Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недостовірної інформації. Згідно уточненого позову, який пред'явлено до Громадської спілки «Фундація Відкритий діалог», [PERSON], [PERSON] та Фундації «Відкритий діалог» позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, поширену на веб-сайті ua.odfoundation.eu, [INFO] року під назвою «[INFO]», «[INFO]»; [INFO] року під назвою «[INFO]», а саме: «[INFO]». Свої вимоги мотивували тим, що [INFO] року на веб-сайті ua.odfoundation.eu було розміщено матеріал під назвою «[INFO]», в якому поширено недостовірну інформацію стосовно позивача. Зокрема, зазначено: «[INFO]», «[INFO]». [INFO] року на тому самому сайті було розміщено матеріал під назвою «[INFO]», в якому поширено недостовірну інформацію стосовно позивача. Вказані інформаційні твердження позивач вважає недостовірними та такими, що принижують його честь і гідність та ділову репутацію. Так, позивач вказує, що 17 січня 2017 року у зв'язку з використанням підробленого паспорту громадянина Ізраїлю [PERSON] був затриманий правоохоронними органами Турецької Республіки в аеропорту м. Стамбул. [PERSON] повідомив представників турецької влади про те, що він є громадянином Республіки Казахстан і повністю визнав свої біографічні дані. На прохання [PERSON] був запрошений представник дипломатичної місії Республіки Казахстан в Турецькій Республіці. Так, позивач добровільно прийняв рішення про повернення до Казахстану про що попросив казахстанського дипломата. Знаходячись під арештом, [PERSON] не зміг вчасно повідомити свою дружину [PERSON] про всі обставини та підстави затримання в аеропорту м. Стамбул та про прийняте ним добровільне рішення щодо повернення до Казахстану. Скориставшись непоінформованістю та розгубленістю дружини позивача відповідачі отримали від неї лист, в якому висловлювалися перестороги стосовно можливого викрадення позивача. Однак будь-який підстав поширювати інформацію про викрадення позивача у відповідачів не було. Поширена недостовірна інформація порочить честь і гідність позивача, оскільки ставить під сумнів його добросовісність, бажання співпрацювати з правоохоронними органами Республіки Казахстан, негативно вплинула на взаємовідносини в сім'ї. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Представник позивача [PERSON] під час судового розгляду по суті підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідачів Громадської спілки «Фундація Відкритий діалог», [PERSON], Фундації «Відкритий діалог» [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. На момент публікації статті від [INFO] року єдиним джерелом інформації щодо місцезнаходження позивача були відомості надані дружиною позивача, що підтверджується в тому числі її листами та родичем позивача з проханням про термінову допомогу у зв'язку з ймовірним викраденням позивача. Тому, вказана публікація мала на меті захистити права людини, принцип неповернення біженця до країни походження, а також принцип законності та верховенства права та ґрунтується на офіційному зверненні дружини позивача. Щодо публікації від [INFO] року, то представник відповідача також зазначає, що вона містить посилання на вищевказаний лист дружини позивача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] року на веб-сайті ua.odfoundation.eu було розміщено матеріал під назвою «[INFO]», в якій поширено інформацію стосовно позивача. Зокрема, зазначено: «[INFO]», «[INFO]». [INFO] року на тому ж сайті було розміщено матеріал під назвою «[INFO]». Згідно з ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. З огляду на це, беззаперечною є дія в Україні Конвенції про захист прав людини та основних свобод (ратифікована Верховною радою України законом N 475/97 від 17.07.1997 р.). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, право кожного на свободу вираження поглядів Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В той же час, відповідно до роз'яснень, наданих судам у п.4 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року N 1, роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, - тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В п.43 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кастеллс проти Іспанії» від 23 квітня 1992 року суд зазначив, що преса відіграє непересічну роль у правовій державі. Хоча вона не може переступати певні межі, встановлені зокрема й заради захисту репутації інших осіб, та зобов'язана, втім, передавати - у спосіб, що не суперечить її обов'язкам - інформацію й ідеї щодо політичних проблем та інших тем, що становлять суспільний інтерес. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі X. Жизельс проти Бельгії в березні 1997р. Суд нагадав, що: "... свобода журналістів обіймає звернення до деякої дози перебільшення і навіть провокації'. У цій же справі в доповіді Європейської Комісії з прав людини підкреслено: "... загальний інтерес у публічному обговоренні, якщо його предмет достатньо серйозний, навіть якщо при цьому використовуються образливі або шокуючі висловлення, переважають над законним інтересом захисту репутації інших людей". У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». Також у рішенні по справі Де Хеєс і Гільзес проти Бельгії стаття 10 Конвенції захищає не лише висловлені відомості і судження, але й форму, в якій це робиться. В той же час свобода журналістів включає право на можливу долю перебільшення і навіть провокації. Крім цього, у справі «Укрпресгрупа проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив наступне. «... на пресу не лише покладено обов'язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль «вартового суспільства...», «журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть провокаційних...», «....у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яка охороняється статтею 10 Конвенції...» Так, суд приходить до висновку, що відповідачами під час судового розгляду доведено те, що інформацію від [INFO] про позивача було поширено на прохання, та на основі відомостей членів сім'ї позивача , що підтверджується дослідженими під час судового розгляду листами від дружини та племінника, в яких вони просили про її поширення. Крім того вказана піблікація викладена у формі необхідності запобігання порушенню права позивача, встановленню його місцезнаходження та з метою захисту його інтересів. В свою чергу інформація поширена [INFO] не містить прямих недостовірних відомостей, викладена у формі загальної інформації про подію, яка відбувалась та продовжує існувати, в тому числі щодо позивача, як колишнього працівника БТА Банка в Казахстані, та містить суб'єктивні судження авторів . Також твердження позивача про порушення його особистих немайнових прав не підтверджено жодним належним та допустимим засобом доказування. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову, [PERSON] відмовити.

Outcome: dismissed