Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович в інтересах позивача, [PERSON] , пред`явив до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, в якому представник позивача просив: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживав співмешканець позивача - [PERSON] . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 11-09/809 від 31 серпня 2018 року померлий [INFO] [PERSON] , згідно погосподарської книги № 4 за 2016-2020 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 02 0357, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , і був головою домогосподарства. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2018 року. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Після смерті останнього позивач звернулася до Семенівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини та отримала два свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 1,5903 га та 2,4305 га. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок нотаріусом було повідомлено, що це буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради ні оповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] , було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства на [PERSON] , тому він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншлх осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. . Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень". В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ствердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, [PERSON] , будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив). Таким чином право власності [PERSON] у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого [PERSON] ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2018 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, де вона фактично проживає, та розташовані по [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою судді від 23 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 03 вересня 2020 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради, позовні вимоги Семенівська міська рада Чернігівської області визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, завідувач Семенівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Доля Наталія Миколаївна у підготовче судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, подала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без присутності представника Семенівської районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого після померлого [INFO] [PERSON] Семенівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 27 липня 2018 року заведена спадкова справа № 166/2018 (номер у Спадковому реєстрі 62770062) за заявою [PERSON] , спадкоємця за заповітом, на підставі якої 11 грудня 2018 року видані свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки та призначену субсидію: серії ННМ № 462777 (номер у Спадковому реєстрі 63470279); серії ННМ № 462778 (номер у Спадковому реєстрі 63470301); серії ННМ № 462779 (номер у Спадковому реєстрі 63470324). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживав співмешканець позивача - [PERSON] . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 11-09/809 від 31 серпня 2018 року померлий [INFO] [PERSON] , згідно погосподарської книги № 4 за 2016-2020 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 02 0357, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , і був головою домогосподарства. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2018 року. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Після смерті останнього позивач звернулася до Семенівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини та отримала два свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 1,5903 га та 2,4305 га. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок нотаріусом було повідомлено, що це буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку. За позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради ні оповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] , було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства на [PERSON] , тому він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншлх осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. . Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ствердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, [PERSON] , будучи юридично не обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив). Таким чином право власності [PERSON] у встановленому законом порядку на даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлого [PERSON] ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється. В 2018 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, де вона фактично проживає, та розташовані за адресою: [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved