Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

05.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просив: -Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію про те, що [PERSON] придбав 24 об'єкти (віли) у місті Маямі, оприлюднену та поширену [INFO] року о 15:24 в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням [INFO] у рубриці «Блоги» у статті (інформаційному повідомленні) [PERSON] - «[INFO]», а саме: «... В этот раз, он мне рассказал о нашем герое Майдана, подвергавшему себя невообразимым опасностям и испытаниям - [PERSON]. Тот оказывается недавно прилетал в Майами и приобрел 24!!! объекта /виллы), от 1 до 5 миллионов долларов. Выбирал все сам по каталогам, некоторые сам и смотрел, на другие послал помощников. Расчет произвел через никак внешне не связанные с ним офшоры. Информация железная, я за нее полностью отвечаю!...». -Зобов'язати [PERSON] протягом 10 (десяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» в такий самий спосіб, яким була поширена недостовірна інформація про те, що [PERSON] придбав 24 об'єкти (віли) у Маямі, а саме: «... В этот раз, он мне рассказал о нашем герое Майдана, подвергавшему себя невообразимым опасностям и испытаниям - [PERSON]. Тот оказывается недавно прилетал в Майами и приобрел 24!!! объекта (виллы), от 1 до 5 миллионов долларов. Выбирал все сам по каталогам, некоторые сам и смотрел, на другие послал помощников. Расчет произвел через никак внешне не связанные с ним офшоры. Информация железная, я за нее полностью отвечаю!...». Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року о 15:24 в мережі Інтернет на веб- сайті Інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням [INFO] у рубриці «Блоги» розміщена стаття (інформаційний матеріал) [PERSON] - «[INFO]», що містить стосовно позивача неправдиві та недостовірні відомості, які принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а тому підлягає спростуванню. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням уточнень підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що поширена ним інформація, це був переказ того, що відповідачу розповів його американський друг. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що спірними висловлюваннями було порушено права позивача та завдана шкода його діловій репутації. Крім того посилався, що відповідач приніс вибачення [PERSON] за поширену ним інформацію, а тому враховуючи дану обставину, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року о 15:24 в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням [INFO] у рубриці «Блоги» розміщена стаття (інформаційний матеріал) [PERSON] - «[INFO]» (а.с.13-14). Як вбачається з вказаної вище публікації в ній містилася наступна інформація: «...В этот раз, он мне рассказал о нашем герое Майдана, подвергавшему себя невообразимым опасностям и испытаниям - [PERSON]. Тот оказывается недавно прилетал в Майами и приобрел 24!!! объекта (виллы), от 1 до 5 миллионов долларов. Выбирал все сам по каталогам, некоторые сам и смотрел, на другие послал помощников. Расчет произвел через никак внешне не связанные с ним офшоры. Информация железная, я за нее полностью отвечаю!...». В судовому засіданні відповідач визнав факт поширення ним вказаної вище інформації, а тому дані обставини виходячи з вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Позивач вважає, що у вказаній вище публікації міститься недостовірна та негативна інформація, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому просив задовольнити позов у повному обсязі. Суд погоджується з доводами позивача в обґрунтування позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондує обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування, як обґрунтованості свого позову, так і заперечень проти позову, тобто недостовірності чи достовірності поширеної інформації, має відбуватися у загальному порядку. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК ( 435-15 ) фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 46 справи «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року, зазначено, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Так, оціночним судженням є висновок, отриманий в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» вказано, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази не достовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, представник позивача в судовому засіданні в підтвердження відстуності у [PERSON] нерухомого майна в Майамі надав витяг з сайту з пошуку нерухомого майна в окрузі Майамі-Дейд. Крім того, представник позивача в підтвердження розповсюдження недостовірної та негативної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача надав висновок експертного дослідження №124/1 від 09.02.2017 року, проведеного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ та висновок Київського науково-дослідного інституту судових експерти МЮ України за №2135/17-61 від 10.02.2017 року за результатами психологічного дослідження. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема аудіо - і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи надані представником позивача докази у сукупності з наявними матеріалами справи, суд вважає їх належними та допустимими, а тому приймає їх до уваги при ухваленні рішення у даній справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Разом з цим, суд вважає, що відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження достовірності поширеної інформації та фактів, викладених у публікації «[INFO]», як і не надано доказів відсутності порушення з його боку прав позивача у розумінні вимог чинного законодавства, що регулюють правовідношення особистих немайнових права фізичної особи. Крім того, в судовому засіданні відповідач відмовився зазначити відомості щодо джерела походження інформації, яка була опублікована в мережі Інтернет та яка є предметом судового розгляду у даній справі. Оцінюючи характер та межі поширеної інформації у публікації «[INFO]», суд вважає, що така інформація не є оціночним судженням, оскільки поширена у формі подачі фактів, первинним джерелом поширення цієї інформації є сам відповідач. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що інформація, яка поширена [PERSON] в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням [INFO] у рубриці «Блоги» під назвою - «[INFO]», подана у формі фактичних тверджень (даних) і не може кваліфікуватись як оціночні судження, а є недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] Крім того, дані обставини підтверджуються і висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України за №2135/17-61 від 10.02.2017 року, в якому зазначено, що унаслідок розповсюдження інформації у вигляді висловлення [PERSON] «...В этот раз, он мне рассказал о нашем герое Майдана, подвергавшему себя невообразимым опасностям и испытаниям - [PERSON]. Тот оказывается недавно прилетал в Майами и приобрел 24!!! объекта (виллы), от 1 до 5 миллионов долларов. Выбирал все сам по каталогам, некоторые сам и смотрел, на другие послал помощников. Расчет произвел через никак внешне не связанные с ним офшоры. Информаиия железная, я за нее полностью отвечаю! ...», честі, гідності та діловій репутації [PERSON] спричинено шкоду в значному ступені. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим,а тому підлягає задоволенню. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Згідно з п. 25 цієї Постанови спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. З огляду на те, що суд прийшов до висновку, що відповідачем поширено інформацію, яка за своїм змістом не є висловленням суджень, а є відображенням фактів, відповідачем не надано жодного доказу, що поширена інформація відповідає дійсності, тому зазначена інформація підлягає спростуванню протягом 10 календарних днів після набрання рішення законної сили шляхом опублікування на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» інформацію наступного змісту: «[INFO] року о 15:24 в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням [INFO] у рубриці «Блоги» у статті (інформаційному повідомленні) [PERSON] під заголовком «[INFO]» поширено недостовірну інформацію про те, що [PERSON] придбав 24 об'єкти (віли) у Маямі, а саме:«... В этот раз, он мне рассказал о нашем герое Майдана, подвергавшему себя невообразимым опасностям и испытаниям - [PERSON]. Тот оказывается недавно прилетал в Майами и приобрел 24!!! объекта (виллы), от 1 до 5 миллионов долларов. Выбирал все сам по каталогам, некоторые сам и смотрел, на другие послал помощников. Расчет произвел через никак внешне не связанные с ним офшоры. Информация железная, я за нее полностью отвечаю!...». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved