Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] в мережі Інтернет на сайті Youtube за посиланням [INFO] громадянкою [PERSON] був розміщений відеоролик під назвою "[INFO]", та в якому містилась інформація наступного змісту: "…Вы знаете, что на него открыто еще одно уголовное дело в Голландии. У меня есть все бумаги то, что открыто еще одно уголовное дело. Он меня обокрал…"; "…Его компьютер заблокирован полицией за пересылку детского порно…"; "…У вас что, брат фотограф? - Я говорю нет, почему? - Ну он приглашал мою девочку сфотографироваться для журнала в белье… И потом это все связалось в одну кучу…"; "…Ну вы знаете, извините, я вас хочу перебить, это не семейный вопрос, это не семья, он просто вор, он просто вор, который использовал нас…"; "…Он не в Голландии. Если бы он был в Голландии его бы камеры давно зафиксировали его машину… Если, они сказали, он появится в Голландии, конечно, они его арестуют…"; "…Вы знаете почему я знаю, что это он украл? Когда он приехал он сказал, что в Литве очень удобно сдавать золото в ломбард…"; "…Я не знаю, ну придурок потому что…"; "…[PERSON] - это проститука, которая приезжала сюда для того, чтобы так как у [PERSON] нет денег, ходить на улицу Красных фонарей, для этого, видимо, прилетала [PERSON]…". Позивач зазначив, що у зазначеному відеоролику відповідач розповідає про події та явища, які насправді ніколи не траплялися в реальному житті. Зокрема, відповідач стверджую, що позивач має схильність до педофілії, розповсюджував дитяче порно, що стосовно позивача в Нідерландах відкрито кримінальне провадження, він перебуває в розшуку, що дівчина позивача, з якою останній перебуває в цивільному шлюбі, проживає разом і веде спільне господарство, надавала послуги інтимного характеру за гроші. Вказану інформацію позивач вважає такою, що не відповідає дійсності та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Посилаючись на ст.ст.277,297 ЦК України, [PERSON] просив суд зобов'язати [PERSON] спростувати публічно поширену нею у мережі Інтернет недостовірну інформацію щодо фактів скоєння громадянином України [PERSON] злочинів на території Нідерландів, наявності відносно [PERSON] кримінальної справи в Нідерландах, перебування [PERSON] в розшуку на території Європейського Союзу, схильності [PERSON] до педофілії та розповсюдження ним дитячого порно, фактів заняття громадянкою України [PERSON], яка перебуває в стосунках, проживає та веде спільне господарство з [PERSON], проституцією, тобто надання нею послуг інтимного характеру, шляхом її поширення, тобто розмістити в мережі Інтернет на сайті Youtube.com відеоролик - спростування вищезазначеної інформації. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов свого довірителя, просив суд його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. [INFO] в мережі Інтернет на сайті Youtube за посиланням [INFO] був розміщений відеоролик під назвою "[INFO]". Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що перейшовши за посиланням [INFO], на яке вказує позивач, відповідачем було встановлено, що автором інформаційного матеріалу під назвою "[INFO]" є користувач під ім'ям [PERSON]. Згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщений зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Так, відповідачем у даній справі було зазначено [PERSON], тоді як дійсним автором інформаційного матеріалу є користувач сайту youtube.com під ім'ям [PERSON]. За приписами ст.277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом даного правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особо, яка поширила інформацію. Ч.6 ст.277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У відповідності до роз'яснень, викладених у абз.5 і 6 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У своїх роз'ясненнях, викладених у абз.2 і 3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Пленум Верховного Суду України зазначив, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Як вбачається з відеозапису, розміщеного на сайті youtube.com, автором інформаційного матеріалу під назвою "[INFO]" є користувач під ім'ям [PERSON]. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не поширювала в мережі Інтернет на сайті youtube.com будь-яких інформаційних матеріалів, а тому не може спростувати будь-яку інформацію шляхом розміщення відеозаписів на інтернет-сайті youtube.com. Отже, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] поширила вказаний відеозапис на сайті youtube.com, а також, що вона має доступ до даного сайту та технічну можливість завантажувати відеозаписи на youtube.com. Крім того, єдиною підставою, за якою позивач [PERSON] визначив себе потерпілим по даній справі, є заголовок оспорюваного відеозапису під назвою "[INFO]". Проте заголовок є лише творчою назвою інформаційного матеріалу, який зазначає автор даного інформаційного матеріалу перед його публікацією. Отже, в разі, якщо позивач вважає, що даний заголовок не відповідає дійсності, він мав би звернутись з позовом до особи "[PERSON]" та вказати, який саме інформаційний матеріал поширила дана особа. Слід зазначити, що інформація, яка міститься в назві інформаційного матеріалу "[INFO]", є образливою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи [PERSON], однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] поширювала дану інформацію в мережі Інтернет. Крім того, позивачем не надано також і доказів, які б спростовували відомості, вказані в заголовку вищезазначеного інформаційного матеріалу. Представник відповідача у своїх поясненнях зазначив також про те, що позивач [PERSON] просить суд зобов'язати [PERSON] спростувати власні висновки, зроблені після перегляду оспорюваного відеозапису, тоді як особа має право вимагати від іншої особи спростувати конкретні поширені вислови, а не власні висновки, зроблені на підставі висловів. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви (заяви) вимогам статті 119 ЦПК. Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інофрмація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Всупереч вищевказаним положенням, позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] розмістила на веб-сайті youtube.com інформаційний матеріал, де дослівно вказала, що "громадянин України [PERSON] вчинив злочини на території Нідерландів"; не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] розмістила на веб-сайті youtube.com інформаційний матеріал, де дослівно вказала, що "на території Нідерландів є кримінальні справи відносно [PERSON]"; не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] розмістила на веб-сайті youtube.com інформаційний матеріал, де дослівно вказала, що "[PERSON] перебуває в розшуку на території Європейського Союзу"; не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] розмістила на веб-сайті youtube.com інформаційний матеріал, де дослівно вказала, що "[PERSON] має схильності до педофілії та розповсюдження ним дитячого порно". Стосовно вимог позивача про зобов'язання [PERSON] спростувати публічно поширену в мережі Інтернет недостовірну інформацію щодо фактів заняття громадянкою України [PERSON], яка перебуває в стосунках, проживає та веде спільне господарство з [PERSON], проституцією, тобто надання нею послуг інтимного характеру, шляхом її поширення, тобто розмістити в мережі Інтернет на сайті Youtube.com відеоролик - спростування вищезазначеної інформації, то слід зазначити, що [PERSON] не є стороною у даній справі, а тому суд не вправі визначати достовірність чи недостовірність інформації відносно вказаної особи. За таких обставин суд приходить до висновку про неохідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 20, 201, 270, 275, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1,

Outcome: dismissed