Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання її малолітніх дітей [PERSON] [INFO].,та [PERSON] [INFO] разом з матір'ю, мотивуючи тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, але з лютого 2017року сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вчиняє щодо позивача психологічно-насильницькі дії, які полягають в постійних погрозах, шантажу, вчиненні дій які позбавляють позивача вільно спілкуватися та бачитися зі своєю донькою [PERSON]. Позивач разом з малолітніми дітьми проживають в квартирі, яка придбана сторонами під час шлюбу, проте зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дітей не має можливості оскільки дане житло зареєстроване за відповідачем, а останній не дає згоди на реєстрацію дружини та їх спільних дітей в квартирі. В зв'язку з тим, що відповідач вчиняє протиправні дії щодо неї та їх дітей, не надає жодної допомоги щодо утримання дітей, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належно, заяв про відкладення розгляду справи чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, згідно довіреності в справі, позовні вимоги стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей підтримав. На підставі ст. 224 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення представника позивача, висновок представника третьої особи по справі, покази свідка, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.02.2009року. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO] Встановлено, що 10.11.2017року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей та коштів на особисте утримання позивача. (а.с.37) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи наданої управлінням адміністративних послуг БМР від 04.09.2017року, позивач разом з малолітніми дітьми проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS]. З матеріалів справи, також, вбачається, що протягом 2017року до Білоцерківського відділу поліції від [PERSON] надійшло ряд звернень щодо неправомірних дій з боку її чоловіка [PERSON] Зокрема, 16.08.2017року звернення щодо викрадення особистих речей, 31.08.2017року позивач звернулась з заявою про те, що її чоловік взяв на прогулянку їх доньку [PERSON] та не повернув, 01.09.2017року звернення щодо викрадення особистих документів позивача,тощо. Наразі в матеріалах справи міститься інформація про надходження більше десяти заяв та звернень [PERSON] до відділу поліції. Згідно довідки Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 03.10.2017року, вбачається, що на усне звернення знайомих сім'ї [PERSON], які повідомили про складну ситуацію в сім'ї, 05.09.2017року фахівцем із соціальної роботи було здійснено візит в сім'ю за адресою [ADDRESS] , з метою проведення оцінки потреб у наданні соціальних послуг. Матеріали справи містять Акт оцінки потреб дитини та сім'ї, складений Білоцерківським міським Центром соціальної служби сім'ї та молоді від 08.09.2017 року де, зокрема, зазначено, що діти разом зі своє матір'ю проживають в трикімнатній квартирі, по [ADDRESS]. Дитина [PERSON] має свою кімнату, окреме ліжко, іграшки, книжечки, необхідний одяг та взуття. Дошкільний навчальний заклад не відвідує. На час проведення оцінки потреб дитина перебувала в бабусі (матері чоловіка). Малолітній [PERSON] перебуває на грудному вигодовуванні, емоційний стан визначити неможливо через вік. Встановленим є те, що Органом опіки та піклування Служби у справах дітей БЦ МР суду було надано висновок про вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей родини [PERSON]. Згідно вказаного висновку, комісія прийняла рішення про доцільність визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO]. разом із матір'ю [PERSON] (а.с.53). При обговоренні даного питання, було звернуто увагу на те, що мати, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за малолітнім [PERSON], в більшій мірі може сприяти розвитку дітей раннього віку. Також враховано той факт, що законодавством України з питань охорони дитинства захищається право брата і сестри на спілкування між собою, оскільки роз'єднання рідних братів і сестер призводить до розриву їх родинних зв'язків. Представник позивача суду пояснила, що у подружжя [PERSON] склалися неприязні відносини, з лютого 2017року сторони припинили проживати разом, відповідач залишив вагітну дружину з малолітньою дочкою, та найняв собі інше житло. Належної матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, натомість створює позивачу нестерпні умови проживання, між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації, відповідач вчиняє протиправні дії, які направленні на погіршення матеріального стану позивача і дітей. Зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дітей позивач не має змоги, оскільки квартира де вони проживають зареєстрована за відповідачем згідно договору купівлі-продажу, а [PERSON] не дає дозволу на проведення реєстрації місця проживання своїх дітей. Відповідач зневажає свою [PERSON], не надає жодної підтримки, не забрав свою дружину з пологового будинку, та через власні матеріальні інтереси відповідач шантажує свою дружину, диктує свої умови, вивозить речі з квартири (дитяче ліжечко, дитячі речі, тощо). 31.08.2017року відповідач разом зі своє матір'ю взяли старшу доньку [PERSON] на прогулянку і не повернули, відповідач всіма зусиллями сприяв тому, щоб позивач не мала змоги бачитись зі своєю донькою. Відповідач веде себе зухвало і нахабно, ставить свою сім'ю в скрутне становище, не бажає добровільно та мирно вирішити конфлікт. Із-за таких дій відповідача [PERSON] разом з дітьми поневірялася, деякий час перебувала в реабілітаційному Центрі «Злагода», не має засобів для захисту своїх прав. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем з жовтня 2017року. [PERSON] зверталась до неї по юридичну допомогу з приводу господарського спору, оскільки позивач не займається підприємницькою діяльністю, але в силу різних обставин та дій її чоловіка до [PERSON] пред'явили претензії, виставили борг. Свідок сприяла налагодженню відносин між позивачем та її чоловіком. На прохання позивача, свідок супроводжувала [PERSON] на зустріч з її чоловіком. Була присутньою коли відповідач насильно вивіз [PERSON] з дітьми за межі міста. Відповідач чинив перешкоди дружині з дітьми повернулась до свого помешкання. Внаслідок цього, позивач була змушена 2 тижні проживати в Центрі «Злагода». Відповідач заперечує, щоб позивач проживала в квартирі, чинить їй перешкоди, псує речі в квартирі, ламає замки, бойлер, вивозить дитячі та її особисті речі. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. В ст.150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Однак, в даному випадку, враховуючи вік дітей не є можливим з'ясувати їх думку щодо визначення місця проживання з одним із батьків. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, стан їх здоров'я, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування, висновок Служби у справах дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як було вказано вище, опікувалася з народження дітьми їх матір, доказів того, що відповідачу чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми суду не надано. В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дітей з їх матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дітей, враховуючи вік малолітніх, їх фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дітей - [PERSON] [INFO],та [PERSON] [INFO]. з матір'ю, оскільки остання найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови їх проживання і виховання. Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити батьків дітей, про обов'язковість виконання ними своїх батьківських обов'язків стосовно малолітніх дітей лише в їх інтересах. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved