Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] 26 серпня 2014 року звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0586 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6510700000:01:005:0048, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення загальною площею 44,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки " Mazda" 6 2.0 CD Executive 6MT (GG), державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], 2007 року випуску. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 07.12.2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу набули наступне майно: житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,0586 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення загальною площею 44,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]; автомобіль марки " Mazda" 6 2.0 CD Executive 6MT (GG), державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], 2007 року випуску. Зазначене нерухоме та рухоме майно у відповідності до правовстановлюючих документів оформлено на ім'я відповідача - [PERSON], у зв'язку з чим останній не визнає її права на частку у спільній сумісній власності, та наполягає на тому, що зазначене майно є його особистою (неподільною) власністю. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала з тих же підстав, та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що він не оспорює, що зазначене позивачем майно придбано ними за час шлюбу та є їх спільною сумісною власність, в користуванні яким він не чинить позивачу не яких перешкод, тому вважає, що спір між ними з цього приводу відсутній та відповідно підстав у позивача для звернення до суду із зазначеним позовом не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.12.2004 року (а.с. 10). За час шлюбу подружжям набуто наступне майно: житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 14); земельну ділянку, площею 0,0586 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS](а.с.21, 22); нежитлове приміщення, загальною площею 44,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24, 25); автомобіль марки " Mazda" 6 2.0 CD Executive 6MT (GG), державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], 2007 року випуску (а.с.26). Зазначене нерухоме та рухоме майно згідно правовстановлюючих документів оформлено на ім'я відповідача - [PERSON], що сторонами не оспорюється. З норм ст. ст. 60, 67, 69,70 СК України вбачається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі - продажу, міни, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні норми містить ЦК України (ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків: зазначене позивачем в позові майно набуде подружжям за час шлюбу, та є відповідно, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. При цьому дружина та чоловік не оспорюють, що їх частки в спірному майні є рівними, але жоден з подружжя не вчиняє дій, передбачених положеннями ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, жоден з подружжя також не заявляє вимог про припинення права на частку у спільному майні або реальному поділі між ними спірного майна, але позивач наполягає на тому, що реєстрація спірного майна на ім'я відповідача та залишення спірного майна в статусі об'єкта права спільної сумісної власності, виходячи з того, що на день розгляду справи в суді між подружжям виникають непорозуміння з приводу спірного майна, призводить до порушення її прав як співвласника зазначеного майна, яке у відповідності до ст. ст. 316, 317 ЦК України полягає в володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у відповідності до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, тому суд вважає за доцільне, виходячи з загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, позов задовольнити, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 частку спірного майна, залишивши його у спільній частковій власності сторін. При цьому посилання відповідача та його представника на ту обставину, що між сторонами відсутній спір, оскільки відповідач визнає, що спірне майно набуте за час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та не вчиняє будь - яких дій щодо порушення прав позивача, що на їх думку засвідчує відсутність підстав у позивача для звернення до суду із зазначеним позовом, суд не приймає до уваги, оскільки таке твердження суперечить вимогам чинного законодавства, порушує право позивача на судовий захист порушеного права та суперечить діям відповідача під час судового розгляду зазначеної справи, який заявляв про бажання нотаріального оформлення договору щодо поділу майна подружжя, але ні яких дій для такого способу розв'язання спору не вчинив, що в свою чергу, свідчить про наявність спору між сторонами щодо зазначеного майна. Отже, позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3654 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved