Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в якому, із врахуванням уточнених позовних вимог, просив зобовязати відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" відновити залишок коштів по кредитній картці "Голд" ПриватБанку №5457092302099670, яка належить [PERSON], до того стану, яким він був перед проведенням операції "Списання експрес-платежу по телефону 3700" 20 вересня 2014 року на суму 20 282,08 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у відділеннях Філії "Західне головне регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" йому було відкрито карткові рахунки з наступними номерами: 5168742342838400; 5457092302099670; 4149437104953862; 5363542302656013; 5168742302650449. 20.09.2014 року з його картки №5457092302099670 було списано 20 282,08 грн. Операцій по даній картці у вказаний день і на таку значну суму і в такий спосіб він не здійснював. Жодних відомостей про кредитну картку "Голд" Приватбанку №5457092302099670, а саме номер картки, пароль, дівоче прізвище матері, він нікому не повідомляв, а також не повідомляв паролі входження в інтернет-систему "Приват 24". 20.09.2014 року о 14 год. 45 хв. він зателефонував до оператора "Приватбанку" за номером 3700 та попросив заблокувати всі особисті рахунки, які повязані з його особою, тобто особою [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]. Позивач безвідкладно повідомив Банк при зняття коштів з його рахунку, надав всю відому йому інформацію, дав вказівку заблокувати всі його рахунки, в той же день написав заяву про вчинений злочин. Він, як ФОП [PERSON] ще 20.09.2014 року звернувся до Відповідача з вимогою заблокувати всі рахунки, що пов'язані з його особою, внаслідок виявлення факту безпідставного списання коштів з іншого рахунку Позивача, відкритого у банку Відповідача, проте, 22.09.2014 року відповідачем знову був здійснений переказ грошових коштів з інших карткових рахунків. Ця обставина встановлена судом в справі №914/319/15. Судом у справах №914/2357/15, №914/319/15 не встановлено обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному списанню коштів на рахунку. Після виявлення факту безпідставного переказу коштів Позивач звертався до відповідача із заявами в яких повідомляв про цей факт та просив провести відповідне службове розслідування і встановити винних осіб. Це свідчить про добросовісну поведінку позивача той час, відповідач володіючи всією інформацією не вчинив жодних дій для встановлення винних осіб, більш того, знаючи про шахрайські дії з платіжними картками позивача, 22.09.2014 року допустив проведення платежів з корпоративної платіжної картки. 22.09.2014 р. позивач звернувся із заявою на імя керівника ЗГРУ ПАТ "Приватбанк" у якій детально описав суть ситуації по незаконному списанню коштів з його рахунку та просив здійснити перевірку по даній ситуації. Листом від 03.12.2014 року банк повідомив позивача, що з його вини порушено умови та правила надання банківських послуг та вказав, що з його боку допущені порушення, якими позивач скомпрометував картку і як наслідок банк відмовився жодним чином сприяти у вирішенні даного питання. Незважаючи на визнання банком факту шахрайських дій третіх осіб, що підтверджується листом від 24.09.2015 року, відповідач відмовляється відновити залишок коштів на рахунку і продовжує здійснювати нарахування штрафних санкцій та вимагає погашення так званого боргу, в звязку з чим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги-адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини викладені у позовній заяві, дав аналогічні пояснення, які викладені в позові та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити. Позивач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що він 20.09.2014 року він зауважив, що його картка мобільного оператора заблокована, в звязку з чим він звернувся до оператора мобільного зв"язку "Київстар" та зясував, що його сім картка була заблокована та одразу ж відновлена в м.Черкаси. Також ним було зясовано, що невідома особа предявила посвідчення водія на його імя, проте з фотокарткою зовсім іншої особи. Отримавши роздруківку телефонних розмов, він також зясував, що в цей день неодноразово здійснювався звязок з оператором ПриватБанку за телефоном 3700. У подальшому він зясував, що з його кредитної картки "Голд" Приватбанку №5457092302099670 20.09.2014 року о 13.29 год. було перераховано через систему "Приват24" на іншу картку грошові кошти на загальну суму 20282,08 грн.. Вказана кредитна карточка ним не використовувалась. Він нікому не повідомляв відомостей про кредитну картку "Голд" Приватбанку №5457092302099670, а саме номер картки, пароль, дівоче прізвище матері, а також нікому не передавав паролі входження в інтернет систему "Приват24". Пізніше він дізнався, що 22.09.2014 р. з рахунку ФОП [PERSON] було знято грошові кошти в сумі 57769 грн., хоч він телефонував до відповідача та просив заблокувати всі банківські рахунки. Також він 20.09.2014 р. звернувся до правоохоронних органів з заявою про злочин, на підставі якої порушено кримінальну справу та ведеться досудове розслідування. Представник відповідача ПАТ КБ"ПриватБанк" за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, дав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, додатково пояснив, що позивач являється користувачем емітованих ПАТ КБ "ПриватБанк" платіжних карт, в т.ч. карти №5457092302099670. 20.09.2014 року приблизно о 12 год. 30 хв. невідомі позивачу особи, використовуючи його особисті ідентифікуючі дані особи, заблокували сім-карту мобільного номеру 067 676 70 42. Відновивши таку, звернулись на телефон клієнтської підтримки [PERSON] провели "Експрес-платіж" за телефоном "3700" на загальну суму 20282,08 грн. Підписом на Анкеті-Заяві про приєднання до Умов га Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.10.2013 року позивач підтвердив, що він ознайомився з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами [PERSON], котрі в сукупності становлять Договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву про приєднання, позивачем надано [PERSON] особисті персональні ідентифікуючі дані, в т.ч. дата народження, дівоче прізвище матері та номер мобільного телефону. Як стверджується звукозаписом дзвінка, здійсненого саме за номером мобільного телефону позивача - 067 676 70 42 на номер клієнтської підтримки [PERSON] - 3700 у розмові з оператором [PERSON] особою вірно названо повну дату народження (28.12.1985 року), кодове слово дівоче прізвище матері (Суська) та ім'я персонального банкіра ([PERSON]). Також, задля здійснення Експрес-платежу" вірно названо й номер отриманої в користування платіжної картки (5457092302099670). Оператором [PERSON] проведено, а особою, яка телефонувала до [PERSON], пройдено ідентифікацію по індивідуальних особистих даних держателя карти, так і самого платіжного засобу, отриманого в користування. Вказане спростовує покликання позивача на Постанову Національного банку України №223 від 30.04.2010 року "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів", як підстави звільнення від відповідальності за здійснення платіжної операції та покладення обов'язку по доказуванню на ПАТ КБ "ПриватБанк". Зазначена успішна ідентифікація свідчить про те, що саме держателем карти здійснено дії, або допущено бездіяльність, що дала змогу ініціювати та здійснити платіжну операцію. Позивач, заперечуючи здійснення оспорюваного "Експрес-платежу 3700" за доводами позовної заяви, не наводить жодних покликань з приводу тих обставин, яким же чином для невідомих йому осіб стало можливим отримати в повній мірі персональні дані, які зазначаються у посвідченні водія, одночасно, нікому невідомого дівочого прізвища матері, як таємного, кодового слова для здійснення банківської ідентифікації та даних, особисто здійснених останніх дзвінків за номером мобільного телефону, котрі в кожному випадку слід зазначити мобільному оператору для додаткового підтвердження власної приналежності до запитуваного у користування дублікату сім карти. Просив в позові відмовити. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини, громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Рішення суду обгрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ст.ст.526,530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У судовому засіданні встановлено, що у відділеннях Філії "Західне головне регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк" позивачу [PERSON] було відкрито карткові рахунки з наступними номерами: 5168742342838400; 5457092302099670; 4149437104953862; 5363542302656013; 5168742302650449 та він держателем вказаних карток. Крім того, встановлено, що підписом на Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.10.2013 року, позивач [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами [PERSON], котрі в сукупності становлять Договір про надання банківських послуг.(а.с.95) Суд звертає увагу, що відповідачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами в належній формі договору про надання банківських послуг, оскільки не доведено, що Умови та правила надання банківських послуг, а також [PERSON] містять підпис позичальника, а тому посилання відповідача на порушення позивачем зазначених Умов судом до уваги не береться. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справах №6-240цс14 та №6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаних рішеннях вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник при підписанні заяви. Судом на підставі даних виписки за особовим рахунком позивача [PERSON] за основною карткою договору 4149 6253 0173 1640, яка надана відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк", встановлено, що о 13 год. 29 хв. 48 сек. 20 вересня 2014 року з картки позивача № 5457 0923 0209 9670 було списано 20 282,08 грн. експрес-платежем за телефоном 3700 (а.с.96) Після виявлення блокування сім картки телефону та зняття коштів, позивач звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" на гарячу лінію "3700" із заявою з проводу транзакцій по картці № 5457 0923 0209 9670, що вбачається з переписки між сторонами (а.с.16-18). Із вказаної переписки також вбачається, що відповідач визнав, що у даному випадку мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошових коштів позивача, а також відповідач з приводу вказаного факту рекомендував позивачу звернутись у правоохоронні органи. 03.10.2014 року за заявою [PERSON] до ЄРДР №12014150040003192 внесено відомості про шахрайські дії, скоєні невідомою особою, яка 20 та 22 вересня 2014 року заволоділа його коштами в загальній сумі 79301,08 грн., у тому числі в сумі 20 282,08 грн.,які зняті з картки "ПриватБанку" №5457092302099670, держателем якої є позивач. Відповідно достатті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із копії рішення Господарського суду Дніпропетровської області за позоворм фізичної особи-підприємця [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення безпідставно списаних коштів від 06.07.2015 року (справа №914/319/15), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016 року(а.с.117-133), відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк" не доведено, а судом не встановлено обставин, які безспірно доводять, що позивач ФОП [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному списанню коштів на рахунку. Після виявлення факту безпідставного переказу коштів позивач - ФОП [PERSON] звертався до відповідача із заявами, в яких повідомляв про цей факт та просив провести відповідне службове розслідування і встановити винних осіб. Хоч судові рішення у справі №914/319/15 і стосуються списання коштів з рахунків [PERSON] як фізичної особи-підприємця, однак суд бере до уваги, що операції по списанню коштів з належної позивачу [PERSON] платіжної картки № 5457092302099670 та рахунків ФОП [PERSON] здійснені в результаті тих самих протиправних дій невідомих осіб. З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 20 вересня 2014 року на загальну суму 20282,08 грн. позивач [PERSON] особисто не використовував електронний платіжний засіб, судом не встановлено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому суд приходить до висновку, що позивач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки № 5457092302099670. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа № 6-71цс15). За вказаних обставин та враховуючи правові приписи, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню. Розприділяючи судові витрати суд виходить з наступного. Відповідно до п.35 Постанови Пленуму ВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", а саме: вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Згідно з положенням ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 17 листопада 2015 року позивач у справі [PERSON] і адвокат [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги №17/11/15. (а.с.19). Витрати позивача [PERSON] документально підтверджуються вказаним договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю ЛВ№00094 від 05.04.2014 року(а.с.20), додатком №1 до договору про надання правової допомоги №17/11/15(а.с.112) , актом виконаних робіт від 19 травня 2016 року та квитанцією №Н631479 від 18.05.2016 року, витрати за надані адвокатом послуги становлять 8000 грн.. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України). Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ", затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зважаючи на вказане, з врахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України щодо пропорційності задоволених позовних вимог присудженим судовим витратам, часу проведення судових засідань, складності та об'єму виготовлених позовної заяви та апеляційної скарги, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, її складність, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача на користь позивача слід стягнути 4000 грн. витрат на правову допомогу. При цьому відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стоони понесені нею і документальні підтвердженні судові витрати, У даному випадку з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved