Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

В червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною заявою до Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давниною, в якій зазначив, що 10.10.2006 року за домашньою угодою з [PERSON] їм був придбаний житловий будинок № 1, розташований по вул. Степова в селі Булдинка Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області. З 2006 року він постійно та відкрито користується будинком разом із своєю сім'єю та обробляє при садибну ділянку. Завершити нотаріальне оформлення правочину він не встиг. На теперішній час [PERSON] помер. Про наявність спадкоємців йому не відомо. Він відкрито користується житловим будинком більш 10-ти років. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду представник позивача подав заяву з проханням слухати справу за відсутності сторони позивача, в якій зазначив, що позов [PERSON] підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, раніше 08.08.2017 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, як обгрунтований та доведений стороною позивача, з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 10.10.2006 року позивач [PERSON] за домашньою угодою з [PERSON] придбав житловий будинок № 1, розташований по вул. Степова в селі Булдинка Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, який належав останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 452715 від 29.09.2010 року, яке видане Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету від 24.09.2010 року № 52, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про державну реєстрацію прав від 01.11.2010 року та копією власноручної розписки [PERSON] від 10.10.2006 року про отримання останнім грошей в сумі 10 000 грн. Дружина власника - [PERSON] своєю заявою від 22.08.2007 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за реєстром № 3018, надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на продаж житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами під № 1 по вул. Степова в с.Булдинка Комінтернівського району Одеської області, що підтверджується копіює зазначеної заяви. Завершити нотаріальне оформлення правочину сторони не встигли, 21.08.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-ЖД № 428737, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області 15.09.2015 року. Як свідчать копії матеріалів спадкової справи № 421/2016 від 22.12.2016 року, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 60024963, заведена за фактом смерті спадкодавця [PERSON], що була витребувана судом з Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, із заявами про прийняття спадщини ніхто з спадкоємців до нотаріуса не звертався, спадкові справи не заводились та свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджено інформаційною довідкою нотаріуса. [PERSON] після смерті заповітів не залишав та спадкових договорів за життя не укладав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Спадкова справа заведена державним нотаріусом за претензією кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 3 246, 13 грн. Таким чином, позивач [PERSON] з 2006 року постійно та відкрито користується житловим будинком на протязі більш 10-ти років, що підтверджується копією проекту водопостачання за адресою: с. Булдинка, вул. Степова, 1, виконаним ПП "Стройсантехсервіс" за замовленням [PERSON], який погоджений в ТОВ "Інфокс" філії "Інфоксводоканал" 08.09.2006 року за № 3654/2. Крім того, суд вважає строк відкритого користування житловим будинком [PERSON] більш 10-ти років доведеним, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 13 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи обставини встановлені судом та приписи норм матеріального і процесуального права, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved