Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

07.10.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати [PERSON] Миколуайовича таким, що втратив право на користування будинком № 10 по вул. Пушкіна в с. Стайки Кагарлицького району Київської області; - зобов»язати Кагарлицький районний сектор Управління державної міграційної служби в Київській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в будинку № 10, по вул.. Пушкіна в с. Стайки Кагарлицького району Київської області. Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 12.10.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що маються відповідні відмітки в матеріалах справи. Представник третьої особи, - Кагарлицького районного сектору управління державної міграційної служби у Київській області в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що маються відповідні відмітки в матеріалах справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов підтримала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як видно з матеріалів справи, позивачка не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Як видно з матеріалів справи, зокрема, з довідки, виданої адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Київській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм права. [PERSON], яка є позивачкою по даній справі, є власником житлового будинку, який розміщено за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул.. Пушкіна, буд. № 10. Вищевказаний будинок належить позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВВЕ № 697567, яке видане 11.08.2004 року в м. Ржищів Київської області, в якому зазначено, що спадкоємицею майна [PERSON], який помер 05 листопада 2003 року є дочка [PERSON], яка мешкає в с. Стайки Кагарлицького району Київської області. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з житлового будинку, який знаходиться в с. Стайки по вул.. Пушкіна під номером десять. Спадкова справа № 101. Зареєстровано в реєстрі за № 2972. Факт реєстрації підтверджується довідкою, видано 21.10.2015 року адресно довідковим підрозділом територіального органу ДМС України в Київській області, в якій зазначено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], Як встановлено судом в судовому засіданні, позивачка [PERSON] з 11.09.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], в зв»язку з чим був зареєстрований на спірній житловій площі з 26.02.2010 року. Даний факт підтверджується довідкою, видано 21.10.2015 року адресно довідковим підрозділом територіального органу ДМС України в Київській області, яка міститься в матеріалах справи. Починаючи з 09.03.2011 року позивачка та відповідач проживають окремо, він переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул.. Котовського, 2. 16.11.2011 року за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Даний факт підтверджується копією заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 листопада 2011 року, яке вступило в законну силу 29.11.2011 року, та копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно, судом в судовому засіданні з пояснень позивачки та матеріалів справи встановлено той факт, що відповідач [PERSON] більше трьох років не проживає в будинку, який належить позивачці [PERSON], та який розміщено за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул.. Пушкіна, 10. Підтвердженням даного факту є: - акт обстеження від 06.10.2015 року, складений депутатом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області [PERSON], за підписом сільського голови [PERSON], в якому зазначено, що, обстеживши будинок по вул.. Пушкіна, 10 у присутності свідків, (сусідів), на предмет наявності у будинку речей, що належать [PERSON], не виявив; - акт обстеження від 06.10.2015 року, складений депутатом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області [PERSON], за підписом сільського голови [PERSON], в якому зазначено, що, обстеживши приміщення житлового будинку по вул.. Пушкіна, 10. За зазначеною адресою проживають: [PERSON], [INFO] та її малолітня донька, - [PERSON], [INFO]. Зі слів власниці будинку та сусідів, які підтвердили факт того, що поліщук М.М. не проживає в будинку з березня 2011 року. Господарством та утриманням будинку займається власниця [PERSON] Факт не проживання у будинку [PERSON] підтверджують свідки: Дмитренко, Курдюков, [PERSON]. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з березня місяця 2011 року за місцем реєстрації не з»являється, комунальні послуги не оплачував, не приймав участі в утриманні будинковолодіння, жодного майна, яке б належало відповідачу, в будинку немає. Відповідно, в зв»язку з значним подорожчанням комунальних послуг, позивачка [PERSON] не взмозі сплачувати вартість послуг на всіх зареєстрованих осіб, зокрема, відповідача, оформити субсидію, та в повній мірі використовувати своє право власності на будинок. Відповідно до роз»ясень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ( ст.. 71 ЖК України), необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, ( повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше житлове приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо). Конституцією України, (ст.. 41), та ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475\\97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ( ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.. 48 Закону України «Про власність».) Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання, - адміністративно територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною 1 пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 163 Житлового кодексу України передбачено, що тимчасова відсутність наймача або членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Всі обов'язки по утриманню житлового будинку, оплаті комунальних послуг та газопостачання, електроенергію, а також по ремонту та його обслуговуванню в даний час несуться позивачкою [PERSON] Відповідно, наявність реєстрації відповідачки у належному позивачу будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі користуватися належними йому правами по утриманню житла та ним несуться додаткові обов'язки та фінансові витрати по його утриманню. На підставі частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і це право є конституційним правом [PERSON]., яке закріплене у статті 41 Конституції України, але факт реєстрації у будинку позивачки сторонніх осіб, ( в даному випадку, - відповідача), який не проживає в ньому, є перешкодою у реалізації прав позивачки, як власниці будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 статті 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач [PERSON] відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Водночас відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1 )позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає і відсутній в належному позивачці [PERSON] на праві особистої власності будинку більше 1 року, а саме, більше трьох років, суд визнає відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком № 10, по вул.. Пушкіна в с. Стайки Кагарлицького району Київської області. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved