Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 14250,00 грн., в обґрунтування якого зазначив, що 06.10.2020 року згідно квитанції № 0CYF74260 [PERSON] було помилково здійснено безготівковий платіж через Кагарлицьке відділення АТ «Райфайзен Банк Аваль» на картковий рахунок [PERSON] на суму 14250,00 грн. Жодних угод в тому числі і усних між позивачем та відповідачем не укладалось, тобто підстави для отримання відповідачем суми 14250,00 грн. відсутні. 04.12.2020 року позивач направив на адресу відповідача вимогу щодо повернення помилково перерахованих грошових коштів, однак вимога була проігнорована відповідачем та кошти не були повернуті, отже відповідач збагатився за рахунок позивача за відсутності правової підстави. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою корить помилково сплачені кошти в сумі 14250,00 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.201 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.06.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просив розглядати справу без його участі та без участі позивача, також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує, від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Відповідно до ч. 4 ст. 1088 ЦК України порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим кодексом, законом та банківськими правилами. Спеціальним законом у сфері безготівкових розрахунків є Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п. 22.6 ст. 22 цього Закону. Платіжним дорученням є розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30 ст. 1 Закону). Главою 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22( з наступними змінами та доповненнями) визначений порядок розрахунків із застосуванням платіжних доручень. Відповідно до п.п.31, 3.7 глави 3 " Розрахунки із застосуванням платіжних доручень" цієї Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції. Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками. Платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі (п. 2.29 Інструкції). Як зазначив в позові позивач [PERSON] та що не було спростовано відповідачем по справі через його неявку в судове засідання, 06.10.2020 року [PERSON] було помилково здійснено безготівковий платіж через Кагарлицьке відділення АТ «Райфайзен Банк Аваль» на картковий рахунок [PERSON] на суму 14250,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 0CYF74260 від 06.10.2020 року. (а.с.35), після чого питання щодо повернення неналежно перерахованих коштів у рахунок відповідача позивач намагався вирішити самостійно в претензійно-позовному порядку, в зв"язку із чим 04.12.2020 року надіслав на адресу відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , вимогу про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 14250,00 грн. (а.с.6, 7), однак зазначена вимога не була задоволена відповідачем. Згідно з п. 1.23 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі (п. 1.24 ст. 1 вищевказаного Закону). Пунктом 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банк України № 22 від 21.01.2004 року визначено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки(ст.179 ЦК України) Згідно ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, про те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно, або зберегла у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньо правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути ц е майно навіть тоді коли, коли підстава набуття згодом відпала. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача 04.12.2020 року та надіслав на адресу відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , вимогу про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 14250,00 грн. (а.с.6, 7), однак зазначена вимога не була задоволена відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, заслуговує на увагу твердження позивача, що кошти ним були перераховані відповідачу внаслідок помилки. Доказів на спростування твердження позивача щодо помилковості перерахування грошових коштів відповідачем не надано. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які помилково перераховані позивачем [PERSON] на картковий рахунок відповідача [PERSON] підлягають поверненню, оскільки за відсутності між сторонами будь-яких правовідносин грошові кошти набуті та збережені відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави, є безпідставно набутими, а тому підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 14250,00 грн., як помилково перераховані грошові кошти. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Судові витрати у відповідності до ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи також належать витрати на професійну правничу допомогу . Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається із наданих позивачем доказів 12.11.2019 року між [PERSON] та адвокатом Норик М.В. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 12/11/20. (а.с.42). Відповідно до Акту № 01/20 від 12.11.2020 року надання консультаційних послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги № 12/11/20 від 12.11.2019 року та Додатку №1 від 07.04.2020 року загальна вартість послуг наданих [PERSON] склала 2000,00 грн. (а.с.41,43). Розмір правової допомоги, наданий адвокатом Норик М.В., суд визначає як обґрунтований, розумний та таким що враховує витрачений адвокатом час. Вказані послуги були оплачені позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією. (а.с.45) Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією про сплату №13481 від 04.02.2021 року (а.с.5). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved