Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

11.12.2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що до 29.07.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. Зазначає, що з часу їхнього розлучення відповідач ухиляється від утримання їхнього сина, матеріальної допомоги у повному обсязі не надає, а сама позивачка не має змоги утримувати сина. При таких обставинах, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 12.12.2017 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до розгляду на 26.12.2017 року. Крім того, 12.12.2017 року було направлено запит в Відділ АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо отримання відомостей про місце проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, послалась на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечила того факту, що відповідач інколи надавав матеріальну допомогу сину, однак цих коштів недостатньо для належного утримання сина та забезпечення йому нормального харчування, придбання одягу. В даний час вона вагітна, не має можливості самостійно і в повному обсязі забезпечити потреби сина, а відповідач відмовляється допомагати синові матеріально, а тому просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні з приводу стягнення з нього аліментів в розмірі запропонованому позивачкою заперечив, вказав, що на даний момент не працює, має іншу сім'ю та малолітню дитину. Зазначив, що надавав матеріальну допомогу своєму синові добровільно від першого шлюбу, однак, виявивши, що позивач витрачає надані ним кошти не на потреби сина, перестав це робити. Не заперечив щодо стягнення з нього аліментів у мінімальному розмірі, визначеному законом. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до сімейних правовідносин аліментних зобов'язань і вважає за необхідне керуватися нормами СК України. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, те що [PERSON] та [PERSON] до 29 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них [INFO] року народився син [PERSON], який знаходяться на утриманні матері (копія рішення суду від 29.07.2013 року, свідоцтво про народження серія [NUMBER], довідка №82, видана 06.12.2017 року ОСББ «ЄС 88»). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Суд приймає до уваги посилання відповідача щодо добровільної сплати коштів на утримання сина [PERSON], однак, як встановлено в судовому засіданні, в даний час між ним та позивачкою виник спір щодо утримання неповнолітньої дитини, а тому суд переконаний, що позивач потребує такої допомоги, а відповідач частково погоджується таку їй надавати. Разом з цим, безпідставними та жодним чином не підтвердженими є доводи відповідача щодо використання позивачкою наданих ним коштів не для потреб дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, не заслуговують уваги твердження відповідача про неможливість сплати ним аліментів, у зв'язку з тим, що він не працює, наявністю у нього іншої сім'ї та малолітньої дитини, позаяк утримувати дитину від першого шлюбу є також його обов'язком відповідно до вимог ст. 180 СК України. При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати встановленого законодавством розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, розмір якого у 2017 році не може бути меншим 3200 грн. З такого доходу можуть стягуватися аліменти на утримання дітей. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує стан здоров'я позивачки (є вагітною) та її матеріальне становище (офіційно працевлаштована, зі слів) і відповідача - платника аліментів, який ніде не працює, зі слів - одружений, має малолітню дитину, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості і визначає їх в розмірі ? частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дитині належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідатиме встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, при наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved