Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

11 жовтня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним її звільнення з посади начальника Управління стратегічного планування та аналізу політики Національного агентства України з питань державної служби, поновити позивача на вказаній посаді з 27.09.2018 року та виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу. Вимоги обгрунтовані тим, що з 18.08.2014 року позивач працювала у відповідача та з 29.04.2016 року була переведена на посаду начальника Управління стратегічного планування та аналізу політики Національного агентства України з питань державної служби. Наказом відповідача від 25.09.2018 року позивача було звільнено із займаної посади та 02.10.2018 року позивача було ознайомлено з наказом з яким вона не погодилась та зазначила про це при ознайомленні. Позивач зазначає, що при звільненні її було позбавлено права на проведення службового розслідування з метою зняття безпідставних звинувачень або підозри; не було ознайомлено з матеріалами, які стали підставами для звільнення; позивач не була попереджена у розумний строк про майбутнє звільнення; було повідомлено про звільнення через сім днів з дня звільнення; в день звільнення позивач не отримувала належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення та розрахунок при звільненні. 15 січня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовні вимоги в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що інформація про набуття позивачем громадянства іншої держави була отримана від Служби безпеки України. Вказана інформація надійшла в процесі надання допуску [PERSON] до державної таємниці. Так як відповідача було повідомлено, що [PERSON] набула громадянство іншої держави, її було звільнено у відповідності до положень статті 84 Закону України «Про державну службу». В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні у вирішенні заявлених вимог поклались на розсуд суду та зазначили, що так як було встановлено перебування [PERSON] в громадянстві Російської Федерації, у відповідності до положень Закону України «Про державну службу» її було звільнено із займаної посади. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши позивача та її представника, представників відповідача, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 19.08.2014 року позивач працювала у відповідача та з 29.04.2016 року була переведена на посаду начальника Управління стратегічного планування та аналізу політики Національного агентства України з питань державної служби. Наказом голови Національного агентства України з питань державної служби №221-К/о від 25.09.2018 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 83, статті 89 Закону України «Про державну службу», статті 24 Закону України «Про відпустки», на підставі листа Служби Безпеки України від 06.08.2018 року №26/2/1-5017п/дск, листа Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України від 19.09.2018 року №26/2/1-25503 звільнено [PERSON] начальника Управління стратегічного планування та аналізу політики Національного агентства України з питань державної служби, 26 вересня 2018 року із займаної посади відповідно до пункту 2 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу». Як вбачається, [PERSON] ознайомилась з наказом 02.10.2018 року та при ознайомлені зазначила «Не згодна з підставами звільнення, а саме: ст.83, ст.84». Представник відповідача не надала до матеріалів справи копію листа Служби безпеки України від 06.08.2018 року №26/2/1-5017п/дск так як він «Для службового користування» проте він був оглянутий в судовому засіданні та з нього вбачається, що Служба безпеки України при зверненні до Національного агентства України з питань державної служби зазначила, що [PERSON] повідомила недостовірні відомості про себе в частині перебування в громадянстві Російської Федерації. Представник відповідача на підтвердження перебування [PERSON] в громадянстві Російської Федерації надала роздруківку з інтернет сайту в якому є посилання на указ Президента Російської Федерації від 1997 року про надання громадянства Російської Федерації [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що вони не звертались до посольства Російської Федерації чи іншого компетентного органу Російської Федерації про отримання інформації щодо перебування [PERSON] в громадянстві Російської Федерації. Водночас в судовому засіданні позивач надала довідку з Управління міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Оренбурзькій області від 11.12.2018 року з якої вбачається, що відомості про документування паспортом громадянина Російської Федерації у відношенні [PERSON], [INFO] відсутні. Проте як встановлено в судовому засіданні, при наданні доступу до державної таємниці в 2016 році [PERSON] пройшла перевірку та відповідно отримала доступ до державної таємниці. Працівниками Служби безпеки України не було встановлено що [PERSON] надала недостовірну інформацію щодо громадянства. Частини 2 та 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» визначають, що відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Стаття 36 КЗпП України передбачає, що підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені іншими законами. Стаття 83 Закону України «Про державну службу» визначає підстави для припинення державної служби. Крім того, стаття 84 Закону України «Про державну службу» передбачає підстави припинення державної служби у разі втрати державним службовцем права на державну службу або його обмеження, зокрема такою підставою є набуття громадянства іншої держави (пункт 2). У випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини першої цієї статті, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону. У відповідності до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, так як відповідачем достовірно не встановлено, що позивач перебуває в громадянстві іншої держави, суд приходить до висновку що звільнення позивача суперечить чинному законодавству, а тому позивач підлягає поновленню на посаді. На підставі положень статті 235 КЗпП України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи із суми середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідачем що становить 1 201,12 грн. за період з 26.09.2018 року по 01.02.2019 року (89 днів), що становить 106 899,68 грн. На підставі положень ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітку за один місяць. Крім того у відповідності з положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved