Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

07 березня 2018 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем з 26 вересня 2015 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2467. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що вони не зійшлись характерами, та різністю поглядів на подальше спільне проживання. Шлюбні відносини фактично припинились з грудня 2017 року. На теперішній час спільне господарство не ведуть. Важає, що примирення із відповідачем неможливе. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2467. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, строк на примирення не потрібен. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON]». Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, поштовий конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою " за закінченням терміну зберігання". Оскільки відповідач належним чином повідомлялась про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2467, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а/з №3456 від 07.04.2016 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції). На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з грудня 2017 року, і однією сім'єю на даний час не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] року з матір'ю [PERSON]. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved