Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Представник ПрАТ «СК « Арсенал Страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 22 891 гривня 06 копійок, а також судовий збір у розмірі 1 921, 00 гривень. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 01.09.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір № АС/6282819 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну тертім особам внаслідок ДТП внаслідок експлуатації транспортного засобу «Hyundai», д/н [NUMBER] . 24.05.2014 року на вул. Ак. Вільямса в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ««Hyundai», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Nissan», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] 08.09.2016 р. до ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» надійшла претензія про виплату страхового відшкодування від АСК «Інго Україна», страхова компанія, в якій застрахований автомобіль «Nissan», д/н [NUMBER] за договором добровільного страхування. Згідно Звіту № 05-071 від 02.06.2014 р., наданого ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Nissan»,, д/н [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 27 638,84 грн., без урахування - 36 095,62 гри. Проте, відповідно до Рахунку-фактури № СФ-00009659 від 31.05.2014 р. наданого ТОВ «Елефант» вартість матеріального збитку, завданого автомобілю ««Nissan», д/н [NUMBER] становить 31 079,33 грн. АСК «Інго Україна» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 31 079,33 грн. Відповідно до умов договору страхування, враховуючи Рахунок-фактуру № СФ-00009659 від 31.05.2014 р., коефіцієнт фізичного зносу, передбачений Звітом № 05-071 від 02.06.2014 р., наданого ФОП [PERSON] , враховуючи розмір ліміту та франшизу 1000,00 грн. передбачений даним Полісом, ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило власний розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням зносу та виплатило страхове відшкодування у сумі 22 891,06 грн. Враховуючи те, що [PERSON] письмово не повідомив ПРАТ «СК «Арсенал страхування» про настання страхової події, на підставі пп. ґ п. 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказується, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у визначені строки, 25.10.2016 р. ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» для досудового врегулювання спору було направлено відповідачу претензію № 251016-22372/К від 25.10.2016 р. з вимогою сплатити страхове відшкодування, яку [PERSON] не задовольнив в добровільному порядку. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. За таких обставин суд, зі згоди позивачки, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом також враховується, що відповідно до ч.1ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2013 року між ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (далі - Позивач) та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6282819, згідно якого ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу « Hyundai», д/н [NUMBER] . Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 24 травня 2014 року на вул. Ак. Вільямса в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів « Hyundai», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля ««Nissan», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Hyundai», д/н [NUMBER] , [PERSON] .. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно Звіту № 05-071 від 02.06.2014 р., наданого ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Nissan», д/н [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 27 638,84 грн., без урахування - 36 095,62 гри. Проте, відповідно до Рахунку-фактури № СФ-00009659 від 31.05.2014 р. наданого ТОВ «Елефант» вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Nissan» д/н [NUMBER] становить 31 079,33 грн. АСК «Інго Україна» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 31 079,33 гривень. Відповідно до умов договору страхування, враховуючи Рахунок-фактуру № СФ-00009659 від 31.05.2014 р., коефіцієнт фізичного зносу, передбачений Звітом № 05-071 від 02.06.2014 р., наданого ФОП [PERSON] , враховуючи розмір ліміту та франшизу 1000,00 грн. передбачений даним Полісом, ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило власний розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням зносу та виплатило страхове відшкодування у сумі 22 891,06 грн. На підставі позовної заяви та наданих до суду документів, судом встановлено, що відповідач письмово не повідомив ПРАТ «СК «Арсенал страхування» про настання страхової події, на підставі пп. ґ п. 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у визначені строки. Як вбачається з квитанції від 03 жовтня 2016 року Платник ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало Отримувачу - Інго Україна АСК ПрАТ страхове відшкодування в порядку регресу [PERSON] , згідно СА № АС-6282819-1-1 , від 01.10.16 за прит. вих. № 12/09/2016 від 02.09.16 без ПДВ. Документами підтверджується, що 25.10.2016 р. ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору було направлено відповідачу претензію № 251016-22372/К від 25.10.2016 р. з вимогою сплатити страхове відшкодування, але відповідач не задовольнив її в добровільному порядку. У Постанові Верховного суду України по справі № 621/2403/16-ц від 19.11.2018 року вказується, що « відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП. яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року №6- 186цс16, у разі якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необгрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.» Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений позивачем в сумі 1921 гривня 00 копійок. На підставі викладеного і

Outcome: approved