Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

У травні 2020 року представник позивача [PERSON] , в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 94 460 грн. В обґрунтування позову вказав, що позивач в період часу з 04.11.1985 року по 16.11.1985 року, 10.10.1994 року по 27.08.2001 рік, перебуваючи в трудових відносинах з ш. «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником, якого є ПАТ«Кривбасзалізрудком», працюючи в підземних умовах, в межах покладених на нього трудових обов`язків, виконував роботи, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала гранично допустиму концентрацію, з причин неефективності провітрювання робочих місць та застосування засобів знепилення повітря, що мали низьку ефективність. Зазначив, що внаслідок тривалої дії на організм позивача шкідливих чинників - пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного в повітрі робочої зони, концентрація якого перевищувала гранично-допустиму, позивачем отримано професійне захворювання - «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (Пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. ( надалі - ХОЗЛ)». Поряд з цим, вказав, що зазначені шкідливі фактори мали місце з вини відповідача, який порушив законодавство в сфері охорони праці - не створив безпечні і нешкідливі умови праці для своїх працівників. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням 12.03.2008 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено ступінь втрати працездатності - 20 % безстроково, визначена потреба в забезпеченні ВМП, призначено медикаментозне лікування. Вказав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, професійне захворювання супроводжується постійними відчуттями задишки при незначному фізичному навантаженні, частим кашлем, загальною слабкістю, хрипами, болем в грудній клітині. Зазначив, що вказані негативні явища призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати працездатності. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в сумі 94 460 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці. 03 червня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 06 липня 2020 року судом призначено розгляд справи на 24.07.2020 року. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що фактично позивач почав хворіти, відповідно до медичних документів, коли перебував у трудових відносинах з ВАТ "Суха Балка", а з підприємства відповідача він звільнився в серпні 2001 року. Факт того, що позивач 6 років 11 місяців працював на підприємстві відповідача не доводить наявність вини останнього у виникненні професійного захворювання. Крім того, вказав що заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, а також просив звернути у вагу, що відповідач також працював в умовах шкідливих факторів виробництва на іншому підприємстві. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, не заперечувалось сторонами та підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки, що позивач [PERSON] , з 04.11.1985 року по 16.11.1985 року працював на посаді заступника головного інженера з виробництва ш. «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з 10.10.1994 року по 04.10.1999 року - на посаді підземного заступника начальника дільниці ш. «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з 28.04.2001 року по 27.08.2001 року позивач працював на посаді підземного гірничого майстра ш. «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником прав та обов`язків вказаних підприємств являється відповідач, Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат». Позивач в період перебування на вказаних посадах виконував роботи, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала гранично допустиму концентрацію з причин неефективності провітрювання робочих місць та застосування засобів знепилення повітря, що мали низьку ефективність. Зокрема, відповідно до п. 17 акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» № 4 від 05.02.2008 року причиною виникнення професійного хронічного захворювання у позивача є робота протягом 16 років 3 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочого простору -пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70%: 4,2 - 7,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 протягом 35,0-81,5% робочого часу зміни. Зі змісту п. 19 акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» № 4 від 05.02.2008 року вбачається, що адміністрацією ш. «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не виконано вимоги ст. 153 КЗпП України та порушено вимоги ст. 13 ЗУ «Про охорону праці». Внаслідок професійного захворювання 12.03.2008 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з довідки серії ДНА-02 №022944. За результатами огляду позивачу визначено безстрокову втрату професійної працездатності в ступені 20 % внаслідок професійного захворювання - хронічного обструктивного захворювання легень, встановлено безстрокову потребу у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення. Згідно медичної документації позивача, яка наявні в матеріалах справи, анамнез його захворювання характеризується неодноразовим проходженнями курсів лікування з приводу ХОЗЛ, однак після проходження лікування стан позивача суттєво не покращувався, при направлені до медичних закладів знаходили своє підтвердження скарги позивача на задишку, періодичний кашель, головний біль, періодичний біль в грудній клітині. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із отриманим професійним захворюванням, що призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 20 %, погіршення функцій органів дихання, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні, час роботи позивача в шкідливих умовах, враховує, що позивач також працював в умовах шкідливих факторів виробництва і на іншому підприємстві, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 20 000 (двадцять тис.) грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial