Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РЗА СИСТЕМЗ» про визнання незаконним наказу № 56-ЗД від 16.12.2013 р., наказу № 5-К від 25.02.2014 р. про звільнення позивача з займаної посади у зв»язку із скороченням штату працівників, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, посилаючись на те, що 05.06.2012 р. позивача було прийнято на посаду інженера програміста відділу мікропроцесорних розробок у ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ». 23.12.2013 р. позивач був попереджений про майбутнє скорочення посади «провідний інженер-програміст» конструкторського бюро приладів та про звільнення його з посади за п.1 ст.40 КЗпП України 25.02.2014 р. 25.02.2014 р. позивача було звільнено у зв»язку зі скороченням штату працівників згідно з наказом № 5-К від 25.02.2014 р. Позивач вважає, що у відповідача не було підстав для скорочення чисельності штату працівників. Посада провідного інженера-програміста є важливою та необхідною в ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ». Змін в організації виробництва і праці на підприємстві не було, а скорочення було проведено з метою звільнення саме позивача. Позивач працюючи понад два роки на підприємстві займався розробленням сучасних надскладних програм, трудовий стаж в сфері інженерного програмування становить понад 20 років. Позивач має переважне право на залишення на роботі. Позивачу не запропоновано іншу роботу на підприємстві. Позивач просив стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку 390,51 грн. на день. Незаконним звільненням позивачу було заподіяно моральну шкоду. Був порушений нормальний життєвий ритм, втрачені соціальні зв»язки. Присвятивши пів свого життя самовдосконаленню, досягнувши рівня високого фахівця, позивач дуже боляче приймає звільнення. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшили позовні вимоги, просили зобов»язати відповідача внести зміни до запису в трудовій книжці, що 18.09.2012 р. позивач переведений на посаду «провідний інженер-програміст» згідно з наказом № 17-К від 18.09.2012 р., просили визнати незаконним наказ № 56-ЗД від 16.12.2013 р. про скорочення штату працівників, наказ № 5-К від 25.02.2014 р. про звільнення позивача з займаної посади у зв»язку із скороченням штату працівників, поновити позивача на посаді провідного інженера-програміста з 25.02.2014 р., стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку 390,51 грн. за кожен день, стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 24000 грн. та моральну шкоду в сумі 30000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині внесення змін до запису в трудовій книжці, що 18.09.2012 р. позивач переведений на посаду «провідний інженер-програміст» згідно з наказом № 17-К від 18.09.2012 р., в решті позовних вимог заперечував у повному обсязі, пояснив, що позивача 05.06.2012 р. прийнято на посаду інженера-програміста відділу мікропроцесорних розробок. Наказом № 17-К від 18.09.2012 р. позивач був переведений на посаду провідного інженера-програміста відділу мікропроцесорних розробок. Посада, яку займав позивач була введена до штатного розкладу підприємства у зв»язку з відкриттям нового напрямку діяльності відділу, а саме розробки програмного забезпечення для спеціалізованих систем автоматичного контролю та збору інформації по аналогу програм класу СКАДА. З цією метою в товаристві було прийнято рішення про розширення групи інженерів-програмістів на одну штатну одиницю «Інженер-програміст», що підтверджується службовою запискою головного конструктора від 05.03.2012 р. та розпорядженням Генерального директора від 12.03.2012 р. В грудні 2013 р. було проведено аналіз стану та перспектив розвитку напрямку діяльності відділу мікропроцесорних розробок, пов»язаного з розробкою програмного забезпечення для спеціалізованих систем автоматичного контролю та збору інформації по аналогу відомих програм класу СКАДА. Генеральним директором було погоджено закриття даного напрямку та прийнято рішення про скорочення чисельності і штату працівників, які мали відношення до напрямку розвитку товариства, що закривається, а також до супроводу (підтримки) виробництва. Відповідно до наказу № 56-3Д від 16.12.2013 р. скорочено посади провідного інженера-програміста, яку займав позивач та керівника групи супроводу виробництва. 23.12.2013 р. позивача було попереджено про скорочення 25.02.2014 р. посади у зв»язку з виробничою необхідністю, скороченням чисельності та штату працівників. 25.02.2014 р. позивача було звільнено у зв»язку зі скороченням штату працівників згідно з наказом № 5-К від 25.02.2014 р. Відповідач не міг запропонувати позивачу іншу роботу в товаристві, оскільки були відсутні посади, які відповідають професії, кваліфікації чи спеціальності позивача. Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці не могла бути застосована при звільненні позивача, оскільки дане право має враховуватись при наявності двох чи більше однакових посад, одна з яких скорочується, а у товаристві посада, яку займав позивач була єдиною. Необгрунтовані вимоги позивача про виплату 24000 грн. Товариством було повідомлено всіх працівників про можливість здійснення додаткових виплат у вигляді преміальних платежів, а не посадового окладу, у разі виконання показників результативності. Виплата таких преміальних є правом товариства. Ключових показників ефективності позивачем не досягнуто. Вимоги про стягнення моральної шкоди вважає необгрунтованими. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12.03.2012 р. генеральним директором ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» було видано розпорядження про створення у складі відділу мікропроцесорних розробок нового напрямку розробки програмного забезпечення для спеціалізованих систем автоматичного контролю та збору інформації по аналогу відомих програм класу СКАДА. Позивач [PERSON] 05.06.2012 р. був прийнятий на посаду інженера-програміста в ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ». Відповідно до наказу 17-К від 18.09.2012 р. [PERSON] переведений на посаду провідного інженера-програміста відділу мікропроцесорних розробок. Наказом № 27/1-ЗД від 26.07.2013 р. на базі Відділу мікропроцесорних розробок створено Конструкторське бюро приладів з 01.08.2013 р. 13.12.2013 р. Генеральним директором ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» було видано розпорядження про закриття з 20 грудня 2013 р. напрямку діяльності Конструкторського бюро приладів - напрямок розробки програмного забезпечення спеціалізованих систем автоматичного контролю та збору інформації типу міні СКАДА, у зв»язку з недоцільністю подальшого розвитку. Відповідно до наказу № 56-3Д від 16.12.2013 р., в зв"язку з тенденцією до погіршення фінансового стану підприємства, відсутністю зростання продажів мікропроцесорних пристроїв у 2013 році та тенденцією до істотного спаду продажів у 2014 р., враховуючи брак фінансових ресурсів, за поданням головного конструктора Конструкторського бюро приладів Мілюшина М.М. про відмову від планів по розширенню групи інженерів-програмістів Конструкторського бюро приладів та про недоцільність подальшого розвитку напрямку розробки програмного забезпечення для спеціалізованих систем автоматичного контролю та збору інформації по аналогу відомих програм класу СКАДА скорочено посади 25.02.2014 р. провідного інженера-програміста та керівника групи супроводу виробництва та внесено відповідні зміни до штатного розпису з 26.02.2014 р. 23.12.2013 р. позивача [PERSON] було попереджено про скорочення посади «провідний інженер-програміст» Конструкторського бюро приладів та про звільнення з даної посади за пунктом 1 ст.40 КЗпП України 25.02.2014 р 25.02.2014 р. позивача [PERSON] було звільнено у зв»язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, згідно з наказом № 5-К від 25.02.2014 р. Віповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 р. розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як вбачається з наданих представником відповідача письмових доказів, в ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ», мале місце скорочення штату та чисельності працівників. Згідно з ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач приймаючи рішення про скорочення штату працівників, діяв в межах наданих йому законом прав, тому позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу № 56-ЗД від 16.12.2013 р. задоволенню не підлягають. На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України позивач був своєчасно попереджений про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників за два місяці. Отже, оскільки порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 КЗпП України, позивач 23.12.2013 р. був попереджений про наступне вивільнення, а звільнений відповідно до наказу від 25.02.2014 року № 5-К, тобто відповідач додержав 2 місячний строк попередження працівника про його можливе звільнення. Відповідно до абз.3 ст.49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про вивільнення пропонує працівникові роботу на підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно пояснень представника відповідача товариство не мало можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, оскільки вакансії, які б відповідали його професії, кваліфікації, спеціалізації були відсутні. В судовому засіданні встановлено, що станом на час попередження позивача про його звільнення 23.12.2013 р. та на час звільнення 25.02.2014 р. були відсутні вакантні посади на підприємстві, які б відповідали професії, кваліфікації та спеціалізації позивача. В судовому засіданні встановлено, що в період з 23.12.2013 р. по 25.02.2014 р. до ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» було прийнято одного працівника за сумісництвом - [PERSON] на посаду «складальника напівпровідникових приладів», виробнича дільниця Львів, відповідно до наказу № 3-К від 03.02.2014 р. Відповідно до посадової інструкції складальника напівпровідникових приладів, посада вимагає наявності у працівника професійно-технічної освіти за спеціальністю «радіоапаратобудування» та досвіду роботи у напрямку складанні радіоприладів не менше трьох років. [PERSON] має диплом про професійно-технічну освіту по спеціальності «радіо апаратобудування». У позивача відсутні професійно-технічна освіта за спеціальністю складання напівпровідникових приладів та досвід роботи у вузький сфері, тому позивач не міг бути переведений на посаду складальника напівпровідникових приладів. В судовому засіданні встановлено, що після звільнення позивача 25.02.2014 р. у товариство 03.03.2014 р. було прийнято [PERSON] на посаду інженера з налагодження та випробувань. Посада введена до штатного розкладу з 01.03.2014 р. вже після звільнення позивача. Відповідно до посадової інструкції інженера з налагодження та випробувань, посада вимагає наявності у працівника вищої освіти та стаж роботи за спеціальністю інженер по налагодженню та випробування. Позивач не мав відповідної кваліфікації для роботи на надій посаді. Відповідно до абзацу 4 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992р. при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не вправі обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). На дату звільнення позивача 25.02.2014 р. на підприємстві окрім посади «провідного інженера-програміста» була також посада "інженера-програміста напівпровідникових структур", яку займає [PERSON] Для зайняття посади інженера-програміста напівпровідникових структур необхідна кваліфікація «напівпровідники та діелектрики». [PERSON] має кваліфікацію інженер електронної техніки, спеціальність «напівпровідники та діелектрики». Суд приходить до висновку, що позивач не мав переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників. Відповідно до довідки ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» від 24.06.2014 р. на підприємстві профспілкова організація не створювалась. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що не був членом профспілкової організації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, вимоги ст.ст. 42, 42-1, 49-2 КЗпП України відповідачем порушено не було, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі. Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відповідачем проведено без порушень закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідачем було повідомлено позивача про можливість додаткових виплат у вигляді преміальних платежів в сумі 24000 грн. Відповідно до ст.97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюється власником або уповноваженим ним органом. Як встановлено в судовому засіданні відповідачем не приймалось рішення про преміювання позивача за підсумками 2013 р. Суд приходить до висновку, що не обґрунтовані вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 24000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням викладеного, також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, оскільки, відповідно до статті 23 ЦК України, обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди є протиправність дій особи, яка її заподіяла, а відповідно до ст. 237-1 КЗпП України така шкода відшкодовується, якщо були порушені законні права працівника, однак судом встановлено, що відповідач діяв в межах закону і не допустив порушень трудових прав позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не внесено до трудової книжки позивача запис про переведення позивача 18.09.2012 р. на посаду «провідний інженер-програміст» згідно з наказом № 17-К від 18.09.2012 р., тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,6 грн.

Outcome: partial