Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

05 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовелектросталь» ( надалі ПАТ «Азовелектросталь») про стягнення заборгованності по заробітній платі, де зазначив, що з 15 вересня 2008 року по 10 березня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з жовтня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати, про що свідчать розрахункові листи. З даних розрахункових листів вбачається, що позивачу не було виплачено заробітну плату за жовтень 2014 року в розмірі 2527,17 гривень, за листопад 2014 року в розмірі 5207,16 гривень, за грудень 2014 року в розмірі 4213,87 гривень, за січень 2015 року в розмірі 929,56 гривень, за лютий 2015 року року в розмірі 3169,77 гривень, за березень 2015 року в розмірі 3157,85 гривень. Загальна сума заборгованості складає 19 205,38 гривень. Беручи до уваги те, що ПАТ «Азовелектросталь» не здійснює виплату заробітної плати починаючи з жовтня 2014 року та враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати» загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 12 000 гривень. На підставі вище викладеного позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 205 гривень 38 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року в розмірі 12000 гривень. 07 липня 2015 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просить суд стягнути з ПАТ «Азовелектросталь» заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 205 гривень 38 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24 000 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився від нього на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на задоволені заявлених вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. 18 червня 2015 року від нього на адресу суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] 01 вересня 2015 року представником відповідача було направлено на адресу суду доповнення до заперечень, відповідно до яких представник ПАТ «Азовелектросталь» просить суд відмовити [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Судом встановлено, що позивач з 15.09.2008 року по 10.03.2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. А саме 15.09.2008 року на підставі наказу № 76к від 16.09.2008 року його було прийнято до ВАТ «Азовелектросталь» (з 01.04.2011 року відбулось перейменування на підставі загальних зборів акціонерів на ВАТ «Азовелектросталь»). 10.03.2015 року [PERSON] було звільнено за ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, на підставі наказу № 69к від 10.03.2015 року ( а.с.9-11) Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Як встановлено судом, згідно довідки № 1468 наданої ПАТ «Азовелектросталь» станом на 16.06.2015 року заборгованість по заробітній платі позивача [PERSON] складає: за жовтень 2014 року - 2 527,17 гривень, за листопад 2014 року - 5207,06 гривень, за грудень 2014 року - 4213,87 гривень, за січень 2015 року - 929,56 гривень, за лютий 2015 року - 3169,77 гривень, за березень 2015 року 3 169,09 гривень, а всього 19 216,52 гривень. З огляду на представленні суду докази суд дійшов висновку, що заборгованість в розмірі 19 216 гривень 52 копійки повинна бути стягнута із відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед [PERSON] при його звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивач має всі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно письмових заперечень наданих ПАТ «Азовелектросталь» від 27.08.2015 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 285,71 гривень. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Кількість робочих днів починаючи з дня звільнення та ухвалення рішення по суті складає 131 день, таким чином, розмір середнього заробітку за період з 11 березня 2015 року по 16 вересня 2015 року складає: 131 день х 285,71 = 37 428 гривень 01 копійка. Оскільки відповідачем не було доведено того факту, що затримка у виплаті заробітної плати сталась не з його вини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки за період з 11 березня 2015 року по 16 вересня 2015 року в сумі 37 428,01 гривень, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.

Outcome: approved