Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

09.10.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування до відповідачів Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовський Сергій Іванович . 29.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 30.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 14.12.2020 року. в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до участі в справі залучене Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області. 14.12.2020 закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засідання на 28.01.2021 Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України. 28.01.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно поданого позову позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6.64 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі ( на місцевості), що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] із земель бувшого КСП «Колос». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер його батько [PERSON] . На день смерті батько мав право на земельну частку (пай) площею 6.64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, із земель бувшого КСП «Колос». У 1995 році землі КСП «Колос» були розпайовані, тому його батько, як член колгоспу, у відповідності до п. 2 Указу президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» набув права на земельну ділянку (пай) КСП «Колос», та на час розпаювання земель вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). У відповідності до листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.08.2020 року, [PERSON] значиться у списку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» від 25.01.1995 року Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Але в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються членам КСП «Колос» він не значиться. Сертифікат на його ім`я не виготовлявся. Паювання земель КСП «Колос» проводилось у січні 1995 року. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Колос» виданий 25.01.1995 року, що підтверджується відповіддю у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області . Таким чином на час паювання земель його батько працював та був членом КСП «Колос» Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, до складу якої входило і право на земельну частку (пай) розміром 6.64 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі ( на місцевості), що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 26.09.2020 він звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовського С.І., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого батька, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що його батько пропрацював в колгоспі більше 20 років. Займав посаду головного інженера. На час паювання земель також працював та був членом КСП, але відмовився бути заступником голови гоподарства, через що за розпорядженням голови господарства його батькові не була виділена земельна ділянка. Відповідач, представник Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась. В підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що не претендує на спадщину в цій частині і не заперечує, щоб дане право успадкував позивач. Наслідки такого успадкування їй відомі. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовський С.І., в судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтв про смерть і про народження. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої входили всі права та обов`язки, які належали померлому на момент відкриття спадщини, зокрема право на земельну ділянку (пай), яка належала його батьку, як члену КСП «Колос» на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Однак за життя батько позивача не отримав ні сертифікат, а ні тим більше Державний акт про право власності на земельну частку (пай) Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровської районного нотаріального округу Тітовського С.І., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , але постановою нотаріуса від 26.09.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджується копією постанови. Судом встановлено, що за життя у батька позивача виникло право на земельну частку (пай) , так як на момент видачі КСП «Колос» Державного акту про право колективної власності на землю серія ВД № 0002 від 25 січня 1995 року батько позивача був живий, працював і був членом в КСП «Колос» та був внесений до списку пайовиків землі КСП «Колос» Верхньодніпровського району, що підтверджується копією Державного акту на право колективної власності на землю та списком пайовиків землі до даного акту. Факт роботи та членства [PERSON] , в КСП «Колос» підтверджується копією трудової книжки колгоспника № 10 згідно якої встановлено, що [PERSON] з 1976 року був прийнятий в члени колгоспу ім.. Горького та працював шофером потім головним індженером , інженера МТФ та був звільнений 14.09.1995 року. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Відповідно до ч. 1, 2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у батька позивача за життя виникло право на земельну частку (пай) так як батько позивача був членом колгоспу колгоспу ім.. Горького в подальшому КСП «Колос» та працював у даному господарстві з 1976 року по 14.09.1995 року. На час розпаювання земель колгоспу ім.. Горького, який був реорганізований в КСП «Колос» в січні 1995 року батько позивача був живим, був членом та працював у вищезазначеному господарстві та був включений до списку пайовиків КСП «Колос» під № 44. Разом з тим сертифікат на право на земельну (частку) на ім`я батька позивача не видавався, земельна ділянка в рахунок належної йому земельної частки (паю) не виділялась. Проте право на земельну частку (пай) із земель КСП «Колос» виникло та існувало на час смерті батька позивача. Позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровської районної нотаріальної контори з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті батька, а саме на земельну частку (пай). Проте, постановою приватного нотаріуса від 26.09.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на отримання земельної частки (паю), так як є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , у якого за життя виникло право на отримання земельної частки (паю). Дане право може бути успадковане позивачем, як спадкоємцем першої черги у відповідності до положень ст. 1218 ЦПК України. Відповідачем, [PERSON] , яка також є спадкоємцем після смерті [PERSON] , дане право позивача визнається. І даний спадкоємець не претендує на спадщину в цій частині. Суд зазначає, що визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Враховуючи позицію відповідачів якими позовні вимоги визнаються в повному обсязі та згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України встановивши наявність законних підстав , вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачами є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Судом встановлено наявність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька. Виходячи з вищевикладеного, суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання такого права за позивачем. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, оскільки судом не встановлено вини відповідачів у порушення прав позивача.

Outcome: approved