Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

05.11.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила розірвати шлюб з [PERSON], неповнолітніх дітей залишити на її утриманні та вихованні, стягнути з відповідача на утримання трьох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти на її користь в розмірі Ѕ частки із заробітної плати щомісячно з моменту звернення до суду та до повноліття дітей, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обов'язки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування та сім'я розпалася, поновлення подружніх відносин неможливе через постійні конфлікти та суперечки. В обґрунтування позову в частині стягнення аліментів посилається на те, що відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, а тому діти перебувають на її утримані. Натомість діти потребують належного матеріального забезпечення, також, і від батька, який може надавати їм кошти, оскільки має офіційну роботу, працює в ПОСП «Золота Нива», має регулярні, стабільні доходи та може сплачувати аліменти в Ѕ частці від заробітку. Тому змушена звернутися до суду. 05.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. 18.12.2018 року в підготовчому судовому засіданні протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, які просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти їх задоволення. Доповівши позовні вимоги, заслухавши позивача, її представника та відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Так, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року /а.с.5/ та є батьками неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]/а.с.9,10,11/. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві та встановлених в судовому засіданні перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, поступово втратили зв'язки між собою, а, отже, сім'я припинила своє існування. Зокрема, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, останній вчиняє насильство в сім'ї, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду від 01.11.2018 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, а також, взявши до уваги визнання відповідачем позов, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання неповнолітніх дітей, суд визначає з матір'ю, позивачем у справі, про що спору не виникало. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного. Так, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців не має, офіційно працює, від чого отримує регулярний, достатній заробіток /а.с.13/. А тому суд, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на утримання яких стягуються аліменти, матеріальне становище позивача і відповідача, визнання відповідачем позову, та, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, і до їх повноліття. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.. за позовні вимоги про стягнення аліментів, а також, з відповідача на користь позивача стягує судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved