Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту належності на праві власності майна померлому та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11 листопада 2007 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Толстого за № 59 в селі Лушники Шосткинського району. Крім того, рішенням виконкому Чапліївської сільської ради від 19 листопада 1993 року № 31 [PERSON] була передана у власність у порядку приватизації\~ земельна ділянка для обслуговування\~ будинку за цією адресою. За життя, 21 листопада 2002 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповідав усе своє майно двом своїм дітям - позивачу [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частках. На час смерті з [PERSON] увесь час проживала без реєстрації [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Чапліївської сільської ради від 20 серпня 2018 року за № 841, видана на підставі по господарської книги №1 3 за 2016-2020 роки, а тому є такою, що прийняла спадщину. Син спадкодавця [PERSON] спадщину не приймав і помер 19 вересня 2013 року. Позивач звернулась до Шосткинської районної державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва [PERSON] було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач не зявилась. Представник позивача надав до суду заяву, в якій вимоги підтримав в повному обсязі, прохав розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти позову не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 листопада 2007 року в с.Лушники Шосткинського району Сумської області помер [PERSON].\~ /а.с. 11/. Відповідно до довідки виконавчого комітету Чапліївської сільської ради Шосткинського району № 841 від 20 серпня 2018 року житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою Шосткинський район с.Лушники вул..Толстого буд.59 рахується за померлим [PERSON] Рішенням виконкому Чапліївської сільської ради від 19 листопада 1993 року № 31 [PERSON] була передана у власність у порядку приватизації і земельна ділянка для обслуговування його будинку за цією адресою.\~ /а.с. 12, 13/\~ Відповідно до копії заповіту, [PERSON] все майно, яке належало йому на момент смерті заповів своїм дітям - позивачу [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частках. /а.с.9/ Відповідно до копії свідоцтва про смерть, 19 вересня 2013 року в м.Волгоград Російської Федерації помер [PERSON] /а.с. 10/. Відповідно до довідки Шосткинської районної державної нотаріальної контори № 201/01-16 від 30 листопада 2018 року, після померлого [PERSON] заведена спадкова справа № 354. Спадкоємицею за заповітом є донька [PERSON], яка спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину на майно померлого земельні ділянки (паї). Крім неї спадкоємцем майна за заповітом був син померлого [PERSON], який спадщину не приймав, помер 19 вересня 2013 року в м.Волгоград РФ. /а.с.37/\~ Відповідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не суперечать закону, в тому числі і в порядку спадкування. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч.1 ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з викладеного вбачається, що на момент звернення до суду позивач правомірно претендує як єдиний спадкоємець за законом на визнання за ним права власності на нерухоме майно у порядку спадкування після померлого. Разом з тим, судом встановлено, в нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на нерухоме майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Тобто, зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Згідно матеріалів справи, [PERSON] за даними погосподарської книги був власником спірного будинку, побудованого у 1938 році. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В цей же час законодавством, що діяло на час побудови будинку не було передбачено реєстрації права власності на нерухоме майно. Тобто момент виникнення права власності на будинки, споруди не залежав від державної реєстрації. Тому записи у погосподарській книзі суд визнає як акт органу влади, що підтверджують право приватної власності. На підставі наведеного суд вважає доведеним факт того, що померлому [PERSON] належав на праві власності вищевказаний житловий будинок. Враховуючи наведене, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, а позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця та його право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпано, суд на підставі до ст.16 ЦК України, вважає що цивільне право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved