Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 17427 грн. 81 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн. В обґрунтування позову вказав, що між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АЕ/5235895. 17 січня 2016 року о 15 год. 00 хвл. [PERSON] керуючи забезпечений полісом автомобілем по вул. Космічній здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пассат», номерний знак АЕ 371ЕТ. Після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним в настанні даної дорожньо-транспортної пригоди та встановлено факт залишення місця дорожньо-транспортної пригоди і притягнуто останнього до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. На виконання своїх зобовязань, після аналізу всіх наданих документів страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 17427 грн. 81 коп. відповідно до п. «в» пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самостійно залишив місце пригоди. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов, як до страхувальника так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 06 вересня 2016 року на адресу відповідача [PERSON] було надіслано регресну вимогу, проте сума регресної заборгованості погашена не була. У судове засідання представник позивача не зявився, але надіслав заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не зявився, але надав до канцелярії суду заяву з проханням розглянути цивільну справу без його участі. Позовні вимоги просить задовольнити частково, а саме: стягнути з [PERSON] на користь позивача в порядку регресу витрати повязані з виплатою страхового відшкодування в сумі 17 427 грн. 81 коп. В частині позовних вимог до [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. У запереченнях, наданих суду 26 липня 2017 року представник вказав, що відповідач [PERSON] не є належним відповідачем по справі, тому тягар цивільної відповідальності у таких випадках повинен нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем та з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода, тобто відповідач [PERSON] Дійсно автомобіль «Деу Ланос», номерний знак [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] на праві власності. З липня 2015 року даний автомобіль перебував у особистому користуванні і володінні [PERSON]. який був переданий йому в належному технічному стані на підставі усної домовленості між ними, чинного законодавства при цьому не порушено. Потерпілому в цьому ДТП [PERSON] завдано було шкоду внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки та водій [PERSON] зобовязаний здійснити відшкодування шкоди спричиненої з його вини. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська водія [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді та у самовільно залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили, тому вина [PERSON] доведена в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України. Будь-які докази про вину власника автомобіля [PERSON] відсутні. На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Деу Ланос», номерний знак [NUMBER] був забезпечений транспортний засіб відповідно до договору (полісу) ОСЦПВ серія АЕ/5235895 (дія 00 год. 00 хвл. 20 липня 2015 року по 19 липня 016 року. Страховик - ТДВ Страхова компанія "Альфа- Гарант". Таким чином, відповідальність водія [PERSON] вважається забезпеченою даним договором страхування. В цей період автомобіль страхував [PERSON], але в графі «страхувальник» зазначена [PERSON], як власник даного автомобіля, проте в графі «підписи сторін» її особистий підпис відсутній. Регресу вимогу від 06 вересня 2016 року в порядку досудового врегулювання ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» адресувало саме відповідачу [PERSON] Жодної з підстав для предявлення регресної вимоги до відповідача [PERSON] та стягнення вказаної позивачами суми в солідарному порядку немає. Оскільки відповідача [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди то в силу п.п. в пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має законне право на отримання регресу від винної особи [PERSON] Доказів що відповідачі взаємоповязаними. Сукупними неправомірними діями або діями з єдністю наміру щодо спричинення шкоди, завданої шкоди позивачу не надано суду і нічим не підтверджується. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 979, 981 ЦК України договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Статтею 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року\~«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до розяснень п. 6\~постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року\~«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до\~ постанови Пленуму Верховного Суду № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля [NUMBER], є відповідачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 660071, виданого відділом РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області. Відповідач [PERSON] має посвідчення водія серії ЯАА № 525198. Судом встановлено, що 07 січня 21016 року о 15 год. 00 хвл. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Деу Ланос», номерний знак [NUMBER] в м. Дніпропетровську по вул. Космічній, та при виникненні перешкоди для руху несвоєчасно вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля та скоїв наїзд на автомобіль «Фольксваген Пасат», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Потерпілих немає. Водій [PERSON] будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди не повідомив поліцію та залишив місце пригоди. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року, яка набрала законної сили у встановленому законом порядку, а саме 01 березня 2016 року, відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. ч. 1 ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок\~\~у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена і не підлягає додатковому доказуванню. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Део Ланос» номерний знак [NUMBER] застрахована ТДЗ СК «Альфа Гарант» терміном з 00 год. 00 звл. 20 липня 2015 року по 19 липня 2016 року. Страхова сума відшкодування за шкоду заподіяну майну складає 50000 грн. 00 коп., що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5235895. Згідно ст. 33.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 11 січня 2016 року потерпілий водій [PERSON] повідомив ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно 33.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди № 17741 від 24 січня 2016 року, розмір матеріального збитку, завданої власникові «Фольксваген Пасат», номерний знак [NUMBER] [PERSON] складає 22113 грн. 38 коп. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленої законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. 02 березня 2016 року потерпілий водій [PERSON] звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування. Сума страхового відшкодування складає 17\~427 грн. 81 коп., що підтверджується розрахунком страхового відшкодування ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант». Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно п. 1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно. „в" ч. 38.1.1. ст.38.1\~38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до\~\~страхувальника\~\~ або\~\~ водія\~\~ забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю\~\~самовільно\~\~залишив місце пригоди. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] спричинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди, а відтак ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант», яка відшкодувала шкоду [PERSON] завдану діями [PERSON], вправі вимагати від винної особи відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 17\~427 грн. 81 коп. Відтак позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його позивача грошові кошти в розмірі 17427 грн. 81 коп. підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа Гарант» в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 17427 грн. 81 коп.. У задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з [PERSON] відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа Гарант» судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial