Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,511 га, що розташована на території Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 2,511 га.. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 28.06.1994 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченко О.А., реєстровий номер 1154, за яким все своє майно заповіла - позивачу [PERSON] . Вказаний заповіт до теперішнього часу не скасовувався та не змінювався. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, в тому числі й таких, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. 29.12.2001 Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою Київської області на позивача видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. 20.08.2019 нотаріус Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори у переоформленні по позивача земельної ділянки відмовив та рекомендував звернутися до суду, у зв`язку з тим, що відділом у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру Київської області на правовстановлюючий документ (державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №298227 від 04.04.2001) не видано витягу з Державного земельного кадастру. Факт володіння померлою [PERSON] земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,511 га, що розташована на території Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №298227. Своє право на спадщину позивач [PERSON] підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] Серії [NUMBER] ; ксерокопією заповіту; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міської державної нотаріальної контори Київської області № 951/02-31 від 20.08.2019; копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] . До суду 09.01.2020 позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позов визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 вищезазначеної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1216, 1218, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved