Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що з метою отримання позики вона звернулася до консультанта компанії ТОВ «Лексворд», де їй було розяснено, що грошову позику від цього товариства вона зможе отримати після сплати на користь товариства страхового внеску у розмірі 8% від позику у розмірі 250 000,00 грн. 08.08.2014 року між нею та ТОВ «Лексворд», укладено Договір, відповідно до якого Товариство за згодою Учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Учасника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Ренессанс», у тому числі: забезпечити обслуговування Учасника за умовами Договору, повідомити Учаснику Програми про реєстрацію Договору, організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснювати надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього. Відповідно до п. 2.1. зазначеного Договору та Додатків до нього Учасник зобов'язується своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати Загальний платіж, який включає у себе платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого Товариство надає відповідні суми у безвідсоткову позику та платіж за юридичний супровід за Програмою «Ренессанс». 08.08.2014 року, як зазначила позивач, між нею та ПП «Грессток» було укладено Договір № 002711 від 08.08.2014 року, відповідно до якого предметом Договору є виконання зобов'язання Виконавцем за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги з пошуку інформації, вартість яких відповідно до п. 2.1. та 2.2. складає 12 500 грн. 00 коп. та сплачується Замовником через банківські установи на поточний рахунок Виконавця протягом одного банківського дня з моменту складання даного Договору. В цей же день, а саме: 08.08.2014 року, позивач підписала за пропозицією [PERSON] передані останньою, заяви на страхування від 08.08.2014 р. на адресу генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Традо», у яких вона просила укласти договір добровільного страхування нещасного випадку зі страховою сумою 250 000 грн., текст Договору добровільного страхування від нещасних випадків № 002556, на якому містився підпис Генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Традо» [PERSON] та печатка цієї компанії. В договорі зазначено, що він укладений на підставі Правил добровільного страхування від нещасних випадків та ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг України № АЕ 199000 від 22.08.2013 р., по страховому ризику, що включає смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що стався під час дії Договору страхування з зазначенням страхової суми 250 000 грн. та страхового платежу 7 500 грн. З метою отримання кредиту позивачем на користь ПП «Грессток» було сплачено суму в розмірі 12 500, 00 грн. та на користь ТДВ «Страхова компанія «Традо» - 7 500 грн. Таким чином, посилаючись на вказані вище обставини, позивач вважає, що оскільки зазначені договори пов'язані між собою та є такими, що вчиненні з порушення вимог ч. ч. 1 і 3 ст. 203 ЦК України, суперечать ЦК, іншим актам цивільного законодавства, її волевиявлення, як учасника правочинну не було вільним і не відповідало її внутрішній волі під час укладання договору з ТДВ "Страхова компанія "Традо", позивач з даним позовом звернулася до суду. Представник позивача надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та розгляд справи просив здійснити без його участі. Представники відповідачів 1 та 2 у судове засіданні не зявилися, проте про день, час та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали. Представник відповідача 3 у судове засідання не зявився, надав до суду заперечення проти позову, в задоволенні якого просив відмовити. З урахуванням вказаних вище обставин суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору № 002711 від 08.08.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем 1, відповідач 1 за згодою позивача зобов'язується вчинити від імені та за її рахунок певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Ренессанс», у тому числі: забезпечити обслуговування Учасника за умовами Договору, повідомити позивача про реєстрацію Договору, організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснювати надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього. Відповідно до п. 2.1. зазначеного Договору та Додатків до нього позивач взяла на себе зобовязання своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати Загальний платіж, який включає у себе платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого відповідач -1 надає відповідні суми у безвідсоткову позику та платіж за юридичний супровід за Програмою «Ренессанс». 08.08.2014 року, між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір № 002711 від 08.08.2014 року, відповідно до якого предметом Договору є виконання зобов'язання відповідачем -2, за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги з пошуку інформації, вартість яких відповідно до п. 2.1. та 2.2. складає 12 500 грн. 00 коп. та сплачується позивачем через банківські установи на поточний рахунок Виконавця протягом одного банківського дня з моменту складання даного Договору. Факт сплати позивачем відповідачу -2 12 500,00 грн. підтверджується квитанцією № [NUMBER] від 08.08.2014 року. Факт сплати позивачем відповідачу -3 7 500,00 грн. підтверджується квитанцією № [NUMBER] від 08.08.2014 року. Відповідно до Договору добровільного страхування від нещасних випадків № 002556 від 08.08.2014 року, підписаному Генеральним директором ТДВ «Страхова компанія «Традо» [PERSON] та скріпленому печаткою зазначеної компанії, з одного боку та позивачем з іншого боку, Предметом вказаного Договору є зобовязання відповідача -3 у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату позивачу або вигодо набувачеві, котрим є [PERSON]. Тобто, виплата відповідачем - 3 страхового відшкодування за даним Договором може бути здійснена лише у разі настання страхового випадку, зокрема нещасного випадку з позивачем, оскільки відповідно до ст.. 4 Закону України «Про страхування» від є договором особистого страхування, тому що пов'язаний з життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням страхувальника. Отже факт укладення позивачем з відповідачами 1 та 2 зазначених вище Договорів, отримання або неотримання від відповідачів позики, не впливає та не може впливати на правовідносини страховика і страхувальника за відповідним договором страхування, оскільки регулює відносини щодо захисту інтересів фізичної особи у разі настання страхового випадку. Зясованими фактичними даними по справі не вбачається підстав для настання правових наслідків для правочинів, які могли б бути визнанні недійсними через недотримання вимог закону, а саме: вчинення правочину під впливом помилки (ст. 229 ЦК України); вчинення правочину під впливом обману (ст. 230 ЦК України); вчинення правочину під впливом насильства (ст. 231 ЦК України); вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ст. 232 ЦК України); вчинення правочину під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на положення статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Закону України ""Про страхування"" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. На підставі зазначених норм матеріального права та з урахуванням повно і всебічно зясованих обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено, що укладені між нею та відповідачами договори є такими, що укладені з порушення вимог ч. ч. 1 і 3 ст. 203 ЦК України, суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, що її волевиявлення, як учасника правочинну не було вільним і не відповідало її внутрішній волі під час укладання договору з ТДВ "Страхова компанія "Традо", а тому з даних підстав позов не може бути задоволений. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Outcome: dismissed