Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

13.02.2019 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Просила визнати придбане в період шлюбу майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що придбана у забудовника шляхом укладення договору переуступки майнових прав між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 року виконкомом Чернігівської міської ради, ринкова вартість якої на час розгляду справи в суді складає 711 808 грн.; транспортний засіб - автомобіль марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 13.07.2017 року, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 105 300 грн.; транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 534 600 грн.; транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 186 300 грн., спільною сумісною власністю подружжя. Поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу, визнавши за нею право власності на: транспортний засіб - автомобіль марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 13.07.2017 року, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 105 300 грн.; транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 186 300 грн. Всього на загальну суму 291 600 грн. У власності [PERSON] залишити: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що придбана у забудовника шляхом укладення договору переуступки майнових прав між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 року виконкомом Чернігівської міської ради, ринкова вартість якої на час розгляду справи в суді складає 711 808 грн. Всього на загальну суму 711 808 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості 1/2 частки зайво отриманого спільно нажитого майна в сумі 210104 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки автомобіля марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] в сумі 267300 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати за розгляд справи в суді. 20.03.2019 [PERSON] через канцелярію суду подав зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; комплект меблів для дитячої кімнати вартістю 34200 грн., кухонний гарнітур вбудований вартістю 42300 грн., шафи гардеробні 2 шт. на суму 28 200 грн., пральну машину BOSH х5, телевізор «Samsung», телевізор «Sony, холодильник «Стінол», морозильна камера «Стінол», газову варильну поверхню «Samsung», електродуховку «Samsung», мікрохвильову піч «Samsung», обідній стіл 200 см х 90 см, стільці кухонні 4 шт., барну стійку, м`який куток (диван, 2 крісла); визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] за кожним; визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 12 січня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . 03.04.2019 відповідач подав уточнену зустрічну позовну заяву, в якому просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (гаражем) за адресою: [ADDRESS] вартістю 848410 грн., земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] вартістю 75000 грн.; комплект меблів для дитячої кімнати вартістю 34200 грн., кухонний гарнітур вбудований вартістю 42 300 грн., шафи гардеробні 2 шт. на суму 28 200 грн., пральну машину BOSHx5 вартістю 10000 грн.,, телевізор «Samsung» вартістю 15 000, телевізор «Sony» 15 000 грн., холодильник «Стінол» вартістю 20 000 грн., морозильну камеру «Стінол» вартістю 10 000 грн., газову варильну поверхню «Samsung» вартістю 7 000 грн., електродуховку «Samsung» вартістю 7 000 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 3000 грн., обідній стіл 200 х 90 та 4 стільці кухонні вартістю 8000 грн., м`який куточок (диван, 2 крісла) вартістю 35000 грн. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , за кожним. Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 12 січня 2019 року, між [PERSON] та [PERSON] . Поділити спільне майно наступним чином, визнавши за мною право власності на:житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 848410 грн., та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] вартістю 75000 грн., на суму 923408 грн., комплект меблів для дитячої кімнати вартістю 34200 грн., кухонний гарнітур вбудований вартістю 42300 грн., шафи гардеробні 2 шт. на суму 28 200 грн. на суму 104700грн. Всього на загальну суму 1 028 110 грн. Виділити [PERSON] і визнати за нею право власності на: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 711 808 грн.. пральну машину BOSH5 вартістю 10000 грн., телевізор «Samsung» вартістю 15000 грн., телевізор «Sопу» 15 000 грн., холодильник «Стінол» вартістю 20000 грн., морозильну камеру «Стінол» вартістю 10 000 грн., газову варильну поверхню «Samsung» вартістю 7000 грн., електродуховку «Затяту» вартістю 7 000 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 3000 грн., обідній стіл 200 х 90 та 4 стільці кухонні вартістю 8 000 грн., м`який куточок (диван, 2 крісла) вартістю 35 000 грн., на суму 130 000 грн., автомобіль «MAZDA 3», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний 03.12.2014 року, вартістю 186 300 грн. Всього на загальну суму 1028108 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 06.05.2019 позивач подала заяву про зміну предмету позовних вимог та просила визнати транспортний засіб - автомобіль марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 13.07.2017 року, спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки вказаного автомобіля в сумі 52650 грн. 00 коп. (а.с. 166). Одночасно 06.05.2019 позивач подала заяву про збільшення та уточнення позовних вимог просила визнати придбане в період шлюбу майно: - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що придбана у забудовника шляхом укладення договору переуступки майнових прав між [PERSON] та [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 рокуринковою вартістю 711808 грн.; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року ринковою вартістю 534600 грн.; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року ринковою вартістю 186300 грн.; - комплект меблів для дитячої кімнати (а.с. 53, 54), придбану у 2016 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 18 000 грн.; - кухонний гарнітур вбудований (а.с. 56), придбаний у 2015 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 20 000 грн.; - комплект меблів для кімнати з шафами гардеробними (а.с. 55), придбаних у 2015 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 10 000 грн.; - пральну машину BOSCH WLF16260OE, придбану 05.08.2006 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 000 грн.; - телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15, придбаний 26.11.2005 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 500 грн.; -телевізор SONY 29LS40K, придбаний 27.12.2004 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 000 грн.; - холодильник STINOL RF305, придбаний 01.09.2001 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 2 000 грн.; - морозильну камеру STINOL, придбану 08.07.2007 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 500 грн.; - мікрохвильову піч SAMSUNG CE283GNR, придбану 06.08.2005 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 500 грн.; - стіл Голд 03 1350*800 метал скло В2092 та чотири стільці, придбані 02.06.2006 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 800 грн.; - м`який куток (диван, два крісла), придбаний у 2002 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 3 000 грн. Поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу, визнавши за [PERSON] право власності і виділити комплект меблів для дитячої кімнати (а.с. 53, 54), придбану у 2016 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 18 000 грн.; - кухонний гарнітур вбудований (а.с. 56), придбаний у 2015 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 20 000 грн.; - комплект меблів для кімнати з шафами гардеробними (а.с. 55), придбаних у 2015 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 10 000 грн.; - пральну машину BOSCH WLF16260OE, придбану 05.08.2006 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 000 грн.; - телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15, придбаний 26.11.2005 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 500 грн.; - телевізор SONY 29LS40K, придбаний 27.12.2004 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 000 грн.; - холодильник STINOL RF305, придбаний 01.09.2001 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 2 000 грн.; - морозильну камеру STINOL, придбану 08.07.2007 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 500 грн.; - мікрохвильову піч SAMSUNG CE283GNR, придбану 06.08.2005 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 500 грн.; - стіл Голд 03 1350*800 метал скло В2092 та чотири стільці, придбані 02.06.2006 року, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 1 800 грн.; - м`який куток (диван, два крісла), придбаний у 2002 році, погодженою сторонами вартістю на час розгляду справи в суді 3 000 грн. Всього на загальну суму 44782 грн. 80 коп. У власності [PERSON] залишити: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , погоджена сторонами ринкова вартість якої на час розгляду справи в суді складає 711 808 грн.; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року ринковою вартістю 186300 грн. Всього на загальну суму 898108 гривень 00 копійок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 200000 грн. вкладених ним коштів в період шлюбу в ремонт її власного будинку, що належав на праві особистої власності [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості 1/2 частки зайво отриманого спільного нажитого майна в сумі 426662 грн. 60 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року в сумі 267300 грн. та стягнути судові витрати. 30.05.2019 відповідач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог та просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (гаражем) за адресою: [ADDRESS] вартістю 848410 грн., земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] вартістю 75000 грн.; комплект меблів для дитячої кімнати вартістю 34200 грн., кухонний гарнітур вбудований вартістю 42 300 грн., шафи гардеробні 2 шт. на суму 28 200 грн., пральну машину BOSCH WLF16260OE вартістю 10 000 грн.,, телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15 вартістю 15 000, телевізор SONY 29LS40K вартістю 15 000 грн., холодильник «Стінол» вартістю 20 000 грн., морозильну камеру «Стінол» вартістю 10 000 грн., газову варильну поверхню вартістю 7 000 грн., електродуховку - електричну духову шафу вартістю 7 000 грн., мікрохвильову піч SAMSUNG CE283GNR вартістю 3 000 грн., обідній стіл 200 х 90 та 4 стільці кухонні вартістю 8000 грн., м`який куточок (диван, 2 крісла) вартістю 35 000 грн. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0606 га, кадастровий 7410100000:02:013:5482 за адресою: [ADDRESS] , за кожним. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0606 га, кадастровий 7410100000:02:013:5482 за адресою: [ADDRESS] , укладені 12 січня 2019 року, між [PERSON] та [PERSON] . Поділити спільне майно наступним чином, визнавши за [PERSON] право власності на: - житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 848410 грн., та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] вартістю 75 000 грн., на суму 923408 грн.; - комплект меблів для дитячої кімнати вартістю 34200 грн.; - кухонний гарнітур вбудований вартістю 42300 грн.; шафи гардеробні 2 шт. на суму 28200 грн. Всього на загальну суму 1 028 110 грн. Виділити [PERSON] і визнати за нею право власності на: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 711 808 грн.; - пральну машину ВОSНx5 вартістю 10 000 грн.; телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15 вартістю 15 000; - телевізор SONY 29LS40K вартістю 15 000 грн.; - холодильник «Стінол» вартістю 20 000 грн.; - морозильну камеру «Стінол» вартістю 10 000 грн.; - газову варильну поверхню вартістю 7 000 грн.; - електродуховку - електричну духову шафу вартістю 7 000 грн.; - мікрохвильову піч SAMSUNG CE283GNR вартістю 3 000 грн.; - обідній стіл 200 х 90 та 4 стільці кухонні вартістю 8 000 грн.; - м`який куточок (диван, 2 крісла) вартістю 35 000 грн., на загальну суму 130 000 грн.; - автомобіль "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний 03.12.2014 року, вартістю 186 300 грн. Всього на загальну суму 1 028 108 грн. Стягнути судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Зустрічний позов [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали та просили задовольнити. [PERSON] та її представник та представник [PERSON] - [PERSON] заперечували проти задоволення зустрічного позову. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.03.2000 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав свідчення суду, що будинок придбаний подружжям спільно, на кого був оформлений будинок свідку невідомо. Будинок був у непридатному для проживання стані. Участь у ремонтний роботах свідок не приймав, декілька разів на тиждень під час ремонту будинку приїжджав до будинку і постійно бачився з [PERSON] , при цьому [PERSON] не бачив під час ремонту ніколи. Однією сім`єю подружжя не проживає досить давно, у 2016 році перебували у конфліктних відносинах. Щодо машини Рено, то свідок повідомляє, що це не є машиною подружжя, власником машини є нова співмешканка [PERSON] . У 2017 році на цій машині приїжджав [PERSON] зі своєю новою співмешканкою [PERSON] . З приводу продажу машини, то свідку невідомо за якою ціною її продавали. Свідок [PERSON] показав в суді, що є сусідом по [ADDRESS] . На момент придбання будинок був у поганому стані, зроблений капітальний ремонт. Ремонт робився [PERSON] , [PERSON] під час виконання ремонтних робіт бачив декілька разів. З приводу вартості нічого не відомо. Свідок [PERSON] дав свідчення, що є другом [PERSON] . Будинок був придбаний у 2013 році в жахливому стані, ремонт робив [PERSON] . Свідок допомагав проводити ремонтні роботи в період з моменту придбання будинку і до завершення ремонту безоплатно, зокрема демонтажні роботи, також допомагали родичі [PERSON] . [PERSON] під час ремонтних робіт не бачив. До придбання будинку [PERSON] у ньому проживала літня жінка, стан будинку був жахливий. Першочергово будинок був одноповерховий , під час ремонту добудовано другий поверх. Свідок [PERSON] показав, що є батьком [PERSON] , до придбання квартири подружжя проживало у квартирі по [ADDRESS] , яка була придбана [PERSON] для свого сина, оформлена на дружину [PERSON] . Будинок придбали після продажу квартири. Гроші від продажу квартири передав подружжю. Ні [PERSON] , ні її родичів під час ремонтних робіт не бачив. Ремонт робив [PERSON] та його родичі. На момент придбання будинок був у дуже поганому стані, стеля обвалювалсь. Спільне проживання подружжя припинило після від`їзду [PERSON] на заробітки до Києва. На кого оформили будинок свідку невідомо. Автомобіль Рено придбав [PERSON] під час проживання з [PERSON] . На сьогодні власник невідомий. Свідок [PERSON] дала свідчення, що сім`я проживала у квартирі батьків за адресою [PERSON] , яку продали перед придбанням будинку. Придбали будинок за дуже низькою ціною, до 10 тис. доларів, земельна ділянка продавалась окремо, біля 60 тисяч гривень. Після придбання будинку зробили капітальний ремонт. Свідок безпосередньо брав учать у ремонтних роботах, жодного разу не бачив ні [PERSON] , ні її родичів. Ремонт робився за кошти [PERSON] . [PERSON] поїхала на заробітки до Києва з початку 2016 року. Спільне проживання подружжя припинило орієнтовно навесні 2017 року. Машину Рено придбавали свідок разом з [PERSON] . На момент її придбання подружжя вже не проживало разом, [PERSON] проживав на дачі. Оформили будинок під час придбання на [PERSON] . Свідок [PERSON] дав свідчення суду, що за час спільного проживання подружжя спільно придбали 3-кімнатну квартиру по [ADDRESS] , автомобілі: Мазда3, мікроавтобус Мерседес та Рено. Автомобіль Мазда перебував у користуванні [PERSON] . Автомобілем Рено також користувалась [PERSON] , свідок бачив її за кермом даного автомобіля влітку 2017 року лише одного разу. Разом подружжя проживало до серпня 2017 року, у цей період [PERSON] повідомила про те, що вони з чоловіком розійшлися. Восени 2013 року до свідка звернулась [PERSON] звернулась з проханням надати кошти на придбання будинку. В жовтні 2013 року свідок передав [PERSON] 25 тис 700 дол., про що склався договір і надалась розписка. Документи свідок склав самостійно. [PERSON] повідомляла, що планує придбати будинок самостійно та оформити на себе. Будинок під час придбання був одноповерховий, 4-кімнатний, без ремонту, але у придатному для життя стані. Ремонт почався навесні 2014 року. Був змінений дах для добудови 2 поверху, капітальних змін не було проведена. Під час проведення разів декілька разів приїжджав до будинку, зустрічав там батька [PERSON] , який допомагав робити ремонт, демонтував перегородку і пічку. В цілому ремонт робили будівельники, яких свідок не знає, родичів [PERSON] під час ремонту не бачив. [PERSON] безпосередньо у ремонтних роботах участі не приймав. [PERSON] на будівництві бачив, вона займалась облаштуванням будинку, шліфувала та фарбувала сходи, альтанку, клеїла шпалери. Гроші на прохання [PERSON] надавалися на умові відмови [PERSON] від майбутньої спадщини. Гроші свідку надала рідна тітка, оскільки у нього не було квартири, однак квартиру не купив, оскільки йому надалась квартира від держави. Подружжя припинило проживати спільно, коли донька навчалась в школі. Як встановлено судом, у період шлюбу сторонами разом було разом придбано за спільні кошти наступне майно: - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що придбана у забудовника шляхом укладення договору переуступки майнових прав між [PERSON] та [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 року; - транспортний засіб - автомобіль марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 13.07.2017 року; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також сторонами в судовому засіданні була погоджена наступна вартість спільно придбаного майна. Комплект меблів для дитячої кімнати придбаний у 2016 році - 18 000 грн. Кухонний гарнітур вбудований придбаний у 2015 році - 20 000 грн. Комплект меблів для кімнати з шафами гардеробними придбаний у 2015 році - 10 000 грн. Пральна машина BOSCH WLF16260OE, придбана 05.08.2006 року - 1 000 грн. Телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15, придбаний 26.11.2005 року - 1 500 грн. Телевізор SONY 29LS40K, придбаний 27.12.2004 року - 1 000 грн. Холодильник STINOL RF305, придбаний 01.09.2001 року - 2 000 грн. Морозильна камера STINOL, придбана 08.07.2007 року - 1 500 грн. Мікрохвильова піч SAMSUNG CE283GNR, придбана 06.08.2005 року - 500 грн. Стіл Голд 03 1350*800 метал скло В2092 та чотири стільці, придбані 02.06.2006 року - 1 800 грн. М`який куток (диван, два крісла), придбаний у 2002 році - 3 000 грн. Електрична духова шафа - 2 500 грн. Газова варочна поверхня - 1 500 грн. Транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року - 186 300 грн. Трикімнатна квартира [ADDRESS] - 711 808 грн. Транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року - 534 600 грн. Згідно висновку експерта № 286 від 05.12.2019 ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , станом на 20.02.2019 року, складає 34996 грн. 86 коп. (а.с. 95-106). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна,спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Не подільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга частина статті 71 Сімейного кодексу України) Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина 4 статті 71 Сімейного кодексу України). Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який придбаний в період шлюбу за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року, 30.01.2018 року РСЦ МВС у Волинській області було знято з обліку у зв`язку з скасуванням реєстрації. Тому на його думку цей автомобіль не підлягає врахуванню при поділі спільного майна. Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Відповідно до п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Отже, приписами ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" та вказаного Порядку регулюються та встановлюються обов`язки продавців та покупців транспортних засобів, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо. Однак, реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов`язується із набуттям особою права власності на нього. В свою чергу, нездійснення означеної реєстрації тягне за собою наслідки у вигляді, крім іншого, заборони користування незареєстрованими транспортними засобами, проте не є підставою для оспорювання чи втрати права власності. Окрім того, за відсутності реєстрації даного автомобіля, дане майно зберігає свою цінність, наприклад у разі реалізації його по запчастинам. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного деро/савного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення та порушників відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 13 лютого 2018 року у справі № 910/11266/17 (Касаційний господарський суд) та від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17, провадження № 61-12864 св 18 (Касаційний цивільний суд). Тому, скасування реєстрації на вказаний вище автомобіль не виключає його зі складу спільного майна подружжя, вартість якого [PERSON] в судовому засіданні не оспорював. Посилання [PERSON] про фактичне виключення з поділу також автомобілю марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, придбаного подружжям за договором купівлі-продажу від 13.07.2017 року, у зв`язку з його відчуженням в період шлюбу 20.02.2019 року є хибними, оскільки виходячи з приписів ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України, пункту 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" таке майно підлягає поділу між подружжям шляхом стягнення половини його вартості на користь іншої сторони. 18 грудня 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення Деснянським районним судом м. Чернігова щодо розірвання шлюбу у справі № 750/13907/18 між сторонами було постановлено 25 лютого 2019 року, а відчуження цього спільного майна відповідачем відбулося 20 лютого 2019 року. Однак, як встановлено в ході судового розгляду сторони припинили спільне проживання у серпні 2017 року, тому [PERSON] відчужив спільну власність подружжя - автомобіль марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску в період коли подружжя вже не перебували в шлюбних відносинах. Враховуючи викладене половина вартості зазначеного автомобіля марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску згідно висновку експерта підлягає стягненню з [PERSON] в розмірі 17 498 грн. 43 коп. Транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3" було придбано сторонами 03 грудня 2014 року під час знаходження у зареєстрованому шлюбі і є спільним майном колишнього подружжя, що не оспорюється сторонами по справі. Даний автомобіль був оцінений стороною позивача при подачі первісного позову в сумі 186300 грн., погодженій відповідачем [PERSON] у зустрічному позові (а.с. 94-98 том-1). Автомобіль марки "Mazda 3" знаходився в користуванні [PERSON] до 21 березня 2019 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 183 том-1). Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 року, ринкова вартість якої була оцінена стороною позивача при подачі первісного позову і погоджена відповідачем [PERSON] у зустрічному позові (а.с. 94-98 том-1) в сумі 711808 грн. Жодна зі сторін у справі не оспорює належність цієї квартири до спільної сумісної власності подружжя і її поділу між ними. 09 жовтня 2013 року [PERSON] уклала зі своїм братом [PERSON] договір дарування грошових коштів розмірі 25 700 (Двадцять п`ять тисяч сімсот) доларів США і на підтвердження їх отримання була складена розписка (а.с. 138, 139 том-1). В цей же день [PERSON] разом з [PERSON] поїхали до приватного нотаріуса Коваленко В.В., де [PERSON] підтвердив купівлю будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою його дружиною у особисту власність за особисті кошти. 19 жовтня 2013 року [PERSON] склав заяву (а.с. 202 зворот том-1), якою підтвердив, що гроші витрачаються його дружиною [PERSON] на придбання будинку [ADDRESS] та земельної ділянки є її особистою приватною власністю. Дана заява була засвідчена нотаріально і зареєстрована в Державному реєстрі за № 5311. Згідно п. 1.1 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.10.2013 року продавці (в т.ч. в особі представника) передають у власність покупцю, а покупець [PERSON] приймає придатний для використання за призначенням житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і зобов`язується оплатити його варість за ціною та на умовах, встановлених в цьому договорі. Пунтком 1.2 договору визначено, що предмет договору розташований на земельній ділянці площею 0,0606 га, кадастровий номер 7410100000:02:013:5482. Одночасно посвідчується договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований предмет договору. Відповідно до пункту 4.5 договору зазначено, що покупець підтверджує продавцям (в т.ч. в особі представника) та повідомляє усіх зацікавлених у тому осіб про те, що придбаває житловий будинок з надвірними будівлями за особисті кошти. Оригінальний примірник заяви її чоловіка - [PERSON] про те, що кошти, які витрачаються її чоловіком на придбання предмету договору є її особистою приватною власністю, і житловий будинок з надвірними будівлями буде її особистою приватною власністю, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком В.В. 19 жовтня 2013 року за реєстровим №5311 зберігається в справах приватного нотаріуса, що посвідчив цей договір (а.с. 215-216 т.1). Таким чином, подання заяви [PERSON] є фактичним укладенням одностороннього правочину, з якого слідує, що підтверджуючи певну обставину особа діє вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, та, крім іншого, не помиляючись щодо обставин, викладених у цьому правочині, який відповідає справжній волі цієї особи. [PERSON] як сторона цього одностороннього правочину не оспорював його, тому відповідно вважається таким, що погодився з його змістом, умовами та наслідками, що він створив. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до пунктів 2, 3 ст. 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. 02 жовтня 2013 року Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові виклала Правову позицію у справі № 6-79цс13, зазначив, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою. З огляду на вказане, оскільки відповідач [PERSON] не приймав участі власними коштами у придбанні будинку [ADDRESS] , не приймав участі у набутті цього майна своєю працею, тому дані обставини виключають це майно з розряду спільної сумісної власності подружжя. В зустрічному позові [PERSON] також вказує, що за рахунок коштів, отриманих його батьками від продажу належної їм квартири було проведено будівельні роботи у житловому будинку [ADDRESS] , а також частину робіт допомагали виконувати його родичі та друзі. Однак, [PERSON] не надав суду беззаперечних доказів існування такої угоди з продажу його батьками своєї квартири, а також використання у будівництві зазначеного будинку коштів від продажу батьками своєї власності. Жодного належного доказу щодо можливої передачі йому коштів від батьків, а також використання їх саме в зазначених цілях у справі немає. У поданому до суду 03 квітня 2019 року зустрічному позові (а.с. 94-98 том-1) [PERSON] вказує, що є підстави для визнання домоволодіння по [ADDRESS] спільною сумісною власністю в порядку ст. 62 СК України. Відповідно до частини 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте [PERSON] як позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вартість даного домоволодіння істотно збільшилась внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або його особистих затрат, тому відсутні підстави для визнання 1/2 частини цього домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду на посилання стороною щодо визнання майна одного з подружжя спільним в порядку ст. 62 СК України, в своїй постанові від 10.06.2021 у справі № 462/1305/16-ц, провадження № 61-7448св19 наголосив на таке. Першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу № 1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом. Так, у статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач має довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц, провадження № 14-114цс20. Проте, [PERSON] не надаються вище перелічені докази на підтвердження позиції щодо вкладання ним особистих коштів чи власних трудових затрат, що надавало б можливості вважати особистий будинок [PERSON] спільним майном колишнього подружжя. Згідно висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 31-20 від 18.09.2020 року встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] на 11.01.2019 складає 1 237 963 (Один мільйон двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні, а вартість будинку після проведення ремонтно-будівельних робіт з 19.10.2013 до 11.01.2019 збільшилась на 447 982 (Чотириста сорок сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні. 07 травня 2020 року фірмою "Наше БТІ" було проведено технічну інвентаризацію житлового будинку [ADDRESS] . Внаслідок чого було виготовлено новий технічний паспорт на будинок і видано довідку про технічний стан нерухомого майна № 91 від 07.05.2020 року (а.с. 227-232). З вказаної технічної документації вбачається, що в даному домоволодінні було проведено роботи з реконструкції будинку та прибудинкової території. А саме, сарай літ. «Б-1», душ літ. «В-1», уборна літ. «Г» - знесені. Гараж літ. «Ж» - побудовано самочинно. Мансарда літ. «Мс» житловою площею 28,3 м?, загальною площею 34,7 м?, - побудовано самочинно. Внаслідок реконструкції житлового будинку та будівництва мансарди літ. «Мс» житлова і загальна площа збільшились. Тобто під час реконструкції і надбудови у вказаному житловому будинку цей об`єкт втратив свою тотожність із тим, на який власником [PERSON] було отримано право власності. Ці обставини також знайшли своє підтвердження в Висновку судового експерта Солдатової В.С. від 18.09.2020 року № 31-20. Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За приписами частини 2 ст. 367 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146. При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Крім цього, постановою від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17 провадження № 61-39527св18 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визначив, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Зазначена правова позиція також була висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Одночасно [PERSON] як позивач за зустрічним позовом не наводить суттєвих і беззаперечних обставин, які свідчили б про зловживання чи недобросовісність [PERSON] при укладенні нею і отриманню в дар житлового будинку з земельною ділянкою за договорами дарування, або порушенням нею норм законодавства, які би давали підстави для визнання договорів дарування недійсними. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Однак у справі не наведено позивачем за зустрічним позовом обґрунтованих підстав недодержання сторонами спірних правочинів дарування вимог ЦК України. З врахуванням вищевикладеного, відсутні правові підстави передбачені нормами статей 215, 216, 229, 369 ЦК України, статті 65 СК України, для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування. 02 травня 2019 року в зазначеній справі [PERSON] подала заяву про збільшення та уточнення позовних вимог (а.с. 170-172 том-1), де просила стягнути з неї на користь [PERSON] 200000 (Двісті тисяч) грн. 00 коп. вкладених ним коштів в період шлюбу в ремонт її власного будинку [ADDRESS] . Проте такі вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки відповідач [PERSON] не ставить вимогу про відшкодування компенсації понесених ним затрат. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, вимога позивача про стягнення з неї на користь відповідача коштів, фактично заявлена в інтересах відповідача, тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити. З врахуванням вищевикладеного, слід визнати придбане в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] майно спільною сумісною власністю подружжя: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 711 808 грн.; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року вартістю 534 600 грн.; - транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року вартістю 186300 грн.; - транспортний засіб - автомобіль марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 13.07.2017 року вартістю 34996 грн. 86 коп.; - комплект меблів для дитячої кімнати придбаний у 2016 році вартістю 18 000 грн.; - кухонний гарнітур вбудований придбаний у 2015 році вартістю 20 000 грн.; - комплект меблів для кімнати з шафами гардеробними придбаний у 2015 році вартістю 10 000 грн.; - пральну машину BOSCH WLF16260OE, придбана 05.08.2006 року вартістю 1 000 грн.; - телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15, придбаний 26.11.2005 року вартістю 1 500 грн.; - телевізор SONY 29LS40K, придбаний 27.12.2004 року вартістю 1 000 грн.; - холодильник STINOL RF305, придбаний 01.09.2001 року вартістю 2 000 грн.; - морозильну камеру STINOL, придбану 08.07.2007 року вартістю 1 500 грн.; - мікрохвильову піч SAMSUNG CE283GNR, придбану 06.08.2005 року вартістю 500 грн.; - стіл Голд 03 1350*800 метал скло В2092 та чотири стільці, придбані 02.06.2006 року вартістю 1 800 грн.; - м`який куток (диван, два крісла), придбаний у 2002 році вартістю 3 000 грн.; - електричну духову шафу вартістю 2 500 грн.; - газову варочну поверхню вартістю 1500 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб - автомобіль марки "Mazda 3", 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.12.2014 року вартістю 186300 грн. Визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб - автомобіль марки "Mercedes-Benz Sprinter 311", 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 10.03.2017 року вартістю 534600 грн. Визнати право власності і виділити [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя у власність: - комплект меблів для дитячої кімнати придбаний у 2016 році вартістю 18 000 грн.; - кухонний гарнітур вбудований придбаний у 2015 році вартістю 20 000 грн.; - комплект меблів для кімнати з шафами гардеробними (а.с. 55), придбаний у 2015 році вартістю 10 000 грн.; - пральну машину BOSCH WLF16260OE, придбану 05.08.2006 року вартістю 1 000 грн.; - телевізор SAMSUNG LE-15S51BX 15, придбаний 26.11.2005 року вартістю 1 500 грн.; - телевізор SONY 29LS40K, придбаний 27.12.2004 року вартістю 1000 грн.; - холодильник STINOL RF305, придбаний 01.09.2001 року вартістю 2000 грн.; - морозильну камеру STINOL, придбану 08.07.2007 року вартістю 1500 грн.; - мікрохвильова піч SAMSUNG CE283GNR, придбану 06.08.2005 року вартістю 500 грн.; - стіл Голд 03 1350*800 метал скло В2092 та чотири стільці, придбані 02.06.2006 року вартістю 1800 грн.; - м`який куток (диван, два крісла), придбаний у 2002 році вартістю 3 000 грн.; - електричну духову шафу вартістю 2500 грн.; - газову варочну поверхню вартістю 1500 грн. Всього на загальну суму 64300 гривень 00 копійок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість Ѕ частки автомобіля марки "RENAULT KANGOO", 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 17498 грн. 43 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 284000 грн. 00 коп. за недоотриману частку в спільному майні подружжя. Відповідачкою [PERSON] була замовлена і в порядку ст. 106 ЦПК України проведена судова будівельно-технічна експертиза з питань поставлених судом в ухвалі від 20.05.2020 року, і згідно квитанції від 27.07.2020 року сплачено за її виготовлення [PERSON] суму в розмірі 8 172 грн., яка не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь останньої, через відмову в задоволенні вимоги щодо стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] . За клопотанням [PERSON] була проведена судова автотоварознавча експертиза і складено висновок експерта № 286 від 05.12.2019 року, за який згідно квитанції було сплачено 1 287,00 грн., які підлягають стягненню на користь [PERSON] з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 9745 грн. 40 коп (7690,00+384,20+384,20). Одночасно підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп. При цьому не підлягають стягненню на користь [PERSON] з відповідачів судових витрат пов`язаних з виїздами судових експертів до об`єкту обстеження будинку [ADDRESS] , оскільки в задоволенні вимог [PERSON] про визнання вказаного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. В зв`язку з частковим задоволенням позову [PERSON] , слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп., частковим задоволенням зустрічного позову слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп., оскільки за зустрічним позовом [PERSON] задоволена частково одна з вимог про фактичний розподіл побутової техніки та відмовою в задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування, також слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп.

Outcome: partial