Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09.01.2007 по 03.05.2017 вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». 03.05.2017 позивача було звільнено з займаної посади за згодою сторін, згідно наказу № 62/3-к від 03.05.2017. Відповідно до розрахункового листа виданого підприємством станом на вересень 2017 року борг по невиплаченій заробітній платі за підприємством перед працівником становить 32115,91 грн. Станом на день подачі позовної заяви до суду заборгованість відповідачем не погашена. Враховуючи вище викладене позивач просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Укртранс» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 32115,91 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.03.2019 позовну заяву залишено без розгляду та надо позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2019 відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду відзиву не надав, у відповідності до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивач, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, до суду надійшла заява у якій позивач просила суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, про проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» в судове засідання не з`явився повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.01.2007 року позивач була прийнята на роботу на посаду менеджера з транспорту в розрахунковий відділ на умовах контракту в ПАТ "АК "Укртранс". 21.03.2007 позивача переведено до відділу логістики на посаду менеджера з логістики. 04.10.2011 позивача переведено на посаду менеджера з транспорту служби комерційної роботи на умовах контракту. 03.06.2013 позивача переведено до відділу логістики на посаду менеджера з логістики на умовах контракту. 01.12.2016 позивача переведено на посаду логіста відділу логістики. 03.05.2017 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, згідно Наказу № 62/3 -к від 03.05.2017. Відповідно до розрахункового листа виданого підприємством станом на вересень 2017 року борг по невиплаченій заробітній платі за підприємством перед працівником становить 32115,91 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з положеннями ст. ст. 116 - 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму ВСУ від № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач, з 09.01.2007 по 03.05.2017 вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс». Відповідно до наданих суду доказів [PERSON] не отримала у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved