Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 16 квітня 2014 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір № ДФО-02-175459 строкового вкладу «Актив класичний плюс». На підставі договору [PERSON] надав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 80 тис. Євро, строком до 16 жовтня 2014 року, з процентною ставкою 9,3% річних. Вказав, що 17 червня 2014 року між Вкладником та ним було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] передав йому право вимоги до ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» щодо повернення частини вкладу у розмірі 12 567, 38 Євро. Про укладення даного договору, 21 листопада 2014 року Вкладником було повідомлено Банк шляхом направлення повідомлення. Зазначив, що 29 грудня 2014 року він звертався до відповідача з вимогою, в якій просив повернути йому частину вкладу, внесеного на підставі договору № ДФО-02-175459 у розмірі 12 567, 38 Євро, однак ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» листом від 16 січня 2015 року відмовив у задоволенні даних вимог. Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» на свою користь кошти за договором банківського вкладу у розмірі 12 567, 38 Євро, що еквівалентно 206 482 грн. 05 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час ті місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги вони не визнають та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскільки вимоги позивача є вимогами кредитора, а тому не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» тимчасової адміністрації (а.с. 21-26). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 квітня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» був укладений договір № ДФО-02-175459 строкового вкладу «Актив класичний плюс» (а.с. 4). Відповідно до п.1.1.-1.3. даного договору [PERSON] надав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в сумі 80 000 Євро, строком до 16 жовтня 2014 року, з процентною ставкою 9,3% річних (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 16 квітня 2014 року (а.с. 5). Згідно виписки по угоді № ДФО-02-175459 від 16 квітня 2014 року, залишок коштів станом на 13 жовтня 2014 року по депозитному рахунку становить 80 тис. Євро (а.с. 6). 17 червня 2014 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с. 7), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] право вимоги до ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» щодо повернення частини вкладу у розмірі 12 567, 38 Євро. Про укладення даного договору, 21 листопада 2014 року [PERSON] було повідомлено Банк шляхом направлення повідомлення ( а.с. 8). Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші право вичини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. 29 грудня 2014 року позивач надіслав до ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» заяву про повернення суми вкладу у розмірі 12 567, 38 Євро (а.с. 10), листом від 16 січня 2015 року відповідач відмовив у поверненні вкладу (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 79 від 02 вересня 2014 року з 03 вересня 2014 року по 03 грудня 2014 року включно в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» було запроваджено Тимчасову адміністрацію (а.с. 27-28). Постановою НБУ від 08 вересня 2014 року № 545 ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 29-31). Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 134 від 03 грудня 2014 року продовжено строк Тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» до 30.12.2014 року (а.с. 32-33). Постановою Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 838 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» (а.с. 34). Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 158 від 24 грудня 2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку (а.с. 35-36). У зв'язку з тим, що відповідач не повернув кошти за договором № ДФО-02-175459 від 16 квітня 2014 року у розмірі 12 567, 38 Євро, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону. Судом встановлено, що постановою НБУ від 23 грудня 2014 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», на сьогоднішній день стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону. Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону). У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Встановлено, що у ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону. Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що із заявою про повернення суми вкладу за договором він звертався до відповідача, а саме 17 грудня 2014 року. З позовом до ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» про стягнення коштів [PERSON] звернувся 28 травня 2015 року. Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось та судом встановлено не було. Позивач до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не звертався. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку [PERSON], заявленої ліквідатору у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed