Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

09.07.2007 року сторони зареєстрували шлюб у ЦВРАЦС Полтавського міського управління юстиції, в якому у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Оскільки на даний час вона з відповідачем проживає окремо, спільне господарство разом не ведуть і [PERSON] не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання їх дітей, і домовитися про добровільну сплату аліментів на утримання дітей не вдалося, [PERSON] звернулася в суд із позовом про стягнення з відповідача на її користь на утримання їх дітей аліменти у розмірі 1/3 усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину,починаючи з дня подачі заяви до суду, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до змісту ст.ст. 180 ч.1, 181 ч.3, 182 ч. 2, 183 ч. 1, 191 ч. 1 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою, між сторонами не досягнуто згоди щодо обовязку утримування дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, з дня подачі позивачкою заяви до суду, до досягнення дітьми повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved