Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

02 листопада 2017 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що вони на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2014 року, є власниками житлового будинку № 73 на вул. Центральна в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. За зазначеною адресою, на момент укладання договору купівлі-продажу, був зареєстрований, однак ніколи не проживав [PERSON], що є відповідачем у справі, його місцезнаходження невідоме та у них відсутня можливість у позасудовому порядку вирішити спір, а реєстрація відповідача порушує їх права, як власників нерухомого майна. У звязку з чим, позивачі просили суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №\~73 на вул.\~Центральна в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. В судове засідання позивачі не з'явились, але надали суду окремі заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення (а.с. 29, 39). Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147 від 03\~жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження у цій справі відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивачі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1144, є власниками, в рівних частках, житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.\~Новомосковськ, вул.\~Центральна, 73 (а.с.\~9-10), що також підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29581958 та № 29580164 від 17 листопада 2014 року (а.с. 11, 12). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 4406/2 від 08 грудня 2017 року, [PERSON], [INFO], з 10 квітня 2003 року зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 28). Відповідач в зазначеному будинку № 73 на вул.\~Центральна в м.\~Новомосковськ Дніпропетровської області зареєстрований, однак з жовтня 2014 року не проживає, що підтверджується актом від 05 жовтня 2017 року голови квартального комітету № 19 м. Новомосковськ Дніпропетровської області [PERSON], складеного в присутності сусідів (а.с. 18). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року, в будинку № 73 на вул.\~Центральна в м.\~Новомосковськ Дніпропетровської області, де право власності в рівних частках належить позивачам, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивачів як співвласників будинку, оскільки позивачі не можуть вільно розпоряджатися належним їм майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved