займаного житла та знімати з реєстрації своє місце проживання, оскільки іншого житла вони не мають. Відповідачі вважають, що меншою мірою мають право проживати у спірному будинку оскільки в момент купівлі позивачем будинку позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] вже проживали разом. В запереченнях зазначено, що через рік після купівлі позивачем будинку відповідачка [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру і отримані кошти передала позивачу однак жодними доказами передання коштів не підтверджується. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши сторін суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії дублікату договору купівлі-продажу від 11.12.2003 року [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться в с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області по вул. Світанковій 3. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджує, що [PERSON] [INFO] є власником житлового будинку який знаходиться за адресою: Миколаївська область Миколаївський район, с. Весняне вул. Світанкова 3. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] (відповідачка) зареєстрували шлюб 19.03.2005 року, а рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.12.2016 року шлюб між ними було розірвано. Згідно заяви видно, що [PERSON] звертався до Миколаївського ВП про те, що його дружина викрала правові документи на його дім, це підтверджується заявою позивача. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що між позивачем та відповідачами відбуваються сварки, даний факт підтверджується і постановою Миколаївського районного суду від 06.06.2016 року і від 11.04.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КпАП України, тобто за насильство в сімї психологічного характеру. До адміністративної відповідальності притягувався і відповідач [PERSON] за ст. 173-2 ч. 1 КупАП, що кваліфікується як вчинення насильства в сім'ї. Зазначене жиле приміщення одночасно є зареєстрованим місцем проживання позивача. Також в цьому жилому приміщенні зареєстровані як мешканці [PERSON], з якою позивач раніше перебував у шлюбі, та її син [PERSON]. Виходячи з постанови слідчого СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області та постанов про адміністративне правопорушення вбачається, що між позивачем та відповідачами відбуваються сварки та конфлікти . Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 41 Конституції України кожному гарантоване право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а право приватної власності є непорушним. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст. 383 ч. 1 ЦК України визначає, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, а також інших осіб. Ст. 391 ЦК України власнику майна надане право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. В судовому засіданні є доведеним той факт, що відповідачі своєю неправомірною поведінкою створюють позивачеві перешкоди у реалізації свого права власності щодо спірного жилого будинку. Зокрема позивач був позбавлений можливості користуватися житлом для свого проживання, а також користуватися іншим майном. Згідно п. 17 роз'яснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України"\~при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення) Таким чином, з огляду на встановлені факти та норми матеріального права, порушене право позивача підлягає захисту, шляхом виселення відповідачів із спірного жилого приміщення. Обираючи зазначений спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає його єдиним можливим, найбільш ефективним і таким, що відповідає вимогам ст. 16 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦК України. Що стосується заперечень представника відповідачів то вони фактичними доказами не доведені.

Outcome: approved