Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У січені 2018 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за квартирну плату та житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» і [PERSON] 24 жовтня 2011р. укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.02.2011р. серія [NUMBER]. Право власності на квартиру [ADDRESS] ум. Києві зареєстровано за відповідачем 12.03.2011р. за реєстраційним номером 33114507. Відповідач отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов»язання по їх оплаті, чим сприщила позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати, загальна сума заборгованості якої станом на 01 березня 2018 року становить 14 698 грн. 72 коп. Крім того, вважає, що у разі несвоєчасного та не у повному обсязі сплати коштів на рахунок позивача, останній має право стягнути ці кошти з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час заборгованості, а саме: сума інфляційної складової боргу - 18 732,35 грн.; суми 3 % річних в розмірі 3 188,72 грн. та суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти просить провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату і час судового розгляду повідомлялася у встановленим законом порядку, заяв про розгляд справи за її відсутності чи клопотань про відкладення розгляду справи не адресу суду не направляла, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Відповідно до частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» і [PERSON] 24 жовтня 2011 р. укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.02.2011р. серія [NUMBER]. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за 12.03.2011 р. за реєстраційним номером 33114507. Позивач є експлуатаційною організацією у житловому будинку по [ADDRESS], де знаходиться належна відповідачу квартира, на підставі Акту готовності об'єкта до експлуатації від 01 червня 2010 року та надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з підпунктом 1 пункту 13 Договору позивач взяв на себе зобов'язання забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством. Згідно з підпунктом 1 пункту 11 Договору, Відповідач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Згідно з пунктом 5 Договору оплата послуг за поточний місяць вноситься до кінця цього місяця. Згідно з пунктом 21 Договору, нарахування за послуги проводиться починаючи з 23.06.2011 р. З боку позивача договірні зобов'язання виконувались належним чином, а відповідач протягом тривалого часу ухиляється від сплати за отримані послуги і тим самим порушив права відповідача. Окрім того, 26.07.2016 року між відповідачем і позивачем укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилася станом на 01 липня 2016р. у розмірі 31 651,79 грн. Згідно пункту 1 вказаного договору Відповідач визнає за собою заборгованість за житлово-комунальні послуги перед Позивачем, та зобов'язується сплатити її до 26.01.2017р. Відповідно до пункту 7 Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 26.07.2016р., він припинив свою дію 26.01.2017р. Відповідач умови договору про Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 26.07.2016 р. не виконав, заборгованість за житлово-комунальні послуги у повному обсязі не сплатив. Стаття 151 Житлового кодексу УРСР покладає обов'язок на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. При цьому, ст. 179 Житлового кодексу УРСР визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором, або законом. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української PCP плата за комунальні послуги береться крім квартирної за затвердженими в установленому порядку тарифами. Розмір плати за житлово-комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими встановленому порядку. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. До 19.10.2015 року позивач забезпечував передачу (транзит) послуги з централізованого опалення до квартир споживачів та розраховувалося за постачання теплової енергії до житлового будинку по [ADDRESS] з постачальником (ПАТ «Київенерго») за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 1310275 від 17.03.2011р. За умовами п. 2.3.5. вказаного договору Позивача зобов'язано забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок «Постачальника» від мешканців, в тому числі Відповідача за теплову енергію. З боку Позивача житлово-комунальні послуги надавалися Відповідачу безперебійно та належним чином, а Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від сплати за отримані послуги і тим самим порушив права Позивача. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов»язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов»язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались житлово-комунвльні послуги. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Власність, згідно ч.4 ст. 319 ЦК України, зобов"язує. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення суми боргу з 23.06.2011 р. по 01.03.2018 р. - 14 698,72 грн.; інфляційна складова боргу - 18 732,35 грн.; 3% відсотки річних - 3 188,72 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими підтверджуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено.

Outcome: approved