Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] - легковий автомобіль марки "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 75000,00 грн.; виділити [PERSON] автомобіль марки "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 109000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину вартості спільно набутого майна - автомобіль марки "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], придбаний в період шлюбу в розмірі 54500,00 грн.; покласти на відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що з 1995 року по 23.11.2007 року він проживав з [PERSON] однією сім'єю, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет. Факт проживання однією сім'єю встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року. 28.07.2007 року вони придбали автомобіль "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрували на відповідачку - [PERSON]. 23.11.2007 року між сторонами був укладений шлюб, який 14.09.2012 року було розірвано. Оскільки спірний автомобіль був придбаний за час проживання сторін однією сім'єю та перебуває у їх спільній сумісній власності, а тому підлягає поділу. Позивач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що оскільки факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час придбання спірного автомобіля встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року, то слід вважати, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Відповідачка [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, додатково пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну доньку, однак спірний автомобіль було придбано за її особисті кошти отримані від продажу земельної ділянки, на даний час вона не знає місцезнаходження спірного автомобіля. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та її представника, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. (а.с. 10) Після реєстрації шлюбу, прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. Від шлюбу у сторін 17.09.1996 року народилася донька - [PERSON]. (а.с. 36) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 13) Як убачається з матеріалів справи, 28.07.2007 року на підставі Біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу від 28.07.2007 року, [PERSON] було придбано транспортний засіб - Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску. (а.с. 14-15) Транспортний засіб марки "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], було зареєстровано [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 16) Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що за час їх спільного проживання та перебування у шлюбі, вони користувалися автомобілем "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], спільно. Вирішуючи питання про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, необхідно з'ясувати про наявність такого майна. В рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2013 року при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та поділ майна подружжя, зокрема, встановлено, що: "Згідно листа начальника управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві, що надійшов на відповідний запит суду, автомобіль Шевроле Такума д/н [NUMBER], щодо якого позивачем заявлено вимоги, 03 липня 2012 р. знято з державної реєстрації в органах ДАІ. З наведеного вбачається відсутність можливості встановити дійсну належність спірного автомобіля будь - кому зі сторін по справі або третім особам, що виключає вирішення питання про визнання право власності на таке рухоме майно." (а.с. 11-12) Крім того, вказаним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року вирішено: "Встановити факт спільного проживання однією сім"єю [PERSON] [INFO] з [PERSON] [INFO] з 01.01.2004 року по 23.11.2007 року. В визнанні права власності на ? частину автомобіля "Шевроле Такума" держ. номер [NUMBER] - відмовити." Враховуючи викладене та аналізуючи обставини по справі, слід зазначити, що спірний автомобіль - "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], було придбано за час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], разом з тим, згідно листа начальника управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві, автомобіль Шевроле Такума д/н [NUMBER], щодо якого позивачем заявлено вимоги, 03 липня 2012 р. знято з державної реєстрації в органах ДАІ, тобто зняття з реєстрації відбулося за час перебування подружжя у шлюбі, а тому суд не може враховувати вартість автомобіля при його поділі, оскільки при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя не встановлено, що один із подружжя здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як роз'яснено в п. 1, 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 № 14, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК). Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. А тому, враховуючи, що вимоги щодо права власності на ? частину автомобіля "Chevrolet Tacuma", 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] вирішені в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року, що не підлягає доказуванню в силу норми ст. 61 ЦПК, при цьому при розгляді справи не встановлено, що один із подружжя здійснив відчуження спірного автомобіля чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, а також враховуючи, що автомобіль було знято з реєстрації за час перебування сторін у шлюбі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю не підлягає задоволенню. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання щодо розподілу судових витрат, оскільки в позовних вимогах позивача було відмовлено. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed