Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14 березня 2015 року померла [PERSON], яка була позивачу рідною бабою. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт.\~Малокатеринівка, вул. Миру (стара назва Калініна), 80. При житті, а саме 20.03.2013 р., [PERSON] склала заповіт, згідно з яким, все належне їй на час смерті майно вона заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На час відкриття спадщини заповіт не змінений та не відмінений, про що на заповіті мається відповідна відмітка. [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовились, про що надали відповідні заяви. На протязі шестимісячного строку позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак відповідно до постанови приватного нотаріуса [PERSON] від 17.11.2016 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оскільки правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку він не має змоги, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт.\~Малокатеринівка, вул. Миру (стара назва Калініна), 80, а саме: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», літня кухня літ. «В», сараї літ. «Г, Д, Е», погріб під Г літ. «пг», вбиральні літ. «Ж», ворота з хвірткою № 1, паркан № 2, водопровід № 3, басейн № 4, після померлої 14.03.2015 р. [PERSON]. Позивач до суду не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи проводити без її участі та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. 61). Відповідач визнав позов, надав до суду письмову заяву, а також просив розглядати справу без участі представника відповідача (а.с. 22). Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за її відсутності, проти позову не заперечує. Крім того, за запитом суду третя особа надала матеріали спадкової справи [PERSON] (а.с. 24). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2015 р. померла [PERSON], яка була бабою позивача. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 320833, виданим 17.03.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 241 (а.с. 29 зворотня сторона). Після смерті [PERSON], яка померла 14.03.2015 р. залишився заповіт, складений 20.03.2013 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON], за яким померла все своє майно у рівних частках заповідала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31 зворотня сторона). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 16/2015, наданої суду приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу [PERSON], вбачається, що спадщину, відкриту після смерті баби [PERSON], померлої 14.03.2015 р., прийняв її онук [PERSON], про що ним була надана заява, зареєстрована 10.08.2015 р. за № 42, що знаходиться в матеріалах спадкової справи (а.с. 26). Інші спадкоємці за заповітом: [PERSON] онука померлої та [PERSON] онука померлої від спадщини відмовились, про що надали відповідні заяви; за законом [PERSON] чоловік померлої помер 12.05.2007 р. (а.с. 34 зворотня сторона, 53, 53 зворотня сторона). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Малокатеринівка, вул. Миру (стара назва Калініна), 80. Згідо з довідкою № 1435, виданої 11.11.2016 р. Виконавчим комітетом Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON], померла 14.03.2015 р., дійсно проживала одна та була зареєстрована за адресою: [INFO] (Кірова), 80 Запорізького району Запорізької області на день своєї смерті (а.с. 11). Відповідно до Постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2016 р. № 341/02-31, виданої Приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 14 березня 2015 року [PERSON], нотаріус не має можливості у звязку з відсутністю у спадкоємця належних правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 8). Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року), до правовідносин, які виникли до вступу в силу цього кодексу, застосовуються норми законодавства, діючого раніше, а саме Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року (далі ЦК УРСР 1963 року). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, передбачених ст. 549 цього Кодексу, що свідчать про прийняття спадщини. Враховуючи відмову [PERSON] та [PERSON] від права на спадщину за заповітом, відповідно до ст. 554 ЦК УРСР 1963 року, їх частки переходять до [PERSON], який в установленому законом порядку прийняв спадщину, та є єдиним спадкоємцем після смерті своєї баби [PERSON], померлої 14.03.2015 р., як за заповітом, так і за законом. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Така ж позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24?753/0/04?13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: "При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК». Відповідно до ст. 392 ЦК України у діючій редакції, власник майна може подати позов про визнання його права власності. Відповідно до ст. 182 ЦК України у діючій редакції, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вищезазначене призводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved