Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

10 листопада 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовними вимогами до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку (ціна позову 179190 грн.) посилаючись на те, що 25 серпня 2004 року згідно з договором міни від 15.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №53 позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, яка розташована в [ADDRESS] Хмельницької області для будівництва та обслуговування житлового будинку, серія [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], даний Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010475301137. Коли позивач звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно, то 24 жовтня 2017 року отримав відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №37717359, в якій зазначалося що надані ним документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно даного закону не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства кадастровому номері земельної ділянки, що вказаний у державному акті серія, номер [NUMBER] виданий 25.08.2004 року Дунаєвецькою міською радою виявлено підчистку), а тому державний реєстратор відмовив позивачу у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Хмельницька обл., [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], за суб'єктом: [PERSON], податковий номер/серія. Відповідно до виготовленої Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS], на дану земельну ділянку виготовлено технічну документацію, встановлено межі, розмір земельної ділянки 0,0988 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], дана земельна ділянка зареєстрована за позивачем. З моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку позивач набув права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. В повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач не може, оскільки в державному акті про право власності на землю містять підчищення, цифри «7» у графі розташування земельної ділянки і таким чином позивач позбавлений права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача: Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представника та визнання позову. Представник третьої особи : Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмові пояснення по справі, в яких зокрема зазначив, що при вирішенні даного спору покладається виключно на розсуд суду. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку) (надалі ЗК України), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Судом встановлено, що 25 серпня 2004 року згідно з договором міни від 15.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №53 [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, яка розташована в [ADDRESS] Хмельницької області для будівництва та обслуговування житлового будинку, серія [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], даний Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010475301137. Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої за адресою : Хмельницька область Дунаєвецький район [ADDRESS] та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6805653112017 від 08.11.2017 року на надану позивачу на підставі цивільно-правового договору, посвідченого Дунаєвецькою нотаріальною конторою 15.01.2004 року земельну ділянку площею 0,0988 га видно, що виготовлено технічну документацію із землеустрою, присвоєно кадастровий номер [NUMBER], дата державної реєстрації земельної ділянки 12.08.2014 року. Вартість земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] Хмельницької області, розміром 0,0988, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 149190 грн.. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку позивач набув права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач не може, оскільки в державному акті про право власності на землю містять підчищення цифри «7» у графі розташування земельної ділянки, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку і таким чином позивач позбавлений права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №37717359 від 24 жовтня 2017 року позивачу відмовлено у реєстрації права власності земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], оскільки у державному акті внесено виправлення, що не дає змогу однозначно тлумачити його зміст. Згідно ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 IV від 01.07.2004 року, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими необумовленими витратами, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформленні з порушенням вимог законодавства. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних та на право власності і право постійного користування землею» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.99р. №43 виправлення в державних актах не допускаються. Необхідність визнання державного акту недійсним в судовому порядку обумовлюється ще й тим, що державний акт на право власності на землю підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], площею 0,10 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в [ADDRESS] Хмельницької області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010475301137, виданий 25 серпня 2004 року на підставі договору міни від 15.01.2004 року, реєстр №53 на ім'я [PERSON] порушує права позивача, не відповідає вимогам закону, оскільки зроблено підчищення в графі розташування земельної ділянки, а саме цифри «7», а тому суд вважає, що даний державний акт слід визнати недійсним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 317, 319 ЦК України закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. А тому заявлений позов в частині визнати за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0988 га є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved