Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] , інтереси якої представлені [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , матеріальну шкоду в розмірі 24 626,23 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,0 грн., заподіяну залиттям квартири позивача, яке відбулося 22.11.2015 р. за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (надалі з текстом - квартира [ADDRESS] ) на підставі договору дарування посвідченого 11-ю Київською державною нотаріальною конторою 16.07.2008 року № 6-2077, право власності на яку зареєстровано 28.05.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в м. Києві. В квартирі [ADDRESS] мешкають син позивача - [PERSON] , мати позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] . При цьому, Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року по справі № 2-261/11 було припинено право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та будинок був поділений в натурі, виділено позивачу та [PERSON] частину домоволодіння, [PERSON] також частину домоволодіння. 22 листопада 2015 року квартиру позивача було залито водою, на думку останньої, з вини відповідача [PERSON] - власника сусідньої квартири [ADDRESS] і розташована в другій половині приватного будинку (надалі за текстом - квартира [ADDRESS] ), в результаті чого частина стіни великої кімнати площею 21,1кв.м. та частина стіни спальні площею 12,8 кв.м. залиті водою зі сторони ванної кімнати площею 2,6 кв.м. та кухні відповідача площею 20,8 кв.м. При цьому, 25.11.2015 року комісією ЖЕД складений Акт обстеження квартири [ADDRESS] , та встановлено факт того, що в ній 22 листопада 2015 року трапилося залиття частини стіни великої кімнати та частини стіни спальні водою зі сторони квартири [ADDRESS] . Актом також встановлено, що ймовірною причиною замокання стін у квартирі [ADDRESS] від сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі [ADDRESS] , при цьому, мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступу до свого помешкання, чим перешкодили встановленню точної причини залиття стін у квартирі [ADDRESS] . 16 грудня 2015 року «Центр експертної оцінки» надав звіт № 189/15 та висновок про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкоджених стін у квартирі [ADDRESS] , у відповідності до якого вартість ремонтно- відновлювальних робіт оздоблення пошкоджених стін у житлових кімнатах внаслідок залиття водою у квартирі [ADDRESS] , становить - 24326,23 грн. При цьому, як зазначено в позові, позивачу також завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 20 тис. грн. Відповідач не визнає обов`язку по відшкодуванню шкоди, що змусило позивача звернутись за захистом свого права до суду. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 13.06.2016 року, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду. В липні 2016 року представником відповідача подано письмові заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що про огляди квартир відповідач не повідомлявся належним чином, а відтак не міг забезпечити такий доступ, при цьому, при самостійному огляді труб та водяного обладнання - пошкоджень не виявлено. При цьому, звіт № 189/15 не може бути прийнятий судом до уваги, на думку сторони відповідача, адже експерт не є фахівцем в галузі будівництва. Ухвалою суду від 21 липня 2016 року клопотання представника відповідача про залучення про залучення третьої особи - задоволено; залучено [PERSON] до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача. В серпні 2016 р. представником позивача та третьої особи надано письмові пояснення по запереченням відповідача, в яких зазначено на належність наданих письмових доказів. Ухвалою суду від 29.09.2016 р. провадження у справі зупинено на підставі ст.201 ч.1 п.1 ЦПК України (2004 р.) до залучення до участі у справі правонаступника після смерті відповідача у справі [PERSON] . Ухвалою суду від 23.05.2017 р. поновлено провадження у справі. Ухвалою суду 22.06.2017 р. до участі в справі як правонаступників відповідача [PERSON] залучено [PERSON] та [PERSON] . В липні 2017 р. позивачем уточнені позовні вимоги, згідно [PERSON] просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заподіяну їй матеріальну шкоду внаслідок залиття кімнат у квартирі у розмірі 24326,23грн. в рівних частинах з кожного; моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також 1300,00 грн. за проведення оцінки ремонтно-відновлювальних робіт та визначення розміру шкоди - в рівних частинах з кожного, та судові витрати. Ухвалою суду від 11.10.2017 р. за клопотанням представника відповідачів - адвоката Лошакова Д.С. було закрито провадження у справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.205 ч.1 п.6 ЦПК України (2004 р.) в зв`язку з тим, що дані правовідносини не допускають правонаступництва. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 12.07.2019 р. за клопотанням представника відповідачів про справі призначена судова будівельно-технічна експертиза із зупиненням провадження у справі. Ухвалою від 30.04.2020 р. провадження у справі поновлено. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позові та у уточненій позовній заяві. В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила позов задовольнити, та стягнути матеріальну шкоду, завдану відповідачами внаслідок залиття квартири [ADDRESS] . Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з огляду на те, що їх вини в заподіянні матеріальної шкоди не вбачається. Після оголошення перерви в судове засідання повторно не з`явились, в зв`язку з чим суд закінчив розгляд за їх відсутності. Представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідачів, у зв`язку із їх необґрунтованістю та недоведеністю. Після оголошення перерви в судове засідання повторно не з`явились, в зв`язку з чим суд закінчив розгляд за їх відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Заслухавши пояснення представників сторін, учасників та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23.11.2011 р. у справі №2-261/11, Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.02.2012 р., та відомостями про зареєстровані права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно умовних обозначень позивачу та третій особі належить квартира [ADDRESS] , а відповідачам квартира [ADDRESS] у вказаному будинку. 22.11.2015 року сталося залиття належної позивачу квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до ЖЕД з відповідною заявою (т. 1, а.с. 29). 25.11.2015 року комісією працівників ЖЕД приватного сектора проведено обстеження квартири [ADDRESS] , про що складено відповідний акт, затверджений начальником ЖЕД приватного сектора 27.11.2015 р. (т. 1 а.с. 30). Відповідно до вищезазначеного акту, залиття квартири [ADDRESS] сталося в житловій кімнаті площею 21,1 кв.м., стіна якої спільна з квартирою [ADDRESS] , виявлені сліди замокання від підлоги до стелі, площа замокання складає біля 8-ми кв.м., внаслідок чого необхідно виконувати ремонт штукатурки стіни та заміну шпалер кімнати. Причиною замокання стіни виникає від побудованої ванної кінати в квартирі [ADDRESS] , власником якої є сусід [PERSON] , якому рекомендовано виявити затікання стіни в квартирі [ADDRESS] та ліквідувати причину. 07.12.2015 р. [PERSON] звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» щодо виявлення додаткових слідів замокання у квартирі [ADDRESS] (том 1 а.с. 31) 09.12.2015 року був складений Акт комісії, до складу якої входили інженер- кошторисник відділу ремонтів та нагляду за безпечною експлуатацією будівель [PERSON] , майстрами ЖЕД приватного сектору Подільського району [PERSON] та [PERSON] , акт був затверджений директором КП Крикун А.Є. (том 1 а.с. 32-33). Актом встановлено, що ймовірною причиною замокання стін у квартирі № З від сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Під час обстеження мешканці квартири [ADDRESS] не надали доступу до свого помешкання, чим перешкодили встановленню точної причини залиття стін у квартирі [ADDRESS] . При таких обставинах, з підстав викладених вище випливає, що власник квартири [ADDRESS] відмовляється підписувати Акт. Згідно Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року по справі № 2-261/11 було припинено право спільної часткової власності [PERSON] (частка 53/100) та [PERSON] і [PERSON] (загальна частка 47/100) на домоволодінння [ADDRESS] . Суд розподілив домоволодіння [ADDRESS] в натурі. Суд виділив [PERSON] та [PERSON] у власність частину домолодіння, а саме: вітальня (3-1) площею 21,1 кв.м., коридор (3-2) площею 4,3 кв.м., кухня (3-3) площею 9,1 кв.м., ванна кімната (3-4) площею 3,5 кв.м., вбиральня (3-5) площею 2,1 кв.м., житлова кімната (3-6) площею 21,1 кв.м., житлова кімната (3-7) площею 12,8 кв.м., житлова кімната (3-8) площею 12,7 кв.м.. житлова кімната (3-9) площею 12 кв.м., тамбур (3-1) площею 5,3 кв.м., гараж "В", 1/2 частина паркану №1, паркан №2, погріб з входом, загальною вартістю 117 219 грн. Суд виділив [PERSON] у власність частину домолодіння, а саме: кухня (1-1) площею 20,8 кв.м., коридор (1-2) площею 2,2 кв.м., санвузол (1-3) площею 3,7 кв.м., комора (1-4) площею 0,9 кв.м., житлова кімната (1-5) площею 25,9 кв.м., веранда (2-1) площею 10,2 кв.м., сходи (2-2) площею 3,9 кв.м., кухня (2-3) площею 6,3 кв.м., коридор (2-4) площею 1 кв.м., вбиральня (2-5) площею 1,4 кв.м., ванна кімната (2-6) площею 2,6 кв.м., сходи (2-8) площею 6,7 кв.м., житлова кімната (2-9) площею 24,7 кв.м., житлова кімната (2-10) площею 20,2 кв.м., тамбур (2-1) площею 7,1 кв.м., сарай-гараж "Б", сарай "Г", 1/2 частина паркану №1, загальною вартістю 137 960 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 900 грн. 48 коп. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.02.2012 р. апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] відхилено; Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року залишено без змін (том 1, а.с. 15-20). Раніше договором від 01.06.1995 року засвідченого державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори, між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , був встановлений конкретний порядок користування будинком [ADDRESS] , а саме: 1. В користуванні [PERSON] знаходяться: коридор -4,3 кв.м., кухня - 9,1 кв.м., санвузол - 3,5 кв.м., комора - 2,1 кв.м., житлові кімнати - 21,1 кв.м., 12,8 кв.м. та 12,7 кв.м., половина передпокоїв - 21,1 кв.м., половина тамбура - 5,3 кв.м., (в кв. № 3), гараж під літерою «В»; 2. В користуванні [PERSON] знаходяться: кухня - 26,8 кв.м., коридор - 2,2 кв.м., санвузол - 3,7 кв.м., комора - 0,9 кв.м., житлова кімната -25,9 кв.м., (в кв. № 1), веранда - 10,2 кв.м., сходова клітка - 3,9 кв.м., кухня - 6,3 кв.м., коридор - 1,0 кв.м., вбиральня - 1,4 кв.м., ванна - 2,6 кв.м., сходова клітка - 6,7 кв.м., житлові кімнати - 24,7 кв.м., та 20,2кв.м., коридор - 6,6 кв.м., комора - 1,3кв.м., (кв. № 2), сарай під літерою «Б», сарай під літерою «Г»; 3. В користуванні [PERSON] знаходяться: житлова кімната - 12,0 кв.м., половина передпокою - 21,1 кв.м., половина тамбура -5,3 кв.м. (том 1, а.с. 21). З заявою про огляд квартири [ADDRESS] , [PERSON] зверталась до управління поліції в Подільському районі ГУ НП міста Києва (том 1, а.с. 64), матеріали по якій були списані з огляду на відсутність складу злочину (том 1, а.с. 65). Згідно звіту № 189/15 (визначення розміру матеріальних збитків), складеного «Центром експертної оцінки» фізичною особою - підприємцем « [PERSON] » від 16.12.2015 р. - розмір матеріального збитку, який завдано в результаті залиття квартири [ADDRESS] станом на момент складання даного звіту становить 24 326, 00 (том 1 а.с. 35-62). Допитаний ва судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працює в комунальному підприємстві інженером-кошторисником, та саме вона складала акт про обстеження щодо залиття квартири [ADDRESS] від 09.12.2015 р., комісія по акту була створена на підставі звернення [PERSON] . Під час огляду квартири [ADDRESS] виявлено тріщину та ознаки залиття, відповідач двері у квартиру [ADDRESS] не відкрив, або вдома його не було. Підтвердила всі обставини, викладені в акті. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою по будинках зі сторонами, буває у гостях позивача приблизно 3 рази на рік, вказала, що мешкає в будинку по тій самій вулиці та ближче до озера, та жодного разу її будинок не страждав від підвищеної вологості, тим паче з ознаками затоплення. При відвіданні квартири [ADDRESS] , після залиття, та бачила велику вологу пляму на стіні від сусідства з квартирою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою сторін, при цьому була присутня під час оформлення актів, на яких проставляла підпис, зазначила, що обставини, викладені в актах відповідають дійсності, та в квартирі [ADDRESS] дійсно малась велика волога пляма на стіні з перетину з сусідською квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала, що є знайомою відповідача біля 8 років, і не бачила жодних вологих плям з ознаками залиття в квартирі [ADDRESS] відповідача, при цьому з листопада 2015 року вона не бачила, щоб відповідач щось ремонтував. Допитана в судовому засіданні 13.09.2016 р. як свідок [PERSON] показала, що є сусідкою сторонам, та їй відомо про залиття квартири [ADDRESS] . За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною першою статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил. На підтвердження розподілу житлового будинку [ADDRESS] стороною позивача надано акт КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» від 29.07.2016 р. (том 1 а.