Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

12 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку з 2011 року і по теперішній час значиться зареєстрованим колишній чоловік позивача - відповідач [PERSON] Відповідач за вказаною адресою жодного дня не проживав, будь-яке його майно та особисті речі у будинку відсутні. Позивачу невідомо, де на теперішній час, фактично мешкає відповідач [PERSON] Перепон відповідачеві у користуванні житловим приміщенням позивач ніколи не чинила і не чинить. В утриманні спірного будинку відповідач участі не бере, житлово-комунальні послуги не сплачує. Зважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу фактично не проживає за вищезазначеною адресою, не є членом сім'ї позивача, то він вже не має жодних прав щодо проживання у належному позивачці приватному будинку. У зв'язку із тим, що відповідач добровільно не виявив бажання знятися з реєстрації за вищезазначеною адресою, місце перебування відповідача позивачу невідомо, вона була змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі ордеру №296844 та договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2016 року (а.с. 8) будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явились, подали до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства. У судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], позивач [PERSON] отримала у спадщину. Так, відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 18 квітня 2011 року, виданого державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори у спадковій справі №364/2009 р. зареєстрованої в реєстрі за №1-676, а також відомостей КП «БТІ» м. Слов'янська, право власності на житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 4,5). Наведене також стверджується актуальними даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №61526265 від 15 червня 2016 року отриманими на запит суду, згідно із якими, за позивачем [PERSON] у Державному реєстрі на підставі свідоцтва про право на спадщину дійсно зареєстровано право власності на нерухоме майно - житловий будинок №46 загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], а також на земельну ділянку за цією ж адресою. Відповідно довідки Святогірської міської ради Донецької області від 30 березня 2016 року, за адресою [ADDRESS], значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] (а.с. 6). Як видно із акту Святогірської міської ради Донецької області від 30 травня 2016 року, складеного депутатом Святогірської міської ради Овчаренком В.В., було проведено огляд житлового приміщення - будинку [ADDRESS], на предмет проживання у ньому [PERSON], за наслідками якого було встановлено, що останній, у вказаному житловому приміщенні з 05 квітня 2008 року і по теперішній час - не проживає. Дану обставину також підтвердили сусіди: [PERSON], [PERSON] (а.с. 7). Згідно із повідомленням Святогірської міської ради Донецької області від 24 травня 2016 року, 08 червня 2016 року, стосовно спроб здійснити повідомлення відповідача про необхідність явки у судове засідання, [PERSON] у спірному житловому приміщенні (буд. №46) виявлено не було. Зі слів родичів останнього, та мешканців сусідніх будинків, відповідач у вказаному будинку не мешкає і перебуває за межами території України. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач до судового засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника спірного будинку. Договірні відносини між позивачкою та відповідачем [PERSON] щодо винаймання спірного житла - відсутні. Відповідач без поважних причин понад один рік не проживає в спірному житловому приміщенні і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявив. Реєстрація [PERSON] у будинку [ADDRESS], створює перешкоди у реалізації позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном як власником. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved