Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

11 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на садибу, до складу якої входить житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами, які складаються з погребу, літної кухні, гаражу з оглядовою ямою, вбиральні та огорожі, що розташовані за адресою: провул. Слобідський, буд. 6, м. Шостка, Сумської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 червня 2008 року відповідно до договору купівлі-продажу придбав житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані по провулку Слобідському (Халтуріна) № 6 в м. Шостка Сумської області. З метою поліпшення житлових умов на протязі 2013 року на належній йому земельній ділянці було здійснено без відповідного дозволу будівництво гаражу та літньої кухні, що стали невідємною частиною домоволодіння. В січні 2018 року позивач хотів зареєструвати право власності на вищевказане майно в єдиному державному реєстрі речових прав, проте йому було повідомлено про неможливість набуття права власності на самочинне будівництво. У судове засіданні позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника [PERSON] міської ради, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив слухати справу без участі\~ представника [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області. Позицію щодо позову не висловив, зазначив, що покладається на рішення суду. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм відповідну правову оцінку,\~ суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 червня 2008 року позивачем на підставі договорів купівлі-продажу придбано у власність житловий будинок, житловою площею 26.4 кв.м., а загальною 44.0 кв.м. з надвірними прибудовами та земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером 5911000000:03:001:0029, які знаходяться в м. Шостка Сумської області по провул. Слобідському (Халтуріна) за №6, що підтверджується копіями договорів. Вказані договори нотаріально посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1475 та №1479. Договір купівлі продажу будинку з надвірними спорудами зареєстровано в КП МБТІ 30 грудня 2008 року за №8657551 (а.с. 5-6). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером 5911000000:03:001:0029, які знаходяться в м. Шостка Сумської області по провул. Слобідський за №6 (а.с. 11). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] міськ районного бюро технічної інвентаризації вбачається, що позивач є власником будинку, що знаходяться в м. Шостка Сумської області по провул. Халтуріна, буд. 6 (а.с.8). 28 серпня 2017 року між позивачем та його колишньою дружиною [PERSON] укладено договори про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна подружжя. Відповідно до даних договорів, позивач набув право приватної власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Вказані договори зареєстровані в реєстрі за № № 2047, 2048. Як вбачається з матеріалів справи, на момент придбання позивачем будинку та земельної ділянки, на ній було розташовано: деревяний житловий будинок під залізним дахом, позначений на плані «Ф-1», два сараї, позначені літерами «Б,Д», погріб. Позначений на плані літерами «Пг» та огорожа позначена «№». З технічного паспорту від 28 листопада 2017 року вбачається, що в 2013 році позивач побудував на території свого домоволодіння за адресою пров. Слобідський, буд.6 в м. Шостка,\~ літню кухню та гараж з оглядовою ямою. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин)\~ замовник мав право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, які за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з середніми та значними наслідками. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було дотримано вищезазначеної норми закону та проведено в 2013 році будівельні роботи без відповідного дозволу. Враховуючи, що будівництво зазначеного об'єкту нерухомості було здійснено позивачем без дозвільних документів та належним чином затвердженого проекту, суд вважає за необхідне при вирішенні питання про визнання права власності на таке майно звернутися до правових положень\~ст. 376 ЦК України, якою врегульовані питання самочинного будівництва. Положення\~статті 376 ЦК України\~визначають поняття самочинного будівництва як забудови на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або будівництво здійснювалося без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на\~\~нього. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12.\~Постанови від\~30\~березня 2012\~року N\~6\~«Про практику\~застосування судами\~статті 376\~Цивільного кодексу\~України (про\~правовий режим\~самочинного будівництва)» роз'яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга\~статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга\~статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята\~статті 376 ЦК). В цьому контексті слід зазначити, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розміщені житловий будинок з прибудовами.\~ З висновків відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 05 грудня 2017 року № 182, висновку [PERSON] Держпродспоживслужби в Сумській області від 04 грудня 2017 року № 24-01/213, висновку [PERSON] міськрайвідділу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 05 грудня 2017 року № 1121 вбачається, що самочинно збудовані: літня кухня, позначена на схематичному плані земельної ділянки літерою «Ж», гараж, позначений на схематичному плані земельної ділянки літерою «Г», розташовані по провул. Слобідському №6 в м. Шостка, не порушують містобудівних вимог, санітарних норм та прав інших осіб, протипожежний режим дотримується (а.с. 18-20). Згідно довідки КП «[PERSON] МБТІ» від 28 листопада 2017 року збільшення загальної площ будинку до 58,1 м.кв. не є самочинним. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що наявні самочинно збудовані обєкти нерухомості не порушують прав інших осіб, відповідають усім будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, розташовані на земельній ділянці, яка вже була відведена під житловий будинок з господарськими будівлями, а також зважаючи на те, що єдиним способом захисту прав позивача є судовий захист, суд вважає можливим визнати право власності в порядку ст. 376 ЦК України на вказаний самочинно збудований обєкт нерухомості. При цьому суд бере до уваги ті обставини, що жодною особою та жодним органом державної влади не висловлено заперечень щодо наявності правових підстав для визнання права власності за таких підстав. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved