Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, в котрому зазначено, що від спільного життя з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із січня 2020 р. вони перестали спілкуватися, малолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Допомоги на утримання сина відповідач не надає, хоча може та повинен надавати таку допомогу, він є особюою працездатною, йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка призначена для ведення сільськогосподарського виробництва. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення сином трьохрічного віку, не має у власності будь-якого рухомого та нерухомого майна. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, до досягнення сином повноліття та аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини, до досягнення сином трьохрічного віку. Ухвалою Яготинського районного суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в котрій зменшила позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина з 1/3 частини до 1/4 частини його доходів, та просила розглянути справу у її відсутності. Надала відповідь на відзив відповідача, котрий обгрунтований наступним. У частині п`ятій статті 183 СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України підтверджує, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру. В обґрунтування заперечень відповідача щодо надання ним допомоги на утримання сина, відповідач жодного доказу суду не надає. Відповідач не надає суду жодного доказу про неможливість працювати, хронічні захворювання, наявність інших неповнолітніх дітей на його утриманні та інше. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, просив розглянути справу у його відсутності, надав до суду відзив, котрий обгрунтований наступним. Розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з нього на утримання сина є завищеним, він надає допомогу на утримання дитини. Позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження обставин зазначених у ст. 182 СК України. Крім того, він не погоджується із розміром аліментів на утримання позивачки до досягнення сином трьохрічного віку, оскільки позивачка не надала суду доказів, що він має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні установлено, що позивачка від шлюбу з відповідачеммає малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження, а.с.11). Малолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, має нормальний стан здоров"я, (акт обстеження, а.с.14, довідка, а.с. 13). Позивачка не працює, знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Яготинської РДА та їй призначено допомогу при народженні дитини із [INFO] по 19.09.2021 р., (а.с. 12), немає на праві власності будь-якого нерухомого майна. Відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка призначена для ведення сільськогосподарського виробництва, (Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с. 4-6). Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча є здоровою працездатною особою, а тому може надавати таку допомогу. Ураховуючи ті обставини, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також те, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму з 1 липня 2020 року для дітей віком до 6 років становить 1859 гривень, то суд вважає, що з відповідача на утримання малолітньої дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки в силу ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка- батька дитини до досягнення дитиною трьох років, та з врахуванням того, що відповідач може надавати таку допомогу, то з відповідача необхідно стягнути аліменти на особисте утримання позивачки у розмірі 1/6 частини всіх його доходів, до досягнення сином трьохрічного віку.

Outcome: approved