Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

01.07.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання неповнолітнього сина з нею, прізвище залишити без змін, стягнути судові витрати на її користь. Свої вимоги мотивує тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність спільних інтересів та порозуміння, все це призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Подружні відносини припинили, у зв`язку з чим вказує, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе, а тому змушена звернутися до суду. 03.07.2019 року позов прийнято до розгляду судом, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання. Сторони у підготовче судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; у письмовій заяві позивач позовні вимоги підтримала повністю, які просила задовольнити; відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення, відзиву на позов не подавав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 16 жовтня 2004 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 252, що стверджується свідоцтвом про одруження/а.с.3/. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] . Від цього шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] / а.с.7/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітнього сина слід визначити з матір`ю, позивачем у справі, про що спору не виникало. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: approved