Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в котрій зазначено, що із відповідачем вона знайома з дитинства, зустрічатись почали із березня 2007 року. В червні 2009 року після закінчення середньої школи в с. Сотниківка, вона завагітніла від відповідача, та після цього з липня 2009 року вони стали проживати разом однією сім`єю в будинку її батьків по [ADDRESS] . В період спільного проживання, вона навчалася в Чорнобильському медичному училищі, яке розташоване в м. Яготині, а відповідач навчався в Яготинському ПТУ. Після закінчення навчання вона працює в Сотниківському ФАП, а відповідач на Яготинському механічному заводі. [INFO] , вона народила сина якого відповідач відразу визнав своїм сином, але відмовився подати до місцевого відділу РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. Після народження дитини, вона звернулася до Сотниківської сільської ради Яготинського району, де в порядку ст.. 135 СК України, було зареєстровано народження її сина - [PERSON] , та 12 березня 2010 року видано їй свідоцтво про народження сина серії [NUMBER] . З вересня 2016 року по червень 2018 року вони проживали окремо однією сім`єю в [ADDRESS] . Під час спільного проживання однією сім`єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, відповідач матеріально забезпечував дитину та вважав своїм сином, та ніколи не виражав сумніви у відношенні його батьківства. Із червня 2018 року дитина перебуває на її утриманні. Відповідач дитиною не цікавиться та не надає матеріальної допомоги на його утримання. В серпні 2018 року /перед школою /відповідач придбав деякий одяг для дитини, а в листопаді 2018 року перевів на її картку кошти в розмірі 2 000 гривень. Більше ніякої матеріальної допомоги не надавав та не надає. Враховуючи викладене, позивачка просила встановити, що [PERSON] [INFO] , уродженець с. Сотниківка Яготинського району Київської області, громадянин України, є батьком дитини [PERSON] [INFO] та стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] 2000 грн. щомісячно , починаючи з дня подання позову до суду та продовжувати до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ст.. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до вимог ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 7 Конвенції про права дитини гарантовано, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною 1 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Зі змісту норм ст. 121 СК України випливає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (згідно ст. 122 СК України). Відповідно до вимог п. 3 ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Суд також враховує, що у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Так, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю дитини вказана [PERSON] (а.с.6, 9). Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинений в порядку ст. 135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України (а.с.14). Дитина пербуває на повному утриманні матері [PERSON] та проживає разом з нею в будинку її батьків по [ADDRESS] (а.с.7, 10-12), дитина має хворобливий стан здоров`я (а.с.13). Позивачка та відповідач [PERSON] проживали спільно однією сім`єю з липня 2009 року та травень 2015 року по [ADDRESS] , з травня 2015 року по вересень 2016 року по [ADDRESS] , а з вересня 2016 року по червень 2018 року по [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається із показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які тісно зняйомі із стронами про справі та підтримують дружні стосунки. Сторони по справі знайомі зі школи, вони тривалий час зустрічалися, в 2009 році у них народився син [PERSON] . Відповідач завжди визнавав [PERSON] за сина. Вони спільно проживали із позивачкою близько 9 років. На даний час відповідач проживає окремо та не надає допомоги на утримання дитини. Із довідки про доходи відповідача вбачається, що він працює в ТОВ "Фірма "ТМА" оператором проекційної апаратури та газорізальних машин з 01.07.2017 року, має постійний заробіток, що складає в седньому 5900 грн.(а.с.29-31). В ч. 1 ст. 134 СК України наголошується на тому, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктами 2.13, 2.13.1 наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач визнає себе батьком малолітньої дитини, тобто сина [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині. Що стосується вимог позивачки про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини розміру доходів відповідача. Суд вважає, що дана вимога також підлягає задоволенню в силу наступного. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, разомз тим проти стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітнього сина відповідач не заперечував. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки в цій частинітакож підлягають до задоволення, а розмір аліментів з відповідача на користь позивачки необхідно визначити у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову . Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 29 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо тверджень позивачки з приводу стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, то ст..184 СК України, передбачає таке стягнення аліментів лише у разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а як вбачається з матеріалів справи, то відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial