Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

09 липня 2019 року позивач звернувся до суду з цим позовом, та просить: визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він з 04 березня 2002 року проживає і є зареєстрованим в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується штампом в його паспорті громадянина України та довідкою Корюківської міської ради №505 від 20 червня 2019 року про реєстрацію місця проживання особи. Раніше даний житловий будинок належав [PERSON] , яка [INFO] померла. Згідно заповіту померлої її спадкоємцем є [PERSON] , яка у 2002 році вирішила продати спадковий будинок і запропонували йому його купити. Він погодився. Дану угоду у нотаріуса не посвідчували за відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями не реєструвалось, бо згідно діючого на час будівництва житлового будинку, право власності в сільській місцевості реєструвалось в по-господарській книзі сільської ради. Зараз виникла необхідність зареєструвати в будинку членів його сім`ї, тому він звернувся по даному питанню до міської ради, де йому пояснили, що для реєстрації необхідно надати документ про право власності на житловий будинок в якому він проживає. Але такого документа у мене нього немає, тому для вирішення питання права власності на куплений ним житловий будинок з надвірними будівлями він знову звернувся до Корюківської міської ради, де йому відмовили. Тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду для вирішення питання власності придбаного ним житлового будинку з надвірними будівлями. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання від відповідача надано заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, позивач з 04 березня 2002 року проживає і є зареєстрованим в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується штампом в його паспорті громадянина України та довідкою Корюківської міської ради №505 від 20 червня 2019 року про реєстрацію місця проживання особи. Раніше даний житловий будинок належав [PERSON] , яка [INFO] померла. Згідно заповіту померлої її спадкоємцем є [PERSON] , яка у 2002 році вирішила продати спадковий будинок і запропонували йому його купити. Він погодився. Дану угоду у нотаріуса не посвідчували за відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями не реєструвалось, бо згідно діючого на час будівництва житлового будинку, право власності в сільській місцевості реєструвалось в по-господарській книзі сільської ради. Зараз виникла необхідність зареєструвати в будинку членів його сім`ї, тому він звернувся по даному питанню до міської ради, де йому пояснили, що для реєстрації необхідно надати документ про право власності на житловий будинок в якому він проживає. Але такого документа у мене нього немає, тому для вирішення питання права власності на куплений ним житловий будинок з надвірними будівлями він знову звернувся до Корюківської міської ради, де йому відмовили. Спірний будинок був побудований у 60-х роках минулого століття, коли питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року №8502-11, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, підставами виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачалося обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право приватної власності. Проживаючи в житловому будинку з 04 березня 2002 року він фактично ним з цього часу володіє, сплачує комунальні послуги та страхові внески, здійснював його ремонт, він відкрито володіє спірним житловим будинком більше 17 років, тому є підстави для визнання його власником вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, як фактичного володільця нерухомого майна. Згідно положень ст. 344 ЦК України, умовою набуття права власності на житло за набувальною давністю є добросовісне заволодіння майном на законних підставах. Суд вважає, що позивач добросовісно заволоділа майном, оскільки він відкрито, безперервно володіє спірним житловим будинком протягом понад 13 років. Відповідно до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що: "Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим, майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом". Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно довідки Корюківського районного комунального підприємства «Рампа» бюро технічної документації спірний житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, має 40% зносу, житлова площа будинку становить 17,70 м.кв., загальна площа 43,80 м.кв., є надвірні будівлі: сарай, погреб. Інвентаризаційна вартість спірної садиби становить 75132,00 грн. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду на користь держави, слід залишити за ним.

Outcome: approved