Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

03.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалось через те, що вони перестали розуміти одне одного, відповідач її обманював, що привело до сварок, які погано вплинули на дитину. Шлюб носить формальний характер через припинення шлюбних відносин з 19.10.2014 року, спільне господарство подружжям не ведеться. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], яка проживає біля неї. Спору щодо проживання дитини та майнового спору у сторін немає. У судове засідання позивач не зявилась та надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просить задовольнити повністю, крім цього, просила залишити шлюбне прізвище "Ковальчук". Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з'явився з невідомої суду причини, хоча повідомлявся про судовий розгляд належним чином. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази по справі , суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного. Так, судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 серпня 2012 року, про що виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 08 та позивачу повторно видано свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 085818 від 17 вересня 2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу з дошлюбного «Тімушева» було змінено на «Ковальчук». З тексту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що подружжя фактично не проживають однією сімєю з 19.10.2014 року, не мають жодних відносин, не ведуть спільного побуту, шлюб носить формальний характер. Відповідач проживає окремо від дружини в с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], яка проживає біля матері. Спору щодо місця проживання дитини та майнового у сторін немає. За вимогами ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану ( ст. 21 СК України). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. При прийнятті рішення суд керується ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved