Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ ВіЕйБі Банк) », в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ ВіЕйБі Банк) та відповідачем [PERSON] укладено Договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00069856, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 15 000,00 грн., шляхом відкриття поточного рахунку [NUMBER] та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а останній зобов'язувавсь повернути кредитні кошти та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції. За користування кредитними коштами було встановлено номінальна процентна ставка у розмірі 15% річних на поточні потреби терміном до 02.09.2014 року. Кредитом встановлюється комісія у розмірі 1,75 % від суми Кредиту. Позивач зазначив, що відповідачем порушуються умови Кредитного договору і не виконуються зобов`язання по своєчасному поверненню заборгованості за кредитом та сплаті відсотків за користування кредитом, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про належне виконання своїх зобов`язань, однак кредитні зобов`язання залишаються не виконаними. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21.08.2015 року становить 20057,09 грн., і складається із: - прострочена до повернення сума Кредиту - 1971,00 грн.,-прострочені проценти за користування Кредитом- 244,79 грн., - прострочена комісія за управління Кредитом - 00,00 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 17841,30 грн;-штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 0,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію клопотання в якому просить розглядати справу без його участі, проти заочного рішення суду не заперечує ( а.с.42,46). Відповідач у судове засідання не з'явивився, про розгляд справи повідомлявся належним чином( а.с.49,59). Про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не подавав, як і пояснень чи заперечень на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що розов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (ПАТ ВіЕйБі Банк) та відповідачем [PERSON] укладено Договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00069856, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 15 000,00 грн., шляхом відкриття поточного рахунку [NUMBER]та встановлення відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а останній зобов'язувавсь повернути кредитні кошти та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції. Судом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21.08.2015 року становить 20057,09 грн., і складається із: - прострочена до повернення сума Кредиту - 1971,00 грн.,-прострочені проценти за користування Кредитом- 244,79 грн., - прострочена комісія за управління Кредитом - 00,00 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 17841,30 грн;-штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 0,00 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають првові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивчем у справі не надано належного та обгрунтованого доказу, щодо наявної заборгованості у відповідача, виписки з його особового рахунку, з якого суд міг встановити наявний борг, внесення платежів та їх зарахування згідно вимог Договору. Також позивач не надав доказів щодо розрахунку суми пені, та періодичності нарахування х моменту виникнення у позивача такого права. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Судом встановлено, що згідно п.4 умов Договору банківького обслуговування №ВLаЖГА00069856 встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за порушення строків повернення платежів більш ніж на 60 календарних днів, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі визначеномй п. 8 Спеціальної частини договору. У випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується із суми невиконаних боргових зобов"язань (а саме неповереної чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена у п. 9 Спеціальної частини договороу. Банк може використати право на застосуваня пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позиальником терміну виконання свого грошового зобов"язання передбаченого Договором, а якщо дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або нерабочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов"язань. Як вбачається із матеріалів справи позивач не вказав, коли у нього виникло право щодо стягення пені згідно Договору банківького обслуговування №ВLаЖГА00069856 від 02.09.2011 року, яка визначена позивачем у розмірі 17841,30 грн, яка значно перевищує суму боргу за кредитом, яка становиить 2215,79 грн. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та обгрунтованими доказами та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у пороядку ст. 61 ЦПК України про розмір пені за Договором банківького обслуговування №ВLаЖГА00069856 від 02.09.2011 року, а тому в цій частнині позов позов не доведений та задоволенню не підлягає. В частині стягення простроченої заборгованості - 1971,00 грн.,та прострочених процентів за користування Кредитом- 244,79 грн, підлягає позов задоволенню. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року справа № 6-154цс15. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved