Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

10 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 20007 року з відповідачем проживали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . 21.05.2010 року позивач змінила прізвище на [PERSON]. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 3500,00 грн. щомісячно. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям. З 2012 року відповідач втратив інтерес до дитини, за останні 6 років жодного разу не приходив до дитини. Крім того, відповідач не проводить з донькою часу, вихованням не займається, не цікавиться її життям, потребами, станом здоров`я, навчанням. Спілкування між батьком та дитиною відсутнє взагалі. На підставі ст. 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В письмовій заяві позивач позов підтримала в повному обсязі, просять справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. В письмовій заяві представник Служби у справах дітей позов підтримав, надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху, надано час позивачу для усунення недоліків. Ухвалою суду від 29 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 19 лютого 2019 року о 14-40 год. 19.02.2019 року розгляд справи відкладено до 01.04.2019 року до 11-20 год. в зв`язку з неявкою відповідача. 01.04.2019 року розгляд справи відкладено до 19.06.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. 19.06.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено судове засідання на 05.09.2019 року на 10-45 год. 05.09.2019 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 10.10.2019 року для надання висновку представником Служби у справах дітей СМР. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку представника служби у справах дітей, свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.11-12). 21 травня 2010 року позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с.13). Дитина проживає з позивачем за адресою : [ADDRESS] (а.с.14). Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 30 березня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною , починаючи стягнення з 12.01.2018 року (а.с.15). 06 червня 2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.86). З довідки, наданої Зарічним ВДВС м. Суми 22.08.2018 року, вбачається, що з лютого 2018 року і по 22 серпня 2018 року відповідач взагалі не сплачував аліментів (а.с.17). З довідки Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 29 від 15.06.2018 року № 310 вбачається, що [PERSON] навчається у 54-А класі школи. Батько з приводу навчання доньки з класним керівником та вчителями не спілкується, не бере участі у вихованні дитини (а.с.19). Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити [PERSON] , 1986 року народження, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В даній ситуації суд, уважно дослідивши доводи та аргументи позивачки, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам. Із розмови представника Служби у справах дітей Сумської міської ради з дитиною [PERSON] за місцем її проживання вбачається, що [PERSON] не має до батька родинних почуттів, не пам`ятає, коли бачила останній раз та не впізнає його , якщо випадково з ним зустрінеться, не телефонує, не цікавиться її життям, у 2019 році привітав її з днем народження, оскільки мама про це йому повідомила. Вихованням та доглядом займається мати дитини. Будь-яких доказів того, що батько піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. Матеріальним забезпеченням дитини останні 8 років займається мати дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що батько не проживає з позивачем та їх спільною донькою, не виявляє інтересу, не контактує, не надає допомоги дитині, не вітає зі святами, відноситься до батька як до сторонньої людини. Не з`являється до дитини приблизно 3 роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з жовтня 2018 року проживає разом з позивачем, батько жодного разу не з`являвся, не телефонував, не надає жодної допомоги, дитина не згадує про батька. Суд враховує, що донька сторін відповідно до її віку (11 років) здатна чітко висловити свою думку та своє відношення щодо обставин, що виникли у їх сім`ї, та щодо ігнорування батьком своєї участі у вихованні та утриманні. Суд вважає, що в даному випадку підтримання відносин з батьком не відбувається по причині нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. Відповідач має можливість виправити ситуацію та приймати участь у вихованні дитини. Однак відповідач свідомо ігнорує свої обов`язки і не намагається спілкуватися з донькою В такому випадку суд вважає, що сімейне оточення дитини складає сім`я його матері, а біологічний батько дитини - відповідач не приймає участі у підтриманні сімейних відносин з донькою, в такому випадку позбавлення відповідача батьківських прав не вплине на відносини між відповідачем та сином. На думку суду, поведінка відповідача, який навіть не з`явився до суду, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні доньки та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки відповідача вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з донькою, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає, і він об`єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з донькою. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов`язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved