Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

03.10.2018 року представник позивача звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 17586, 10 грн. заборгованості за договором №3030205782-006371 від 30.05.2018 року. В обґрунтування позову послався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №3030205782-006371 від 30.05.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і\~виконання ним\~певних дій,\~які свідчать\~про укладення\~Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі 3000, 00 гривень, строком на 31 день зі сплатою відсотків за користування позикою - 2% за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно. Дана сума перерахована на підставі договору №92.15.000104/2 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 19.02.2018 року. Відповідачем порушено строки повернення позики, встановлені п.5.4. Договору, у звязку із чим станом на 27.09.2018 року утворилася заборгованість за договором на вище зазначену суму. Ухвалою від 11.10.2018 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд на 09.11.2018 р. на 12:00 год. в залі судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області, без виклику сторін. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суду не подав. Відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Установлено, що між ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем 30.05.2018 року у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», Закону України\~«Про електронну\~комерцію» був укладений договір №3030205782-006371\~про надання\~позики,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до умов даного договору ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» надано позичальнику кошти в сумі 3000 грн. строком на 31 день зі сплатою відсотків за користування позикою - 2% за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно, а відповідач зобовязався вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачено Законом України\~«Про споживче\~кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~Електронний договір\~укладається шляхом\~пропозиції його\~укласти (оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний\~договір вважається\~укладеним з\~моменту одержання\~особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті.\~Відповідь особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про\~електронний цифровий\~підпис",\~за умови\~використання засобу\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами електронного\~правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію») Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 487210, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 27.09.2018 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 17586, 10 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. заборгованість за кредитом; 6491, 10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8095 грн. пеня. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по договору надання позики, та внаслідок цього заборгував позивачу кошти у розмірі: 17586, 10 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. заборгованість за кредитом; 6491, 10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8095 грн. пеня. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762 грн., та 1500 грн. витрат за юридичні послуги.

Outcome: approved