Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

07.08.2018 позивачка звернулася до суду із вказаним вище позовом, у якому просить суд змінити спосіб та розмір стягнення аліментів із відповідача з 200 грн. щомісячно на 1/4 частину його щомісячного доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2008 позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем; шлюб розірвано рішенням Решетилівського районного суду від 02.11.2010; від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину дочку [PERSON] , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти на підставі рішення Решетилівського районного суду від 31.07.2009; аліменти стягуються починаючи з 15.05.2009 в твердій грошовій сумі у розмірі 200 грн щомісячно. Позивачка зазначила, що після винесення рішення про стягнення аліментів потреби дочки у розмірах матеріального утримання змінились, матеріальне становище погіршилось, коштів, які сплачує відповідач на утримання дочки не достатньо і така сума є значно нижчою за визначений законом прожитковий мінімум для дітей у віці від 6 до 18 років, при цьому відповідач має можливість утримувати дитину у більшому розмірі, ніж 200 грн щомісячно, тому є підстави для зміни способу стягнення і розміру аліментів. Провадження у справі відкрито 16.08.2018 суддею Горульком О.М.; розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] 27.09.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд новому складу суду із головуючою Лизенко І.В., яка прийняла справу до свого провадження ухвалою від 19.02.2019 і призначила підготовче судове засідання, за результатами проведення якого, справа була призначена до розгляду по суті на 08.05.2019. 08.05.2019 розгляд справи відкладено до 29.05.2019, у зв`язку з неявкою сторін (поважність причин неявки відповідача доказами не підтверджена). В судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. Позивачка подала до суду письмову заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначила, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] суд встановив, що сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , якій виповнилось повних 10 років (а.с. 10). 31.07.2009 Решетилівським районним судом Полтавської області винесено рішення, яким стягнуто аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 200 грн щомісячно, починаючи з 15.05.2009 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4). 13.08.2009 видано виконавчий лист на виконання вказаного вище рішення (а.с. 5-8), з відміток у якому встановлено, що такий передано на виконання до ДВС (а.с. 7). Як вбачається із довідки Решетилівської районної філії центру зайнятості, яка видана 17.07.2018, [PERSON] перебуває у них на обліку, як безробітна (а.с. 11). Позивачкою надано суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою [PERSON] , на підставі договору дарування від 22.05.2006, набув право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Інформаційна довідка не є належним доказом зміни матеріального становища відповідача, оскільки право власності набуте до винесення рішення про стягнення аліментів. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері, яка на даний момент не має постійного доходу. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про зміну способу стягнення та розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних, а також зазначених вище підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений розмір аліментів, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого з 1 січня 2019 року Законом України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік" , який становить 2027,00 грн. З п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З урахуванням вищевикладеного, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивачки, до розміру 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved