Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю для неї, як для спадкоємця за заповітом своєї матері [PERSON], отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,48 га, що належала померлій матері, через неможливість ідентифікувати нотаріусом майна, яке заповідано спадкодавцем спадкоємцеві, та неможливістю через це оформити спадщину у нотаріальному порядку. У квітні 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначаючи, що як повнолітній непрацездатний син своєї матері [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, а саме на 1/4 частку земельної ділянки площею 3,48 га, що належала померлій. [PERSON] позов підтримала, пояснила, що спадщину матері [PERSON] слід ділити за заповітом: позивачеві всю землю, а відповідачеві [PERSON] будинок, грошовий вклад, тобто виконати її волю. [PERSON][PERSON] [PERSON] позов підтримав, пояснив, що [PERSON] прийняла спадщину матері [PERSON]. У заповіті вказано на заповідання їй земельної та майнової частки (паїв), що [PERSON] тлумачить як земельна ділянка матері [PERSON] площею 3,48 га за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №\~114909 від 31.12.2004. [PERSON] у встановленому порядку спадщин прийняла. Спадщина повинна бути розділена між дітьми спадкодавця відповідно до заповіту. [PERSON][PERSON] [PERSON] заперечувала проти первісного позову частково зазначивши, що [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині матері [PERSON] незалежно від змісту заповіту, оскільки є її повнолітньою непрацездатною дитиною. Не заперечувала щодо того, що вказана у заповіті "земельна та майнова частка (паї)" є саме земельною ділянкою матері [PERSON] і [PERSON] [PERSON] площею 3,48 га за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №\~114909 від 31.12.2004. [PERSON][PERSON] [PERSON] заперечував щодо первісного позову частково, пояснив, що [PERSON], можливо мала намір приховати від [PERSON] відповідну справу, пропонувала йому потім письмово відмовитися від своєї обовязкової частки у спадщині. [PERSON] вважає, що спірна земельна ділянка має бути поділена у частках 3/4 і 1/4. Погребняківська сільська ради Семенівського району Полтавської області просила розглянути справу за відсутності свого представника, щодо задоволення первісного позову не заперечує (а.с. 107). [PERSON][PERSON] [PERSON] підтримала зустрічний позов повністю, зазначивши, що [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині матері [PERSON] незалежно від змісту заповіту, оскільки є її повнолітньою непрацездатною дитиною. У 2012 році [PERSON] став непрацездатним, йому присвоєно першу групу інвалідності. [PERSON][PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримав, вказав, що не існує грошових коштів, на яків казано у заповіті [PERSON] як на спадщину для [PERSON]. [PERSON][PERSON] будинок для [PERSON] має вартість близько 14000 грн. Будинок є значно дешевшим, ніж земельна ділянка. Таке співвідношення було як на дату складення заповіту, так і на час розгляду справи у суді. [PERSON] заперечувала щодо зустрічного позову, оскільки спадкування землі повинно здійснюватися за волею спадкодавця, яка викладена у заповіті, тобто їй повністю. [PERSON][PERSON] [PERSON] заперечував щодо зустрічного позову, вказав, що [PERSON] приховує розмір грошових коштів, які йому було заповідано [PERSON], надана вартість будинку не може братися до уваги, оскільки визначена у березні 2005 року, коли діяли інші правила оцінки нерухомості. Вартість успадкованого [PERSON] житлового будинку перевищує четверту частину вартості спірної земельної ділянки, тому правила ст. 1241 ЦК щодо права на обовязкову частку у спадщині щодо [PERSON] застосуванню не підлягають. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] і [PERSON] є дітьми [PERSON], яка померла 20.04.2016 у с. Дем'янівка Семенівського району Полтавської області (а.с. 2, 6, 79), проживала одиноко (а.с. 8). Після її смерті залишилася спадщина, зокрема спірна земельна ділянка, яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 114909 від 31.12.2004, яка розташована на території Погребняківської сільської ради Семенівського району Полтавської області площею 3,48 га, кадастровий номер земельної ділянки 5324586300:00:001:0049 (а.с. 9), нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 81796,46 грн. (а.с.\~10). 01.03.2005 [PERSON] склала заповіт, яким, зокрема, "земельну та майнову частки (паї)" заповіла [PERSON] (а.с. 7, 8). Особи, які беруть участь у справі, не заперечувала, що вказане у заповіті є земельною ділянкою площею 3,48 га за державним актом серія ПЛ №\~114909. Приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу [PERSON] листом від 28.11.2016 № 01-16 повідомила, що спадкова справа на майно померлої [PERSON] №\~163/2016 відкрита на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини від 13.07.2017. Також нотаріус вказав, що не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, оскільки заповіт складено на земельну частку (пай), а спадковим майном є земельна ділянка площею 3,48 га (а.с. 11). Заявами від 29.06.2016 [PERSON] і [PERSON] повідомили приватному нотаріусу [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті їх матері [PERSON]. Заяви отримано нотаріусом 13.07.2016 та у цей же день заведено спадкову справу № 163/2016. Оглянута у судовому засіданні спадкова справа № 163/2016 не містить відомостей про існування будь-якого грошового вкладу спадкодавця [PERSON], та належність їй будь-якого будинку із господарськими будівлями. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.03.2005 [PERSON] отримала у спадок житловий будинок у с. Дем'янівка Семенівського району Полтавської області з надвірними будівлями, інвентаризаційна оцінка житлового будинку становить 14806,00 грн. Право власності зареєстровано за [PERSON] 24.03.2005 КП "Лубенське МБТІ". 23.04.2012 [PERSON] довічно встановлено першу групу інвалідності, на що вказує довідка до акта огляду МСЕК № 0414861 та відповідне посвідчення (а.с. 56, 58, 82-84). Також він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1 (а.с. 57). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК) дня смерті спадкодавця. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК). Статтею 1241 ЦК передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Конституційний Суд України у рішенні 1-рп/2014 від 11.02.2014 розтлумачив, що положення\~ч. 1 ст. 1241 ЦК \~щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування»\~при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі(ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак суд робить висновок, що [PERSON] і [PERSON] у встановлений законом 6-місячний строк прийняли спадщину своєї матері [PERSON], подавши відповідні заяви про прийняття спадщини. [PERSON][PERSON] інвалідність (непрацездатність повнолітньої дитини) надає йому право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON], яка становить 1/4 частки усієї спадщини [PERSON] (1 / 2 / 2). При цьому суд враховує, що при спадкуванні за законом у [PERSON] було б лише 2 спадкоємці першої черги її діти [PERSON] і [PERSON]. Для визначення розміру обовязкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина. Визначається дійсна вартість спадкового майна як заповідана, так і не заповідана, з урахуванням усіх спадкоємців за законом, які були б закликані до спадкування. До обовязкової частки зараховується все, що особа, яка має право на таку частку, отримує зі спадщини за будь-якою підставою: вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість встановленого на її користь заповідального відказу, банківський вклад, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Обовязкова частка визначається шляхом визнання права за спадкоємцем на ідеальну частку спадщини чи виділенням йому при розділі визначених речей із спадкової маси. Якщо спадкоємцю, який має право на обовязкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обовязковій або більша, то правила статті 1241 Цивільного кодексу України не застосовуються. Суд наголошує, що [PERSON] має право на обовязкову (ідеальну) частку у спадщині [PERSON] у розмірі 1/4. Склад та вартість заповіданого [PERSON] грошового вкладу із належними процентами, компенсаціями та індексаціями не встановлено. Вартість належного [PERSON] житлового будинку, який успадковано [PERSON] за заповітом, складає 14806,00 грн. Вартість спірної земельної ділянки складає 81796,46 грн. Доказів іншої вартості зазначеного майна судові не надано. Отже обовязкова (ідеальна) частка у спадщині [PERSON] із повідомленої судові спадкової маси у грошовому еквіваленті складає (81796,46 + 14806,00) х 1/4 = 24150,62 грн. Із вказаних 24150,62 грн (ідеальна частка) [PERSON] успадкував будинок вартістю 14806,00 грн, тобто "нестача" його права на обовязкову частку у спадщині складає 9344,62 грн (24150,62 - 14806,00), яка й повинна бути визначена як частка у спірній земельній ділянці спадкоємців [PERSON], відповідно 9344,62 / 81796,46 і 72451,84 / 81796,46 частки. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що первісний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на вказану частку спірної земельної ділянки як спадкоємця за заповітом, а зустрічний позов частковому задоволенню шляхом визнання за позивачем відповідної частки права власності спірну земельну ділянку, як спадкоємця, якому належить право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Outcome: partial