Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

10 січня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 26.02.2017 року, терміном на три місяці. В позовній заяві посилається на те, що 01 березня 2017 року в селі Володимирівка Захарівського району Одеської області померла [PERSON], якої належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,6318 га (ділянка 27, масив 32), яка розташована на території Ленінської (Торосівської) сільської ради Захарівського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до заповіту, посвідченого 14 лютого 2017 року, державним нотаріусом Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] вказану земельну ділянку. Про існування заповіту позивач не знав. Постановою державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області від 26 жовтня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. [PERSON] проживала одна, позивач разом зі спадкодавцем не проживав. Виходячи з викладеного, [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 26.02.2017 року, терміном на три місяці. Позивач у підготовче судове засідання не зявився, але попередньо надав до суду заяву, в якій вказав, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вирішення даної справи залишив на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи клопотання відповідача про те, що розгляд справи проводити за його відсутності, вирішення даної справи залишив на розсуд суду, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні та винести рішення про задоволення вимог позивача. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 476877 від 01 березня 2017 року, актовий запис № 69, в с. Володимирівка Захарівського району Одеської області 26 лютого 2017 року померла [PERSON]. [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,6318 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ленінської (нині - Торосівської) сільської ради Захарівського району Одеської області, масив № 32, ділянка № 27, кадастровий номер земельної ділянки: 5125282500:01:001:0268. Відповідно до заповіту, посвідченого 14 лютого 2017 року, державним нотаріусом Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] вказану земельну ділянку. Згідно довідки Затишанської селищної ради Одеської області № 1398 від 23 листопада 2017 року [PERSON], [INFO], проживала одна в [INFO]. В довідці Затишанської селищної ради Одеської області № 1399 від 23 листопада 2017 року вказано, що [PERSON], [INFO] не є родичем [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області від 26 жовтня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 (яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при застосуванні норм права) висловлено правову позицію стосовно того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. У позовній заяві позивач зазначає, що він не проживав разом зі спадкодавцем, він не є родичем спадкодавця, тому не міг знати, що [PERSON] заповідала йому вказану земельну ділянку, вважає, що шестимісячний строк був пропущений ним з поважних причин. Про існування заповіту йому стало відомо лише 26 жовтня 2017 року, від державного нотаріуса [PERSON], тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач у встановлений строк до нотаріуса з питанням прийняття спадщини не звернувся, оскільки покійна не була його родичем, він не проживав з нею на час відкриття спадщини, про існування заповіту ніхто його не повідомляв та не знав про наявність даного заповіту. Враховуючи викладене та з огляду на те, що відповідач визнав позов, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved