Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У жовтні 2013 року прокурор Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської з позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що перевіркою законності додержання вимог земельного законодавства на території Києво-Святошинського району Київської області встановлено наступне. Рішенням Київської обласної ради від 27.10.2005 року № 310-26-ІУ оголошено заказником, пам'яткою природи місцевого значення «Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 13,0 га. Рекомендовано Державному управлінню екології та природних ресурсів в Київській області затвердити положення, вжити заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду згідно з чинним законодавством, забезпечити передачу заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ, зазначених у додатку до цього рішення, під охорону підприємствам, установам та організаціям, у відданні яких вони перебувають, з оформленням охоронних зобов'язань Києво-Святошинській райдержадміністрації, відповідним сільським радам (у віданні яких знаходиться об'єкт природно-заповідного фонду) винести в натуру межі заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ із встановленням державних межових та інформаційно-охоронних знаків, інформаційних щитів. У додатку до вищевказаного рішення вказано, що місцезнаходження Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», площею 13,0 га, Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, і знаходиться він у віданні останньої. Відповідно до Охоронного зобов'язання, зареєстрованого в Державному управлінні екології та природних ресурсів в Київській області за № ЗЛандМ 53-563 від 15.12.2005 року, землекористувачем є Лісниківська сільська рада, яка має забезпечувати додержання вимог заповідного режиму на території заказника та згідно із Законом України «Про природно-заповідний фонд», має винести в натуру межі природно-заповідної території, встановити державні межові, інформаційно-охоронні щити тощо. Вказаним Охоронним зобов'язанням забороняється, в тому числі і випасання худоби, сінокосіння та будь-які види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової та культурно-освітньої цінності Заказника. Разом з цим встановлено, що на підставі рішення Лісниківської сільської ради 08 сесії 06 скликання № 45 від 09.08.2011 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222484501:01:001:1481. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено 21.10.2011 року договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.15 га, зареєстрований в реєстрі за № 4264. На думку позивача, вказане рішення Лісниківської сільської ради, виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та підлягають скасуванню, а договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений з порушенням вимог чинного законодавства, повинний бути визнаний недійсними з наступних підстав. Так, накладенням схеми розміщення земельної ділянки ландшафтного заказника «Урочище Кирикове» на території с. Лісники, Лісниківської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:1481 площею 0,15 га, в с. Лісники по вул. Кирикова надана за рахунок земель лісового заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Зазначене підтверджується і інформацією, наданою начальником відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі від 15.10.2013 року № 01-21/1621 на вимогу прокуратури району. Як вважає позивач, державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482, був виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Лісниківської сільської ради 8 сесії 6 скликання № 45 від 09.08.2011 року в порушення вимог законодавства, так як попереднє вилучення земельної ділянки з державної власності та зміна меж та статусу території природно-заповідного фонду не відбулось. Тому, як вважає прокурор, надання [PERSON] у власність земельної ділянки, яка не могла бути надана, можливість на даній земельній ділянці вести особисте селянське господарство, незважаючи на законодавчу заборону, безпосередньо порушують державні інтереси. Також, на думку позивача, виходячи з положень законодавства договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, укладений 21.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4264, є таким, що суперечить цивільному та земельному законодавству, оскільки на підставі цього договору було відчужено земельну ділянку, яка незаконно вибула із власності держави, та перебуває у приватній власності в порушення чинного законодавства. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати рішення Лісниківської сільської ради 8 сесії 6 скликання № 45 від 09.08.2011 року; визнати недійсним та скасувати виданий на ім'я [PERSON] державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:1481, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, укладений 21.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4264; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: вул. Кирикова, с. Лісники Києво-Святошинський район Київської області у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Разом з цим, у жовтні 2013 року прокурор Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської з позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що перевіркою законності додержання вимог земельного законодавства на території Києво-Святошинського району Київської області встановлено наступне. Рішенням Київської обласної ради від 27.10.2005 року № 310-26-ІУ оголошено заказником, пам'яткою природи місцевого значення «Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 13,0 га. Рекомендовано Державному управлінню екології та природних ресурсів в Київській області затвердити положення, вжити заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду згідно з чинним законодавством, забезпечити передачу заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ, зазначених у додатку до цього рішення, під охорону підприємствам, установам та організаціям, у відданні яких вони перебувають, з оформленням охоронних зобов'язань Києво-Святошинській райдержадміністрації, відповідним сільським радам (у віданні яких знаходиться об'єкт природно-заповідного фонду) винести в натуру межі заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ із встановленням державних межових та інформаційно-охоронних знаків, інформаційних щитів. У додатку до вищевказаного рішення вказано, що місцезнаходження Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», площею 13,0 га, Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, і знаходиться він у віданні останньої. Відповідно до Охоронного зобов'язання, зареєстрованого в Державному управлінні екології та природних ресурсів в Київській області за № ЗЛандМ 53-563 від 15.12.2005 року, землекористувачем є Лісниківська сільська рада, яка має забезпечувати додержання вимог заповідного режиму на території заказника та згідно із Законом України «Про природно-заповідний фонд», має винести в натуру межі природно-заповідної території, встановити державні межові, інформаційно-охоронні щити тощо. Вказаним Охоронним зобов'язанням забороняється, в тому числі і випасання худоби, сінокосіння та будь-які види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової та культурно-освітньої цінності Заказника. Разом з цим встановлено, що на підставі рішення Лісниківської сільської ради 08 сесії 06 скликання № 45/1 від 09.08.2011 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено 21.10.2011 року договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.15 га, зареєстрований в реєстрі за №4268. На думку позивача, вказане рішення Лісниківської сільської ради, виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та підлягають скасуванню, а договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений з порушенням вимог чинного законодавства, повинний бути визнаний недійсними з наступних підстав. Так, накладенням схеми розміщення земельної ділянки ландшафтного заказника «Урочище Кирикове» на території с. Лісники, Лісниківської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:1482 площею 0,15 га, в с. Лісники по вул. Кирикова надана за рахунок земель лісового заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Зазначене підтверджується і інформацією, наданою начальником відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі від 15.10.2013 року № 01-21/1622 на вимогу прокуратури району. Як вважає позивач, державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482, був виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Лісниківської сільської ради 8 сесії 6 скликання № 45/1 від 09.08.2011 року в порушення вимог законодавства, так як попереднє вилучення земельної ділянки з державної власності та зміна меж та статусу території природно-заповідного фонду не відбулось. Тому, як вважає прокурор, надання [PERSON] у власність земельної ділянки, яка не могла бути надана, можливість на даній земельній ділянці вести особисте селянське господарство, незважаючи на законодавчу заборону, безпосередньо порушують державні інтереси. Також, на думку позивача, виходячи з положень законодавства договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, укладений 21.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4268, є таким, що суперечить цивільному та земельному законодавству, оскільки на підставі цього договору було відчужено земельну ділянку, яка незаконно вибула із власності держави, та перебуває у приватній власності в порушення чинного законодавства. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати рішення Лісниківської сільської ради 8 сесії 6 скликання № 45/1 від 09.08.2011 року; визнати недійсним та скасувати виданий на ім'я [PERSON] державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, укладений 21.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4268; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: вул. Кирикова, с. Лісники Києво-Святошинський район Київської області у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Також, поруч із цим, у жовтні 2013 року прокурор Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської з позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що перевіркою законності додержання вимог земельного законодавства на території Києво-Святошинського району Київської області встановлено наступне. Рішенням Київської обласної ради від 27.10.2005 року № 310-26-ІУ оголошено заказником, пам'яткою природи місцевого значення «Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 13,0 га. Рекомендовано Державному управлінню екології та природних ресурсів в Київській області затвердити положення, вжити заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду згідно з чинним законодавством, забезпечити передачу заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ, зазначених у додатку до цього рішення, під охорону підприємствам, установам та організаціям, у відданні яких вони перебувають, з оформленням охоронних зобов'язань Києво-Святошинській райдержадміністрації, відповідним сільським радам (у віданні яких знаходиться об'єкт природно-заповідного фонду) винести в натуру межі заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ із встановленням державних межових та інформаційно-охоронних знаків, інформаційних щитів. У додатку до вищевказаного рішення вказано, що місцезнаходження Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», площею 13,0 га, Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, і знаходиться він у віданні останньої. Відповідно до Охоронного зобов'язання, зареєстрованого в Державному управлінні екології та природних ресурсів в Київській області за № ЗЛандМ 53-563 від 15.12.2005 року, землекористувачем є Лісниківська сільська рада, яка має забезпечувати додержання вимог заповідного режиму на території заказника та згідно із Законом України «Про природно-заповідний фонд», має винести в натуру межі природно-заповідної території, встановити державні межові, інформаційно-охоронні щити тощо. Вказаним Охоронним зобов'язанням забороняється, в тому числі і випасання худоби, сінокосіння та будь-які види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової та культурно-освітньої цінності Заказника. Разом з цим встановлено, що на підставі рішення Лісниківської сільської ради 08 сесії 06 скликання № 45/2 від 09.08.2011 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222484501:01:001:1480. На думку позивача, вказане рішення Лісниківської сільської ради, виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та підлягають скасуванню. Так, накладенням схеми розміщення земельної ділянки ландшафтного заказника «Урочище Кирикове» на території с. Лісники, Лісниківської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:1480 площею 0,15 га, в с. Лісники по вул. Кирикова надана за рахунок земель лісового заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Зазначене підтверджується і інформацією, наданою начальником відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі від 15.10.2013 року № 01-21/1618 на вимогу прокуратури району. Як вважає позивач, державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222484501:01:001:1480, був виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Лісниківської сільської ради 8 сесії 6 скликання № 45/2 від 09.08.2011 року в порушення вимог законодавства, так як попереднє вилучення земельної ділянки з державної власності та зміна меж та статусу території природно-заповідного фонду не відбулось. Тому, як вважає прокурор, надання [PERSON] у власність земельної ділянки, яка не могла бути надана, можливість на даній земельній ділянці вести особисте селянське господарство, незважаючи на законодавчу заборону, безпосередньо порушують державні інтереси. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати рішення Лісниківської сільської ради 8 сесії 6 скликання № 45/2 від 09.08.2011 року; визнати недійсним та скасувати виданий на ім'я [PERSON] державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:1480, та скасувати його державну реєстрацію; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: вул. Кирикова, с. Лісники Києво-Святошинський район Київської області у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2014 року справи за вище вказаними позовами прокурора Києво-Святошинського району Київської області були об'єднані в одне провадження. Прокурор у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначене у позовах. Представник відповідача Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання теж з'явився, проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи це законністю дій Лісниківської сільської ради при передачу спірних земельних ділянок у власність громадянам. Більш того наголосив, що рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.03.2012 року №101/1 «Про зміну меж (площі) ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» на підставі подання Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та експертного висновку від 20.03.2012 року щодо доцільності зміни меж (площі) Заказника погоджено площу та межі Заказника по уточнених обмірах, що становить фактичну площу у розмірі 9,0373 га. Київською обласною радою, на підставі подання Держуправління, винесено рішення №365-19-ІV «Про оголошення нововиявлених територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області та про деякі питання об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення», яким було встановлено територію Заказника у розмірі 9,0373 га задля приведення у відповідність до реально існуючої заповідної території Заказника та винесення меж Заказника в натуру. Охоронне зобов'язання на Заказник за №ЗЛандМ53-563 від 15.12.2005 року було викладене в новій редакції, затвердженій Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області та погодженій Лісниківською сільською радою від 24.07.2012 року. Положення про Заказник приведено у відповідність до рішення Київської обласної ради №365-19-ІV та затверджене Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 14.07.2012 року, погоджене Лісниківською сільською радою від 02.08.2012 року. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення на місцевості меж земельної ділянки Заказника затверджена Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 22.09.2011 року. Відповідно до зазначеної технічної документації Заказнику присвоєно кадастровий номер 3222484501:01:001:1473, про що свідчить відмітка Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області на кадастровому плані в технічній документації. Також у своїх письмових запереченнях відповідач повідомив, що на підставі рішення Лісниківської сільської ради № 45/1 від 09.08.2011 року: на ім'я [PERSON] видано державний акт серія ЯМ №313652 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням - для ведення будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222484501:01:001:1480; на ім'я [PERSON] видано державний акт серія ЯМ №313653 на право власності на земельну ділянку площею 0, 1500 га з цільовим призначенням - для ведення будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222484501:01:001:1481; на ім'я [PERSON] видано державний акт серія ЯМ №313654 на право власності на земельну ділянку площею 0, 1500 га з цільовим призначенням - для ведення будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482. [PERSON] здійснила продаж вище визначеної власної земельної ділянки [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим №4264, а [PERSON] продала [PERSON] власну вищезазначену земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим №4268. На думку відповідача, межі Заказника визначені та зафіксовані документально і кадастровий номер Заказнику наданий - від 22.09.2011 року, а кадастрові номери і зафіксовані письмово межі земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснені від 09.08.2011 року. У зв'язку з цим відповідач стверджує, що є сумнівною та недостовірною інформація, надана Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області у листах від 15.10.2013 року, копії яких подані позивачем, так як земельні ділянки фізичних осіб та заказника не можуть накладатись, земельні ділянки мають різні кадастрові номери, а час присвоєння земельним ділянкам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кадастрових номерів визначається більш ранньою датою, ніж дата надання кадастрового номеру земельній ділянці заказника, що свідчить про виключення надання земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] за рахунок земель заказника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позовів суду не повідомили. Вислухавши думку прокурора, вислухавши пояснення осіб, які були присутні в судовому засідання, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київської обласної ради від 27.10.2005 року № 310-26-ІV оголошено заказником, пам'яткою природи місцевого значення «Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 13,0 га. Рекомендовано Державному управлінню екології та природних ресурсів в Київській області затвердити положення, вжити заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду згідно з чинним законодавством, забезпечити передачу заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ, зазначених у додатку до цього рішення, під охорону підприємствам, установам та організаціям, у відданні яких вони перебувають, з оформленням охоронних зобов'язань Києво-Святошинській райдержадміністрації, відповідним сільським радам (у віданні яких знаходиться об'єкт природно-заповідного фонду) винести в натуру межі заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ із встановленням державних межових та інформаційно-охоронних знаків, інформаційних щитів. У додатку до вищевказаного рішення вказано, що місцезнаходження Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», площею 13,0 га, - Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області та знаходиться у віданні останньої. Відповідно до Охоронного зобов'язання, зареєстрованого в Державному управлінні екології та природних ресурсів в Київській області за № ЗЛандМ 53-563 від 15.12.2005 року, землекористувачем є Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, яка має забезпечувати додержання вимог заповідного режиму на території заказника та згідно із Законом України «Про природно-заповідний фонд», має винести в натуру межі природно-заповідної території, встановити державні межові, інформаційно-охоронні щити тощо. Вказаним Охоронним зобов'язанням забороняється надання ділянок під будівництво; розорювання земель; розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву; засмічення та забруднення території Заказника, влаштування сміттєзвалищ; меліоративні роботи; використання та зберігання отрутохімікатів; випасання худоби та сінокосіння на території Заказника; влаштування місць відпочинку, розведення вогнищ; проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком технологічного і службового транспорту; інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової та культурно-освітньої цінності Заказника. Також відповідно до Охоронного зобов'язання зміна меж, категорії та скасування статусу території (Заказника) проводиться рішенням сесії Київської обласної ради відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд». 31.03.2011 року рішеннями 6 сесії 6 скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за №№ 25, 25/1, 25/2 на підставі відповідних заяв було надано відповідно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у їх власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області по вул. Яблунева, б/н. Згідно з висновками управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 16.06.2011 р. №№ 7733, 7734 та 7735 про погодження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Лісники, вул. Яблунева, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - відсутні будь-які обмеження у використанні даних земельних ділянок, які б були пов'язані із їхньою приналежністю до земель природно-заповідного фонду. Відповідно до висновку від 22.06.2011 р. №11-13/6780 Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області погодило матеріали проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Лісники Києво-Святошинського р-ну Київської обл., ніяких обмежень (природоохоронних вимог), пов'язаних із ландшафтним заказником місцевого значення «Урочище Кирикове», приналежністю земель до природно-заповідного фонду тощо, не було установлено. Як було визнано сторонами та не оспорювалось ними, на підставі рішень Лісниківської сільської ради за №№ 44, 44/1 та 44/2 від 09.08.2011 року: на ім'я [PERSON] видано державний акт серія ЯМ №313652 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням - для ведення будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222484501:01:001:1480; на ім'я [PERSON] видано державний акт серія ЯМ №313653 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням - для ведення будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222484501:01:001:1481; на ім'я [PERSON] видано державний акт серія ЯМ №313654 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням - для ведення будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482. 21.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:1481, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4264. 21.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:1482, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4268. Паралельно із цим, 22.09.2011 року була затверджена Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області технічна документація із землеустрою щодо встановлення на місцевості меж земельної ділянки ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Відповідно до зазначеної технічної документації ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» присвоєний кадастровий номер 3222484501:01:001:1473, про що свідчить відмітка Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області на кадастровому плані в технічній документації. Відповідно до Акту від 07.10.2011 року було перенесено в натурі (на місцевості) і погоджено межі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». На підставі подання Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та експертного висновку від 20.03.2012 року щодо доцільності зміни меж (площі) ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №101/1 від 30.03.2012 року погоджено площу та межі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» по уточнених обмірах, що становить 9,0373 га; вказано державному управлінню охорони навколишнього природного середовища в Київській області клопотати перед Київською обласною радою щодо прийняття рішення про зміну меж та площі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» на фактичну площу 9,0373 га. Рішенням Київської обласної ради шостого скликання від 21.06.2012 року були внесені зміни у додаток до рішення Київської обласної ради від 27.10.2005 року «Про нововиявлені території та об'єкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області» шляхом зміни у колонці 3 пункту 1 цифри 13,0 на 9,0373. Відповідно до прийнятого рішення обласної ради було 14.07.2012 року затверджено начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та 02.08.2012 року головою Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове», та Державним управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області було видане нове Охоронне зобов'язання ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Згідно з листами відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі від 15.10.2013 року №№ 01-21/1618, 01-21/1621, 01-21/1622 земельні ділянки з кадастровими номерами 3222484501:01:001:1480, 3222484501:01:001:1481, 3222484501:01:001:1482 були відведені відповідно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за рахунок земель природно-заповідного призначення (Заказник місцевого значення урочище «Кирикове»). Зважаючи на листи управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області від 08.11.2013 р. №01-71/2633, від 06.11.2013 р. №01-71/2527 та від 06.11.2013 р. №01-71/2510, відповідно до даних програмного апаратного комплексу «Національна кадастрова система» накладення меж земельних ділянок, належних [PERSON] та [PERSON], на землі, відведені ландшафтному заказнику місцевого значення «Урочище Кирикове», - не встановлено. З огляду на лист Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації від 24.03.2014 року № 02-09/47 під час створення ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» у 2005 році проект землеустрою щодо організації території і встановлення відповідних його меж не розроблявся, а топографо-геодезичні роботи не проводилися. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм і практики Верховного суду України та Європейського суду. У ст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 41 Конституції України проголошено , що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст. 121 Конституції України повноваження по здійсненню захисту інтересів держави в тому числі шляхом представництва її інтересів в суді, покладено на органи прокуратури. Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Статтею 5 ЗК України передбачено, що одним із принципів земельного законодавства є забезпечення гарантій прав на землю. Відповідно до ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Згідно ст. 45 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. У відповідності до ч. 2 ст. 79 Земельного кодексу України формування земельної ділянки, в т.ч. визначення її площі і меж, здійснюється за проектами землеустрою. Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності. У відповідності до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється, зокрема, шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться також у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. З огляду на вимоги ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна державна адміністрація розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У ч. 9 ст. 149 ЗК України визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 1 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою-восьмою статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на ст. 210 ЗК України угоди укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються не дійсними за рішенням суду. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У ст. 387 ЦК України вказано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи положення ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Преамбула Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначає, що законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» ландшафтні заказники загальнодержавного значення належать до природно-заповідного фонду України. З огляду на ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. На землях природоохоронного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Зважаючи на ст.ст. 26, 46 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території заказника обмежується або забороняється діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Виходячи зі змісту ст.ст. 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», у даному випадку зміна меж, категорії та статусу територій заказника проводиться виключно на підставі рішення Київської обласної ради за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища та на підставі відповідного експертного висновку. Згідно зі ст. 55 Закону «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Частиною 1 ст. 11 Закону «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про об'єкти під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. З огляду на ч. 1 ст. 20 Закону «Про Державний земельний кадастр» його відомості є офіційними. У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок та на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявлені порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. У відповідності до п. 1.6 розділу 1 та розділу 5 Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №85 від 26.08.1997 р., зареєстрованого у Мін'юсті України 31.10.1997 р. за №522/2326 (який був чинний на момент прокурорської перевірки), отримання достовірної інформації для вирішення питань щодо припинення права користування земельними ділянками, які використовуються не за цільовим призначенням, з порушенням земельного законодавства і встановлених вимог або ж нераціонально, а також вирішення питань щодо розбіжності місцеположення, форми або розміру ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні, та ділянки, яка раніше була надана у користування, - здійснюється за результатами інвентаризації земель. Документацію щодо інвентаризації земель підрядчик подає до міського управління, районного відділу земельних ресурсів. Міське управління, районний відділ земельних ресурсів розглядає подану документацію і у випадку позитивного висновку готує проект рішення відповідної ради про затвердження матеріалів інвентаризації для всіх землекористувачів (власників землі) даного кварталу. У разі прийняття негативного висновку управління, відділ земельних ресурсів повертає документацію на доопрацювання. На підставі погоджених міським управлінням, районним відділом земельних ресурсів матеріалів документації на кожний адміністративний район міста або населений пункт, який не має адміністративного поділу, підрядчик складає зведений звіт. Зважаючи на п. 2 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012 р., інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою. Згідно з п. 26 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012 р., за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт складається технічна документація. Відповідно до вимог п.п. 9, 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27.12.2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини). У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до правової позиції Європейського суду, зокрема, у справі „Стретч проти Сполученого Королівства" (рішення від 24.06.2003 року), вказується, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самої фізичної особи. Також, з огляду на правову позицію Європейського суду, висвітлену у справі „Рисовський проти України" (рішення від 20.10.2011 року), при вирішенні такого роду справ суду необхідно для недопущення порушень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції встановити наявність достатніх гарантій недопущення зловживання зі сторони суб'єкта владних повноважень, що виражається у можливості ретроактивно припинити помилково надане особі право з наданням відповідного відшкодування. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище перелічені правові норми, а також практику Верховного суду України та Європейського суду в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. В ході судового розгляду відповідачем було надано суду рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №101/1 від 30.03.2012 року, рішення Київської обласної ради шостого скликання від 12.06.2012 року, затверджену начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та головою Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області нову редакцію Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» та видане Державним управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області нове Охоронне зобов'язання ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», з огляду на наявність яких зміна територій цього заказника з 13 га до 9,0373 га відбулась відповідно до вимог законодавства. Поруч із цим позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, що спірні земельні ділянки виділені саме за рахунок земель заказника, який має площу 9,0373 га, в тому числі й ті, що передбачені Положенням про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №85 від 26.08.1997 р., та Порядком проведення інвентаризації земель, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012 р. Подані прокурором на підтвердження своїх вимог листи відділу Держземагентства у Києво-Святошинському районі від 15.10.2013 року №№ 01-21/1618, 01-21/1621, 01-21/1622, згідно з якими земельні ділянки з кадастровими номерами 3222484501:01:001:1480, 3222484501:01:001:1481, 3222484501:01:001:1482 були відведені відповідно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за рахунок земель природно-заповідного призначення (Заказник місцевого значення урочище «Кирикове»), суд не може прийняти як належні та допустимі, оскільки висновки, викладені у них, зроблені не за результатами передбаченої законодавством інвентаризації земель та спростовуються іншими матеріалами справи. Крім того, межі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» були встановлені на місцевості 07.10.2011 року, а кадастрові номери спірних земельних ділянок присвоєні їм 09.08.2011 року, що саме по собі виключає можливість накладення цих земельних ділянок з огляду на функціонування Державного земельного кадастру. Крім того, оскаржувані рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області є ненормативними актами, були прийняті стосовно конкретних громадянин, підлягали одноразовому застосуванню та були виконані в момент виникнення права власності на земельні ділянки - після отримання та державної реєстрації спірних державних актів на право власності на землю, і з цього моменту оскаржувані рішення вичерпали свою дію, у зв'язку з чим не можуть бути скасовані, бо вони вже в силу закону є нечинними після отримання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оскаржуваних державних актів на право власності на землю. Суду не було надано доказів, що при процедурі безоплатної передачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок з боку них було вчинено винні та незаконні дії з метою набуття у власність цих об'єктів нерухомого майна, а тому в розрізі позиції Європейського суду (справа „Стретч проти Сполученого Королівства", рішення від 24.06.2003 року) допущені органом публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання його рішення недійсним, що по своїй суті призведе до позбавлення права власності на землю відповідача, а отже, й порушення проголошених Основним законом України принципів гарантування та непорушності прав на землю, а також перекладе визначену ст. 3 Конституції України відповідальність держави за свою діяльність на плечі громадян. Окрім цього, суду не було надано спірні державні акти на право власності на земельну ділянку та договори купівлі-продажу, а також докази належності на час розгляду даної справи на праві власності спірних земельних ділянок саме відповідачам [PERSON] та [PERSON] На даний час суд обмежений принципом змагальності цивільного судочинства з власної ініціативи витребовувати докази, позивач не клопотав перед судом про це, хоча таке право було йому роз'яснено, а тому суд вважає, що позивач не довів суду існування вказаних спірних документів та фактів. Більш того, позивач не просив суд залучити до участі у справі у якості співвідповідачів попередніх власників земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], на ім'я яких видавались спірні рішення Лісниківської сільської ради та які були сторонами в оспорюваних прокурором правочинах. На даний час суд з огляду на зміст ч. 2 ст. 19 Конституції України не в праві з власної ініціативи залучати осіб до участі у справі у статусі відповідачів. Підсумовуючи викладене, оскільки оскаржувані рішення ради прийняті в межах її компетенції, тому в подальшому отримання державних актів та укладення спірних договорів відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим підстави для визнання їх недійсними відсутні. Вимоги прокурора щодо зобов'язання відповідачів повернути спірні земельні ділянки у власність ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» взагалі не являються допустимим способом захисту права, так як сам заказник не являється суб'єктом права власності, а є його об'єктом. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 388 ЦК України [PERSON] являється добросовісним набувачем, а тому, оскільки відсутні підстави, перелічені у цій же статті ЦК України, для витребування спірних земельних ділянок, у будь-якому разі неможливо витребувати у неї ці землі. До того ж, з урахуванням правової позиції Європейського суду, викладеної у рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України», прокурор, висуваючи свої вимоги, повинен був одночасно поставити питання про відшкодування збитків, завданих відповідачам в результаті ретроактивного припинення помилково наданих їм прав, або надати суду докази, з яких вбачається розмір цього відшкодування. А отже, суд вважає за необхідне залишити позов прокурора без задоволення. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 13, 14, 19, 41, 121, 144 Конституції України, п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, ст.ст. 3, 15, 16, 21, 203, 215, 321, 387, 388, 393 ЦК України, ст.ст. 5, 43, 45, 79, 81, 116, 118, 149, 152, 155, 210 ЗК України, ст.ст. 24, 26, 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 3, 7, 26, 46, 51-55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст.ст. 11, 20, 21 Закону «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», Положенням про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №85 від 26.08.1997 р., зареєстрованим у Мін'юсті України 31.10.1997 р. за №522/2326, Порядком проведення інвентаризації земель, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №513 від 23.05.2012 р., п.п. 9, 10, 11 Порядку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677,

Outcome: dismissed