Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» в червні 2015 року звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 30.11.2007 року в розмірі 13100,97 доларів США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 16268,46 грн., посилаючись на неналежне виконання умов договору та не повернення коштів у повному обсязі. Дана справа перебувала в провадженні судді Сербіної Н.Г. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13100,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2015 року еквівалентно 286232,26 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 16268,46 грн., та судовий збір в сумі 2931,40 грн. (а.с. 84-86). Дане рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015 року залишено без змін (а.с. 125-126). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2016 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 179-181). Із змісту ухвали вбачається, що якщо в кредитному договорі виконання зобов»язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов»язання (у банку - отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. 15.12.2016 року справа надійшла в провадження судді Подільського районного суду м. Києва Супрун Г.Б. Представник позивача Левченко В.І. в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належно за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.11.2007 рокуміж Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №11259786000 про надання споживчого кредиту, згідно п. 1.1 якого банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі 33000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 166650,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених в даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті (а.с. 4-9). Строк повернення кредиту сторони встановили не пізніше 30.11.2017 року (п. 1.2.2 договору). Цільове призначення кредиту - придбання земельної ділянки. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90% річних. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Нормою ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснено останній платіж по тілу кредиту 25.06.2014 року в розмірі 275,00 доларів США, за процентами 25.06.2014 року в розмірі 261,59 доларів США. Всього відповідачем сплачено процентів за кредитом на суму 19208,53 доларів США. Отже, проплата здійснювалась в доларах США. Так, станом на 26.05.2015 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором становить 13100,97 доларів США, яка складається із: строкової заборгованості по тілу кредиту за період з 30.11.2007 року по 26.05.2015 року в розмірі 8525,00 доларів США; простроченої заборгованості по тілу кредиту за період з 30.07.2014 року по 26.05.2015 року в розмірі 3025,00 доларів США; строкової заборгованості за процентами в розмірі 153,73 доларів США; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 1397,24 доларів США (а.с. 13-24). Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем відповідно до вимог п.4.1 договору нарахована також пеня за прострочення виконання відповідачем зобов»язань по кредиту за період з 02.08.2014 року по 26.05.2015 року в сумі 11389,57 грн., а також пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 26.08.2014 року по 26.05.2015 року в розмірі 4878,89 грн. (а.с. 23). Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частинами 1, 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно зі ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень ст. 11 Декрету прийнято Положення, згідно з п. 1.5 якого, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. З ст. 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку - отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Наведений правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року (справа №6-1680цс15). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, процентам, на стягнення якої позивач має право, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 2931,40 грн. судового збору.

Outcome: approved