с. 182), згідно якого, вказаний будинок складається з 3-х квартир. При цьому, суду відомо, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва». Згідно із ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. Факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати в розпорядження суду належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття квартири, зокрема комісійний акт, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. З вказаних підстав, суд приймає як належний та допустимий доказ акт від 25.11.2015 року, затверджений начальником ЖЕД приватного сектору (т. 1 а.с. 30), та акт від 09.12.2015 року, складений та підписаний представниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (т. 1 а.с. 32-33). Судом встановлено та вбачається із вказаного вище акту від 25.11.2015 р., що причиною залиття належної позивачу квартири [ADDRESS] , є побудова ванної кімнати в квартирі [ADDRESS] , власником якого є відповідач. Форма такого акту, що встановлена наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» (надалі - Правила), збережена, а саме, в акті наявні: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Тобто наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. А відтак, факт залиття квартири [ADDRESS] , власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом від 25.11.2015 року, який відповідає вимогам додатку 4. до пункту 2.3.6 вищезазначених Правил. При цьому, суд критично оцінює наданий відповідачем акт від 12.12.2015 р. про відсутність слідів протікання та пошкодження труб в квартирі [ADDRESS] (том 1 а.с. 111) та акт від 08.08.2016 р. (том 1, а.с. 213-218), оскільки такі акти підписані зацікавленими особами зі сторони відповідача, що не є представниками ЖЕД чи іншої організації, уповноваженою на складання відповідних актів. Надані стороною відповідача фотокартки (том 1, а.с. 113-155, 214-218) не містять дати та часу їх виготовлення, та в розумінні ЦПК України, не можуть слугувати доказом відсутності причини залиття квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні 21.07.2016 представником відповідача висловлена думку щодо можливості в майбутньому призначення судової експертизи на визначення причинно-наслідкового зв`язку та суми матеріальних збитків. В судовому засіданні від 12.07.2019 р. представник відповідачів подав клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 12.07.2019 р. клопотання представника відповідачів - адвоката Краснопільського М.І. про призначення будівельно-технічної експертизи - задоволено; екперту поставлені відповідні питання. 02.03.2020 р. на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання експерту технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , складений за станом на даний час; акти виконаних робіт на ремонтно-будівельні роботи, які проводились позивачами в квартирі [ADDRESS] , а також рахунки № [NUMBER] , 511 від 20.02.2020 р. щодо оплати послуг експерта у розмірі 5 720, 40 грн. Учасники в судовому засіданні підтвердили отримання клопотання експерта разом з рахунками. 22.04.2020 р. матеріали справи були повернуті експертною установою до суду, а Ухвала суду від 12.07.2019 р. без виконання, з огляду на відсутність попередньої оплати експертизи. При цьому, на питання суду в судовому засіданні, сторона відповідача не змогла дати відповідь на питання причини не оплати послуг експерта, адже саме за їх клопотанням була призначена така експертиза та витрати у зв`язку з її проведенням покладені Ухвалою суду саме на сторону відповідача. А відтак, матеріали справи не містять належного та допустимого спростування доказів позивача про залиття її квартири [ADDRESS] саме з вини відповідачів. Тим паче, суд всіляко сприяв у зібранні належних документів, призначаючи будівельно-технічну експертизу, проведенням якої сторона відповідача не скористалась. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналіз наявних у справі доказів у своїй сукупності надає підстави для висновку суду про те, що залиття належної позивачу квартири [ADDRESS] сталося внаслідок побудови відповідачами ванної кімнати у межуючій квартирі [ADDRESS] . Свою вину у завданні шкоди позивачу відповідачі не спростували, належних та допустимих доказів на підтвердження зворотнього - суду не представили, призначену судом експертизу за клопотанням сторони відповідача - не оплатили. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 668/7511/15-ц, шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. Так, у статті 151 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, саме власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обслуговування. За вказаних обставин, суд бере до уваги звіт № 189/15 (т. 1 а.с. 35-62), наданий позивачем, оскільки зі змісту останнього вбачається, що ціллю оцінки було визначення розміру матеріальних збитків, завданих [PERSON] в результаті залиття квартири [ADDRESS] , що складає 24 326,00 грн. При цьому, за проведений висновок експерта, позивач сплатила 1300 грн., що підтверджується товарним чеком (том 1, а.с. 62). За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що в ході судового розгляду доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири [ADDRESS] позивача, відтак завдана позивачу шкода у розмірі 24 326,00 грн. та витрати за проведення висновку у розмірі 1300 грн. підлягають відшкодуванню відповідачами. Крім того, покази свідків в частині відсутності ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] на день залиття, не спростовані відповідачами будь-якими доказами, а не підписання актів, представлених позивачем, відповідачами не впливає на їх правильність, оскільки зворотного останні не довели. Доказами є будь які дані, які встановлюються засобами, зокрема письмовими доказами, тобто відомості про факти доводяться аргументами, актами, довідками, листуванням службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, що узгоджується з вимогами частин першої, другої статті 76 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, акт від 25.11.2015 року суд вважає належним і допустимим доказом у справі. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року N 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абз. 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N?572 від 8 жовтня 1992 року, власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Згідно із частиною першою статті 177 Житлового кодексу Української УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до статті 179 Житлового кодексу Української УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, обов`язок з утримання квартири, санітарно-технічних приладів, що розміщені у квартирі у належному стані покладено саме на власника квартири. Таким чином, відповідачі, як власники квартири [ADDRESS] зобов`язані утримувати належне їм майно, у тому числі здійснювати контроль за станом сантехнічного обладнання у квартирі та його використанням. Внаслідок неналежного виконання відповідачами зазначених обов`язків щодо утримання свого майна позивачу, як власнику квартири [ADDRESS] заподіяно матеріальну шкоду. Вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття в судовому засіданні не спростована відповідачами. Зважаючи на встановлені судом під час розгляду справи обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стороною відповідачів не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження заперечень на позовні вимоги. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що стороною позивача належними та допустимими доказами доведено заподіяння матеріальної шкоди з вини первісного відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в у розмірі 24 326,23 грн., витрати, понесені позивачем на оцінку шкоди, в розмірі 1 300,0 грн., а всього - 25 626,23 грн. Відповідно до ст.1231 ч.1 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Отже, з [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників первісного відповідача [PERSON] , підлягає стягнення вказана сума на користь позивача в солідарному порядку. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, допустимими та достатніми доказами у справі заявлені позивачами вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено при подачі позову судовий збір в розмірі 551,2 грн. та сплачено витрат на правову допомогу в розмірі 8 100,0 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (т.1 арк.спр.1, т.2 арк.спр.113-118). Отже, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 8 651,2 грн. (551,2 + 8 100,0), тобто по 4 326,6 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного, ст.ст.15, 22, 382, 385, 1166, 1231 ЦК України,

Outcome: approved