Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 25.12.2002 року, посвідченого Південною товарною біржею та зареєстрованого вреєстрі за №11682. В квартирі, крім неї та її дочки [PERSON], [INFO], зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, [PERSON], який з 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, майно та особисті речі відповідача в квартирі відсутні, відповідач жодних матеріальних та моральних прав на володіння та/або користування не має, однак продовжує бути зареєстрованим за вказаною вище адресою. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. 02.11.2018 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз'яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження. Відповідачу [PERSON] була направлена ухвала про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надав, в судове засідання не з'явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Відповідно до заяви, позивача просила про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Враховуючи викладене, та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 25.12.2002 року, посвідченого Південною товарною біржею, зареєстрованого в реєстрі за №11682, та право власності зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 26946549 від 04.07.2018 р. (а.с.10-12). Згідно довідки ОСББ "Злагода - 340/2 № 64 від 01.10.2018р. (а.с.16) в квартирі зареєстровані позивач, як власник, її дочка [PERSON], [INFO], та відповідач по справі, [PERSON], колишній чоловік, який з 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved