Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПрАТ " Страхова компанія "Уніка" та відповідачем (страхувальником) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04 вересня 2018 року по пров. Мира у м. Чернівці [PERSON] , керуючи автомобілем « Фольксваген » номерний знак [NUMBER] , скоїла зіткнення з транспортним засобом « Хюндай » номерний знак [NUMBER] , після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Додає, що факт ДТП підтверджуються: постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці у справі №725/5088/18 від 25.10.2018 року , довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Чернівецькій області №3018261465981478 від 20.09.2018 року , повідомленням Відповідача про дорожньо-транспортну пригоду від 17.09.2018 року , поясненнями Відповідача від 17.09.2018 року . Позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 9700,00 гривень потерпілому від ДТП. Отже, на підставі вищезазначеного, позивач вважає , що має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 9700,00 грн. На підставі вищевказаних обставин , просить стягнути з відповідача 9700,00 гривень шкоди у порядку регресу та 2270,00 гривень судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача звернувся до суду із письмовим клопотанням, у якому просить суд розглянути дану справу за його відсутності, повідомивши суд про підтриманням ним заявленого позову у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з' явилася, хоча інформувалася судом про дату, час і місце судового розгляду. Про причини своєї неявки до суду не повідомила. Відповідно до матеріалів справи ( а.с. 28) позовну заяву з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження по справі, відповідачка отримала 31.08.2021 року , про що свідчить її особистий підпис. Правом на подання відзиву на позов не скористалася. Будь яких клопотань по суті справи до суду не надсилала. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У\~відповідності до\~вимог п.п\~1,2,4,\~ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України\~-\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідачки, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. \~Згідно ч.ч.\~1-3\~ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 129 Конституції України -основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із наданих позивачем доказів, між позивачем та відповідачем (страхувальником) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК /8051349 , згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати заподіяну шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка станеться за участю транспортного засобу « Фольксваген », д.н.з. [NUMBER] . Згідно з постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.10.2018 року , 04 вересня 2018 року по пров. Мира у м. Чернівці [PERSON] , керуючи автомобілем « Фольксваген » номерний знак [NUMBER] , скоїла зіткнення з транспортним засобом « Хюндай » номерний знак [NUMBER] , після чого залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Згідно даної постанови [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.ст 122-4,124 КУпАП. ( а.с.2) . В силу частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із повідомлення про ДТП від 17.09.2018 року , [PERSON] повідомила про дорожньо-транспортну пригоду , яка мала місце за її участі 14.09.2018 року. Як слідує зі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування позивача, вищевказана подія була кваліфікована як страховий випадок, а сума страхового відшкодування склала 9700,00 грн., що була сплачена позивачем на користь [PERSON] ( потерпілого від ДТП ) у вищезазначеному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 045051 від 27.09.2018 року. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу підпункту «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він, зокрема, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Крім того, суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, а саме, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За таких обставин, оцінюючи надані сторонами та досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Ураховуючи наведене та

Outcome: approved