Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

04 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2013 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис № 167. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться з липня 2015 року, так як дружина зібравши свої речі пішла із сім"ї. Позивач, повідомлений належним чином у судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позову, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлена належним чином за адресою місця реєстрації, повторно у судове засідання, не з'явилася.Про поважність причини неявки суду не сповістила, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталася, тому, за згодою позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Оскільки у судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, тому суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 24 липня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №167 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]) /а.с.3/. Сімейне життя у подружжя не склалося. Подружжя проживає окремо. Сім'я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім'ї стало несумісність поглядів на життя. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У зв'язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду були виявлення обставин, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved