Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

ДП «ЛІАЦ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначено, що 15.11.2016 р. між позивачем ДП «ЛІАЦ» і відповідачем [PERSON] був укладений Договір споживчої позики №11, відповідно до умов якого ДП «ЛІАЦ» надало працівнику [PERSON] безпроцентну поворотну споживчу позику в розмірі 20000 грн. Згідно з умов договору позичальник зобов`язаний був повернути суму позики не пізніше 31.12.2019. На час подання позову до суду боргові зобов`язання відповідачем виконані не були. 28.12.2019 позивачем відповідачу направлено вимогу про досудове врегулювання спору, яка залишилась невиконаною, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 12000,00 грн., пеню згідно з умов договору в розмірі 203,61 грн., штраф згідно з умов договору в розмірі 1200,00 грн. та три відсотки річних в розмірі 22,63 грн., а також суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 03.02.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 23) 25.02.2020 відповідач [PERSON] заявив клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою від 05.03.2020 в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] судом відмовлено. В судовому засіданні представник позивача «ЛІАЦ» Хаменушко Н.В. вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовільнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов довисновку про задоволеня позову з наступних підстав. Судом встановлено, 14.11.2016 [PERSON] звернувся до заступника директора з іноваційно-аналітичних пистань ДП "ЛІАЦ" Сколоти Я.Ю. із заявою, у якій просив надати безвідсоткову поворотну споживчу позику в розмірі 20000 грн. терміном на 18 місяців для вирішення соціально-побутових пистань. (а.с. 10) 15.11.2016 року між позивачем ДП «ЛІАЦ» і відповідачем [PERSON] укладено Договір споживчої позики №11, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу безпроцентну поворотну споживчу позику у розмірі 20000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику у повному обсязі.Кінцевою датою повернення позики є 31.12.2019 р. Видача позики здійснюється не пізніше 17.11.2016.(а.с. 7) Відповідно до копії касового видаткового ордера №118 від 17.11.2016, відповідач надав позивачу грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. (а.с. 11) Згідно з довідкою про стан розрахунків за договором позики №11 від 15.11.2016 відповідачем [PERSON] за період з 31.11.2016 до 28.12.2019 повернуто позивачу борг у сумі 8000, 00 грн. Сума заборгованості склала 12 000. (а.с. 12) 31.10.2019 відповідача [PERSON] звільнено з посади начальника управління юридичного, кадрового та організаційного забезпечення ДП "ЛІАЦ, у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (Наказ від 31.10.2019 №273-к).(а.с. 16) Наказом від 28.12.2019 №319-к внесено зміни до наказу "Про звільнення [PERSON] " від 31.10.2019 року №273-к, а саме: в пункті 1 слова і цифри "31 жовтня 2019 року" змінити словами та цифрами "28 грудня 2019 року". (а.с. 15) Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики позивачем надана копія договору споживчої позики №11 від 15.11.2011 року, підписання якої відповідач [PERSON] не заперечив у встановленому процесуальним та матеріальним законом порядку, заяв по суті справи не подавав. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач зазначає, що позичені кошти йому до теперішнього часу не повернуті і дана обставина не була спростована відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача ДП «ЛІАЦ» основної суми боргу за договором позики у розмірі 12000,00 грн. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки на час подання позову до суду відповідачем не було погашено заборгованість перед відповідачем, у відповідності до положень наведеної вище норми Закону та умов договору, позовна вимога, щодо стягнення 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 22 грн. 63 коп. підлягає задоволенню. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Пунктом 5.1 Договору споживчої позики №11 передбачено, що при прострочені повернення позики чи її частини у терміни, обумовлені пунктами 4.1; 4.6 Договору, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення позики та штраф у розмірі 10% від неповернутої суми позики. Оскільки у строк встановлений в договорі та на час подання позову до суду , відповідач позику у розмірі 12000 грн. позивачу не повернув, тому вимога про стягнення пені у розмірі 203,61 грн. за термін прострочення виконання зобов"зання 23 дні та штраф у розмірі 1200 грн. підлягає задоволенню. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] на користь ДП «ЛІАЦ» необхідно стягнути заборгованість за Договіром споживчої позики №11 від 15.11.2016 року, яка включає: 12 000,00 грн. суми основного боргу за договором позики; пеню - 203,61 грн.; штраф - 1 200,00 грн.; З % річних - 22,63 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved