Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі представників [PERSON] , [PERSON] 18.05.2020 року звернулися до суду із вищезазначеним позовом, в якому просять скасувати протокол №1/19 загальних зборів членів організаційної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецько- Буковинської єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка від 27.01.2019 року; Державну реєстрацію права власності Релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної Церкви України с.Задубрівка від 20.05.2019 року за № 31648762 речових прав на нерухоме церковне майно загальною площею 156,30 кв. м. розташованого по [ADDRESS] ; Державну реєстрацію релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної Церкви України с.Задубрівка вул. Щербини,22 Заставнівського району Чернівецької області, яка зареєстрована на підставі Розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації №458-Р від 11.05.2019 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Релігійна громада парафії на честь Собору Святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №475367 діє з 09.10.1991 року. Позивачі зазнають, що вони є членами релігійної громади Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області і все своє свідоме життя регулярно відвідують богослужіння, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля, визнають обов`язковість та виконують положення Статуту їхньої релігійної організації Української Православної Церкви с.Задубрівка. Відповідно до Рішення виконкому Чернівецької обласної ради за №270 від 09.10.1991 року «Про реєстрацію статутів релігійних організацій» був зареєстрований Статут Свято-Михайлівської парафії с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. На виконання цього рішення Чернівецького облвиконкому №270 в установленому Законом порядку був зареєстрований Статут Свято-Михайлівської парафії с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, про що видане Свідоцтво виконавчого комітету Чернівецької обласної ради народних депутатів за №41від 09.10.1991 року. Зазначені рішення в установленому законом порядку не оскаржувалися та не скасовані до цього часу. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР№004201 від 26.05.2005 року та Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26.05.2005 року Українська Православна Свято-Михайлівська Церква за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності саме Українській Православній Свято-Михайлівській Церкві та у відповідності до вимог Закону зареєстровано в Заставнівському РБТІ в книзі №2 стор.371 №461 за порядковим номером 10890560 на підставі рішення виконкому Задубрівської сільської ради Чернівецької області від 25.04.2005 року за №4/11. Рішення органу місцевого самоврядування про право власності на нерухоме церковне майно, правовстановлюючі документи про право власності на комплекс та церковні споруди в установленому Законом порядку не оскаржувалися та не скасовані. 27.08.2017 року за їхньою участю та під керівництвом настоятеля церкви протоієрея [PERSON] на загальних зборах дійсних членів релігійної громади УПЦ с.Задубрівка був прийнятий у новій редакції Статут релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, який 03.10.2017 року був затверджений керуючим Чернівецько-Буковинською єпархією Української Православної Церкви митрополитом Мелетієм за №1511 та в подальшому був зареєстрований відповідно до вимог Розпорядження Чернівецької ОДА за №1175-р від 14.12.2017 року. 27.01.2019 року біля 14 год.00 хв. частина членів територіальної громади с.Задубрівка на чолі з головою Задубрівської сільської ради [PERSON] , директором ГО «Задубрівське об`єднання ветеранів АТО» [PERSON] та інших осіб, які не є членами релігійної громади села, та частина з яких взагалі не є жителями с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області було організовано та проведено в будинку фольклору с.Задубрівка збори. В оголошеннях про скликання таких зборів була вказана юридична назва релігійної громади Собору святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії УПУ с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, однак була відсутня інформація хто саме скликає такі збори. За результатами даних зборів, які не скликалися будь-ким з членів релігійної громади та їхніми настоятелями діючої релігійної громади села отцем [PERSON] , на яких не були присутні дійсні члени релігійної громади парафії на честь Собору святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ с.Задубрівка, було прийнято безпідставне та протиправне рішення про внесення змін до діючого Статуту релігійної громади святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ с.Задубрівка. Зазначені збори вважають незаконними, оскільки проведені з грубим порушенням чинного законодавства України та діючого Статуту чинної релігійної громади Української Православної Церкви с.Задубрівка, оскільки незаконність цих зборів призвело до подальшої протиправної реєстрації Статуту Православної Церкви України с.Задубрівка. В подальшому відповідно до виданого Розпорядження Чернівецької ОДА № 458-р від 11.05.2019 року, державним реєстратором Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації був зареєстрований Статут фактично новоутвореної релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної Церкви України с. Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області у новій редакції. Вважають, що відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» державою надано право релігійним громадам на вільну зміну канонічної підлеглості, будь-які рішення, в тому числі і про зміну канонічної підлеглості, повинні прийматись релігійною організацією з неухильним дотриманням правил встановлених статутом такої організації. Вчинення протиправних, оскаржуваних дій відповідачем та за зазначених реєстраційних дій, вчинених третіми особами, порушують їхні особисті конституційні права як членів релігійної громади Управління Православної Церкви с. Задубрівка Чернівецько-Буковинської Єпархії на свободу віросповідання, передбачені ст. 35 Конституції України, та унеможливлює їхню рівноправність як громадян залежно від особистих незаборонених законом релігійних переконань, що виразились у здійсненні незаконних реєстраційних дій, які призвели також до розпалювання релігійної ворожнечі та ненависті серед мешканців села, неодноразових в їхню та адресу інших членів релігійної громади Української Православної Церкви зі сторони відповідача образ їхніх почуттів громадян у зв`язку з релігійними переконаннями. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні в обґрунтування своїх позовних вимог додали, що про проведення вказаних зборів їм було відомо, однак вважали, що дані збори є зборами жителів с. Задубрівка, та крім того на вказаних зборах вирішувалось питання іншої конфесії, до якої вони не входять. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вказав, він є прихожаном церкви з 1991 року. Про те, що проведенні були збори 27.01.2019 року йому не було відомо. Вважає, що його права порушені тим, що відбулась переєстрації установи та відповідно йому перешкоджають відвідувати церкву. Представники позивачів [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, а також у відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивач [PERSON] , який проживає в м.Чернівці, не являється членом релігійної громади «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, на що останні посилаються у позовній заяві. Що стосується позивачів [PERSON] та [PERSON] то відповідно до поданих до позовної заяви документів, на які сторона позивача посилається як на доказ, то відсутні надані докази того, що дані дві сторони також являються членами релігійної громади, а тому вважає позивачів неналежними позивачами по справі. Крім того зазначив, що дійсно в с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області була зареєстрована Релігійна організація «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, де настоятелем та головою громади парафії відповідно до Статуту перебував [PERSON] . Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному Державному реєстрі внесеного 29.05.2012 року станом на день внесення таких відомостей було зареєстровано членами Релігійної громади 200 - осіб. Станом на 27.01.2019 року Головою Релігійної громади Української Православної Церкви с.Задубрівка був [PERSON] . Саме він до вказаної дати проводив різного роду звернення до органів державної влади, збирав на свій розсуд загальні збори членів релігійної організації, звертався щодо проведення реєстраційних дій, тощо. Як зазначено в Статуті Релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратиха Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, який був прийнятий на загальних зборах 27.08.2017 року та був чинний на день проведення загальних зборів релігійної організації 27.01.2019 року було визначено ряд умов, яких мав дотримуватися настоятель храму. Станом на 27.01.2019 року настоятелю храму [PERSON] члени релігійної організації пропонували виконати покладені на нього обов`язки, визначені п.2.2. Статуту, скликати та провести загальні збори для вирішення проблемних питань релігійної громади с.Задубрівка, в тому числі, обговорення серед громади можливості прийняти рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту. Однак колишній голова релігійної громади самоусунувся від таких організаційних питань громади. З 2017 року не було скликано загальних зборів з його ініціативи. Колишній голова [PERSON] був проти скликання зборів членів релігійної громади та не скликав загальні збори членів релігійної громади, тому з урахуванням суспільної думки, відповідно до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» було прийняте рішення громадою членів Релігійної організації скликати та провести такі збори і вияснити думку членів організації та конкретних осіб по життєво важливих питаннях релігійної громади, в тому числі, обговорення серед громади можливість прийняття рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до Статуту. Вважає, що самоусунення від проведення загальних зборів суперечить нормам п.2.8 діючого на той час Статуту релігійної організації. В якому відповідно до п.2.8 зазначено, що парафіяльні збори скликаються настоятелем спільно з Парафіяльною радою, або за благословенням єпархіального архірея благочинним або іншим представником єпархіального архірея, у міру потреби, але не рідше ніж один раз на рік. Щодо проведення зборів 27.01.2019 року вживались заходи щодо запрошення настоятеля храму [PERSON] . Розповсюджувалися оголошення на території села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. Всі члени релігійної громади знали про дату та час проведення таких зборів. Крім того засобами телефонного зв`язку також члени релігійної громади доводили інформацію щодо дати, часу та місця проведення зборів. Як доказ того, що [PERSON] знав про дату, час та місце проведення зборів, сам позивач надав суду копію оголошення про проведення такого заходу, як доказ до позовної заяви. Однак Голова Релігійної громади [PERSON] такі загальні збори проігнорував та на них не з`явився. Вказав, що на загальні збори були запрошені засоби масової інформації для можливого висвітлення події, представники місцевої влади та правоохоронні органи, останніх було запрошено за для попередження можливості вчинення протиправних діянь та порушення громадського порядку. Щодо посилання позивачів, що 03.02.2019 року керівником та настоятелем храму [PERSON] було скликано та проведено парафіяльні збори то відсутня інформація щодо конкретного місця проведення таких зборів, а також не доданий список осіб, які приймали участь у проведенні таких зборів. До позовної заяви, як доказ надано копію протоколу №1 від 03.02.2019 року в якому вказано число присутніх 162 особи. Однак відповідно до інформації яка міститься в самому протоколі то зазначено, що проголосували За-163 особи, при цьому присутні були 162. Зважаючи на викладене в даній частині можна припустити, що в проведенні таких зборів приймало участь 22 особи, так як саме стільки міститься інформації про анкетні дані осіб по протоколу, п.5 протоколу. Крім цього представник відповідача зазначає, що позивачі у позовній заяві посилаються на те, що на загальних зборах, які проводилися 27.01.2019 року в с.Задубрівка рішення про підпорядкування релігійної громади с.Задубрівка новоутвореній Православній Церкві України окремі члени територіальної громади, які зібралися на цих зборах не врахували, що відповідно до п.5.1 Статуту, положення якого є настільки ж обов`язковими, як і сам Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» будь які зміни до Статуту можуть вноситися парафією виключно зі згоди єпархіального архієрея. Спростовуючи викладене в даній частині, вважає, що стороною позивачів по незрозумілим причинам не правильно трактується положення п.5.1 Статуту. Адже відповідно до п.5.1 Статуту Зміни і доповнення до цього Статуту вносяться на розгляд парафіяльних зборів уповноваженими представниками парафії виключно з письмової згоди єпархіального архірея і реєструються в тому ж порядку, що і Статут. Зазначає, що під час проведення загальних зборів членів релігійної громади с.Задубрівка, які відбулися 27.01.2019 року, не вносилися зміни до Статуту, а був прийнятий новий Статут, який в подальшому і був належним чином зареєстрований Державним реєстратором. Зважаючи на викладене в даній частині, вважає, що письмової згоди єпархіального архірея не потребується. Щодо посилання позивачів, що реєстрацію проведено на підставі пункту 53 Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 року у зв`язку із втратою свідоцтва про право власності на нерухоме майно, то наведене не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки свідоцтво про право власності на майно не було втрачено, а є у наявності у дійсних членів релігійної громади УПЦ с.Задубрівка. Вважає, скликані та проведені збори 27.01.2019 року законними, а також законною державну реєстрацію права власності Релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної Церкви України села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. Представник співвідповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позовну заяву. Суду пояснив, що 31.01.2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статутом юридичної особи». Відповідно до цього закону були внесені зміни до абзацу 2 пункту 14 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», яким передбачено, що суб`єктом державної реєстрації є обласна держана адміністрація у разі державної реєстрації юридичних осіб - релігійних організацій. