Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за затримку виплати, інфляційних та моральної шкоди посилаючись на наступне. 24.09.2013 року згідно Наказу № 2825-к від 24.09.2013 року вонабулаприйнята на роботу в Михайлівський район електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго», який був зміненийна ПАТ «Запоріжжяобленерго»,згідно наказу № 420 від 27.07.2016 року (зареєстровано в ЄДР за № 22582175) прибиральницею службових приміщень, а потім за наказом № 2908 -к від 08.09.2015 року була переведена на посаду контролера.У зв'язку з систематичним порушенням роботодавцем умов праці та невиконання власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективногочи трудового договору на підставі наказу № 565-к від 16.02.2018 року вона була звільнена по ч.3 ст.38 КЗпП України з 16.02. 2018 року. Трудову книжку їй видали, а наказ про її звільнення, заборгованість по заробітній платі, розрахунок при звільненні на загальну суму 31 419,66грн. не надали та не провели. Копії наказів про прийом на роботу та звільнення, довідку про середній заробіток за останні два місяці перед звільненням, про розмір середньоденного заробітку надати відмовились і вона їх не отримала по день звернення до суду. Виникнення трудових відносин зумовило виникнення взаємних прав і обов'язків у відповідності до норм КЗпП України та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо виплати заробітної плати та проведення розрахунків у разі звільнення. Також позивачем зазначено, що уперіодїїроботи з вересня 2017 року в порушення вимог наведених статей заробітна плата сплачувалась частково, не у повному розмірі. Так, за вересень 2017 року -3630, 96 грн., за жовтень 2017 року - 937, 50 грн., за листопад 2017 року - 3114, 17 грн., за грудень 2017 року -7265, 71 грн., за січень 2018 року 3209, 90 грн., за лютий 2018 року 13261, 42 грн. Так, заборгованість по нарахованій заробітній платі відповідачем була погашена повністю, шляхом перерахування на її особистий рахунок, внаслідок чого позивач зменшила позовні вимоги. В частині вимог середнього заробітку за затримку виплат з дня звільнення , а саме з 16.02.2018 року по 01.08.2018 року позивач збільшила до 70092 грн. 00 коп. Фактично відповідач сплатив їй суму боргу лише у липні 2018 року.Так як роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних сум) за період з 16.02.2018 року по 01.08.2018 року, то відповідно до ст. 117 КЗпП роботодавець зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати, що становить 165к.д. (лютий 2018 р.- 12 к.д.+ березень 31 к.д. +квітень30к.д. + травень 31 к.д.+ червень-30 к.д.+липень-31 к.д. + ) 165 к. .д. х 424,80грн. = 70092,00 грн. Виплата належних їй сум 16.02.2018 року (в день звільнення вона працювала та була на своєму робочому місці) власником здійснена не була. Неодноразово вона зверталась до керівництва підприємства з вимогою провести розрахунок, але отримувала відмову з посиланням на скрутне фінансове становище ПАТ «Запоріжжяобленерго». Таким чином, роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних їй сум) за період з 16.02.2018 року, розрахунок з заборгованості по заробітній платі був проведений відповідачем з врахуванням та підтверджено повідомленням відповідача про нараховану суму, належну працівникові при звільненні. Інфляція за жовтень2017 року склала 101,2% , за листопад 2017 року - 100,9%, за грудень 2017 року - 101,0%, за січень 2018 року - 101,5%, за лютий - 100,9 %, за березень - 101, 1 %, квітень 2018 року - 100, 8 %, або 107,6 %. Також позивач вважає, що відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць та зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить 2387, 89 грн. ( 31419, 66 грн. х 107, 6% =33807, 55 грн. - 31419, 00 грн. = 2387, 89 грн. Крім того, діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що дії відповідача щодо невиплати їй заробітної плати у період її роботи на підприємстві, не проведення з нею розрахунків при звільненні поставили її у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вона фактично єдиний годувальник в родині, в якій двоє малолітніх дітей, яких потрібно було годувати, забезпечувати повноцінне харчування, нести відповідні витрати на навчання, тощо. Вказане примушувало жити її за рахунок батьків, що для неї вкрай принизливо. Моральну шкоду вона оцінює в 5 000 грн. Внаслідок зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 16.02.2018 року по день розрахунку в розмірі 70092 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2387 грн. 89 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Враховуючи, що Наказ про звільнення позивач не отримала по день звернення до суду із даним позовом, а відповідачем ця обставина не спростована, суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду, визнавши причину поважною та враховуючи, що відповідачем не подано клопотання у відповідності до ст.. 267 ЦК України. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленнямсторін. В судове засідання позивач [PERSON]не з'явилася, надавши заяву у відповідності до якої на задоволенні позовних вимог наполягала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, причину неявки суду не повідомив. У відзиву зазначив, що несвоєчасна виплата позивачу заробітної плати та розрахунку при звільнені знаходиться в прямій залежності від стану виконання зобов'язань споживачів перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» та політики НКРЕКП щодо встановлення відсотків відрахувань на його поточні рахунки. Враховуючи не перерахування коштів на поточні рахунки підприємства, заборгованість перед працівниками виникла не з його вини. Вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати з урахуванням індекс споживчих цін не ґрунтуються на законі, також зазначив, що позивачу вже здійснено нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушення строків виплати в розмірі 342,55 грн. вже частково погашена. Також, відповідач вважає недоведеними вимоги про стягнення моральної шкоди. З огляду на категорію справи та строків розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Між сторонами виник трудовий спір, який підсудний цьому суду. Згідно записів в трудовій книжці від 16.02.2018 року [PERSON] 24.09.2013 року згідно Наказу № 2825-к від 24.09.2013 року вона булаприйнятана роботу в Михайлівський район електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго», який був змінений на ПАТ «Запоріжжяобленерго» згідно наказу № 420 від 27.07.2016 року (зареєстровано в ЄДР за № 22582175) прибиральницею службових приміщень, а потім за наказом № 2908 -к від 08.09.2015 року була переведена на посаду контролера. Згідно повідомлення ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 16.02.2018 року за № 128 на виконання вимог ст. 116 КЗпП, [PERSON] повідомлено про нараховану суму належну працівнику при звільненні, а саме: заробітна плата за фактично відпрацьований час у місяці звільнення становить 13261,42грн., грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки становить - 2498 грн. 32 коп., вихідна допомога - 15742 грн. 44 коп., утримання (ПДФО, ЄСВ, профвнески, аванс, тощо) становлять 3221 грн. 57 коп., до виплати: 13261 грн. 42 коп. - з-та за 02.2018; 3209 грн. 90 коп. - з-та за 01.2018; 7265 грн. 71 коп. - з-та за 12.2017, 3114 грн. 17 коп. - з-та за 11.2017; 937 грн. 50 коп. з-та за 10.2017; 3630 грн. 96 коп. - з-та за 09.2017. Відповідно до наданої бухгалтерської довідки заборгованість по заробітній платі за жовтень 2017 року-січень 2018 року та поточна заробітна плата за лютий 2018 року була погашена у повному обсязі 16.07.2018 року. Факт погашення заборгованості із заробітної плати позивачем не заперечується. Відповідно до ст. 47 КЗпПУкраїни власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпПУкраїни. Статтею 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у ційстатті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що у період роботи позивача з вересня 2017 року, в порушення вимог наведених статей,заробітна плата сплачувалась частково, не у повному розмірі. Всього борг по заробітній платі на день звернення до суду складав31419,66 грн. Виплата належних позивачу сум 16.02.2018 року (в день звільнення він працював та був на своєму робочому місці) власником здійснена не була. День фактичного розрахунку позивачем не вказаний, а лише зазначено, що у липні місяці 2018 року з нею було проведено повний розрахунок із заборгованості по заробітній платі. Відповідно до наданої довідки, наданої відповідачем, дата повного погашення заборгованості за заробітною платою - 16.07.2018 року.Суд приймає даний доказ та визнає, що фактично борг відповідач погасив 16.07.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України вразі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства,установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок , суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 . З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Враховуючи, що вихідна допомога при звільненні є одноразовою допомогою, суд вважає невірним включення позивачем відповідної одноразової виплати в розрахунок середньоденної заробітної плати для нарахування виплат. Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача складає 249 грн. 88 коп. Згідно доповнень до відзиву від 19.09.2018 року зазначено, що розмір стягуваної суми середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних до виплат при звільненні має бути зменшений на суму обов'язкових платежів (ПДФО та військового збору). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2018 року по 16.07.2018 року складає 100 робочих днів*249,88 грн=24988,00 грн.. Доводи позивача про нарахування відповідних виплат, враховуючи календарні дні не є спроможним, оскільки спеціального закону щодо проведення виплат працівникам відповідної посади відсутній та не ґрунтується на Законі. Доводи представника відповідача про відсутність коштів на поточних рахунках підприємства, що призвело до затримки розрахунку при звільненні,не можуть бути обґрунтуванням відсутності вини відповідача. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що стягненню підлягає сума, нарахована за затримку виплати заробітної плати при звільненні з утриманням обов'язкових податків та зборів,з утриманням обов'язкових платежів (ПДФО та ВЗ), оскільки похідною для нарахування компенсації береться виплата нарахованих коштів без відповідних утримань. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в сумі 24988,00грн. враховуючи, що дана сума нараховується з нарахованого середньоденного заробітку, з неї при виплаті повинно бути утримано відповідні обов'язкові податки та збори. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачакомпенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати суд вважає вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідно до п. 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" зазначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до положень ч.1 ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до розрахунку суми належної до стягнення компенсації, проведеного позивачем, а саме: Інфляція з жовтня 2017 по квітень 2018 року склала 103,6% та враховуючи, що відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить 2387,89 грн( 103,6 % від суми заборгованості 31419,00 грн.). Відповідачем у відзиві зазначено, що,згідно копії табуляграми нарахувань [PERSON] проведено нарахування компенсації заробітної плати за час затримки виплати в сумі 342 гривень 55 копійок за липень та вересень з відповідними обов'язковими відрахуваннями і у зв'язку із вищевикладеним, не може підлягати задоволенню дана вимога. Згідно із п. п. 2, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року, а у відповідності до п. 5 цієї Постанови сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи вищевикладене та у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078,постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації повинна бути нарахована та виплачена відповідачем в день проведення виплат заборгованості, а у разі не нарахування компенсації працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до рішення рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 без обмеження будь-яким строком. Посилання відповідача на факт проведення нарахування компенсації, у зв'язку із чим дана вимога не підлягає задоволенню не є спроможним, оскільки відповідачу необхідно розмежовувати поняття індексації заробітної плати відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» та поняття компенсації втрати частини заробітної плативідповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженоїпостановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Відповідно довідки про нараховану суму, належну працівнику при звільненні компенсаційні витрати не нараховані, у зв'язку з чим позивач має право ставити питання щодо нарахування йому такої виплати на день проведення виплат заборгованості із заробітної плати. Крім того, судом, в судовому засіданні встановлено, що дії відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо невиплати заробітної плати [PERSON] у період її роботи на підприємстві, не проведення з нею розрахунків при звільненні поставили її у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її та членів її сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом не приймається до уваги заперечення відповідача в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю, адже сам факт порушення трудового права позивача у зв'язку з затримкою належних йому виплат при звільненні та невиплаті заробітної плати в період роботи призвів до вимушених змін у його життєвих стосунках і такі дії є втручанням у право на майно, гарантоване Конституцією України, а тому є підставою для відшкодування шкоди. За вказаних обставин суд вважає, що з відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн. яка, як вважає суд, буде достатньою для компенсації її моральних страждань які виникли у зв'язку з невиплатою відповідачем заробітної плати та не проведенні з нею розрахунків при звільненні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1762 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial