Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником будинку, розташованого по провулку Щербакова, буд. 28/2, на підставі Договору міни від 13 грудня 2010 року. 01 червня 2013 року у своєму будинку він зареєстрував, як члена сімї, свого племінника [PERSON], [INFO]. Відповідач в будинку з червня 2013 року не проживає, його особистих речей в будинку немає. Просить суд визнати відповідача, [PERSON], [INFO], втратившим право користування жилим приміщенням, яке розташовано по провулку Щербакова, 28/2 в місті Словянську. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з \~ наступних \~ підстав. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, власниками житлового будинку, № 68 по провулку Щербакова в місті Словянську є [PERSON], [PERSON] (а.с.21). Згідно акту № 186 від 31 березня 2015 року, виданого керівником мікрорайону «Железнодорожний № 1» м. Словянська, за адресою: м. Словянськ, провулок Щербакова, 28/2 зареєстрований та мешкає [PERSON], [INFO], [NUMBER] з 18 січня 2012 року. Також, за даною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO], [NUMBER], але фактично не мешкає з червня 2013 року, що підтвердили свідки: [PERSON], пров. Щербакова, 28/1, [NUMBER], [PERSON], пров. Щербакова, 13, [NUMBER] (а.с.14, 37-38). У відповідності до записів домової книги по провулку Щербакова, 28/2 зареєстровані позивач [PERSON] з 18 січня 2012 року та [PERSON] з 01 червня 2013 року (а.с.13) Згідно із договором міни від 13 грудня 2010 року, [PERSON] є власником 2/5 частки житлового будинку, розташованого по провулку Щербакова, 28/2(а.с.5) Наведена обставина підтверджується даними техпаспорту(а.с.7-10), довідкою КБ «БТІ» № 137/0.45/сл від 17 січня 2012 року, згідно якої вбачається, що 2/5 частки будинку складають квартиру №2, загальною площею 50,5 кв.м, в тому числі жилою 24,5 кв.м та господарських споруд(а.с.11), відомостями про реєстрацію прав власності КП «БТІ» станом на 01 січня 2013 року (а.с.21). У відповідності до реєстру прав нерухомості, відомості про реєстрацію будь-яких прав на вкзане житлове приміщення відсутні(а.с.24-25) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.150\~Житлового Кодексу України, громадяни, які мають\~у приватній\~власності\~ \~ будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; Особою визнається - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном(речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У відповідності до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. У судовому засіданні достовірно встановлено і вказані обставини не спростовані відповідачами, що [PERSON] є членом родини [PERSON]. Відповідач залишив місце проживання [INFO] на червні 2013 року добровільно, і без будь-яких поважних причин не проживає у будинку є по даний час, тобто понад рік. Наведені обставини підтверджуються актами обстеження місця проживання від 17 23 червня 2015 року. Та обставина, що відповідач не є власником будинку, розташованого по вул. провул. Щербакова, 28/2 у м. Словянську, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, даними КБ «БТІ», з яких вбачається, що право власності на вказаний житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Щербакова, 28/2, - належить позивачу на праві власності. Судом також не встановлено, що між позивачем та відповідачем існує домовленість про те, що відповідач може бути відсутній понад рік за місцем проживання [INFO]. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та відповідні ним норми чинного законодавства, розяснення Пленуму ВССУ, суд дійшов до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у будинку, розташованому по вул. Горова, 196 у м. Словянську, а тому позов про позбавлення права користування відповідачів спірним житловим приміщенням є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с. 1) у виді судового збору в сумі \~243 грн. 60 коп..

Outcome: approved