Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину недійсним та застосування реституції. Справу не вирішено у встановлений законом строк у зв'язку з неодноразовою неявкою відповідачів до судового засідання та несвоєчасним поверненням повідомлень про вручення судових повісток відповідачам. Усі сторони по справі повідомлені про дане судове засідання у відповідності до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надав до суду заяву, в котрій просив справу розглянути без його особистої участі, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в котрому просив справу розглянути без особистої участі відповідача, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наведені в поясненнях обставини та запереченнях на позов. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив надані сторонами докази та наведені доводи та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 березня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено Договір № 723595, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему Авто Так. Договір укладається шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1 і Додатку № 2, які є невід'ємною частиною Договору. Терміни, що використовуються в Договорі та системі Авто Так, визначаються в Договорі. Таким чином, предметом оскаржуваного Договору є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так» та базується на створенні груп покупців (Учасників), метою яких є придбання автомобілів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору метою його укладення було отримання автомобіля марка/модель якого в документах не зазначалась, вартістю 179 550 грн. 00 коп. В Договорі та в додатках до нього не вказані підприємство, з яким Відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого Договору. Позивач вважає, що вказаний Договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії Відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного роз'яснення йому усіх умов та наслідків даного Договору, Позивач не погодився б на його укладення. Умови Договору № 723595 від 23.03.2017 року є несправедливими по відношенню до Позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача. Вважає укладений Договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права Позивача як споживача послуг та як громадянина України, Договір не відповідає внутрішній волі Позивача на момент укладення та на даний час. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та представником на адресу суду було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає даний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Окрім того представник зазначає, що Угода укладена в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створено ТОВ «АВТО ПРОСТО». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні Угод з учасниками, укладеними в рамках системи Авто Так, ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи Авто Так. Ці послуги полягають в формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів, а також інші послуги, передбачені Угодою. ТОВ "АВТО ПРОСТО" не порушувало ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням Угоди. Згідно ст. 10 Угоди "підписання Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АВТО ПРОСТО, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. Крім цього, у Позивача, відповідно до п. 13.8 ст. 13 Додатку №2 до Угоди, було 7 (сім) календарних днів від дати підписання Угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами Угоди та Додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами Угоди, для її розірвання. Порядок розірвання Угоди також детально описано в Додатку № 2 до Угоди, де чітко встановлено і погоджено Сторонами, що заява про розірвання Угоди подається в центральний офіс АВТО ПРОСТО. Проте, позивач в семиденний термін не звертався до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з заявою про розірвання Угоди у визначеному порядку, а отже є цілком очевидним, що умови Угоди були зрозумілі Позивачу, він вважав їх вигідними та справедливими по відношенню до себе. Крім того позивач протягом тривалого часу сплачував внески у відповідному розмірі та з'ясовував свою позицію в черзі з метою отримання автомобіля, що також є підтвердженням повного розуміння умов Угоди. Таким чином, укладена між Позивачем та Відповідачем Угода направлена на реальне настання правових наслідків - отримання учасником автомобіля в результаті виконання ним умов Угоди, при чому, відповідач не має можливості втручатись у дії щодо прав на отримання автомобілів у групі, оскільки такий розподіл проходить у відповідності до умов укладеної Угоди та не може бути змінений, а строк отримання Права на отримання Автомобіля залежить виключно від Учасника. Строк протягом якого учасник (Позивач) зобов'язаний отримати автомобіль з дня його повідомлення про дату та місце отримання автомобіля (а це не далі ніж обласний або районний центр найближчий до місця проживання учасника) складає лише 15 днів. Після спливу вказаного строку учасник не позбавляється права на отримання автомобіля, а лише сплачує витрати по його зберіганню, що є повністю логічним, адже відповідач не зобов'язаний сплачувати витрати по зберіганню автомобіля, який не належить відповідачу (п. 8.6 Статті 8 Додатку № 2 до Угоди). Термін протягом якого учасник має виконати вимоги п. 8.2, 8.3 (укладання договору поруки), 8.4 (укладання договору застави), 8.5 (реєстрація автомобіля) статті 8 Додатку № 2 до Угоди встановлений в п. 8.8 статті 8 Додатку № 2 до Угоди та складає 35 календарних днів. Представник вказує на те, що чинному законодавстві та укладеній Угоді відсутні правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких коштів. Відповідачем взяті на себе обов'язки виконувались та виконуються належним чином, угода укладена у повній відповідності із нормами Законодавства України, що підтверджено і правовою позицією Верховного суду України щодо діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Укладеною сторонами Угодою та додатками до неї визначено Правила функціонування системи придбання в групах «АвтоТак», а саме - передбачено порядок надання права учаснику системи на отримання автомобіля через механізми накопичення внесків та пропозиції авансових внесків, шляхом складання асигнаційних актів. Аналізуючи умови укладеної угоди між сторонами та додатків до неї, суд дійшов висновку, що в їх умовах наявне відображення дії пірамідальної схеми під назвою «система придбання в групах АвтоТак». Таким чином, за умовами угоди право отримати товар позивачем залежить від внесення коштів іншими учасниками системи «АвтоТак», а розподіл фонду групи учасників системи проходить по пірамідальній схемі, коли отримання товару одним із учасників групи можливе лише в разі накопичення достатніх фінансових ресурсів шляхом залучення коштів інших учасників групи без інвестування товариством власних коштів. В подальшому учасник системи, який отримав товар, продовжує сплачувати внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам системи, тобто один учасник програми за свої власні кошти оплачує товар іншому учаснику програми. Крім того, виплати грошових коштів, здійснені позивачем, не створюють для відповідача будь - яких обов'язків. При цьому, позивач сплачує відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично лише за можливість одержання права на купівлю товару, яке надається не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Таким чином, в діяльності ТОВ «Авто Просто» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману. Отже, наведений вид нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції, включено в умови спірної угоди. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивно. Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними Тому, на підставі викладеного суд вважає, що Угода, укладена між сторонами у справі, здійснена з використанням нечесної підприємницької практики та спрямована на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем, а діяльність відповідача підпадає під ознаки п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція повністю співпадає з правовими висновками суду касаційної інстанції, які викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України від 28.05.2012 року № 10-729/0/4-12 щодо деяких спірних питань судової практики при вирішенні спорів про визнання недійсними (розірвання) договорів по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах. Крім того, в Постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах (справа № 6-35цс12), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи,є такою, що вводить споживача в оману. Суд вважає, що оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТак, то спірна угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою, що дійсно вводить споживача в оману. Крім того, суд вважає, що згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України це є підставою для визнання угоди недійсною. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки Угода визнана недійсною, то із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним кошти, сплачені відповідно до умов Угоди. Крім цього, враховуючи, що позивач, при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, то з відповідача, на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн. за вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved