Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

02.03.2016 року позивачка звернулась в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2010 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO]. Вказує, що проживає з сином разом. Відповідач не працює, стабільного заробітку немає, працює по цивільно-правових угодах. Стверджує, що останній матеріально сім'ю не забезпечує, витрачаючи більшу частину свого заробітку на свої особисті потреби. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просять такий задовольнити. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Судом направлялися судові повістки про виклик та документи по справі за місцем реєстрації відповідача, однак останній не з'являвся у відділення поштового зв'язку для отримання кореспонденції. Рекомендовані листи були повернуті до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання", а тому суд приходить до висновку, що відповідач був відсутній за зареєстрованою адресою місця проживання, що у відповідності до абз. 5 ч.5 ст.74 ЦПК України розглядається як вручення належним чином судового виклику або судового повідомлення. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від подружнього життя у сторін є син [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Син сторін [PERSON] перебуває на утриманні лише позивачки, так як відповідач жодної матеріальної допомоги дитині не надає. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як вбачається з роз'яснень, даних в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Виходячи з наведеного та, враховуючи обов'язок батьків утримувати своїх дітей, а також вимоги статті 182 СК України, беручи до уваги те, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач спроможний сплачувати на її користь аліменти у визначеному нею розмірі, а саме: 1500,00 грн. щомісячно, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, присудивши їх від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України), тобто з 02.03.2016 року до досягнення сином повноліття. Таким чином, позов задовольняється частково в межах, визначених вище.

Outcome: approved