Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

04 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] з вимогою звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. По суті заявлених вимог сторона позивача зазначила про те, що 04.09.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , уклали Договір кредиту №503-22/340, згідно з п. 1.1 якого, останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27500,00 доларів США строком до 02.09.2033 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, 04.09.2008 року позивач та відповідач, уклали Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно: квартиру [ADDRESS] : [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, а справу слухати у його відсутності. Відповідач, третя особа та їх представники в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не подали, про час та дату судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши подані стороною докази суд встановив наступне. 04.09.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк та [PERSON] , уклали Договір кредиту №503-22/340, згідно п. 1.1 якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27500,00 доларів США строком до 02.09.2033 року. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 06.07.2018 року було зареєстровано нову редакцію статуту АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку із зміною найменування юридичної особи, відповідно до рішення річних Загальних Зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 26.04.2018 року (протокол №2), в результаті чого найменування банку було змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, зокрема, 29.12.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін №4 до Договору кредиту від 04.09.2008 року № 503-22/340, згідно з п. 1.3 якого було змінено валюту заборгованості за Договором, шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 814 860,86 грн., з якої сума першого кредиту (Кредит в гривні-1) складає 479329,92 грн., сума другого кредиту (Кредит в гривні-2) складає 335 530,94 грн., шляхом списання кредитором кредитних коштів з позичкових рахунків позичальника на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Відповідно до пунктів 2.2.-2.2 та 3.1.-3.2. статті 2 та 3 Розділу 2 Додатку №1 до Договору про внесення змін до Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами по Кредиту в гривні-1 становить в розмірі 18,0 процентів річних, а по Кредиту в гривні-2 в розмірі 0,1 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02.09.2033 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, 04.09.2008 року з подальшими змінами, позивач та відповідач, уклали Іпотечний договір із наступними змінами від 29.12.2015 року, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку наступне майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Відповідно до умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання Боржником основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством. У порушення умов Договору кредиту, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.05.2017 року виникла заборгованість в розмірі 847 434,73 грн., зокрема за Кредитом в гривні -1, в розмірі 605\~438,54 грн. з яких: за кредитом 479329,92 грн.; за відсотками 113411,94 грн.; інфляційні за кредитом 3232,07 грн.; інфляційні за відсотками 9464,61 грн., та за Кредитом в гривні 2 в розмірі 241\~996,19 грн. з яких: за кредитом 241762,03 грн.; за відсотками 219,63 грн.; інфляційні за відсотками - 14,53 грн. Під час розгляду справи представник позивача подав заяву про уточнення та збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на іншу вимогу про дострокове погашення заборгованості від 09.11.2016 року, якою позивач вимагав протягом шістдесяти днів достроково погасити заборгованість за договором кредиту, чим змінив строк кредитування, яка була долучена представником відповідача до матеріалів справи №352/1135/17, що також слухається в Тисменицькому районному суді Івано-Франківської області за позовом того ж позивача до того ж відповідача про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором. Також, посилався на необхідність уточнення позовних вимог у зв`язку із здійсненими відповідачем в процесі розгляду справи часткових платежів на погашення заборгованості через, що було вчинено перерахунок заборгованості. Таким чином, станом на 28.01.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 934 471,60 (дев`ятсот тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят одна гривня 60 копійок) грн. і складається з: 622 290,77 грн. заборгованості по Кредиту-1, з яких: 380\~089,92 грн . сума заборгованості за кредитом; 81\~536,52 грн. сума заборгованості за відсотками; 27\~254,54 грн. сума заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення повернення кредиту; 6\~273,25 грн. сума заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення повернення відсотків; 102\~376,74 грн. сума заборгованості по сплаті інфляційних витрат за простроченим кредитом; 24\~759,80 грн. сума заборгованості по сплаті інфляційних витрат за простроченими відсотками; та 312\~180,83 грн. заборгованість по Кредиту-2, з яких: 241\~726,03 грн. сума заборгованості за кредитом; 130,27 грн. сума заборгованості за відсотками; 15\~089,98 грн. сума заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення повернення кредиту; 8,13 грн. сума заборгованості по сплаті 3% річних за прострочення повернення відсотків; 55\~160,74 грн. сума заборгованості по сплаті інфляційних витрат за простроченим кредитом; 29,68 грн. сума заборгованості по сплаті інфляційних витрат за простроченими відсотками. Наданий розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, клопотань про призначення економічної експертизи відповідач до суду не заявляв, свого розрахунку заборгованості суду не надавав, а тому сумніватись в його достовірності немає підстав. На підставі досліджених доказів та встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з огляду на наступне. За змістом ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу дії ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 611\~ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Згідно з ст.\~590\~ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 589\~ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного суду в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 625\~Закону ЦК\~України встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 12\~Закону України\~«Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини 1 статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частини 3 вказаної статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39\~Закону України\~«Про іпотеку» встановлено,\~що у\~разі задоволення\~судом позову\~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~в рішенні\~суду зазначаються: загальний\~розмір вимог\~та всі\~його складові,\~що підлягають\~сплаті іпотекодержателю\~з вартості\~предмета іпотеки; опис\~нерухомого майна,\~за рахунок\~якого підлягають\~задоволенню вимоги\~іпотекодержателя; заходи\~щодо забезпечення\~збереження предмета\~іпотеки або\~передачі його\~в управління\~на період\~до його\~реалізації (у\~разі необхідності); спосіб\~реалізації предмета\~іпотеки; пріоритет\~та розмір\~вимог інших\~кредиторів,\~які підлягають\~задоволенню з\~вартості предмета\~іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судом достовірно встановлено, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором від 04.09.2008 року №503-22/340 із подальшими змінами укладеним з АТ «Укрсоцбанк» належно не виконував, чим допустив заборгованість станом на 28.01.2019 року в сумі 934 471,60 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою виконати зобов`язання, однак, відповідач порушення умов кредитного договору не усунув, що надає право позивачу задоволити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124\~Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.. 49 ЦПК України, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Згідно з ч. 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із вищевказаним із відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved