Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

06.06.2017 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища, який у ході судового розгляду уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату у розмірі 14330,61 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що рішеннями Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року та Апеляційного суду Харківської області від 22.02.12 року вона була відновлена ??на роботі в «УкрВОДГЕО», однак відповідач виконав рішення лише 03.07.12 року за приписом державного виконавця, а за вказаний період у позивача утворився вимушений прогул. Через два місяці позивач звільнилася за ст. 38 КЗпП і їй повинен був бути виплачений кінцевий розрахунок, в т.ч. і зарплата за період вимушеного прогулу. Однак відповідач, виплатив позивачу зарплату тільки за два відпрацьовані місяці. Пізніше [PERSON] звернулася в суд для стягнення зарплати в період вимушеного прогулу та Київським районним судом м. Харкова її позовні вимоги було задоволено (справа №640/20653/14-ц), зокрема ухвалено стягнути на користь позивача заробітну плату з УДНДІ УкрВОДГЕО в сумі 13713,5 грн. Однак відповідач знову добровільно не виконав вказане рішення суду, а примусове його виконання затягнулося більш ніж на рік та лише 16.02.17 року борг надійшов на рахунок позивача. З моменту, коли відповідач був зобов'язаний за КЗпП виплатити позивачу зарплату, минуло 4 роки і 4 місяці, і вона знецінилася за рахунок інфляції. Враховуючи вищевказане та посилаючиись на положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», Порядку № 159 позивач просила стягнути розмір інфляційних втрат у розмірі 14330,61 грн. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного судового рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Наказом в.о. директора Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища від 03.07.2012 року №22-ОС на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 22.02.2012 року та Постанови державного виконавця Київського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №33121693 від 18.06.2012 року [PERSON] поновлено на посаді старшого наукового співробітника державного центру проблем гідротехнічних споруд накопичувачів промислових скидів УДНДІ "УкрВОДГЕО" з 07.04.2009 року. / а.с. 4/ Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2015 року з відповідача на користь [PERSON]середній заробіток з відповідними індексаціями у розмірі 13713,50 грн. (справа №640/20653/14-ц). На виконання вказаного судового рішення державним виконавцем Київського відділу ДВС ХМУЮ ГУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження. / а.с. 6/ Згідно виписки по картковому рахунку позивача грошові кошти на суму 13713,50 грн. в рахунок погашення боргу відповідача надійшли на її рахунок 16.02.2017 року. / а.с. 7/ Закон України «Про виконавче провадження»\~визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом урегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~розяснив, що за статтею\~\~\~47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~\~ Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в\~Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Компенсація\~втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення. Такої правової позиції дійшов ВСУ 14.12.2016 року у справі №6-788цс16. Згідно наданого позивачем розрахунку індексації заробітної плати сума заборгованості складає 13713,5грн. х 1,045 - 14330,61 грн. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, підстави не довіряти їм у суду також відсутні. / а.с. 22/ Тому, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у порядку ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави, оскільки позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового.

Outcome: approved