Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

10 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Свій позов позивач обґрунтувала тим, що 25 травня 2002 року у виконавчому комітеті Вищеольчедаївської сільської ради Муровано Куриловецького району Вінницької області вона з відповідачем зареєстрували шлюб, актовий запис №6. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя між нею та відповідачем не склалось, через те, що у них різні погляди на роль кожного з подружжя в сім*ї, різні погляди на життя та виховання дитини. В сім*ї створилась несприятлива та напружена обстановка. Спільне життя стало неможливим, що стало впливати на психічний стан дитини. Зазначає, що шлюбні відносини припинились з грудня місяця 2011 року, спільне господарство не ведуть, вважає, що примирення між ними неможливе. Зазначає , що відповідач проживає окремо від неї , вона мешкає разом із сином , який перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, згоди між ними щодо участі відповідача в утриманні сина ними не досягнуто. Вказує, що відповідач постійного місця роботи не має, однак працездатний, аліментні зобов*язання перед іншими особами у нього відсутні. Тому просить суд, постановити рішення яким розірвати їх шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в 500 гривень на утримання їх неповнолітнього сина. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, залишити після розірвання шлюбу прізвище « Наконечна» та розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не зявився, по невідомим суду причинам, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у звязку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд даної справи. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Вивчивши позов , оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 травня 2002 року сторони зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Вищеольчедаївської сільської ради Муровано Куриловецького району Вінницької області, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-АМ № 073775, виданого 25 травня 2002 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON],[INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження, серії 1-АМ №041033, виданого 06 червня 2006 року (а.с.8). З довідки виданої виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 травня 2016 року, вих. № 406 (а.с.9), вбачається, до складу сім*ї позивача входить її син [PERSON] 02 червня 2006 року та знаходиться на утримання матері (а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб\~припиняється\~ внаслідок\~ його\~розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя , обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище «Наконечна», що відповідає вимогам закону. Також судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у вихованні в грошевій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій формі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, враховуючи матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку, офіційно не працює, інвалідності не має, інших малолітніх і (або) неповнолітніх дітей та (або) непрацездатних осіб на утримані не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини , тому суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття - підлягає до задоволення. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 10 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved