Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

07.02.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про зняття арешту з майна, до відповідача Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Дніпро) Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 19.03.2020 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить скасувати арешт з 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] , номер запису обтяження 4103739, підстава виникнення обтяження: постанова 01-07/6711, 21.11.2006 року Державної виконавчої служби у Верхньодніпровському районі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 21.01.2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про вчинення нотаріальних їй, але їй було відмовлено у їх вчиненні виходячи з того, що на належне їй майно, а саме: на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] накладений арешт, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 січня 2020 року. Підстава обтяження: постанова 01-07/6711, 21.11.2006 року Державної виконавчої служби у Верхньодніпровському районі. Зареєстровано 23.11.2006 року за № 4103739, реєстратором: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.. Після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] вона, як єдина спадкоємиця, отримала у спадщину спірну частину житлового будинку. Батько був власником 2/5 частини житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1975 року, нотаріально посвідченому секретарем Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі під номером 22. Інші 3/5 частини зазначеного будинку належать її матері - [PERSON] на підставі договору дарування від 26 листопада 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу та зареєстрованого під № 1-1472. 21 січня 2020 року вона звернулась до Верхньодніпровського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Дніпро) з вимогою зняти арешт із зазначеного вище майна, але їй повідомили, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень відносин покійного [PERSON] немає жодного відкритого виконавчого провадження, а тому Верхньодніпровським РВ ДВС немає можливості зняти арешту з належного їй майна, стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За доводами позивача судом встановлено, що 21.01.2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про вчинення нотаріальних їй, але їй було відмовлено у їх вчиненні виходячи з того, що на належне їй майно, а саме: на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] накладений арешт, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 січня 2020 року. Підстава обтяження: постанова 01-07/6711, 21.11.2006 року Державної виконавчої служби у Верхньодніпровському районі. Зареєстровано 23.11.2006 року за № 4103739, реєстратором: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. Після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] позивач, як єдина спадкоємиця, отримала у спадщину спірну частину житлового будинку. Батько позивачки за життя був власником 2/5 частини житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1975 року, нотаріально посвідченому секретарем Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі під номером 22. Інші 3/5 частини зазначеного будинку належать матері позивача - [PERSON] на підставі договору дарування від 26 листопада 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу та зареєстрованого під № 1-1472. 21 січня 2020 року позивач звернулась до Верхньодніпровського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Дніпро) з вимогою знати арешт з належного їй всього нерухомого майна, але позивачці було повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень відносин покійного [PERSON] немає жодного відкритого виконавчого провадження, а тому Верхньодніпровським РВ ДВС немає можливості зняти арешту з належного їй майна Накладення арешту на зазначене вище майно обмежують повноваження позивача, як спадкоємця зазначеного майна. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішенн Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ЗУ «Про виконавче провадження» - Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач зверталася до відділу державної виконавчої служби із запитом про наявність відкритих виконавчих проваджень та проханням зняти арешт із спадкового майна . Відповідно до повідомлення Верхньодніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Дніпро) 411/13.31-14 від 12 лютого 2020 року, судом встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження відносно гр. [PERSON] . Виходячи вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про зняття арешту з зазначеного у позовній заяві майна, оскільки на даний час будь-яких стягнень з власника даного майна, [PERSON] , на користь стягувачів не проводиться тому подальше існування арешту на все майно позивача обмежує права позивача, як спадкоємця майна, належного її батькові. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved