Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ним право власності на автомобіль «Subaru Forester» чорного кольору, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що він є стягувачем у виконавчому провадженні №43491024 про стягнення з [PERSON] сорока тисяч гривень. В рахунок погашення цього боргу ними було укладено мирову угоду, за умовами якої відповідач передав йому у власність вказаний автомобіль. Ухвалою суду від 30.05.2014 р. мирову угоду було визнано судом, проте на її підставі він не має можливості зареєструвати транспортний засіб на своє ім'я, оскільки мирова угода не є тим документом, який підтверджує право власності на майно. Враховуючи наведене, просив задоволити позов. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07.08.2014 року позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль «Subaru Forester» чорного кольору, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що цим рішенням зачіпаються його права, оскільки товариство також є стягувачем у виконавчому провадженні щодо виконання наказу господарського суду про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 272333 грн.68 коп. В ході виконання зазначеного судового рішення державним виконавцем було описано та накладено арешт на майно боржника, в тому числі і на спірний автомобіль. Тобто, ухвалюючи рішення, суд не врахував, що транспортний засіб знаходиться під арештом та під забороною його відчуження. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно бази даних УДАІ УМВС України в Житомирській області за відповідачем [PERSON] зареєстрований автомобіль «Subaru Forester» чорного кольору, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] (а.с.27-29). Задовольняючи позов та визнаючи за позивачем право власності на вказаний автомобіль, суд виходив з того, що останній набув таке право правомірно та керувався при цьому положеннями ст.ст.327, 392 ЦК. Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, виходячи з наступного. Діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі -Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1 Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2 Правил). Таким чином, положення цих Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, у який би спосіб таке відчуження не відбувалось. Відповідно до абз.11 п.8 Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно абз.12 п.8 Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктом 43 Правил передбачено, якщо транспортний засіб знімається з обліку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Згідно з п.41 Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Отже, до вчинення зазначених дій власник автомобіля не вправі його відчужувати, а інша особа набувати право власності на транспортний засіб. Оскільки чинним законодавством визначений спеціальний порядок та умови, що супроводжують процедуру відчуження транспортного засобу; сторони по справі дійшли повної згоди щодо переходу права власності на автомобіль від [PERSON] до [PERSON], що зафіксовано умовами мирової угоди, тому вони не були позбавлені можливості оформити свої правовідносини з цього приводу у спосіб, встановлений законом, а не шляхом звернення до суду із даним позовом, за умови відсутності інших обмежень. Проте суд на це уваги не звернув. Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення судом 1-ї інстанції не було перевірено факту заборони на відчуження спірного транспортного засобу. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» також є стягувачем у виконавчому провадженні по примусовому виконанню наказу господарського суду Житомирської області № 21/5007/885/12, виданого 10.09.2012 року, про стягнення з ФОП «[PERSON]» боргу в розмірі 271 333,68 грн. Вказане виконавче провадження відкрите згідно постанови Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 30.11.2012 року (а.с.24). В цей же день державним виконавцем було винесено постанову про арешт та оголошення заборони на відчуження всього майна ФОП «[PERSON]» в межах суми заборгованості (а.с.25-26). Крім цього, 29.03.2013 року старшим державним виконавцем Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ було винесено постанову про розшук майна відповідача, в тому числі і спірного автомобіля (а.с.30). Згідно з листом УДАІ УМВС України в Чернігівській області 13.12.2013 року автомобіль було затримано на стаціонарному посту ДПС в Чернігівській області (а.с.32), а 27.12.2013 року державним виконавцем було складено акт опису і арешту вказаного автомобіля. Таким чином, є всі підстави вважати, що даний позов був поданий з метою ухилення відповідача від виконання зобов'язань перед ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», а не для захисту порушених прав позивача. Посилання суду на ухвалу від 30.05.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення 40000 грн. за договором позики, якою визнано мирову угоду, на даний час є безпідставними. Зокрема, за умовами цієї мирової угоди у рахунок погашення боргу за договором позики [PERSON] передав у власність [PERSON] спірний автомобіль «Subaru Forester» (а.с.6). Проте суд не з"ясував, чи не порушує мирова угода прав інших осіб. Разом з тим, саме у зв"язку з порушенням прав ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» ухвала про затвердження мирової угоди була скасована апеляційним судом Житомирської області 29 січня 2015 року. За наведених обставин та відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову. Крім того, відповідно до положень ст.88 ЦПК слід покласти на позивача та відповідача обов"язок повернути апелянтові понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 200 грн.

Outcome: approved