Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

13.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] ; третя особа - Миколаївська Універсальна Біржа "Південь" про визнання права власності на жилий дім з господарськими будівлями та спорудами, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 13 листопада 2001 року між позивачем [PERSON] , який змінив прізвище на [PERSON] (свідоцтво про зміну прізвища додається), який діяв як покупець та [PERSON] , яка діяла як продавець, був укладений договір за № 754 купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходився в [ADDRESS] . Цей письмовий договір у відповідності до ст. 15 Закону України «Про Товарну Біржу» був зареєстрований у Первомайському філіалі Миколаївської Універсальної Біржі «Південь», проте не був посвідчений в нотаріальному порядку. Після укладання договору, позивач та відповідач здійснили всі необхідні дії для його виконання, а саме відповідач передав у власність позивачу в користування будинок з господарськими будівлями та спорудами, а покупець [PERSON] оплатив продавцю 11310 гривень, тобто це є доказом того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. 19 листопада 2001 року житловий будинок був зареєстрований в Первомайському МБТІ. На даний час, позивач вирішив продати будинок, але не може цього зробити тому що даний договір купівлі-продажу нерухомого майна не посвідчений нотаріально. З урахуванням положень ст. 220 ч. 2 ЦК України за умови, що сторони домовилися щодо істотних умов договору і відбулося його повне виконання є підстави просити суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок. За викладених обставин [PERSON] змушений звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок якій знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Позивач надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання надала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між [PERSON] та [PERSON] , договору купівлі-продажу нерухомого майна № [NUMBER] , а саме з господарськими будівлями та спорудами, який знаходився по [ADDRESS] (а.с.4). Згідно цього договору [PERSON] передав продавцю гроші в рахунок повного розрахунку за майно, а остання в свою чергу отримала гроші та передала позивачу даний будинок в управління та користування, звільнивши його. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Згідно свідоцтва переміну прізвища серії [NUMBER] від 10.04.2006 р. [PERSON] перемінив прізвище на [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 1 (а.с.8). Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем (а.с. 5). Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved