Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом, у якому просить: визнати дійсним укладений усно між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу права забудовника домоволодіння за адресою: вул. Шевченко, 19, м. Новомиргорода Кіровоградська області; визнати право власності за [PERSON] на вказане домоволодіння. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначила наступне. Позивач згідно усного договору купівлі-продажу купила домоволодіння по вул. Шевченка, 19 у м. Новомиргороді Кіровоградської області у [PERSON]. Вказане домоволодіння [PERSON] отримала в порядку спадкування, але правовстановлюючі документи на нього не оформила у звязку з відсутністю з тим, що домоволодіння не було зареєстровано. Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року визнано за [PERSON] права та обовязки забудовника житлового будинку за згаданою адресою. 27 вересня 2010 року між матірю позивача - [PERSON], яка діяла в інтересах позивача, та відповідачем в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння. В підтвердження чого є розписка відповідача про отримання грошей. Після укладення договору позивач, як покупець, та відповідач, як продавець, здійснили всі дії на його виконання, а саме: відповідач передала, а позивач отримала в управління та користування вказаний будинок, сплативши іншій стороні договірну вартість цього майна, що є доказом того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Після досягнення домовленостей позивач вступила в управління та володіння вказаним будинком, проте в силу відсутності грошових коштів та сімейних обставин не змогла своєчасно оформити належним чином право власності на нього. У подальшому виникла необхідність в юридичному оформленні прав на будинок, а тому через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, у судовому порядку були визнані права забудовника за відповідачем для подальшого затвердження договору купівлі-продажу. Відповідно до відомостей з домової книги дане домоволодіння побудовано в 1958 році. Земельна ділянка не приватизована. Посилаючись на лист Державного комітету з будівництва, архітектури і житлової політики України від 23 березня 1999 року № 12/5-126 „Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію", позивач зазначає, що акт введення будинку в експлуатацію не є обов'язковим, при цьому позивач вказує, що технічний паспорт на вище зазначений житловий будинок виконаний на її імя. У звязку з недодержанням нотаріальної форми посвідчення договору купівлі-продажу прав забудовника, позивач зазначає, що не має змоги завершити оформлення правовстановлюючих документів на будинок, а також належним чином оформити земельну ділянку. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав та просив суд задовольнити його, вважаючи, що він є обґрунтованим. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ст.76 ч.5 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідача отримав повістку про виклик до суду 24.11.2015 року (а.с.38). Враховуючи, те що у судовому засідання присутній представник відповідача, від відповідача не надійшла заява про відкладення розгляду справи, то суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. У відповідності до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи в межах \~заявлених позовних вимог і на \~підставі \~доказів, наданих сторонами. Згідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] за життя отримав земельну ділянку № 50 під забудову на підставі рішення Златопільскої селищної ради від 25.05.1948 року про надання земельної ділянки під індивідуальну забудову, уклав договір на право забудови земельної ділянки від 14 травня 1948 року м. Златопіль (нині м. Новомиргород), отримав належний дозвіл на будівництво та побудував будинок, який розташований по вул. Шевченка, 19, м. Новомиргорода Кіровоградської області, однак не встиг за життя ввести його експлуатацію. Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2015 року в порядку спадкування після смерті [PERSON] визнано за [PERSON] права та обовязки забудовника житлового будинку за згаданою адресою. Дані обставини свідчать про те, що у [PERSON] виникло право на оформлення права власності на обєкт нерухомості з отриманням відповідних документів. Згідно із ст.190 ЦК майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. У постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, 5 жовтня 2015 року (дата набрання згаданим вище рішенням суду законної сили) у відповідача [PERSON] виникли права забудовника житлового будинку за вказаною адресою, які є індивідуальними, невідємними від особи правами, тобто такі, що неможна передати іншій особі; дані права засвідчують лише правомочність власника цих прав отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутні законні підстави для визнання дійсним укладеного усно договору купівлі-продажу прав забудовника домоволодіння по вул. Шевченка, 19, м. Новомиргорода Кіровоградська області, а також відповідно і визнання права власності [PERSON] на вказане майно, оскільки у відповідача не було і немає права розпорядження правами забудовника. Що стосується доводів позовної заяви з приводу того, що 27 вересня 2010 року між матірю позивача - [PERSON], яка діяла в інтересах позивача, та відповідачем в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, підтвердження чого є розписка відповідача про отримання грошей, то суд вважає, що дана розписка підтверджує лише факт передачі грошових коштів в розмірі 8000 гривень, проте не може бути доказом вчинення правочину, предметом якого є нерухоме майно або майнові права. Необхідно також зазначити, що ні позивач, ні представник відповідача у судовому засіданні не зазначили які є перешкоди для оформлення права власності у відповідача [PERSON], яка є єдиною особою, що може претендувати на оформлення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться по вул. Шевченка, 19 м. Новомиргорода. Враховуючи положення ст.3 ч.1 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України згідно якого кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, дотримуючись принципу змагальності сторін, згідно з яким саме позивач повинен довести, що її права порушені, суд вважає, позивач [PERSON] не довела, що її права були порушені відповідачем, у звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed