Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просили стягнути з останнього суму заборгованості по кредитному договору № 05005656993 від 02 червня 2008 року у розмірі 86611,01 грн., а також суму судового збору у розмірі 866,11 грн., посилаючись на наступне. Між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 18.05.2012 року було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. 02 червня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 05005656993, згідно якого останній отримав грошові кошти у сумі 74100,00 гривень. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів. Проте, відповідач порушив свої зобов`язання щодо здійснення своєчасного погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, станом на 10 вересня 2013 року прострочена заборгованість перед ТОВ «Кредитні ініціативи» становить 86 611,01 грн. та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 55 889,61 гривень; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 14 364,51 гривень; заборгованість за комісією - 5 068,44 гривень; штраф - 11 288,45 гривень. Оскільки добровільно виконати зобов`язання відповідач відмовляється, банк звернувся до суду з дійсним позовом. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму заборгованості у розмірі 86 611,01 грн. та судовий збір у розмірі 866,11 грн.. 07.02.2020 року представник [PERSON] - адвоката Калінін С.К. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 23.06.2014 року по зазначеній цивільній справі. Ухвалою суду від 01.06.2020 року вказану заяву представника відповідача було задоволено. Поновлено заявнику строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року; вказане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному позовному провадження в підготовчому засіданні на 13.07.2020 року. До суду 15.06.2020 року надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача заперечував проти вимог та просив відмовити. Зазначив, що переказ та отримання відповідачем суми кредиту у розмірі 74 100 грн. нічим не підтверджено, будь-яких доказів на підтвердження даного факту не надано. Розрахунок заборгованості не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, не підтверджує існування заборгованості. Посилався на пропуск банком строків позовної давності як за тілом кредиту, так і за відсотками та неустойкою, та просив застосувати такі строки давності. Заперечував проти вимог про стягнення заборгованості за комісією, вказував, що аналіз чинного законодавства свідчить про те, що положення кредитних договорів про стягнення комісії є несправедливими, а отже вважає, що не підлягають задоволенню. Також, вважає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум заявлених до стягнення штрафів та пені у розмірі 11 288, 45 грн. та вважає, що є підстави для зменшення вказаної суми пені та штрафу згідно положень ст. 551 ЦПК України, оскільки товариством не доведено завдання їм будь-яких збитків. До суду 13.07.2020 року надійшла відповідь на відзив від представника ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно якої посилались на те, що їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вказували, що строк дії договору був визначений 10.06.2015 року, з даним позовом звернулись до суду 08.10.2013 року, а отже з дотримання строків давності (за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання). Також вважають, що в обґрунтування їх позовних вимог ними було надано докази та матеріали, які підтверджують укладання договору та факт його невиконання відповідачем, у відповідності до вимог чинного на час пред`явлення позову процесуального законодавства. Розмір заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором №05005656993 встановлений та зафіксований на дату укладання договору купівлі-продажу кредитного портфелю між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (а саме станом на 18.05.2012 року); у позивача відсутнє технічне забезпечення самостійно обчислювати кредитну заборгованість. Факт отримання відповідачем коштів свідчить те, що останні надавались йому на придбання транспортного засобу Mitsubishi марки Pajero, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та останній зареєстрований на праві власності за відповідачем. За викладеного вважають, що їх вимоги не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 13.07.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 03.11.2020 року. Через неявку сторін розгляд справи 03.11.2020 року був відкладений на 21.01.2021 року. У судове засідання 21.01.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої просив справу розглядати за їх відсутності та задовольнити позов. Відповідач поважність причин неявки суду не повідомив. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне сповіщення сторін про розгляд справи, наявність відзиву відповідача, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення 29.01.2021 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно матеріалів справи, 02 червня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05005656993, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитодавцю кредит у сумі 74 100 грн., строк погашення 10.06.2015 року. Згідно п.1.2 договору, кредит надається позичальнику для оплати транспортного засобу Chevrolet, марки Aveo, 2008 року випуску. За користування кредитом товариством було визначено сплату процентів у розмірі 12,5 річних від непогашеної суми кредиту (п.2.1 договору); сплату разової комісії за надання кредиту у розмірі 1,5% від початкової суми кредиту (п.2.2 договору); сплату щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 0,19% від початкової суми процентів (п.2.3 договору). Повна (загальна) заборгованість позичальника за кредитним договором складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, суми комісії за управління кредитом, суми комісії за надання кредиту. Заборгованість підлягає сплаті позичальником шляхом здійснення єдиних щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів (щомісячні платежі). Всі щомісячні платежі зазначаються в графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору та його невід"ємною частиною. Кожний щомісячний платіж включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління, що підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді. Щомісячні платежі повинні здійснюватися позичальником відповідно до графіка платежів та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної у графіку (пункт 2.5). Розрахунок суми процентів за користування кредитом здійснюється кредитодавцем, виходячи із кількості платіжних періодів. Сума процентів за користування кредитом розраховується від фактичної суми кредиту, що залишилась непогашеною після сплати позичальником частини суми кредиту згідно із графіком на попередню дату платежу (пункт 2.6). Нарахування процентів за користування кредитом починається з дня наступного за днем надання кредиту відповідно до умов договору по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку непогашеного кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно за поточний місяць, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Комісія за управління кредитом нараховується кредитодавцем щомісяця в день сплати щомісячного платежу згідно із умовами кредитного договору (пункт 2.7). У графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору від 02 червня 2008 року № 05005656993, визначено, що платіжних періодів 84. При цьому щомісячний платіж (без врахування комісії за управління) складає фіксовану суму 1327, 96 грн. (графа 4), комісія за надання кредиту та комісія за управління кредитом (починаючи з другого платежу) становить фіксовану суму 140,79 грн. (графа 5), та загальна сума щомісячного платежу є фіксованою (крім першого платежу) і становить 1468,75 грн.. Згідно п.3.1 договору, кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в Графіку платежів (не пізніше 10 (десятого) числа місяця у відповідному платіжному періоді. У розділі 7 кредитного договору сторони визначили відповідальність сторін, згідно якого зазначено: - у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових коштів щодо сплати щомісячних платежів кредитодавець має право вимагати від позичальника сплату кредитодавцю неустойки (штрафу) у розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов`язання по сплаті якого порушено позичальником (п.7.2 договору); - у випадку порушення позичальником зобов`язання щодо сплати простроченої заборгованості та/або усунення істотного порушення умов цього договору (чи договору забезпечення) після отримання вимоги кредитодавця про дострокове погашення заборгованості, у порядку, визначеному в п.п.5.1.6, 6.2.3. цього договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати кредитодавцю неустойки (штрафу) у розмірі 20% від суми кредиту, який повинен бути сплачений достроково за вимогою кредитодавця (п.7.3 договору). Між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 18.05.2012 року було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, зокрема за кредитним договором №05005656993 від 02.06.2008 року (позичальником за яким є [PERSON] ). Звертаючись до суду з дійсним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на неналежне виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань, у зв`язку з чим у нього станом на 10.09.2013 року виникла заборгованість у розмірі 86 611,01 грн. та складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 55 889,61 гривень; - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 14 364,51 гривень; - заборгованість за комісією - 5 068,44 гривень; - штраф - 11 288,45 гривень. На адресу відповідача товариством направлялась вимога від 20.09.2013 року про досудове врегулювання спору, яка між тим була залишена без виконання. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. За приписами частин першої, другої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між тим, відповідачем не надано достеменних та беззаперечних доказів того, що ним не були отриманні кредитні кошти від ТОВ «ПростоФінанс» за договором №05005656993 від 02.06.2008 року. Суд вбачає, що договір підписаний сторонами та підпис відповідачем не спростовано, а отже факт отримання кредиту відповідачем не спростовано. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем як позичальником допущено неналежне виконання своїх договірних зобов`язань, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованості. Між тим, суд вбачає, що відповідно до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, у постанові від 16.01.2019 року по справі № 489/2890/15-ц. За викладеного суд погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку про безпідставність позову ТОВ «Кредитні ініціативи» у частині стягнення комісії у розмірі 5068, 44 грн., оскільки нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту є незаконним. Розмір заборгованості за кредитним договором (за тілом кредиту, процентами та штрафом) відповідачем також не спростовано належними та допустимими доказами. Із приводу посилань відповідача про наявність підстав для зменшення розміру неустойки. Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Разом із цим, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про наявність підстав для зменшення розміру неустойки. Суд вбачає, що нарахований розмір неустойки не перевищує загальної суми кредиту, а інших обґрунтованих підстав для зменшенні нарахованої неустойки відповідачем не зазначено. Судом також розглянуто та досліджено заяву відповідача про застосування строку позовної давності. При цьому суд враховує наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Суд вбачає, що строк дії договору був визначений сторонами до 10.06.2015 року, з відповідним позовом до суду банк звернувся 08.10.2013 року, то суд вбачає, що банком строки давності не пропущені. З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позову товариства на загальну суму 81 542, 57 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 55 889,61 гривень; - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 14 364,51 гривень; - штраф - 11 288,45 гривень. Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 866,11 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 30.09.2013 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволені лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (94,15%) в сумі 815, 44 грн. (866,11*94,15% = 815,44 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial