Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~ звернулась до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Посилається на те, що в 2013 році вона працювала у магазині «Ягуар» на посаді касира торгівельного залу, який належить приватному підприємцю - [PERSON] Ірині [PERSON] та розташований по вул. Стрійській, 16 в м.Чернівці. Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2018 року, вона була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України і їй призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. в дохід держави без позбавлення права обіймати посади або займатися певною діяльністю. На початку 2018 року її знайомі повідомили, що проходячи біля магазину «Ягуар», що розташований по вул. Стрійській, 16 в м.Чернівці, побачили на вхідних дверях магазину, які виходять на вулицю Стрійську, кольорову фотографію з її зображенням, під якою був надрукований текст «УВАГА!!!КРАДІЙКА!!! Це підступна та підла людина!!! Стережіться її!!!». Прибувши до приміщення магазину, вона побачила своє фото з вищезазначеним написом. Зазначила, що вона звернулась до чоловіка господарки магазину відповідачки [PERSON] - [PERSON] , попросивши зняти дану фотографію і надпис під нею. Вона зверталась і до відповідачки, але остання не хотіла із нею розмовляти. На неодноразові її звернення до відповідачки та її чоловіка про зняття фотографії та надпису з дверей магазину, останні не вчинювали ніяких дій. Вважає, що дана неправдива інформація поширена відповідачкою на склі вхідних дверей магазину доводить всім відвідувачам магазину інформацію, яка не відповідає дійсності стосовно неї та жодним чином не підтверджена, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, що порушує її немайнові права. Зазначила, що у вироку суду немає жодного слова щодо вчинення нею крадіжки особистих речей відповідачки. Також, поширенням вказаної інформації, відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь. Вона проживає неподалік даного магазину, сусіди і друзі, проживають поруч, бачили її фотографію із брудним написом, ставлять не зручні їй запитання щодо крадіжки і підлості. Її чоловік зривав фотографію із написом, але через деякий час вона знову з`являлась на тому самому місці. Через це, в неї із чоловіком виникають постійні сварки та непорозуміння. Окрім цього, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у суму в розмірі 70000 грн., яка є мінімальною для відшкодування її душевних страждань, а відтак розумною та справедливою. Просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію розповсюджену відповідачкою на вхідних дверях магазину, який розташований по [ADDRESS] , [ADDRESS] , у вигляді кольорової фотографії із зображенням [PERSON] , під якою надрукований текст «УВАГА!!!КРАДІЙКА!!! Це підступна та підла людина!!! Стережіться її!!!», заборонити відповідачці будь-яким шляхом розповсюджувати відносно неї недостовірну інформацію, яка порушує її честь, гідність та ділову репутацію, стягнути із відповідачки на її користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 70000 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 липня 2019 року по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представники відповідачки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що позов пред`явлено не до належного відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що бачила, що в магазині висіло фото [PERSON] , проте що ніби вона «шахрайка», вказане фото то зникало, то з`являлось знову. Не бачила хто саме вивішував фото, про фото відомо по розмовам. Їй відомо, що позивачка притягувалась до кримінальної відповідальності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що бачив фото із надписом «обережно шахрайка». Не бачив хто саме вивішував фото. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 18 вересня 2015 року сусіди сказали, що в магазині висить фото позивачки його дружини. Він неодноразово підходив до чоловіка відповідачки, з яким розмовляв, щоб зняли фотографію, розмови фіксував на відео, знімав фотографію, але на наступний день фото з`являлося знову. На запитання: «Чому?», чоловік відповідачки казав: «Я так хочу». На запитання працівників поліції чоловік відповідачки казав, що це він розмістив на дверях фотографію. Заслухавши позивачку та її представника, представника відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вимогами\~ст. 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та Книга 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи, а саме стаття 297 ЦК України, в якій вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, і стаття 299 ЦК України, яка зазначає, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Конституцією\~України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. За змістом\~ст. 277 ЦК України, ч. 4\~ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В абзаці 1 пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» \~позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Право кожного на повагу до його гідності визначено в\~ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз`ясненнях\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Як випливає із змісту\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до\~ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого\~\~\~2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом із тим згідно з частинами першою та другою статті 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту\~оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)\~і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 13 ЦПК України\~\~обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.\~ Принцип змагальності сторін, закріплений у статті 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в 2013 році працювала у магазині «Ягуар», розташований по вул. Стрійській, 16 в м.Чернівці, на посаді касира торгівельного залу, що підтверджується копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 23 вересня 2013 року (а.с.6). Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України і їй призначено покарання за даною статтею із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. в дохід держави без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю (а.с.7-9). Із наданих суду фотографій від 14 червня 2018 року, 20 червня 2018 року, 11 лютого 2019 року вбачається, що на вхідних дверях магазину «Ягуар» по вул. Стрійській, 16 в м. Чернівці, висить фото із зображенням позивачки [PERSON] , яка містить надрукований текст «УВАГА!!! [INFO] !!! Це підступна та підла людина!!! Стережіться її!!!». 03 квітня 2019 року та 07 квітня 2019 року позивачка зверталась до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу розміщення її фото на вхідних дверях у магазині «Ягуар», що по вул. Стрійській, 16 в м. Чернівці, що підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ЄО №6572 та ЄО 6937 від 10 квітня 2019 року (а.с.10). З даного висновку вбачається, що були опитані [PERSON] , яка пояснила, що власник магазину «Ягуар» - [PERSON] розмістила її фото з написом « [INFO] Стережіться [INFO] » на вхідних дверях магазину. Також був опитаний [PERSON] , який пояснив, що він дійсно розмістив фото крадійки з магазину з метою інформування. [PERSON] відмовилась від дачі будь-яких пояснень на підставі ст. 63 Конституції України. Згідно інформації Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області від 12 квітня 2019 року, адресованої Січкар Т.М., останню повідомлено, що її звернення з приводу розміщення фото по [ADDRESS] зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області. У зв`язку із тим, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним законодавством України, розгляд її звернення припинено (а.с.11). Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Принцип змагальності сторін, закріплений у статті 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи оцінені докази, суд вважає, що позивачка не довела факт поширення про неї недостовірної інформації відповідачкою. З наданих позивачкою доказів, не вбачається, хто є власником магазину «Ягуар», що по [ADDRESS] , [ADDRESS] , хто саме здійснює на даний час господарську діяльність у вказаному магазині, а також не підтверджено жодним доказом, що саме відповідачка поширила інформацію, яку просить спростувати позивачка. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано\~ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Як вбачається із матеріалів справи, між відповідачкою та адвокатом Спіжавкою Т.Г. укладено договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2018 року. Також представником відповідачки надано додаток №1 від 29 січня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2018 року та акт виконаних робіт № 1 від 21 січня 2020 року із описом робіт, виконаних адвокатом, а також наданий доказ про оплату таких робіт в сумі 6000 грн. 00 коп. квитанцію до прибуткового касового ордера №2110 від 21.01.2020 року. Проте відшкодування понесених витрат на\~професійну правничу допомогу\~у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа"East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року). Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не прийняття участі у всіх судових засіданнях, не надання до суду письмових пояснень, які зазначені в акті виконаних робіт, витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. є неспівмірними і підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн. Отже, оскільки в позові відмовлено, із позивачки на користь відповідачки підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, ст.ст. 10, 60, 277, 297, 299 ЦК України та

Outcome: approved