Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] з вищезазначеним позовом в обґрунтування якого зазначила, що в березні 2012 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] з позовом до [PERSON], ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське"про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Підставою для звернення до суду стало те, що 20.11.2010 року [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21099, порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9, 18.1 ПДР, внаслідок чого здійснив наїзд на [PERSON], спричинивши останній легкі тілесні ушкодження. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 14.06.2012 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, зазначене рішення було оскаржено [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02.08.2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 10000,00 грн. моральної шкоди, в іншій частині рішення залишено без змін. [PERSON] звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з касаційною скаргою, ухвалою якого від 10.10.2012 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 02.08.2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.12.2012 року було скасовано рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 14.06.2012 року в частині стягнення моральної шкоди та ухвалене нове рішення, яким в рахунок відшкодування моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 7500,00 грн. та з ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" 2500,00 грн. відповідно, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 21.11.2010 року [PERSON] на вимогу [PERSON] передав останньому грошову суму у розмірі 2700,00 грн., про що була складена відповідно розписка та 500,00 грн. за пошкоджений одяг, що встановлено судовими рішеннями судів апеляційної та першої інстанції. Цивільно- правова відповідальність [PERSON] була застрахована 05.08.2010 року в ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське". Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що страховик у повному обсязі відшкодував [PERSON] завдану матеріальну шкоду. Так, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.12.2012 року встановлено, що після ДТП [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 3200,00 грн. Останній визнав, що [PERSON] сплатив вартість пошкодженого внаслідок ДТП одягу та частину витрат на придбання ліків. Таким чином [PERSON] отримав матеріальну компенсацію від [PERSON] та ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське". Посилаючись на положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України позивач просить суд зобов'язати [PERSON] повернути грошові кошти в сумі 3200,00 грн., придбані без достатніх правових підстав, стягнувши їх на користь [PERSON] та судові витрати на загальну суму 579,40 грн. Позивач [PERSON] та [PERSON] яка діє в його інтересах на підставі довіреності у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому [PERSON] пояснив, що гроші на лікування він передавав на вимогу відповідача добровільно, оскільки відчував вину в тому, що трапилося. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував та пояснив, що дійсно після ДТП він отримав від [PERSON] грошові кошти на лікування доньки в розмірі 2700,00 грн., які витрачалися ним на додаткові витрати, яки виникали під час лікування та 500,00 грн. за пошкоджений одяг. Від страхової компанії він отримав грошові кошти у розмірі 2940,51 грн. в рахунок придбання ліків, згідно наданих чеків. Від третьої особи ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" представник у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень та пояснень з приводу заявленого позову, а також заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки представника у судове засідання не відомі. Суд, вислухавши пояснення сторін перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.03.2012 року [PERSON] звертався до Докучаєвського міського суду Донецької області із позовом до [PERSON] та ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське", з вимогами про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 30015,60 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 14.06.2012 року по цивільній справі № 2/0515/178/2012 за вищезазначеним позовом було відмовлено у повному обсязі (а.с. 11-13). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.12.2012 року, яке набрало законної сили, по справі № 22-ц-0590/12519/12 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до сазонова М.В. та ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" за апеляційною скаргою [PERSON] в інтересах [PERSON] на рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 14.06.2012 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині спору про відшкодування моральної шкоди скасовано, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 14-16). Вищезазначеним судовими рішеннями встановлено, що 20 листопада 2010 року водій [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер [NUMBER], здійснюючи рух по проїжджій частині дороги вулиці Центральна, зі сторони вулиці Толбухіна, в напрямку вулиці Октябрська, де в районі перетину з вулиці Калініна, у порушення вимог п.п. 12.4, 12.9б, 18.1 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода - [PERSON], [INFO], яка переходила проїжджу частину дороги зліва направо відносно руху вказаного автомобіля. Згідно висновку додаткового експертного автотехнічного дослідження № 1459/18, дії водія автомобілю ВАЗ 21099 - [PERSON] створювали необхідні і достатні умови для настання події та стояли з нею у причинному зв'язку. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу [PERSON] були заподіяні тілесні пошкодження які за виключенням садни передньої черевної стінки, згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 258/286 від 17 серпня 2011 року, за своїм характером кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Після дорожньої пригоди [PERSON] добровільно передав [PERSON] грошову суму у загальному розмірі 3200,00 грн. для часткового відшкодування шкоди, а також встановлено, що [PERSON] було визнано, що [PERSON] оплатив пошкоджений під час дорожньої пригоди одяг дитини та частину витрат на лікування (а.с. 16). На підставі поданої [PERSON] заяви про страхове відшкодування, йому як представнику потерпілої [PERSON] ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" було здійснене страхове відшкодування у розмірі 2940,51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1917 від 07.03.2012 року (а.с. 47). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно положень ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що згідно копії розписки від 21.11.2010 року [PERSON] у зв'язку з ДТП отримав від [PERSON] на лікування доньки грошову суму у розмірі 2700,00 грн. (а.с. 9) та 500,00 грн. за пошкоджений одяг за домовленістю між ними. Як встановлено вищезазначеними судовими рішеннями апеляційної та першої інстанції [PERSON] добровільно передав гроші [PERSON] в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, що також випливає з пояснень [PERSON], наданих ним у судовому засіданні. Посилання позивача, що передані [PERSON] грошові кошти отримані [PERSON] без достатніх правових підстав не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позивачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано і матеріали цивільної справи не містять жодних належних і допустимих доказів у підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, які ним сплачені до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed