Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного наукового центру Російської Федерації ВАТ Акціонерна холдингова компанія "Всеросійський науково-дослідницький та проектно-конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка Целикова" в особі представництва на Україні про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02.09.2013 року він працював у відповідача сторожем - охоронником. 30.11.2014 року його звільнено з підприємства за згодою сторін, тобто на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення повний грошовий розрахунок з ним підприємство не проводило, та й на теперішній час не зробив, сума заборгованості по заробітній платі підприємства перед ним складає 2214,56 грн. Він неодноразово звертався до керівництва відповідача з приводу виплати їй заборгованості по заробітній платі, однак, в порушення ст. 116 КЗпП України, до теперішнього часу заборгованість не виплачена. У зв'язку з невиплатою їй заборгованості по заробітній платі йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 3000 грн. Сума моральної шкоди складається з того, що вона відчуває моральні страждання, які погіршили стан його здоров'я, нормальний ритм життя, погіршився нічний відпочинок, він відчуває себе приниженим, оскільки таке відношення керівництва підприємства до нього, як добросовісного працівника, негативно впливає на авторитет серед знайомих, дітей і родичів, від чого він відчуває душевний біль і страждання. Тривалий час він залишається без необхідних засобів існування, не може забезпечити нормальне життя своїй сім'ї. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 2214,56 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та моральну шкоду 3000 грн. [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в яких просив розглянути справу у його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник представництва на Україні в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] працював у відповідача з 02.09.2013 року по 30.11.2014 року, що підтверджено записами у трудовій книжці (а.с. 3). При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку по заробітній платі і заборгованість по заробітній платі за листопад 2014 року складає 2214,56 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 26 від 02.12.2014 року (а.с. 7). Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] підприємство з ним не провело відповідного розрахунку, заборгованість по заробітній платі складає 2214,56 грн., між сторонами відсутній спір з приводу розміру заборгованості по заробітній платі, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання стосовно виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117,237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення ." Тому з підприємства - Державний науковий центр Російської Федерації Відкритого акціонерного товариства Акціонерна холдінгова компанія «Всеросійський науково - дослідницький і проектно- конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка А.І.Целікова» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку - з 30 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку, тобто по 16 березня 2015 року грудня 2014 року включно, що складає 1 робочий день за листопад 2014 року, 23 робочих дня за грудень 2014 року, 20 робочих дня за січень 2015 року, 20 робочих дня за лютий 2015 року, 10 робочих дня за березень 2015 року, а всього за 74 робочих дня за 5-ти денним робочим тижнем. У відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденний заробіток позивача складає 111,48 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 27 від 02.12.2014 року (а.с.8). Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача складає 8249,52 грн. ( 111,48 грн. - середньоденна заробітна плата х 74 робочих дня). Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки на теперішній час заборгованість по заробітної платі відповідачем не погашена, то процесуальний строк звернення до суду позивача з вимогою про стягнення моральної шкоди не сплив. У зв'язку з чим, враховуючи обставини справи, а також те, що визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем сам по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, суд вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди та встановити його в сумі 1000 грн. Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: partial