Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

04.06.2020 [PERSON] звернулася до суду за позовом до Старовижівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги мотивує тим, що у січні 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу квартири, що належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При проведенні нотаріальних дій нотаріус повідомила, що об`єкт нерухомості перебуває під забороною відчуження згідно з постановою державного виконавця ВДВС Старовижівського районного управління юстиції від 09.02.2015 за №46273455 та відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії. Вказує, що 09.01.2020 вона звернулася з офіційною заявою про зняття арешту з її нерухомого майна, а саме з житлової квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , житлового будинку [ADDRESS] , та просила надати відомості про наявність чи відсутність виконавчих проваджень щодо стягнення з [PERSON] на користь третіх осіб. Зазначає, що у відповіді на її звернення від 24.01.2020 Старовижівський районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Нововолинське ВДВС ГТУЮ у Волинській області, надав роз`яснення, що на виконанні переребувало виконавче провадження №46273455 від 30.01.2015 по виконанню виконавчого листа №14/15 від 20.01.2015 виданого Старовижівським районним судом Волинської області. Дане виконавче провадження закінчено 26.03.2015 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Будь-які стягнення по вищевказаному виконавчому провадженні не проводились. Питання про зняття арешту не вирішувалося. Просить скасувати арешт з нерухомого майна, що належить їй на праві власності. У судове засідання позивач [PERSON] не з?явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. У поданому відзиві (а.с.24,25) просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у ньому. Дослідивши матеріали позову, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Старовижівського районного управління юстиції від 09.02.2015 ВП № 46273455 накладено арешт на житлову квартиру [ADDRESS] , житлову квартиру [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , щоо підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерхуоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованного 09.01.2020 (а.с.4-7), копіями договорів купівлі -продажу квартири (а.с.8-11), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12,13). При зверненні позивача із заявою до Старовижівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) позивачу повідомлено, що на виконанні переребувало виконавче провадження №46273455 від 30.01.2015 по виконанню виконавчого листа №14/15 від 20.01.2015 виданого Старовижівським районним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] 1438,38 грн збитків на користь ПАТ «Волиньобленерго». Для забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем 09.02.2015 було накладено арешт на все її майно в межах суми боргу та постановлено відповідну постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Дане виконавче провадження закінчено 26.03.2015 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Будь-які стягнення по вищевказаному виконавчому провадженні не проводились. Зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1.3.11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (а.с.15,16). Як вбачається з поданих позивачем квитанцій (а.с.29-36) [PERSON] повністю сплачено борг за виконавчим листоми, виданим Старовижівським районним судом 08.12.2014 у справі №168/741/14, в тому числі в рахунок відшкодування завданих збитків, судового збору та витрат на опублікування судового оголошення. Постановою Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області від 27.05.2016 виконавчий лист, виданий 20.01.2015 Старовижівським районним судом Волинської області повернуто стягувачеві. Відповідно до повідомлення Старовижівської філії ПАТ «Волиньобленерго» від 28.05.2019 (а.с.40) [PERSON] повністю сплатила заборгованість за виконавчим листом у справі № 168/741/14. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент накладення арештів) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. У відповідності до ст. 59 Закону - майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Її право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст.321, 383, 386 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до ст 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ч.1, 2 Цивільного кодексу України "Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом". У відповідності до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника, так як накладення арешту на майно, позбавило його права розпорядитися майном, що є одним із невід`ємних критеріїв власності. Отже, аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З метою захисту права позивача, за відсутності на даний час підстав для його обмеження, в т.ч. накладення арешту на вищезазначене майно позивача, суд позов задоволює у повному обсязі.

Outcome: approved