Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 402095,58 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 01 лютого 2008 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №7711, згідно умов якого останній отримав кредит розміром 250000,00 гривень строком на 12 місяців, з зобов`язанням погасити суму кредиту не пізніше 31 січня 2018 року, а також сплачувати 22% річних. Позивач всі свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надав відповідачу кредит у розмірі 250000,00 гривень. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує з лютого 2011 року, у зв`язку з чим станом на 18 квітня 2018 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 402095,58 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь і яка складається з наступного: 119645,99 гривень - заборгованість за кредитом; 91570,85 гривень - заборгованість за пенею; 159100,85 гривень - інфляційне збільшення заборгованості; 31777,89 гривень - три відсотки річних від суми заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмову клопотання, яким просив справу розглядати за відсутності представника позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду. Представник відповідача Красінський І.С. в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя [PERSON] . Просив суд, розглянути справу з урахуванням раніше наданої до суду заяви про застосування строків позовної давності від 19 березня 2019 року. Згідно заяви про застосування строків позовної давності представник відповідача зазначає, що оскільки кредитний договір №7711 від 01 лютого 2008 року у п. 1.5 встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача щомісячно до останнього сила місяця, наступного за звітним проводити погашення кредиту рівними частина в сумі 2083,33 гривень та сплачувати нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом та у п. 4.2.2. передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема , прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Згідно тверджень Банку у позові, [PERSON] свої зобов`язання з лютого 2011 року за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість останнього у сумі 119645,99 гривень. Тобто з наступного місяця, в який мав бути внесений черговий платіж, а саме з березня 2011 року виникло право Банку на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Однак, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду лише в липні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з викладеним представник відповідача Красінський І.С. просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні вимог позову в повному обсязі. Суд, враховуючи обґрунтування сторін викладені у позові та заяві про застосування строків позовної давності, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши надані до суду докази та документи, як в сукупності, так і кожен доказ окремо, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору №7711 від 01 лютого 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 250000,00 гривень, а позичальник в свою чергу зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит в сумі 250000,00 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені даним договором. Кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 31 січня 2018 року на придбання житла. Згідно п. 1.5. кредитного договору №7711 від 01 лютого 2008 року позичальник зобов`язується щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 2083,33 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк» починаючи з березня 2008 року на відповідні рахунки Позичальника, відкриті у філії - Кіровське відділення ВАТ «Ощадбанк» м. Донецька. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 31 січня 2018 року. Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплат и за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за Іпотечним Договором, в тому числі, але не виключно, у випадку: затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць. Згідно п. 4.2.2. Кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Як вбачається з п. 5.2. Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 17% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до п. 7.8 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього Договору (а.с. 16-17). Відповідно до кредитної заявки від 30 січня 2008 року відповідач звернувся до позивача з заявою про отримання кредиту на придбання житла в розмірі 250000,00 гривень з щомісячним погашенням боргу (а.с. 18). Як вбачається з розрахунку заборгованість відповідача по кредитному договору №7711 від 01.02.2008 року станом на 18 квітня 2018 року перед банком становить 402095,58 гривень, яка складається з наступного: 119645,99 гривень - заборгованість за кредитом; 00,00 гривень - заборгованість по відсотках; 91570,85 гривень - заборгованість за пенею; 159100,85 гривень - інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості; 31777,89 гривень - 3% річних від прострочених сум заборгованості (а.с. 6). Відповідно до звіту щодо розрахунку сум інфляційних витрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом з 01 лютого 2008 року по 17 квітня 2018 року за кредитним договором №7711 від 01.02.2008 року, інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості складає 159100,85 гривень; 3% річних від прострочених сум заборгованості складає - 31777,89 гривень (а.с. 7-8). Надання позивачем [PERSON] кредитних коштів з їх переведенням на рахунок відповідача, рух коштів на даному рахунку та виниклої заборгованості за кредитним договором, підтверджується виписками по рахунках [PERSON] (а.с. 10-15). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В судовому засіданні встановлено, що кредитний договір №7711 від 01 лютого 2008 рокуміж ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено на строк 01 лютого 2008 року по 31 січня 2018 року. Банк звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості - 07 серпня 2018 року. Як вбачається з позовної заяви та не оспорюється відповідачем, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в судовому засіданні, що [PERSON] свої зобов`язання щодо виплати отриманих кредитних коштів не виконує належним чином з лютого 2011 року. При цьому, жодною зі сторін не оспорюється, що у період часу з лютого 2011 року по 18 квітня 2018 року у [PERSON] виникла заборгованість перед банком у розмірі 402095,58 гривень, яка у відповідності до розрахунку заборгованості наданого позивачем, складається з: 119645,99 гривень - заборгованість за кредитом; 00,00 гривень - заборгованість по відсотках; 91570,85 гривень - заборгованість за пенею; 159100,85 гривень - інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості; 31777,89 гривень - 3% річних від прострочених сум заборгованості. Представником відповідача Красінським І.С. заявлено клопотання про застосування до вимог позову Банку строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу, а враховуючи, що [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує з лютого 2011 року, тому з наступного місяця, в який мав бути внесений черговий платіж, а саме з березня 2011 року виникло право Банку на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Однак, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду лише в липні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Суд вважає, що вищезазначене твердження представника відповідача щодо пропуску Банку строків позовної давності є частково вірними, з огляду на наступне. