Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

03.07.2017 року ТОВ «Порше Лізинг України» звернулося до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір про\~фінансовий лізинг №00010500 від 07.11.2014 року за яким позивач передав відповідачеві у лізинг автомобіль "Аudi Q3 1.4 ТFSІ 110 KW", 2014 року виробництва, а відповідач зобовязався сплатити кошти за договором шляхом здійснення платежів за погодженим сторонами графіком у загальному розмірі, що є еквівалентним 40748,00 дол. США. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.02.2017 року встановлено нікчемність вказаного договору, що стало підставою для звернення позивачем до суду з вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову не надала. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з [PERSON] договір про фінансовий лізинг № 00010500 від 07.11.2014 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу "Аudi Q3 1.4 ТFSІ 110 KW", 2014 року виробництва, шасі № WAUZZZ8U6ER073107, двигун № СНР 145335, а відповідачка зобовязалась прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів, згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні до 40 748,00 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.02.2017 року встановлено нікчемність зазначеного договору Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається зі змісту позовної заяви, наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізінг Україна» 1067190,12 грн. обґрунтовується тим, що переданий у лізинг транспортний засіб первісно коштував 40 748,00 доларів США, проте повернення нового транспортного засобу неможливе, тому вбачаються підстави, при приведенні сторін у первісний стан, для застосування еквіваленту долара США за курсом НБУ та стягнення різниці вартості автомобіля між його початковою ціною та ціною, що визначена на цей час. Згідно з договором про фінансовий лізинг лізинг №00010500 від 07.11.2014 р., вартість автомобіля "Аudi Q3 1.4 ТFSІ 110 KW", 2014 року виробництва, становить 568560,92 грн., що є еквівалентним 40 748,00 доларів США. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, застосування вказаних правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину. Реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України), застосовується лише за наявності укладеного між сторонами договору, який є нікчемним, або який визнано недійсним (правова позиція, висловлена Верховного Суду України в постанові від 29 березня 2017 року у справі за №6-3104цс16). Таким чином, детальний аналіз ст. 216 ЦК України дає можливість дійти висновку, що, оскільки автомобіль позивачеві не повернуто, то відповідач зобов'язаний відшкодувати його вартість за цінами, які існують на час відшкодування. Згідно з ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідачки грошових коштів у розмірі 40 748,00 доларів США, що станом на час подання позовної заяви за курсом НБУ становить 1067190,12 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 16007,86 грн.

Outcome: approved