Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивачі звернулися до Бахмацького районного суду з позовом до Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі у відповідних частинах, які знаходяться в [ADDRESS], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що дане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і станом на 15.04.1991 року в ньому проживали [PERSON] (яка доводиться матір»ю позивачу [PERSON] та бабою позивачу [PERSON]) та [PERSON] (який доводиться батьком позивачу [PERSON] та братом позивачу [PERSON]); після смерті [PERSON] спадщину, в тому числі у виді 1/2 частини спірної нерухомості, прийняли її сини - позивач [PERSON] та батько позивача [PERSON] - [PERSON]; в свою чергу, після смерті [PERSON], спадщину прийняла його донька - позивач [PERSON], проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, позивачі не мають можливості належним чином зареєструвати свої спадкові права на спірну нерухомість оскільки у спадкодавців відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане домоволодіння, тому за захистом своїх прав позивачі звернулися до суду і просять визнати за ними право власності на спірну нерухомість у відповідних частинах: за [PERSON] - 3/4 частини та за [PERSON] -1/4 частину. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивачі заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити; відповідач заперечень проти позову не має. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та має статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали [PERSON], яка була головою двору та її син [PERSON] (а.с.9,18,43). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в [ADDRESS], на праві власності належало [PERSON] та [PERSON] і кожен з них, як член колгоспного двору, мав право на 1/2 частину даного домоволодіння, проте, власники не мали правовстановлюючих документів на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. Голова двору - [PERSON] померла [INFO], залишивши на ім»я своїх синів [PERSON] та [PERSON] заповіт на все своє майно (а.с.7,9,11). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 02.06.2017 року №1374/01-16, спадкова справа після померлої [PERSON] була відкрита за заявами [PERSON] та [PERSON]; у справі наявний заповіт, посвідчений Пісківською сільською радою від 24.08.2006 року за № 177 на ім»я [PERSON] та [PERSON]; було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім»я [PERSON] на земельну ділянку (а.с.12,38,39). Таким чином, після смерті [PERSON] її сини [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах успадкували 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться в [ADDRESS], внаслідок чого, батько позивача [PERSON], з урахуванням власної частки, як члена колгоспного двору, отримав 3/4 частин спірного домоволодіння, а позивач [PERSON] - 1/4 частини. [PERSON] помер [INFO]; на момент смерті він був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] та її родиною (а.с.8,19,45). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 02.06.2017 року №1375/01-16, спадкова справа після померлого [PERSON] була відкрита за заявою [PERSON], якій видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а.с.13,14,40,41). Відповідно до положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Таким чином, в порядку спадкування після смерті [PERSON] позивач [PERSON] має право на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], а позивач [PERSON] після смерті [PERSON] - на 3/4 частини спірного домоволодіння. Згідно з положеннями ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Однак, нотаріус відмовляє позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину у виді відповідних часток житлового будинку та господарських будівель, розташованих в [ADDRESS], оскільки у спадкодавців відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини спірної нерухомості (а.с.15,16). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.46-48). Згідно з довідкою КП «Прилуцького міжміського БТІ» б/н від 20.03.2017 року, житловий будинок за вищезазначеною адресою в БТІ станом на 31.12.2012 року не зареєстрований (а.с.17). Відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану нерухомість унеможливлює оформлення за позивачами їх спадкових прав у нотаріуса (а.с.15,16). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів в повному обсязі. На підставі викладеного та ст.ст.13, 41 Конституції України, ст.ст.1217, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved