Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] за витягом від 16 грудня 2014 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просить слухати справу у йог відсутність та відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала заперечення проти позову, обґрунтовуючи його тим, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність та прийняти рішення на підставі наявних в справі документів /а.с. 24/ Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV визначено: -Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Положенням п.1 ч.1 ст.4. вищевказаного Закону передбачено "обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, ….. а саме: право власності на нерухоме майно". Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України "право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації". 14 лютого 2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 2-361/12 суддею Ніколовою І.С. було винесено рішення про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. /а.с. 32-34/ Рішення набрало законної сили 06.11.2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 6 листопада 2013 року по справі № 22-ц/778/5002/13 та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2013 року залишено без змін. /а.с. 35-44/ Таким чином право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло на підставі рішення суду, а не реєстрації чи видачі витягу. З вищенаведеного вбачається, що за неповнолітнім [PERSON] дійсно зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 31025237 від 16.12.2014 року. /а.с. 46/ Витяг видано на підставі вищезазначеного рішення Мелітопольського міськрайонного суду. Статтею 41 Конституції України гарантується що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 3. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] визнано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання.

Outcome: dismissed