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати обраховувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно із статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Із матеріалів справи вбачається, що за умовами кредитного договору №7711 від 01 лютого 2008 року, а саме п. 1.5., встановлено, що [PERSON] має здійснювати погашення Кредиту частинами щомісячними платежами в сумі 2083,33 гривень, які мали вноситись на рахунок Банку щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих Банком процентів мав бути здійснений відповідачем не пізніше 31 січня 2018 року. Отже, сторони погодили терміни щомісячного виконання зобов`язання. Таким чином, умовами Кредитного договору між сторонами встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок [PERSON] повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому право Банку вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що відносно частини вимог позову ПАТ «Ощадбанк», а саме, щодо заборгованості [PERSON] , яка виникла у період з лютого 2011 року по серпень 2015 року, спливла позовна давність, тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, зазначена частина заборгованості за Кредитним договором не підлягає стягненню з відповідача. Щодо суми заборгованості відповідача, яка утворилась за період з серпня 2015 року по 31 січня 2018 року підлягає стягненню з останнього на користь позивача. При цьому, встановлюючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Однак, враховуючи, що Банком не виконано його обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, щодо надання обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, оскільки, не дивлячись на те, що сторонами було визначено щомісячне виконання позичальником зобов`язання, з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору №7711 від 01.02.2008 року станом на 18 квітня 2018 року (Додаток №1 до позовної заяви) не вбачається помісячного розрахунку суми виниклої заборгованості, що позбавляє суд можливості здійснити розрахунок суми заборгованості [PERSON] , яка виникла за період з серпня 2015 року по 31 січня 2018 року (в мехаж строку позовної давності). Більш того, як вбачається з п. 1.5 Кредитного договору №7711 від 01 лютого 2008 року [PERSON] мав проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 2083,33 гривень, щомісячно, а враховуючи, що [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує з лютого 2011 року, тому з поверхневого розрахунку суду вбачається, що заборгованість останнього за кредитом за період з лютого 2011 року по 31 січня 2018 року (за 84 місяці) має складати 174999,72 гривень (2083,33 гривень *84 місяці = 174999,72 гривень). Проте, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитом [PERSON] становить 119645,99 гривень, що може свідчити або про арифметичні помилки при здійсненні Банком розрахунку заборгованості, або про часткове погашення боргу [PERSON] заборгованості за зазначений спірний період, що не відображено в розрахунку заборгованості, або про дострокове погашення відповідачем частини кредиту, що в свою чергу не вбачається ні з позовної заяви, ні з доданих до неї документів. З огляду на викладене, зважаючи, що заборгованість відповідача, яка утворилась за період з серпня 2015 року по 31 січня 2018 року підлягає стягненню з останнього на користь позивача, однак враховуючи, що з наданих до суду доказів та документів не можливо встановити дійснийрозмір такої заборгованості, суд приходить до висновку про неможливість стягнення даної частини заборгованості за кредитом та вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в цій частині. Окрім того, в позовній заяві Банк стверджує, що [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує з лютого 2011 року, однак, згідно наданого розрахунку заборгованості, інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості та 3% річних від прострочених сум заборгованості нараховані починаючи з листопада 2010 року. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про сплив позовної давності щодо вимог Банку про стягнення заборгованості з [PERSON] , яка виникла у період з лютого 2011 року по серпень 2015 року, та відсутності підстав для стягнення такої заборгованості з відповідача, враховуючи положення ч. 1 ст. 266 ЦК України, згідно з якими зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки), суд приходить до висновку, що в межах даної цивільної справи позовна давність спливла і щодо стягнення нарахованої пені за період з лютого 2011 року по серпень 2015 року, а тому зазначена частина заборгованості за пенею не підлягає стягненню з відповідача. Щодо суми нарахованої позивачем пені за період з 14 квітня 2014 року по 31 січня 2018 року, суд приходить до висновку, що вона не підлягала нарахуванню відповідачеві та не підлягає стягненню з останнього, виходячи з наступного. Як вбачається з копії паспорту відповідача серії [NUMBER] від 20 січня 1998 року, кредитної заявки від 30 січня 2008 року та розділу 9 Кредитного договору №7711 від 01 лютого 2008 року«Реквізити та підписи сторін», [PERSON] з 05 липня 2002 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України На даний час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відсутній, а з Указу Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 року про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» вбачається лише введення в дію зазначеного рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року, однак зазначене рішення у вільному доступі відсутнє, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити, що проведення антитерористичної операції було завершено, а тому приходить до висновку, що положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діють і на теперішній час. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Донецьк Донецької області входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Враховуючи, що відповідач з 05 липня 2002 року зареєстрований у місті Донецьку, віднесеному до населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція, суд приходить до висновку, що до нарахування відповідачу не підлягала заборгованість за пенею у період з 14 квітня 2014 року по 31 січня 2018 року, і не може бути стягнута з [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи, що відносно частини заборгованості, яку позивач просить стягнути з [PERSON] , спливли строки позовної давності, а всебічна, повна, об`єктивна та безпосередня оцінка, як сукупності наданих до суду доказів та документів, так і кожного доказу окремо, не надають можливості встановитита самостійно розрахувати іншу частину заборгованості відповідача (в межах строків позовної давності), суд, розглядаючи справу не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи,приходить до висновку про необхідність відмовити ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»в задоволенні вимог позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про не доцільність задоволення вимог позову ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»в повному обсязі, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає будь-яких правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору, а тому в даній частині вимог позову слід відмовити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. ст. 252-257, 261, 266, 267, 526, 530, 536, 610, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: dismissed