Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1. У рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 17 вересня 2014 року, станом на 19 лютого 2015 року, в розмірі 73319 доларів США 75 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом ПАТ КБ "ПриватБанк" на вказану дату складає 1942973 грн. 37 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності [PERSON] на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., належну на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б. за №1750, вартістю станом на 17.09.2014 року згідно висновку ТОВ "КАРАТАЙ І ПАРТНЕРИ" у розмірі 600000,00 грн.; 2) Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 17 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за яким останній отримав гроші у розмірі 577533,00 грн., що на день укладення Договору становило 44700 доларів США, строком до 17 березня 2015 року, проте відповідач належним чином не виконує умови договору позики і станом на 19 лютого 2015 року не здійснив жодної оплати. У забезпечення виконання грошового зобов'язання за даним Договором відповідач передав позивачу в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], відповідачу було направлено відповідну вимогу про усунення порушення за вищевказаним договором позики, яка була отримана відповідачем 12 листопада 2014 року, тому позивач вважає, що внаслідок цього порушення умов договору, у нього виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується телеграмою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за умовами п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв гроші у розмірі 577533,00 грн., що на день укладення цього Договору становило еквівалент 44700,00 доларів США за курсом продажу доларів ПАТ КБ "Приват Банк" (1 долар США= 12,90 грн.), які відповідач у свою чергу зобов'язався повернути позивачу не пізніше 17 березня 2015 року (а.с. 6). У забезпечення виконання відповідачем зобов'язання, що випливає з укладеного між сторонами вищезазначеного Договору позики, 17 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний Договір, за умовами п. 1.2. якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], ринкова вартість якої, відповідно п. 1.3. Договору, станом на 17 вересня 2014 року - 600000,00 грн. (а.с. 7- 13). 07 листопада 2014 року [PERSON] було направлено заяву з вимогою про усунення порушення за вищевказаним Договором позики, яка була отримана ним 12 листопада 2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14, 15). Доказів повернення відповідачем позики у передбаченому п. 3 Договору позики порядку суду не надано. Станом на 19 лютого 2015 року розмір заборгованості складає 44700,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом ПАТ КБ "Приват Банк" становить 1184550,00 грн. Відповідно п. 4 Договору позики зa прострочення виконання зобов'язання за цим договором більш ніж на 3 (три) дні, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі, що еквівалентний 10% (десяти відсічкам) від простроченого зобов'язання на день нарахування пені за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Станом на 18 лютого 2015 року розмір пені складає 28619,75 доларів США, що еквівалентно 758423,37 грн. Відповідно п. 4 Договору позики у разі прострочення позичальником більше ніж на один місяць будь-якої із суми повернення за графіком, позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення. Відповідно п. 5.1. Договору позики звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов пп. 5.2.1., 5.2.2, 5.2.3 п. 5.2 цього Договору, якщо інше не встановлене законом. Крім випадків, передбачених законом, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, визначених цим Договором, належить іпотекодержателю. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору позики виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві гроші, а останній зобов'язався їх повернути на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість, тому позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України "Про іпотеку" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що актами цивільного законодавства України сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема іпотекодержатель має право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved