Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона працює на посаді професора кафедри біофізики та біохімії факультету біології, екології та медицини Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара. Так, 29 травня 2014 року студентом групи ББ-10-1з ДНУ ім. О. Гончара [PERSON] на ім'я ректора вищезазначеного навчального закладу було подано заяву. У даній заяві [PERSON] повідомив, що "...19 мая 2014г. подойдя на прием к [PERSON] она мне предложила собрать деньги за оценки по "биофизике", которую принимает [PERSON] за оценку " 3" - 550 грн., за оценку " 4" - 600 грн., за оценку " 5" - 650 грн. Также [PERSON] предложила за часть иммунологии, которую принимает [PERSON] собрать по 250 грн. за то, что он поднимет нам баллы. Я успел передать собранные деньги за "биофизику" [PERSON] 27 мая 2014г...". В данній заяві були наведені завідомо недостовірні факти та дана інформація була поширена [PERSON], а саме: доведена до відома ректора ДНУ ім. О. Гончара [PERSON], директора Центру заочної та вечірньої форми навчання [PERSON] та його заступника [PERSON] Останніми була проведена бесіда з [PERSON] після якої він написав додаткову заяву від 03 червня 2014 року. У зв'язку з цим за підписом [PERSON] та [PERSON] на ім'я ректора ДНУ ім. О. Гончара були надані пропозиції щодо заяв старост груп ББ-10-1з та ББ-10-2з. У даних пропозиціях, доводячи до відома ректора, [PERSON] та [PERSON] поширили завідомо неправдиву інформацію, а саме: "...за дисципліну "Біофізика" [PERSON] було передано зав. каф. проф. [PERSON] винагороду у сумі 22 950 грн. Як вказано в заяві, це було зроблено за ініціативою [PERSON] задовго до проведення екзамену [PERSON] зібрав окрему суму винагороди для професора [PERSON]." З метою з'ясування фактів, викладених в заяві студента групи ББ-10-із [PERSON], 10 червня 2014 року ректором було видано службове розпорядження за №62. У відповідності до даного розпорядження було створено комісію у складі: проректора з науково-педагогічної роботи у сфері гуманітарної освіти та виховання молоді [PERSON] (голова), проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON], директора Центру заочної та вечірньої форм навчання [PERSON], заступника директора Центру заочної та вечірньої форм навчання [PERSON], заступника декана факультету біології, екології та медицини [PERSON], голови ради студентів ДНУ [PERSON] На засіданні комісії вищезазначені її члени дійшли висновку, який був викладений у доповідній записці на ім'я ректора ДНУ ім. О. Гончара [PERSON], про наступне: "Враховуючи, що зав. кафедри біофізики та біохімії [PERSON] вже отримувала у минулому навчальному році дисциплінарне стягнення (догану) за подібні діяння, несумісні з морально-етичними нормами поведінки викладача і вихователя молоді у вищому навчальному закладі, рекомендувати ректору [PERSON] розглянути питання її відповідності посаді, що обіймається, зажадавши при цьому повного повернення нею студентам отриманих в якості хабара коштів". Позивач вважає, що викладена інформація у заявах від 29.05.2014р., 03.06.2014р., та доповідній записці від 11.06.2014р. є недостовірною, а отже відповідачі своїми протиправними діями порушили її особисті немайнові праві, а саме честь, гідність та ділову репутацію. Тому позивач просить суд: ● Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію професора кафедри біофізики та біохімії факультету біології, екології та медицини ДНУ імені Олеся Гончара [PERSON], викладену в заяві [PERSON] від 03 червня 2014 року, а саме: "... 19 мая 2014г. подойдя на прием к [PERSON] она мне предложила собрать деньги за оценки по "биофизике", которую принимает [PERSON] по за оценку " 3" - 550 грн., за оценку " 4" - 600 грн., за оценку " 5" - 650 грн. Также [PERSON] предложила за часть иммунологии, которую принимает [PERSON] собрать по 250 грн. за то, что он поднимет нам баллы. Я успел передать собранные деньги за "биофизику" [PERSON] 27.05.2014г...". ● Зобов'язати [PERSON] спростувати зазначену інформацію шляхом написання відповідної заяви на ім'я ректора ДНУ ім. О.Гончара [PERSON] ● Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію професора кафедри біофізики та біохімії факультету біології, екології та медицини ДНУ ім. О.Гончара [PERSON], викладену в пропозиціях, поданих ректору ДНУ ім. О.Гончара [PERSON] [PERSON] та [PERSON], а саме: "...за дисципліну "Біофізика" ним ([PERSON] - прим. ред.) було передано зав. каф. проф. [PERSON] винагороду у сумі 22 950 грн. Як вказано в заяві, це було зроблено за ініціативою [PERSON] задовго до проведення екзамену. [PERSON] зібрав окрему суму винагороди для проф. [PERSON]." . ● Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] спростувати зазначену інформацію шляхом підготовки та подання відповідних пропозицій на ім'я ректора ДНУ ім. О. Гончара [PERSON] ● Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію професора кафедри біофізики та біохімії факультету біології, екології та медицини ДНУ ім. О.Гончара [PERSON], викладену в доповідній записці від 11.06.2014 року на ім'я ректора ДНУ ім. О.Гончара [PERSON], за підписом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON], а саме: "Враховуючи, що зав. кафедри біофізики та біохімії [PERSON] вже отримувала у минулому навчальному році дисциплінарне стягнення (догану) за подібні діяння, несумісні з морально-етичними нормами поведінки викладача і молоді у вищому навчальному закладі, рекомендувати ректору [PERSON] розглянути питання щодо її відповідності посаді, що обіймається, зажадавши при цьому повного повернення нею студентам отриманих в якості хабара коштів". ● Зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спростувати зазначену інформацію шляхом підготовки та подання відповідної доповідної записки на ім'я ректора ДНУ ім. О. Гончара [PERSON] Окрім того позивач зазначила, що діями відповідачів їй було спричинену моральну шкоду яку вона оцінює в 20 000 грн. та просить стягнути з відповідачів на її користь. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], та відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши в судовому засідання, що інформація викладена в заяві [PERSON] ними була перевірена та доведена до ректора ДНУ ім. О.Гончара [PERSON] в зв'язку з їхніми службовими обов'язками, та вони не розповсюджували дану інформацію стосовно позивача, натомість сама позивачка займалася розповсюдженням даної інформації на своїй кафедрі, серед студентів та в мережі Інтернету. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 32 Конституції України, фізична чи юридична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно п. 9 вказаної постанови ПВСУ відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Як вбачається з п. 18 постанови Пленуму ВСУ №1 згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України обов*язок довести, що поширення інформації є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 31 жовтня 2009 року по 30 червня 2014 року працювала в ДНУ ім. О.Гончара на посаді завідуючої кафедри біофізики та біохімії факультету біології, екології та медицини за контрактом. Після спливу строку дії контракту наказом по ДНУ від 27 червня 2014 року № 257к [PERSON] була переведена на посаду професора кафедри біофізики та біохімії з 01 липня 2014 року на період до проведення виборів за конкурсом на посади: професора кафедри біофізики та біохімії та завідувача кафедри біофізики та біохімії / т. 1, а.с. 83/. 10 березня 2015 року наказом № 104-к [PERSON] звільнено з посади професора кафедри біофізики та біохімії з 11 березня 2015 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору ст.. 36 п. 2 КЗпП України /т.3, а.с. 40/ Так, у період екзаменаційної сесії, студент заочної форми навчання - староста групи ББ-10-1з [PERSON] звернувся до ректора із заявами від 29 травня 2014р. /т. 1, а.с. 91/ та від 03 червня 2014р. /т. 1, а.с.92/, в яких була інформація про те, скільки грошей за відповідні оцінки вимагає завідуюча кафедри [PERSON] при здачі екзаменів. Пізніше, численними заявами від 17 червня 2014р., 18 червня 2014р., 01 липня 2014р. на ім'я ректора ДНУ студенти груп ББ-10-1з і ББ-10-2з підтверджували інформацію, викладену у заявах [PERSON], та підтверджували дачу ними грошей /т. 1, а.с. 93-95/. З метою з'ясування фактів, викладених у заявах студента групи ББ-10-1з [PERSON], вивчення цих обставин, ректором було видано службове розпорядження від 10 червня 2014р. за № 62 про створення комісії у складі: голова - [PERSON] - проректор з науково-педагогічної роботи у сфері гуманітарної освіти та виховання молоді та членів комісії: [PERSON] проректор з науково-педагогічної роботи; [PERSON] - директор Центру заочної та вечірньої форм навчання; [PERSON] - заступник директора Центру заочної та вечірньої форм навчання; [PERSON] - завідувач кафедри фізіології людини і тварин; [PERSON] - голова Ради студентів університету /т. 1, а.с.96/. На виконання доручення ректора ДНУ комісія провела перевірку фактів, викладених у заявах старост і студентів ДНУ, в пропозиціях керівництва Центру заочної та вечірньої форм навчання, провела бесіди зі студентами, які подавали ці заяви на ім'я ректора та із зав. кафедрою [PERSON] За результатами роботи комісія дійшла відповідних висновків та письмово надала ректору свої пропозиції доповідною запискою від 11 червня 2014р. /т. 1, а.с. 35/ Згідно п. 2 службового розпорядження комісії необхідно було ретельно вивчити факти та обставини, викладенні у заявах студентів, розробити відповідні пропозиції та доповісти ректору до 10 години 12 червня 2014 року. За наслідками роботи комісії по університету був виданий наказ від 23 червня 2014р. за № 311 "Про факти порушень освітніх і етичних норм під час екзаменаційної сесії в університеті" /т. 1, а.с 97/. Твердження позивачки, що начебто відповідачі свідомо поширювали негативну і недостовірну інформацію про неї, чим завдали шкоди честі, гідності і ділової репутації - безпідставні і не відповідають дійсності. Заяви студентів, пропозиції ректору університету від [PERSON] і [PERSON], доповідна записка членів комісії від 11 червня 2014р. подавались тільки ректору університету. Пропозиції та доповідна записка були підготовлені відповідно до службового розпорядження ректора від 10 червня 2014р. № 62, а не для подальшого доведення/поширення інформації, яка міститься в цих документах до громадськості чи окремих громадян. Ніяких дій, спрямованих на спричинення шкоди честі, гідності та ділової репутації [PERSON], відповідачі не вчиняли, інформацію щодо позивачки не поширювали, навіть на кафедрі, керівником якої є позивачка. Окрім того, будь - якої негативної, недостовірної інформації відносно позивачки не містить і наказ по ДНУ від 23.06.2014р. № 311 і розповсюдженню/опублікуванню пресі, по радіо, телебаченню чи в інших засобах масової інформації він не підлягає. Наказ - це внутрішній, локальний нормативний акт університету, знайомитись з яким мають право лише працівники, яких він стосується. Якщо на ім'я керівника ВНЗ надходять заяви/скарги, в яких міститься інформація щодо протиправних дій його працівників, то ректор університету зобов'язаний терміново реагувати, що і було зроблено: була створена комісія, яка за результатами своєї роботи подала відповідні пропозиції ректору, був виданий наказ, відповідно до якого університет звернувся до правоохоронних органів лист від 01 липня 2014р. № 83-552-42 /т. 1, а.с. 97/, що не можна інтерпретувати як порушення прав і свобод, честі, гідності та ділової репутації. Згідно п. 11 Постанови ПВСУ відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Оскільки відповідачі будучі посадовими особами ДНУ ім. О. Гончара та виступали від ім*я юридичної особи таким чином вбачається що позовна заява [PERSON] пред'явлена до неналежного відповідача. Твердження позивача стосовно розповсюдження недостовірної інформації спростовується показами свідків в судовому засіданні які пояснили, що дійсно даний факт стосовно здачі грошових коштів [PERSON] мали місце. Згідно з ч. З ст. 277 ЦК України, а також ч. 6 п.15 Постанови негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема Достовірність інформації, викладена у Доповідній записці на ім'я ректора ДНУ, повністю підтверджена прямими доказами, такими як письмові докази, а саме, заяви старости [PERSON], заявами студентів гр. [PERSON] і [PERSON] від 17 червня 2014р., колективною заявою від студентів гр.. ББ-10-2з від 18 червня 2014р., заявою від студентів ББ-Ю-Із та ББ-10-2з від 01 липня 2014р. та поясненнями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, відповідач [PERSON] у судовому засіданні особисто підтвердив, що він дійсно збирав грошові кошти на вимогу позивачки. Окрім того, вказана інформація також підтверджена відповідачкою [PERSON], яка є головою ради студентів ДНУ ім. Олеся Гончара і підтвердила, що до неї неодноразово зверталися студенти біологічного факультету, зокрема, голова студентської ради цього факультету [PERSON]. Саме він повідомив їй про численні звернення до нього студентів, зокрема [PERSON], [PERSON] та ін. зі скаргами на [PERSON] Сам [PERSON] був допитаний у судовому засіданні як свідок і також підтвердив вказану інформацію. Також у судовому засіданні були допитані як свідки студенти денної форми навчання згаданий вже [PERSON] та [PERSON], які підтвердили наявність факту вимагання та збирання грошових коштів для здачі іспитів на кафедрі, якою завідувала [PERSON] Свідки, студенти заочної форми навчання, а саме, [PERSON], [PERSON], [PERSON], також підтвердили вищевказані факти і те, що гроші збиралися [PERSON] і передавалися ним [PERSON] При цьому вони не мають жодних сумнів, що він дійсно передавав кошти позивачці. Свідок [PERSON] підтвердила, що вона особисто передавала йому кошти для позивачки. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009р. № 1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації , оскільки вони є морально - етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації. Пункт 15 Постанови ПВСУ передбачає що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] стосовно поширення відповідачами недостовірної інформації не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки [PERSON] не надано жодного доказу, що відповідачами було поширено вказану інформацію, що поширена інформація є недостовірною, та як саме поширена інформація порушила її особисті майнові права Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов*язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв*язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору". За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надала суду належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачами моральних страждань, та не довела вину відповідачів, не надала доказів причинно - наслідкового зв'язку між діями відповідачів та начебто завданою шкодою, а отже в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Враховуючи результат розгляду справи, судові витрати понесенні позивачем по справі не підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed