Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту посилаючись на те, що 20.12.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Вказують, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначають, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказують, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Зазначають, що відповідач порушила свої зобовязання за кредитним договором перед банком, у звязку з чим станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 37968,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 1739,08 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 29976,73 грн., заборгованості за пенею та комісією 3968,59 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., та штрафу (процентна складова) 1784,22 грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтвердила отримання нею кредитних коштів на картковий рахунок, пояснила, що періодично вносила платежі на погашення кредиту, які відповідають тим, що вказані в розрахунку банку, окрім останнього в сумі 31,41 грн. Даного платежу не здійснювала. Вважає, що банк звернувшись до суду з даним позовом, пропустив трирічний строк позовної давності. Просила застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 20.12.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір. Наведене підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписаною [PERSON] 20.12.2011 р. Згідно таблиці розрахунку простроченої заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору від 20.12.2011 року станом на 31.01.2017 року загальна заборгованість боржника складає 37968,62 грн., яка складається з наступного: -1739,08 грн. заборгованість за кредитом; -29976,73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3968,59 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф (фіксована частина); - 1784,22 грн. - штраф (процентна складова). Наведений розрахунок підтверджується випискою по кредитному рахунку [PERSON], наданому позивачем на запит суду 22.05.2017 року. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов»язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття неустойки наведене у статті 549 цього кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 2.1.1.12.6.2 Умов передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму понад 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, встановлено порядок її нарахування. Судом встановлено, що відповідач умови договору належним чином не виконала, в звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за кредитом в сумі 1739,08 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 29976,73 грн. є обґрунтованими. Разом з тим, судом встановлено, що умовами договору передбачено подвійну відповідальність за одне порушення, а саме: нарахування пені та штрафу, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за порушення строків виконання зобовязання, що суперечить ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у виді штрафу є безпідставними. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності тривалістю три роки, визначений ст..257 ЦК України. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. А відповідно до пункту 1.1.7.31 строк позовної давності щодо вимог банку про повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, неустойки становить 50 років. Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, тим самим підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року складає між нею та Банком Договір. Таким чином, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, і вважає, що в даній справі слід застосовувати строк позовної давності тривалістю 50 років, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідач також заперечувала здійснення нею платежу на погашення кредиту 12.06.2014 року в сумі 31,41 грн. З виписки по кредитному рахунку вбачається, що [PERSON] було відкрито у ПАТ КБ «Приватбанк» наступні карткові рахунки: 9992****1757212, 4149****0957, 5577****1956. 12.06.2014 року на картковий рахунок 5577****1956, на який були надані кредитні кошти, з карткового рахунка 9992****1757212 були автоматично зараховані кошти в сумі 31,41 грн. на погашення заборгованості. Такі дії банку узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, пунктом 1.1.3.1.6 яких передбачено, що Клієнт доручає Банку здійснити списання грошових коштів з рахунків Клієнта , відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних до сплати Банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Картрахунку в разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту Картрахунку. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України/іноземній валюті з любого рахунку Клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості по договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість станом на 31.01.2017 року в сумі 35684,40 грн. Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню за його безпідставністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial