Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Оніпко Н.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом(уточнено заявою від 07.09.2020року) до ТОВ«Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON] з 15.03.2018 року працював гірничим майстром підземним з повним підземним робочим днем у шахті на ТОВ «Краснолиманське», і починаючи з жовтня 2019 року відповідач почав нерегулярно та не вповному обсязі виплачувати заробітну плату, через що виникла заборгованість. 04.03.2020 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, але остаточного розрахунку із позивачем проведено не було. Позивач зазначає, що 02.04.2020 року та 08.04.2020 року його представник -адвокат Оніпко Н.О. зверталася з адвокатськими запитами щодо надання довідки про розмір та період заборгованості по заробітній платі та інших належних [PERSON] виплат та повідомити про строки погашення заборгованості, а також надати належним чином завірену копію наказу про звільнення позивача з роботи, але відповіді надано не було, поштові конверти повернулися відправнику за закінченням терміну зберігання. Відповідно до форми ОК-5, наданої Пенсійним фондом України, загальний розмір нарахованої заробітної плати за період жовтень 2019- березень 2020 року склав 162066,91 грн., але точну суму заборгованості позивач не може зазначити і просив витребувати довідку про наявну заборгованість з заробітної плати. Після уточнення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2019 року по березень 2020 року у розмірі 97120,44 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено до підготовчого судового засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву. Представником відповідача було надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що [PERSON] дійсно працював на ТОВ «Краснолиманське» з 15.03.2018 року по 04.03.2020 року гірничим майстром підземним дільниці підготовчих робіт № 1-1, звільнений наказом від 04.03.2020 року № 64к згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Окрім того, в зв`язку з імпортом вугілля з Росії, Білорусі та інших держав ТОВ «Краснолиманське» вимушене було тимчасово припинити видобуток вугілля, на підставі чого наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 19.12.2019 року № 555 на підприємстві відповідача з 19 грудня 2019 року було встановлено простій, працівникам було дозволено не виходити на роботу до закінчення простою. В день звільнення 04.03.2020 року позивач [PERSON] не працював, з вимогою про проведення розрахунку не звертався. Також відповідач зазначив, що в жодному разі не ухиляється від виплати заробітної плати, вказана ситуація виникла внаслідок дестабілізації ситуації у вугільній галуз України, усі надходження грошових коштів на рахунку відповідача за вже поставлену вугільну продукцію спрямовуються на погашення заборгованості із заробітної плати. Станом на 15.07.2020 року заборгованість перед позивачем складає 97120,44 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою про заборгованість із заробітної плати, в зв`язку з чим представник відповідача просив під час розгляду справи та прийняття рішення врахувати викладені обставини. Після отримання відзиву відповідача та довідки про розмір заборгованості по заробітній платі представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, яку також було отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу, а саме: копії уточненої позовної заяви, жодних заперечень відповідачем не було надіслано до суду. Від представника позивача жодних заяв, заперечень до суду не надходило. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, також просить суд винести рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач у своєму відзиві на позовну заяву визнав, що має заборгованість перед позивачем у сумі 97120,44 грн., а позивачем було надано до суду уточнену позовну заяву, в якій розмір позовних вимог зменшено і він складає 97120,44 грн., на задоволенні яких представник позивача і наполягає. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично визнає існуючу заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період листопада 2019 року по березень 2020 року в розмірі 97120,44 грн. і не відмовляється від обов"язку її виплати. Позивач [PERSON] , в свою чергу, уточнив свої позовні вимоги, які раніше не міг чітко визначити через відсутність відповідної довідки, і станом на день розгляду справи просить суд стягнути заборгованість по заробітній платі за період листопада 2019 року по березень 2020 року в розмірі 97120,44 грн. Таким чином, сума існуючої заборгованості, про стягнення якої просить позивач, не оспорюється відповідачем, в зв"язку із чим наявні підстави для ухвалення судового рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши зміст позовних вимог, відзиву позивача та дослідивши матеріали справи проходить до настпуних висновків: Як вбачається з матеріалів справи, позивача [PERSON] 15.03.2018 року було прийнято по переведенню гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті на Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці позивача, копію якої було надано до суду (а.с. 19). 04.03.2020 року [PERSON] було звільнено з роботи згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 64 к від 04.03.2020 року (а.с. 19). Вказані обставини підтверджуються також копією заяви [PERSON] про звільнення з роботи за власним бажанням від 04.03.2020 року, а також копією наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» № 64к від 04.03.2020 року про звільнення [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України, які було надано представником відповідача на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 59). Позивачем на підтвердження проведення нарахувань відповідачем заробітної плати було надано індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з яких вбачається, що за період з березня 2018 року по березень 2020 року позивачу нараховувалася заробітна плата, розмір якої відповідає розміру заробітної плати, зазначеній в довідці відповідача(а.с. 57-58). Представник відповідача не заперечує існування заборгованості перед позивачем із виплати заробітної плати, про що зазначає у своєму відзиві та вказує про те, що через імпорт вугілля з Росії, Білорусі та інших держав ТОВ «Краснолиманське» вимушене було тимчасово припинити видобуток вугілля, на підставі чого наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 19.12.2019 року № 555 на підприємстві відповідача з 19 грудня 2019 року було встановлено простій. Відповідно до зазначеного наказу з 19 грудня 2019 року та орієнтовно до дати можливості реалізації вугільної продукції вважати періодом простою підприємства з причин, не пов`язаних з виною працівників, відділу економіки наказано провести відповідні розрахунки заробітної плати за період простою для працівників, виходячи з розрахунку тарифної ставки встановленого робітнику розряду/окладу. Згідно п. 5 вказаного наказу керівництвом підприємства прийнято рішення про те, що працівникам підприємства дозволено не виходити на роботу до закінчення простою, крім працівників, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме робото спроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо, списки яких мають бути затверджені керівниками відповідних підрозділів та погоджені з головним інженером підприємства (а.с. 56). Представником відповідача також було надіслано до суду бухгалтерську довідку про заборгованість із заробітної плати, згідно якої заборгованість за період з листопада 2019 року по березень 2020 року станом на 15.07.2020 року складає 97120,44 грн. (а.с. 57-58). Як зазначає позивач, відповідач остаточного розрахунку в день звільнення позивача з роботи не провів, в зв`язку з чим утворилася заборгованість із виплати заробітної плати, яка становить 97120,44 грн. Відповідач не заперечує факт непроведення остаточного розрахунку із позивачем в день його звільнення та не відомовляється від виконання своїх обов"язків щодо виплати заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2019 року по березень 2020 року в розмірі 97120,44 грн. Згідно із ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1\~статті 47\~КЗпП\~України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт перебування позивача в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» та того, що при звільненні\~ з\~підприємства 04.03.2020 року \~остаточного \~розрахунку \~з позивачем\~ проведено не\~було, а також того, що існує заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з листопада 2019 року по березень 2020 року, яка становить 97120,44 грн.( за листопад 2019 року в сумі 18118,78 грн.; за грудень 2019 року в сумі 15866,72 грн.; за січень 2020 року 20334,83 грн; за лютий 2020 року 18029,46 грн.; за березень 2020 року 24770,65 грн. (а.с. 57-58). Вказана сума заборгованості, яка залишається несплаченою, і підлягає стягненню з відповідача (сума без утримання передбачених законом податків та зборів). Норма ст.\~67\~Конституції\~України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тобто, при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 97120,44 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5\~Закону\~України\~«Про\~судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141\~ЦПК\~України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В той же час, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, а відповідачем фактично було визнано уточнені позовні вимоги позивача, що було прийнято судом, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при зверненні до суду позивачем, а іншу частину судових витрат в розмірі 50 відсотків судового збору слід віднести за рахунок держави. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача до суду ціна позову склала 162066,91 грн., яку було зменешено до 97120,44 грн. і відповідно , розмір судового збору повинен становити 971 грн.20 коп.Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 50% суми, яку мав би сплатити позивач при зверненні до суду, а саме в розмірі- 485 грн. 60 коп. На підставі викладеного та ст. ст. 47, 115, 116 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: approved