Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

02.07.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Заборгованість відповідача за фактично надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2006 року по 01.01.2014 року складає 13063,63 грн. На підставі рішення №370 ХХІ сесії V скликання Дніпровської районної у м. Києві ради від 05.06.2009 року та розпорядження №305 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.06.2009 року «Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Дніпровського району м. Києва» станом на 01.09.2009 року житловий та нежитловий фонд Дніпровського району м. Києва переданий в повне господарське відання Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про складений відповідний акт прийму-передачі. Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 17.06.2013 року №335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації» з 02.09.2013 року об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації закріплені на праві повного господарського відання за КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про що складені відповідні акти прийму-передачі. Відповідно до п. 5 розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.12.2013 року №713, боргові зобов'язання за надані житлово-комунальні послуги залишились на балансі КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва. Таким чином, позивач до 31.12.2013 року виконував функції з утримання будинків і при будинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані житлово-комунальні послуги. Позивач зазначає, що відповідач щомісячно отримував рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, але не сплачував їх, або ж сплачував не в повному обсязі. Несплата відповідачем рахунків є порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 67 Житлового кодексу УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем є фізична та юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується, чи має намір користуватися цими послугами. Виходячи з зазначеної норми законодавства, обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Посилаючись на положення п. 7 «Правил користування житловими будинками та гуртожитками», ст. 68 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач просить стягнути з відповідача зазначений вище розмір заборгованості та відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не скористався своїм правом на укладення договору про реструктуризацію виниклої заборгованості відповідно до положень Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», а тому заборгованість Має бути стягнута за рішенням суду згідно ст. 4 вказаного Закону. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в нього відсутні юридичні відносини з позивачем, оскільки з ним не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг, тож відсутні правові підстави для такого стягнення. Крім того, виниклі борги є старими. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми 3 від 20.03.2014 року виданої ЖРЕО 408 та розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва №46-371 від 27.01.1999 року (а.с. 6-7). Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2014 року начальник ЖРЕО 408 звернувся з листом №18 до директора КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва з проханням направити до суду матеріали про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 13063,63 грн. посилаючись на те, що відповідач неодноразово був попереджений про необхідність сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги або укладення договору реструктуризації заборгованості та запрошувався на співбесіду до начальник ЖРЕО, однак до позитивних результатів вказані дії не призвели (а.с. 8). За змістом акту про незгоду отримати припис, затвердженого начальником ЖРЕО №408 від 24.03.2014 року, відповідач відмовився отримати припис про наявність заборгованості та поставити свій підпис у розписці, тому відповідний акт був залишений в поштовій скриньці квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальній сумі 13063,63 грн. (6939,40 грн. - комунальні послуги та 6124,23 грн. - квартирна плата) підтверджується довідкою виданою начальником ЖРЕО №408 та розрахунком заборгованості по комунальним послугам та квартплаті [ADDRESS], номер особового рахунку [NUMBER], власник - [PERSON] (а.с. 10-13). Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору. Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Зважаючи на викладене, позиція відповідача про відсутність підстав для виконання зобов'язань за оплату житлово-комунальних послуг за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, та не може слугувати підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплачувати надані послуги. Також суд зазначає, що відповідач говорячи в судовому засіданні про те, що виникла заборгованість є старою, тим най менш не звернувся до суду ні в усній, ні в письмові формі з клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності. При цьому, суд неодноразово протягом розгляду справи роз'яснював відповідачу його право скористатись правовою допомогою та, з метою надання відповідачу часу для визначення і коректування своєї правової позиції по справі, оголошував перерву в розгляді справи, однак позиція відповідача залишилась не змінною і його обґрунтування заперечень проти позову звелись до відсутності між ним та позивачем договірних відносин з надання житлово-комунальних послуг. На підставі викладеного,

Outcome: approved