Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 12.02.2003 року він почав працювати в ВАТ «Сумській хлібокомбінат», а з 22.10.2007 року його було призначено виконуючим обовязки голови правління товариства. Наказом генерального директора ВАТ «Сумській хлібокомбінат» від 12.12.2008 року його було без наявності законних до того підстав відсторонено від посади, а наказом від 26.12.2010 року звільнено з роботи в ході ліквідаційної процедури ВАТ «Сумській хлібокомбінат». Рішенням суду від 10.08.2009 року його відсторонення визнане незаконним та зобовязано допустити його до виконання обовязків в.о. голови правління. У період з 19.12.2008 року по 26.02.2010 року його незаконно не допускали до роботи, а тому за вказаний період відповідач має оплатити йому вимушений прогул, виходячи з розміру середньої денної заробітної плати в сумі 466,74 грн., в розмірі 139088,52 грн. Зазначив, що при звільненні 26.02.2010 року у звязку з ліквідацією товариства з ним, в супереч вимогам ст. 116 КЗпП України, не повели остаточний розрахунок та не сплатили вказану заборгованість за час вимушеного прогулу, у звязку з чим відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якій станом на 09.07.2015 року, становить 305506,30 грн. . Зазначив, що під час роботи та у період вимушеного прогулу, відповідач в супереч вимогам ст. 33 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не проводив індексацію заробітної плати, у звязку з чим за період з листопада 2008 року по лютий 2010 року має заборгованість з виплати індексації в сумі 3753,35 грн. Крім того, у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідач має виплатити заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 139088,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 305506,30 грн., компенсацію втрати частини заробітку у звязку з порушення строків її виплати в розмірі 132368,20 грн., індексацію заробітної плати в розмірі 3753,35 грн. ПАТ «Сумській хлібокомбінат» подали зустрічний позов, якій обґрунтовується тим, що наказом від 26.02.2010 року [PERSON] звільнено з посади першого заступника голови правління на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист порушених трудових прав та не визнає факт припинення трудових відносин з товариством, просять визнати припиненими трудові відносини між товариством та [PERSON] з 26.02.2010 року. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав власний позов. Зустрічний позов заперечив посилаючись на те, що позивачем обраний непередбачений законом спосіб захисту, а тому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник ПАТ «Сумській хлібокомбінат» підтримав власний позов та заперечив позовні вимоги [PERSON] обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що остаточний розрахунок з [PERSON] проведений з ліквідатором в порядку та строки визначені законом. [PERSON] звернувся з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з порушенням встановленого законом строку та не заявив клопотання про його поновлення. Також пояснив, що дійсно [PERSON] був відсторонений від роботи із збереженням заробітної плати на час проведення перевірки , але після її завершення наказом від 29.01.2009 року [PERSON] був допущений до роботи, але без поважних причин на роботу не зявлявся. Вважає, що у товариства відсутня будь яка заборгованість перед [PERSON], а тому просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та поданих сторонами доказів, суд вважає що, як первісний, так й зустрічний позов, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді в.о. голови правління ВАТ «Сумській хлібокомбінат». Наказом генерального директора ВАТ «Сумській хлібокомбінат» від 19.12.2008 року [PERSON] відсторонено від виконання посадових обовязків із збереженням заробітної плати на період проведення аудиторської перевірки. Даний наказ у встановленому законом порядку не оскаржувався та не скасовувався. За період відсторонення від виконання посадових обовязків роботодавцем нарахована [PERSON] заробітна плата за грудень 2008 року в розмірі 5698 грн. та за січень 2009 року в розмірі 2982 грн., яка була депонована у звязку з нетриманням її працівником у касі товариства. (т.. 1 а.с. 149-156) Наказом генерального директора ВАТ «Сумській хлібокомбінат» від 29.01.2009 року (т. 1а.с. 157) у звязку із закінченням аудиторської перевірки [PERSON] допущено до виконання посадових обовязків з 02.02.2009 року. Даний наказ був доведений до відома [PERSON] про що свідчить опис відправлення та поштова квитанція (т. 1а.с. 158-159) Посилання [PERSON] в обґрунтування свого позову на рішення суду від 10.08.2009 року у справ за його позовом до ВАТ «Сумській хлібокомбінат» про поновлення на робот не заслуговує на увагу, оскільки предметом розгляду даної справи не був наказ про відсторонення від обовязків, вказаним судовим рішенням даний наказ від 19.12.2008 року незаконним не визнавався та рішення про його скасування не приймалося. Окрім того, на виконання вказаного рішення 12.08.2009 року було видано ще один наказ про відновлення [PERSON] на посаді в.о. голови правління з покладенням на нього обовязків з організації роботи в м. Дніпропетровськ (а.с. 172. Даний наказ було доведено до відома [PERSON] (т. 1 а.с. 173-174) Також встановлено, що після допущення до виконання трудових обовязків та [PERSON] фактично до їх виконання не приступив, як не приступив до їх виконання й після видання наказу на виконання судового рішення від 10.08.2009 року. Посилання представника [PERSON] в обґрунтування своїх вимог на те, що [PERSON] й після 02.02.2009 року продовжували не допускати до виконання трудових обовязків не заслуговує на увагу. Так, як вбачається з пояснень [PERSON], наданих у судовому засіданні під час допиту в якості свідка за клопотанням його представника, після «рейдерського» захоплення ВАТ «Сумській хлібокомбінат», керівником якого він був, основну увагу він приділяв спробам повернення до управління товариством. У звязку з чим, він разом з декількома працівниками товариства, які його підтримували, прибували до адміністративної будівлі ВАТ «Сумській хлібокомбінат». Також пояснив, що осіб, які заявлені в якості свідків у даній справі він та його син [PERSON] запрошували для подальшого підтвердження факту його не допуску до роботи. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що після видання наказу про не допуск позивача до роботи, він інколи бачив його з ранку біля прохідної. Останній раз бачив в середині лютого 2009 року. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що після видання наказу про допуск позивача до роботи, останній жодного разу не зявився на робочому місці. Відсутність позивач відповідно обліковувалася у табелі обліку робочого часу. З наданих суду копій табелів обліку робочого часу вбачається, що починаючи з лютого 2009 року [PERSON] жодного разу не зявився на робочому місці та не приступив до виконання своїх обовязків. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо постійного не допуску позивача до виконання трудових обовязків аж до часу звільнення у 2010 році, суд не може взяти до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами . Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 розяснено, що провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ГПК України, іншими законодавчими актами України. Закон містить спеціальні норми, які мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Встановлено, що Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2009 року порушено провадження у справі № Б29/161-09 про банкрутство ВАТ "Сумський хлібокомбінат", м. Дніпропетровськ згідно до статей 7, 11, 12, 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2009 року введено процедуру санації боржника в порядку статті 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 12.06.2009 року в газеті "Голос України" №107 (4607) опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, введено процедуру санації боржника, призначено керуючого санацією та призначено розпорядника майна. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2009 року затверджено реєстр вимог кредиторів. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2009 року ВАТ Сумський хлібокомбінат" визнано банкрутом, ліквідатором призначено [PERSON] У подальшому під час проведення процедури ліквідації повноваження ліквідатора виконували арбітражний керуючий [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також встановлено, що 14.12.2009 року ліквідатором ВАТ «Сумській хлібокомбінат» [PERSON] попереджено про наступне звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією товариства та запропоновано зявитися на підприємство, наказом ліквідатора №5-к від 26.02.2010 року [PERSON] звільнено з роботи у звязку з ліквідацією. Відповідно до наказу 5-к від 26.02.2010 року [PERSON] звільнений з 26.02.2010 року з посади з проведенням з ним повного розрахунку, виплатою вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 12.02.2004 року по 19.12.2008 року. У звязку з неявкою [PERSON] до ліквідатора, розрахунок з ним був здійснений ліквідатором ВАТ «Сумській хлібокомбінат» шляхом внесення коштів що підлягали виплаті на депозит нотаріуса (т. 1 а.с. 193-194). Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~\~\~\~\~\~\~\~ При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.28 Закону України «Про оплату праці» у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобовязання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин): кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення. Згідно ст. 16 вказаного Закону Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майном. Заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, щодо яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з підсудністю, що встановлена цим Законом. Вимоги кредиторів, визнані боржником або господарським судом, включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника. Відповідно до положень ст. 1 вказаного Закону в редакції, що діяла станом на 27.03.2014 року (станом на час звершення процедури банкрутства) , кредитор визнавалися юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя). З змісту вказаного закону вбачається, що відповідальність за правильність обліку заборгованості підприємства банкрута, повноті ведення реєстру кредиторів та погашення вимог кредиторів лежить на ліквідаторі - фізичній особі, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). З пояснень [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що позивач будучі обізнаним про процедуру банкрутства ВАТ «Сумській хлібокомбінат» з вимогами про виплату заборгованості з заробітної плати, оплату часу вимушеного прогулу, здійснення нарахувань індексацій та компенсацій, чи іншого захисту трудових прав до будь-якого суду не звертався. З такими ж вимогами він не звертався й до ліквідатора, а отримавши від ліквідатора остаточний розрахунок при звільненні в процесі ліквідації товариства, дії ліквідатора з приводу повноти та правильності обліку наявної перед ним заборгованості у встановленому законом порядку не оскаржив Судом встановлено, що за наслідками розгляду справи про банкрутство ВАТ «Сумській хлібокомбінат», Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2014 року провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сумській хлібокомбінат» (м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, будинок 10, кімната 310А, код ЄДРПОУ 00374522) припинено у звязку з погашенням вимог усіх кредиторів. В тому числі з виплати заробітної плати працівникам підприємств банкрута. ВАТ "Сумський хлібокомбінат" визнано таким, що не має боргів та продовжує свою підприємницьку діяльність. Вказане судове рішення, про наявність якого [PERSON] був обізнаний та подав його копію суду при подачі первісного позову, [PERSON], якій є також учасником у справі про банкрутство, у встановленому законом порядку не оскаржив. Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» -Якщо майна банкрута вистачило, щоб задовольнити всі вимоги кредиторів, він вважається таким, що не має боргів, і може продовжувати свою підприємницьку діяльність. Господарський суд може винести ухвалу про ліквідацію юридичної особи, що звільнилася від боргів, лише у разі, якщо в неї залишилося майнових активів менше, ніж вимагається для її функціонування згідно із законодавством. Відповідно до ст.33, 34 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру Відповідно до п.2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, зазначає про необхідність відповідної індексації коштів компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Однак, поняття "заробітна плата" та "середній заробіток за час вимушеного прогулу" не є тотожними. Отже, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, та не є виплатою, яка була йому нарахована, але не сплачена, позовні вимоги про стягнення компенсації та індексації заробітної плати є безпідставними. Судом встановлено, що в ході розгляду справи ВАТ «Сумській хлібокомбінат» перейменувався в ПАТ «Сумській хлібокомбінат» З урахуванням наведених вище обставин (зокрема судового рішення від 27.03.2014 року яким ВАТ «Сумській хлібокомбінат» визнано таким що не має боргів перед кредиторами) та норм права, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому у їх задоволенні належить відмовити за необґрунтованістю вимог. В задоволенні позову ПАТ «Сумській хлібокомбінат» суд також вважає з необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог з наступних підстав. Як вже встановлено, судом 14.12.2009 року ліквідатором ВАТ «Сумській хлібокомбінат» [PERSON] попереджено про наступне звільнення у звязку з ліквідацією товариства, наказом ліквідатора №5-к від 26.02.2010 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. У звязку з чим, визнання в судовому порядку припиненими трудових відносин сторін не потребується. Крім того, даний позивач обрав не передбачений законом спосіб захисту, оскільки припинення трудових відносин між працівником та роботодавцем відбувається шляхом розірвання трудового договору в порядку та на умовах визначеному КЗпП України, а не шляхом звернення до суду з позовом про визнання припиненими трудових відносин. У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, також підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті у даній справі за клопотанням [PERSON].

Outcome: dismissed