Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в грудні 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 01 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] строком до 01 січня 2012 року грошові кошти в розмірі 600 000 грн. Однак, відповідач кошти не повернув, тому позивач просить суд стягнути з нього на користь позивача вказану суму боргу, 3% річних у розмірі 53 556,16 грн., інфляційні нарахування у розмірі 127800,00 грн., що разом складає 781 356 грн. 16 коп., а також понесені судові витрати в розмірі 3 654 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками, тому суд, відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи та встановив, що 01 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 600 000 грн., про що останній власноруч написав розписку в присутності двох свідків (а.с. 27). [PERSON] зобов"язувався повернути позику до 01 січня 2012 року, однак, у вказаний строк кошти не повернув. Таким чином судом встановлено, що між сторонами існують невиконані договірні зобов"язання. Згідно вимог ст. 639 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, відповідач, окрім суми основного боргу, повинен сплатити йому згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України 127 800, 00 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 01.01.2012 р по 22.12.2014р. та 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості за цей же період в розмірі 53 556 грн. 16 коп. (а.с. 14-15). Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За наявних обставин суд приходить до висновку, що відповідач в односторонньому порядку не виконував умов договору, тому з нього слід стягнути на користь [PERSON] борг за цим договором, суму інфляційних нарахувань, 3 відсотки річних, що разом складає 781 356 грн. 16 коп., та понесені судові витрати у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Outcome: approved