Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

04.04.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що 5 серпня 2008 р. між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського РУЮ Харківської обл., актовий запис №28, про що видане свідоцтво серії І-ВЛ №095238. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Оскільки спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, з 2011 р. сторони проживають окремо, але шлюб між ними не розірвано. Їхні дочки залишаються проживати з позивачем, навчаються в Підлиманській ЗОШ, тому їй самій доводиться забезпечувати їх всім необхідним. Відповідач не приймає ніякої участі в їх утриманні та вихованні, ніякої матеріальної допомоги на утримання дочок не надає. Позивач працює в СФГ «Моноліт», але її заробітної плати ледве вистачає на харчування. Оформити соціальну допомогу як багатодітна мати на дітей вона не може, тому що у них є батько. Відповідач має дохід, періодично виїжджає працювати до Росії, але відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу, тобто ухиляється від утримання дітей. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки за адресою реєстрації згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській обл. відповідно до ст.74 ЦПК України. Таким чином, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що за час спільного проживання у сторін народилися дочки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8-10), які проживають з позивачем по справі та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою №265 від 31.03.2017 р. Виконкому Підлиманської сільської ради (а.с.16). Під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також, згідно з ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відтак, обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 ч.2 СК України "мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку...". Стосовно самого розміру аліментів, то в даному випадку суд наголошує на наступне. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., підписаної Україною 21.02.1990 р., ратифікованої 27.02.1991 р., зазначено, що Організація Обєднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сімї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобовязання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Обєднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діти знаходяться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від відповідача, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних дітей до досягнення ними повноліття в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач періодично виїжджає працювати до Росії, аліментів нікому іншому не платить, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, згідно ст. ст. 180, 181 ч.3, 182ч.2 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved