Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

11 листопада 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» (далі ТОВ «ОТП Факторинг України», Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором на загальну суму 42302грн.66коп. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» зазначило, що 11 жовтня 2013року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким [PERSON] отримала споживчий кредит у розмірі 36830грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних строком на 60 місяців з 11.10.2013року по 11.10.2018року. За умовами договору відповідач взяла на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, а також щодо сплати комісії. У порушення умов договору [PERSON].Г. свої зобов'язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості станом на 18.08.2015року у розмірі 42302грн.66коп. Посилаючись на те, що право вимоги за договором перейшло до Товариства на підставі договору факторингу від 22.12.2014року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України», та зазначаючи про те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань, позивач вважав, що є підстави для стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості у вказаному розмірі. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явилася. Про причини неявки суд не повідомила. Заперечення проти позову не надіслала. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013року між ПАТ «ОТП Банк», [PERSON].Г., приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» та ТОВ «ОКЛОК» укладено кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки MasterCard Standart, страхуванням життя позичальника, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 36830грн., з яких: на споживчі цілі 31000грн, на придбання послуг у ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс життя» - 5580грн., на придбання послуг у ТОВ «ОКЛОК» - 250грн., зі сплатою 15% річних, строком на 60 місяців, тобто з 11.10.2013року по 11.10.2018року (а.с.а.с.4-9). Відповідно до п.п.1.2.1 цього договору [PERSON] зобовязалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені договором та додатком №1 "Графк платежів", що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови кредитного договору. За змістом п.п.1.4.2 - 1.4.4 Договору погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування та комісією з обслуговування кредиту відбувається шляхом здійснення щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів у сумі 1429грн. Крім того, держатель картки зобовязаний щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в виписці, але у будь-якому разі не менше 5% від розміру боргових зобовязань. Страхова премія, згідно з п.2 договору страхування, що підлягає одноразовій сплаті відповідачем на користь банку, складає 5580грн. (а.с.10). З п.п.2.3, 2.4 договору вбачається, що отримання, обслуговування та погашення кредиту позичальником відбувається через картковий рахунок Розмір кредитного ліміту, який банк має право змінити в будь-який час строку дії договору без зазначення причини такої зміни, становить 10000грн. Згідно з п.1.4.1 договору позичальник зобовязаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобовязання, встановлені кредитним договором не пізніше 11 жовтня 2018року. Пунктом 1.5.1. договору передбачена відповідальність позичальника за порушення строків або суми сплати чергового щомісячного платежуу вигляді штрафу у розмірі 25грн. за кожен факт порушення. Відповідно до п.1.5.4. у разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого із щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі (п.3.6 Договору). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримала від банка кредитні кошти у розмірі 31000грн. за договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 11.10.2013року (а.с.13). З наданого ТОВ «ОТП Факторинг України» розрахунку вбачається, що [PERSON].Г. припинила виконання грошових зобов'язань, допустивши станом на 18.08.2015року виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 34247грн.82коп., за процентами - 3428грн.12коп., а також комісії за РО у розмірі 4626грн.72коп. (а.с.17). З матеріалів справи також слідує, що 22.12 2014року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено договір факторингу №22/12/14/5 та додаткову угоду №1 від 24.12.2014року до договору факторингу, за умовами яких банк відступив право вимоги до своїх боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей, в тому числі до [PERSON] (а.с.а.с.27-31). З виписки з реєстру боржників за договором факторингу №22/12/14/5 від 22.12.2014року слідує, що [PERSON] включена до реєстру боржників з загальною сумою заборгованості за кредитним договором у розмірі 42302грн.66коп. (а.с.а.с.31-33). Судом також встановлено, що позивач поінформував [PERSON] про відступлення права грошової вимоги до неї із зазначенням нового кредитора (фактора) та розміру грошових вимог за кредитним договором, що підлягають сплаті, що підтверджується повідомленням ТОВ «ОТП Факторинг України» №200220517 від 05.01.2015року, направленого на адресу відповідача (а.с.16). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК). За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинками (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події (ч.2 ст.1078 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З огляду на викладенесуд вважає, що оскільки відповідачем було порушено зобовязання перед банком, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 42302грн.66коп., при цьому права вимоги ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] відступлено позивачу у встановленому цивільним законодавством порядку, є підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» вказаної суми заборгованості. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1218грн. (а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений ПАТ «ОТП Факторинг України» судовий збір у розмірі 1218грн., підлягає стягненню з відповідача на користь банка. З огляду на викладене,

Outcome: approved