Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цивільним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», який в процесі судового розгляду уточнила та в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 33835,07 грн., пеню у розмірі 6 124,15 грн., три відсотки річних у розмірі 503, 35грн., інфляційні втрати у розмірі 1745,54 грн., всього на загальну суму 42 208,11 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2016 року між сторонами укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-15-00276 предметом страхування якого був автомобіль Daewоо Маtiz, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 05 грудня 2015 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди що, мала місце на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі на території Пустомитівського району Львівської області, сталося пошкодження застрахованого автомобіля під керуванням водія [PERSON]. На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані співробітники національної поліції, що зафіксували дорожньо-транспортну пригоду про що було складено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.12.2015 р. та видано довідку про характер пошкоджень автомобіля. 09 грудня 2015 року страховику було подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надано усі необхідні документи. Проте, 29 грудня 2015 року відповідачем було надіслано листа із змісту якого вбачається прийняття відповідачем рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Таке рішення відповідач мотивує тим, що ніби то, оскільки водій застрахованого автомобіля [PERSON] відмовився від здачі крові на етанол, тим самим, начебто, створивши перешкоди у визначенні обставин страхового випадку. Окрім того, як зазначено у вказаному вище листі, відповідачем також відмовлено у виплаті страхового відшкодування з огляду на те, що на його думку, водій застрахованого автомобіля знаходився в стані алкогольного сп'яніння, оскільки, як далі робить висновки відповідач, відповідно до ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, є підставою вважати, що особа перебуває в стані алкогольного сп'яніння. А відтак, як далі вказує відповідач, згідно пп. 3.1.6. п. 3.1 р.З Договору страхування не визнаються страховими випадки, події, які настали внаслідок або під час керування застрахованим ТЗ водієм, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Тому, як видно відповідачем зроблено висновок, що водій застрахованого транспортного засобу [PERSON], перебував в стані алкогольного сп'яніння, лише тому, що ніби то він відмовився від здачі крові на етанол, а тому, відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає такі висновки незаконним та такими, що не відповідають реальним обставинам, а відтак рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є одностороннім порушенням договірних зобов'язань, визначених Договором страхування. Відповідачем зроблено висновок, що водій застрахованого транспортного засобу [PERSON], перебував в стані алкогольного сп'яніння, лише тому, що ніби то він відмовився від здачі крові на етанол, а тому, відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Як видно із звіту №1672/15 про оцінку автомобіля DAEWOO MATIZ р.н. [NUMBER] від 05.12.2015р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля є рівним ринковій вартості такого автомобіля та становить 85 906,01 грн. З огляду на те, що страховиком визначено ринкову вартість залишків застрахованого ТЗ за лопомогою інтернет-платформ, що підтверджується відповідною зобов'язуючою пропозицією залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу від 30.12.2015 р. з інтернет-порталу АВТО онлайн на суму 23 100,00 грн., то, очевидно, що відповідачем обрано спосіб розрахунку страхового відшкодування, визначений п. 12.4.2 Договору страхування. Сума страхового відшкодування, що не була виплачена позивачу становить 33 835,07 грн. Однак після закінчення вказаного вище строку для виплати страхового відшкодування і по даний час виплата страхового відшкодування відповідачем не проведена. Таким чином відповідач порушує свої зобов'язання за Договором страхування, що суперечить нормам ЦК України. Також з відповідача слід стягнути пеню у розмірі 6 124,15 грн., три відсотки річних у розмірі 503, 35грн., інфляційні втрати у розмірі 1745,54 грн. та понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явився, однак з'явився його представник [PERSON] які позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити у повному обсязі з врахування заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в режимі відеоконференції [PERSON], щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечив, просив у задоволенні таких відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2015 року на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі 8 км + 900 м, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Део матіс» д.н.з [NUMBER] не справився з керуванням виїхав за межі автодороги та перекинувся, в результаті чого автомобіль отримав повну деформацію кузова, та пошкодженні всі складові частини авто. Вказану подію 06.12.2015 року СВ Пустомитівського ВП ГУ НП України у Львівській області було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12015140270002026 за ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується копією довідки СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП України у Львівській області. Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.12.2015 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром на транспорті № 28-1301-15-00276 від 30.09.2015 року, який був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що відповідно до страхового випадку яке мало місце 05.12.2015 року позивачем [PERSON], подано заяву 09.12.2015 року до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Листом № 03/8571 від 29.12.2015 року позивачу [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно її заяви під час ДТП транспортним засобом Daewoo Matiz реєстраційний номер [NUMBER], керував [PERSON]. 28.12.2015 року ПАТ СК «Українська страхова група» отримала лист Пустомитівської центральної районної лікарні від 25.12.2015 року № 2579, згідно якого травмований [PERSON], 05.12.20015 року був доставлений в міський травматологічний пункт № 2, де йому було надано медичне допомога. Від здачі крові на етанол останній категорично відмовився. Відмова водія [PERSON] від здачі крові на етанол унеможливлює встановлення стану водія в якому він перебував під час ДТП. Згідно ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння, є підставою вважати, що особа перебуває в стані алкогольного сп'яніння та притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною статтею. Згідно пп. 3.1.6, п. 3.1 р. 3 Договору не визнаються страховими випадками, події, які настали внаслідок або під час керування застрахованим транспортним засобом водієм, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння та/або перебував під впливом наркотичних чи токсичних речовин та/або перебував під впливом медичних препаратів, застосування яких протипоказано при управління транспортним засобом. Відповідно до п. 16.1.11. п. 16.1 р. 16 Договору страхування підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування або страхових виплат є випадки, передбаченні чинним законодавством України, цим Договором, а також якщо подія, що призвела до збитків, сталась за будь-якої умови, зазначеної у Розділі 3 Частини 2 Договору або внаслідок навмисних дій Страхувальника (вигодо набувача, водія, довірених осіб Страхувальника, застрахованої особи) спрямованих на настання страхового випадку. Крім того відмова від здачі крові на етанол є створення страхувальником (довіреними особами) перешкод у визначенні обставин настання страхового випадку. Відповідно підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування (страхової виплати) є створення страхувальником (довіреними особами) перешкод у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків (шкоди). Суд вважає наведені відповідачем підстави відмови в задоволенні заяви позивача [PERSON], щодо виплати страхового відшкодування, безпідставними оскільки згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром на транспорті № 28-1301-15-00276 від 30.09.2015 року, такої підстави у відмові виплати страхового відшкодування, як відмова особи від здачі крові на етанол не встановлено, тому суд вважає таку відмову негобгрунтованою. Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування» визначено перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, серед яких, така підстава, як відмова водія від здачі крові на етанол не передбачено. Відповідач покликається на те, що відмова водія транспортного засобу [PERSON] від здачі крові та етанол, унеможливлює встановлення стану водія, в якому він перебував під час ДТП, що на думку відповідача створює страховикові перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (шкоди). При цьому відповідач покликається на ст.130 КУпАП в якій зазначено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, є підставою вважати, що особа перебуває в стані алкогольного сп'яніння та притягнення її до відповідальності за вказаною статтею. Однак, відповідальність за даною статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за випадки відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, а не відмови від здачі крові на етанол. Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров'я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Відповідно до п. 15 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, що за результатами огляду в закладах охорони здоров'я на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Згідно п. 16 даної інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Відповідно до п. 9 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року ( в редакції чинній на день дорожньо-транспортної пригоди) проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов'язкові. Згідно п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я уповноважена особа територіального, у тому числі міжрегіонального органу патрульної служби, в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Жодних із вищенаведених документів щодо водія [PERSON], які б засвідчували його ухилення від проходження медичного огляду відповідачем не долучено. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищезазначене покликання відповідача на довідку від 05.12.2015 року та лист з лікарні не беруться до уваги. Відповідно до ч. 3 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином страховик не позбавлений можливості встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди, а відтак його покликання щодо відмови водія від здачі крові не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Згідно звіту № 1672/15 про оцінку автомобіля Daewoo Matiz реєстраційний номер [NUMBER], проведеним суб'єктом оціночної діяльності ДП „Експерт -Сервіс Авто" вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля є рівним ринковій вартості такого автомобіля та становить 85 906, 01 грн. Судом встановлено, що сума страхового відшкодування, що не була виплачена позивачу становить 33 835,07 грн. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк згідно умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до стаття 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Що не звільняє боржника від виконання зобов'язання. Однак після закінчення вказаного вище строку для виплати страхового відшкодування і по даний час виплата страхового відшкодування Відповідачем не проведена. Таким чином Відповідач порушує свої зобов'язання за Договором страхування, що суперечить нормам ЦК України. Так, згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно п. 19.1 частини 2 Договору страхування, за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу. Сума пені складає 6 124, 15 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що загальна сума 3 % річних за період прострочення з 07.01.2016 року по 05.07.2016 року складає 503, 35 грн. Інфляційне збільшення суми боргу за період прострочення з 07.01.2016 року по 05.07.2016 року, складає 1 745,54 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу є судовими витратами та відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивачем, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представлено суду договір про надання правової допомоги, укладений 21.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON],, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 198, протоколом визначення розміру гонорару від 21.03.2016 року, актом виконаних робіт № 1 від 05.07.2016 року та квитанцією № 010116 від 05.07.2016 року, що підтверджує розмір витрат позивача на правову допомогу. Такі витрати, згідно зазначених вище норм процесуального закону підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача..

Outcome: approved