overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

06.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.08.1995 року в Палаці урочистих подій "Жовтневий" м. Харків, актовий запис №599. В обґрунтування позову зазначив, що їхнє спільне життя не склалося, через те, що не зійшлися характерами, шлюбні відносини між ними припинені з червня 2015 року, спільне господарство ними не ведеться. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Спору про розділ майна немає. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, просила розірвати шлюб, після розірвання шлюбу просила змінити прізвище на дошлюбне - Черкашина. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.08.1995 року. (а. с. 14). Сторонами визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть; спору про розділ майна між ними немає; збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 ЦК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

06.11.2017 заявник звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 04.11.2017 о 13 год. 52 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, [PERSON] є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника, лікар - психіатр підтримала заяву, прокурор\~не заперечував проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2 - 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 04.11.2017 о 13 год. 52 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» [PERSON] обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора афективно заряджена, метушлива, на місці не утримується. Контакт формальний. Память знижена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В звязку із чим, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

06.11.2017 заявник звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 06.11.2017 о 01 год. 19 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, [PERSON] є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника, лікар - психіатр підтримала заяву, прокурор\~не заперечував проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2 - 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 06.11.2017 о 01 год. 19 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» [PERSON] обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора метушлива, негативістична. Настрій нестійкий. Память знижена на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад внаслідок цереброваскулярної патології. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В звязку із чим, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-01 00:00:00

06.11.2017 року до суду із даним позовом звернулася [PERSON]. Посилається на те, що із 2011 по 2016 рік вона разом із відповідачем, [PERSON], проживали однією сім'єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. Від спільного проживання у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки у зареєстрованому шлюбі із відповідачем вона не перебувала, запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень було внесено на підставі частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, за її вказівкою як матері дітей, і відповідно до свідоцтв про народження обох дітей у графі "батько" зазначений [PERSON]. Відповідач є батьком народжених нею синів, [PERSON] та [PERSON], однак відмовився подати в органи державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Під час спільного проживання та подальшого спілкування відповідач свого батьківства стосовно дітей не заперечує. Із 2016 року відповідач разом з нею не проживає. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця с. Прибилів Тлумацького району Івано-Франківської області, батьком народжених нею синів: [PERSON], [INFO], уродженця с. Закичера Турківського району Львівської області, та [PERSON], [INFO], уродженця с. Закичера Турківського району Львівської області. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позов також підтримала представниця позивачки, [PERSON] В судовому засіданні відповідач позов визнав і пояснив, що він дійсно є і визнає себе батьком народжених позивачкою синів: [PERSON], [INFO], уродженця с. Закичера Турківського району Львівської області, та [PERSON], [INFO], уродженця с. Закичера Турківського району Львівської області. Вислухавши сторони, представницю позивачки, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони певний період часу проживали спільно однією сім'єю. Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], уродженця с. Закичера Турківського району Львівської області, та [PERSON], [INFO], уродженця с. Закичера Турківського району Львівської області, батьком яких є відповідач [PERSON]. Запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Наведені вище обставини визнаються учасниками справи, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачки та необхідності їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 640 гривень. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

06.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2010 року, шлюб зареєстрований Таврійським міськвиконком Новокаховської міської ради Херсонської області, актовий запис № 32. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, у звязку з чим вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають на протязі року, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження вважає за неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя не має. Просив суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через офіційний сайт "Судової влади України". Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2010 року. Від шлюбу дітей не мають. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають на протязі року, спільного господарства не ведуть. Спір про поділ майна подружжя відсутній. Сторони вживали заходи для примирення, але вони були безрезультатними. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

06 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча фізично здоровий, має мінливі доходи, інших утриманців не має. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки від відповідача не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 19.02.2001 шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено актовий запис №35. Під час спільного подружнього життя у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою квартального комітету №2 «Вокзальний» від 17.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходяться малолітня дитина та яка працює в Могилів-Подільському швейному ПП «Інтер-Текст» на посаді швеї, матеріальне становище відповідача, який має мінливі доходи, фізично здоровий та те, що відповідач інших утриманців не має та вважає, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позивачем позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує вік дитини та прожитковий мінімум на одну дитину відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". На підставі викладеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

06 березня 2014 року позивач звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про розірвання договору, стягнення заборгованості по договору № 64358 від 23 березня 2006 року. Посилався на те, що між банком та відповідачем укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від АБ «Полтава-банк». Відповідно до вказаного договору банк відкрив картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 500 грн. 00 коп., процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 2,5% в місяць. Відповідач своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 766 грн. 47 коп., яка включає суму кредиту - 499 грн. 53 коп.; відсотки за користування кредитом - 266 грн. 94 коп. Позивач просив розірвати договір № 64358 від 23.03.2006 року укладений між АБ "Полтава-Банк" та [PERSON], стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 766 грн. 47 коп., стягнути витрати по справі. У судове засідання представник позивача Гайдук М.М. не з'явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача суд ухвалив, розгляди справу у відсутність відповідача, у заочному провадженні. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 23 березня 2006 року був укладений кредитний договір № 64358. Відповідно до умов кредитного договору банк відкрив картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 500 грн. 00 коп., процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 2,5% в місяць. Відповідач не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 766 грн. 47 коп., яка включає суму кредиту - 499 грн. 53 коп.; відсотки за користування кредитом - 266 грн. 94 коп. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Умовами кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання умов кредитного договору позивач має право на дострокове розірвання договору. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги майнового характеру, за стягнення заборгованості по кредитному договору, тоді як позивач пред'явив позовні вимоги про розірвання кредитного договору , які також оплачуються судовим збором . Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання кредитного договору підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

06 березня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, вказавши, що в зареєстрованому шлюбі вони перебувають з 14 березня 1992 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2014 року, з тих причин, що між ними постійно виникали сварки та конфлікти на побутовому ґрунті. Вважає, що сім'ю з відповідачем зберегти неможливо, просить шлюб розірвати, змінивши прізвище позивача на дошлюбне "[PERSON]". Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що 14 березня 1992 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі ЗАГС Пролетарського РВК м. Донецьку, актовий запис № 117 (а. с. 3). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а. с. 4). Згідно із ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, з січня 2014 року сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі статей 110 - 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved