Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

02.07.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом про поділ в натурі будинковолодіння та земельних ділянок, що є об'єктами права спільної часткової власності. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що її батькам - [PERSON] та [PERSON] належало спірне будинковолодіння [ADDRESS]. Після смерті батька позивачки рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2011 року за матір'ю позивачки визнано право власності на 13/16 частин вказаного будинковолодіння, а за відповідачкою в даній справі [PERSON] - право власності на 3/16 частин цього будинковолодіння. Після смерті її матері позивачка успадкувала вказаних 13/16 частин спірного будинковолодіння, що стверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину. Позивачка також зазначає, що на даний час відповідачка перебуває на роботі в Італії, а спірний будинок зачинила і позивачка не має можливості входу до нього. Позивачка вказує на те, що спільне майно відповідачкою не використовується, а внаслідок погодних та кліматичних умов нищиться, про що вона неодноразово намагалася довести відповідачці. Ухвалою суду від 01.10.2013 року провадження в справі в частині вимог щодо поділу спірних земельних ділянок закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України в зв'язку з відмовою позивачки від цієї частини вимог. В справі двічі призначалися судові будівельно-технічні експертизи. Враховуючи висновок вказаної експертизи від 28.11.2013 року про неможливість поділу в натурі спірного будинковолодіння, позивачка 26.12.2013 року до початку розгляду справи по суті подала суду письмову заяву про зміну предмета позову. В цій заяві вона просить припинити право відповідачки на частку в зазначеному будинковолодінні, присудивши відповідачці грошову компенсацію, яку позивачка внесла на депозитний рахунок суду, та визнати за останньою право власності на ціле спірне будинковолодіння. Відповідачка 16.07.2013 року подала до суду заперечення проти позову, в яких просить врахувати, що реальний поділ спірного будинку технічно неможливий, як і неможливе проведення переобладнання цього будинку таким чином, щоб двом сторонам було виділено відокремлені частини будинку із самостійним входом. Згідно з даними технічного паспорта даний будинок - однокімнатний з одним входом. Відповідачка зазначає також, що вона тимчасово перебуває на роботі за кордоном та має намір повернутися в Україну. За час її відсутності за вказаним будинком доглядають її діти. Посилання позивачки на фактичне проживання відповідачки за іншою адресою є голослівним та таким, що не підтверджується жодними доказами. З цих підстав відповідачка просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги з урахування зміни предмета позову підтримали з вищезазначених підстав. Позивачка пояснила, що в спірному будинку вона прожила близько 25 років, а відповідачка не допускає її в цей будинок, 13/16 частин якого належать позивачці. В зв'язку з цим між ними склалися неприязні відносини. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та просить визнати за нею право власності на 3/16 частин спірного нерухомого майна. Позивачка та її представник просять уточнені позовні вимоги задовольнити та згідні на розгляд справи у відсутності відповідачки, яка перебуває за кордоном та звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності. В зв'язку з цим позивачка та її представник вважають, що неявка адвоката [PERSON], яка представляє інтереси відповідачки, не є підставою для відкладення розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - судову повістку отримала її представник - адвокат [PERSON] В матеріалах справи наявна письмова заява відповідачки від 16.07.2013 року, в якій остання просить розгляд справи проводити у її відсутності та вказує про заперечення щодо позовних вимог (а.с.28). В зв'язку з цим суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника - адвоката [PERSON] Остання звернулася з письмовим клопотанням про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання після 10.10.2014 року. Однак, згідно з правилами ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Проте, вказане клопотання відповідачки відсутнє. До свого клопотання адвокат [PERSON] долучила копію залізничного квитка, в якому вказане її прізвище, станція відправки - «Коломия», станція прибуття - «Москва», дата відправки - «04.09». Однак, жодних причин щодо тривалого перебування в м.Москві адвокат не вказала, а тому ці причин суд не вважає поважними. Отже, неявка представника відповідачки не є перешкодою для розгляду справи. Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Петрук О.Л. 10.10.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за №1282, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її дочка - [PERSON]. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 13/16 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], з відповідною частиною господарсько-побутових будівель (а.с.8). Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №35932594 від 22.10.2012 року, виданого ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", вбачається, що за позивачкою зареєстроване право власності на вказані 13/16 частини спірного житлового будинку (а.с.9). Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2011 року, яке набрало законної сили, за відповідачкою визнано право власності на 3/16 частин спірного будинковолодіння. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №1391 від 28.11.2013 року спірний житловий будинок - дерев'яний одноповерховий, в якому є одна житлова кімната. Загальна площа будинку - 72,40 кв.м., житлова площа - 19,10 кв.м. Цим висновком визначено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами неможливо поділити між сторонами в частках 13/16 і 3/16, так як частці 3/16 відповідає площа 15,07 кв.м., яка є недостатньою для облаштування відокремленої квартири. Ринкова вартість об'єкту оцінки, яка визначена за порівняльним підходом, складає 50 159,00 грн., при цьому ринкова вартість 13/16 частки становить 40 754,00 грн., а вартість 3/16 частки - 9 405,00 грн., що при грошовому розподілі і повинно належати співввласникам будинковолодіння (а.с.65-83). Згідно положень ч.2 ст.27 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Станом на 26.12.2013 року розгляд справи по суті не проводився. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим. 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно положень ч.2 цієї статті суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачка до закінчення розгляду справи по суті, а саме 03.01.2014 року, виконала умови, передбачені ч.2 ст.365 ЦК України, та надала суду докази про внесення на депозитний рахунок суду вартості спірної частки відповідачки у спільному майні, долучивши до матеріалів справи квитанцію №k5/3/22 від 03.01.2014 року (а.с.94). Оцінюючи всі досліджені обставини та докази на їх підтвердження, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено наявність підстав для припинення права відповідачки на частку у спірному будинковолодінні, передбачених ст.365 ЦК України. Зокрема, ця частка складає лише 3/16, а тому є незначною і не може бути виділена в натурі. Також судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини через спір щодо користування спірним будинком. Тому ця обставина практично робить неможливим спільне користування вказаним майном. Крім того, припинення права відповідачки на вказану частку не завдасть цьому співвласнику істотної шкоди, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка в спірному будинку не проживає, а є лише зареєстрованою, що стверджується вищевказаними відмітками на поштових конвертах про те, що відповідачка відсутня за місцем реєстрації, тобто в спірному будинку. Факт її реєстрації в останньому стверджується довідкою, вих. №17/1948, виданою Коломийським РВ УДМС в Івано-Франківській області 11.07.2013 року (а.с.22). При цьому суд вважає, що зазначення в рішенні Коломийського міськрайонного суду від 19.02.2013 року, винесеного в цивільній справі №0909/6733/2012, про те, що припинення права відповідачки на спірну частку завдасть їй істотної шкоди (а.с.26-27), стосується минулого періоду, а на час розгляду даної справи документально підтверджено, що відповідачка тривалий час не проживає в спірному будинку. Припинення права на спірну частку не завдасть істотної шкоди і членам сім'ї відповідачки, оскільки будь-яких доказів того, що члени сім'ї проживають в спірному будинку суду не надано. Також суд враховує, що позивачка внесла на депозитний рахунок суду вартість цієї частки, і ця вартість відповідає тій, яка вказана у вищезазначеному висновку експерта. Відповідно до постанови Верховного Суду України, прийнятої 16.01.2012 року у справі № 6-81цс11 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, аналіз ст.365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно із роз'ясненнями, даними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. За таких обставин суд вважає встановленими наявність підстав, передбачених п.п.1, 3 та 4 ч.1 та ч.2 ст.365 ЦК України, що є достатнім для припинення права відповідачки на спірну частку з виплатою їй грошової компенсації. Отже, позовні вимоги суд вважає обгрунтованими. На підставі наведеного, ст. 365 ЦК України, та,

Outcome: approved