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.06.2015 №1059/5 «Про деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» адміністратором Єдиних та Державних реєстрів визначено державне підприємство «Національні інформаційні системи». Посадовими інструкціями його, як працівника відділу з питань релігій та національностей було визначено надання послуг державної реєстрації релігійних організацій. Реєстраційні дії ним було проведено у відповідності до ст.15 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» При цьому права та свободи позивачів не порушено, адже ст. 35 Конституції України п.1 ст.3 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації» гарантують право кожного на вільне сповідування своїх релігійних переконань та відповідно відкрито виражати свої переконання. Зазначає, що структурними підрозділами Чернівецької обласної державної адміністрації та її посадовими особами Протокол №1/19 від 27.01.2019 року загальних зборів релігійної організації Православної Церкви України с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області та Статут релігійної організації «Релігійної громади парафії на честь Собору Святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії ПЦУ с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області» зареєстрований на підставі розпорядження Чернівецької ОДА №458-р від 11.05.2019 року. Вказує, що він як державний реєстратор діяв виключно в межах компетенції та дотримуючись вимог чинного законодавства, забезпечуючи при цьому додержання прав і свобод громадян. Враховуючи вищевикладене просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача [PERSON] суду вказала, що станом на 2019 рік була керівником ЦНАП та безпосередньо нею приймались вносились та сканувались визначені законодавством документи. Після розгляду заяви та вивченням всіх документів, рішення приймалось державним реєстратором. Вважає їхні реєстраційні дії здійснення відповідно до чинного законодавства та будь-яких порушень не було зафіксовано. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що внаслідок проведення 27.01.2019 року зборів, відбулась незаконна перереєстрація Статуту та після змін керівництва парафії шляхом внесення змін до єдиного державного реєстру, законні представники парафії залишились без можливості повноцінно забезпечувати свої права та здійснювати свої обов`язки, що стосується духовного, адміністративного, господарського та фінансового життя парафії. У зв`язку із протиправними діями відповідачів фактично ліквідовано релігійну організацію, яка входить до складу Чернівецько-Буковинської єпархії та є її структурним підрозділом у зв`язку з чим Чернівецько-Буковинська єпархія Української Православної церкви позбавлена можливості поширювати православну християнську віру враховуючи напрям віросповідання, течію та толку через свій структурний підрозділ. Враховуючи, що зміна керівника, складу учасників релігійних організацій, внесення будь-яких змін до статуту парафій, що входять до складу Управління Чернівецько-Буковинської єпархії без погодження єпархіального архієрея суперечить положенням Закону, статуту Управління Чернівецько-Буковинської єпархії та статуту парафії, а отже вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він є членом релігійної громади Української Православної Церкви с. Задубрівка, до числа яких входить 200 чоловік. Збори, які були проведені 27.01.2019 року ініційовані окремими громадянами. Відповідно керівництво релігійної громади, а саме настоятеля [PERSON] , членів парафіяльної ради УПЦ с. Задубрівка на оскаржуваних зборах не було. 10 чоловік з їхньої релігійної громади були присутні на зазначених зборах. Проте, що будуть відбуватися збори йому було відомо, оскільки дану обставину повідомив [PERSON] , крім того в с. Задубрівка були розміщенні оголошення. Вказав, що рішенням прийнятим на вказаних зборах завдані перепони у вільному віросповідані та користуванні майном релігійної громади. На сьогоднішній день вони мають можливість відвідувати церкву та богослужіння. Свідок [PERSON] та [PERSON] надали суду покази аналогічні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що 27.01.2019 року проводились збори жителів с. Задубрівка, а не релігійної громади. [PERSON] повідомляли про продення вказаних зборів, однак останній зазначав, що дані збори потрібно проводити 30 січня. Збори їхньої релігійної громади щорічно проводились настоятелем або парафіальною радою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ініціативною групою с. Задубрівка було організовано проведення зборів, які відбулися 27.01.2019 року. Настоятелю релігійної громади [PERSON] було відомо про проведення вказаних зборів, однак останній участі в них не приймав. Безпосередньо вона була секретарем зборів, вела протокол, який в кінці був оголошений учасникам зборів. На вказаних зборах прийнято рішення про перерехід до Православної Церкви України, затверджено Статут. Всі документи необхідні для реєстрації були передані [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, була прихожанкою церкви, однак не може підтвердити свою приналежність до 200 громадян засновників релігійної громади Української Православної церкви. 27.01.2019 року ініціативною групою с. Задубрівка були проведені збори, на яких були присутні члени релігійної громади, представники влади, правоохоронних органів та преси. На вказаних зборах новий Статут не приймався. Реєстраційні дії 2014 та 2017 році вирішувала парафіяльна рада. А на вказаних зборах 2019 року прийнято рішення про перехід до Православної Церкви України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що 27.01.2019 року були проведенні збори ініціативною групою. На яких було обрано старостою [PERSON] та змінено статут релігійної громади. Свідок [PERSON] вказала, що є прихожанкою церкви з 1990 року. Та безпосередньо брала участь в зборах 27.01.2019 року де було обрано старосту, «двадцятку» та безпосередньо вирішено питання про перехід Православної Церкви України. Свідок [PERSON] суду вказала, що вона являється прихожанкою релігійної громади в с. Задубрівка з 1990 року. Протягом тривалого часу разом із іншими жителями села підходили до отця [PERSON] з вирішенням питання про перехід до українського патріархату. Однак останній будь-який дій не вживав. У зв`язку із чим жителі с. Задубрівка організували проведення зборів. Безпосередньо 27.01.2019 року вона вела вказані збори. Свідок [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, вказала, що протягом тривалого часу разом із іншими членами релігійної організації зверталась до покійного отця [PERSON] із вирішенням питанням про перехід богослужіння на українській мові. У зв`язку із тим, що останній будь-яких дій не вчиняв, вирішено самостійно зібрати збори на яких вирішити вказане питання. 27.01.2019 року були проведені відкриті збори. Будучи членом релігійної громади, вона не знайома з правовстановлюючими документами, Статутом та хто безпосередньо займався реєстраційними документами незнає. В судовому засідання свідок [PERSON] вказав, що на час проведення зборів 27.01.2019 року перебував на посаді голови сільської ради с. Задубрівка. В січні 2019 року до нього звертались жителі села щодо проведення зборів, на яких вирішити питання щодо канонічної приналежності. Бачив, як отцю [PERSON] повідомляли про проведення зборів, однак останній відмовився приймати в них участі. У зборах приймав участь як житель села та прихожанин церкви. Брало участь близько 160 чоловік, з них здається двоє проголосувало проти переходу до Православної Церкви України. На наступний день, до нього підійшла ініціативна група, яка попросила завірити списки учасників зборів, що ним і було зроблено. Свідок [PERSON] вказав, що був присутнім на оскаржуваних зборах та безпосередньо вів відео зйомку. На зборах було близько 150 чоловік. Питання, які обговорювались на зборах були зміна приналежності релігійної організації, внесення змін до статуту, тощо. Відомо, що документами займався [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №475367 Релігійна громада парафії на честь Собору Святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви с.Задубрівка Заставнівського району зареєстрована 09.10.1991 року. Рішенням виконкому Чернівецької обласної ради №270 від 09.10.1991 року прийнято рішення про реєстрацію статуту Свято-Михайлівської парафії села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. Свідоцтво про реєстрацію статуту релігійної організії від 9 жовтня 1991 року № 41. Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26.05.2005 року комплекс, церква, яка розташована за адресою [ADDRESS] належить на праві власності Українській Православній Свято-Михайлівській Церкві та зареєстровано в Заставнівському районному бюро технічної інвентаризації в книзі №2 стор. 371 реєстр №476 за порядковим номером 10890560 на підставі рішення виконкому Задубрівської сільської ради Чернівецької області від 25.04.2005 року за №4/11. Розпорядженням Чернівецької ОДА за № 1175-р від 14.12.2017 року зареєстровано Статут релігійної організації «Релігійної громади Собору Святого Архистратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної церкви села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області за адресою: Чернівецька область Заставнівський район с. Задубрівка вул. Щербини, 22 . Вказаним Статутом визначено порядок діяльності вказаної релігійної громади. 27.01.2019 року під головуванням [PERSON] за участю секретаря [PERSON] проведено загальні збори членів релігійної організації Релігійної громади парафії на честь Собору Святого архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української православної Церкви села Задубрівка Заставніського району Чернівецької області, на порядок денний яких було винесено наступні питання: 1) ідентифікацію зареєстрованих присутніх та статус загальних зборів релігійної організації; 2) затвердження порядку денного загальних зборів релігійної організації; 3) регламент загальних зборів релігійної організації; 4) визначення повноважності загальних зборів релігійної організації; 5)припинення повноважень керівника релігійної організації Релігійної громади парафії на честь Собору Святого архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Задубрівка Заставніського району Чернівецької області; 6) обрання голови та секретаря Загальних зборів членів Релігійної громади; 7) обрання лічильної комісії; 8) зміна підлеглості у канонічних та організаційних питаннях; 9) внесення змін та прийняття Статуту Релігійної організації; 10) переобрання керівних органів релігійної організації; 11) визначення осіб, уповноважених здійснювати реєстраційні дії. Результати проведення вищевказаних зборів, зафіксовані протоколом № 1/19 від 27.01.2019 року та прийнято рішення про припинення повноважень настоятеля [PERSON] та обрано керівний орган в складі голови Парафіяльної ради - [PERSON] , та змінено підлеглість у канонічних та організаційних питаннях релігійної організазіції « Релігійної громади парафії на честь Собору Святого Архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області, змінивши при цьому назву релігійної організації на «Релігійну громаду парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної Церкви України села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області та відповідно прийнято Статут вказаної релігійної організації. На даних зборах релігійної громади взяло участь 157 осіб. Рішення, прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади. Додатком до протоколу № 1/19 Загальних зборів оформлено список учасників зборів релігійної громади. Відповідно до прийнятого рішення загальних (парафіяльних ) зборів оформлених протоколом №1/19 Розпорядженням Голови Чернівецької обласної державної адміністрації від 11.05.2019 року № 458 р зареєстровано Статут релігійної організації Релігійної громади парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної церкви України села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВ №004201 об`єкт нерухомого майна, що розташований в [ADDRESS] , загальною площею 156,30 кв.м. яка складається із будов церкви під літ. А; дзвіниця-хрестильниця під літ Б площею 28.50 кв.; Сарай під літ В; вбиральня під літ Г; огорожа під №1-2; пам`ятні знаки під № 7-10; сходи під літ. І; мощення під ІІ на підставі приватної власності належить релігійній організації Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної церкви України села Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. В Україні взаємовідносини держави та церкви визначаються Декларацією про державний суверенітет України, Конституцією України, а також Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації»№ 987-XII від 23 квітня 1991 року та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього (ст. 2 Закону № 987-XII). Правовою формою цих відносин є режим відокремлення від церкви. Статтею 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють та реалізують свої права вільно, на власний розсуд. Згідно частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 35 Конституції України передбачено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави. Однією із особливостей ставлення держави до церкви (релігійних організацій) та законодавчі положення, які характеризують правовий зміст відокремлення церкви від держави в Україні, є те, що держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, тобто держава не втручається і не забороняє діяльності конфесійних організацій, якщо останні не порушують чинного законодавства, не посягають на життя, здоров`я, гідність особи, права інших громадян та організацій тощо. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» № 2673-VIII від 17 січня 2019 року внесені зміни до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» і запроваджено механізм реалізації права на зміну підлеглості релігійної громади в організаційних і канонічних питаннях. Цей Закон набрав чинності 31 січня 2019 року. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що визначено частиною першою статті 5 ЦПК України). Згідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У тому ж Рішенні Конституційний Суд України зауважив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. У пункті 3.4 зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вказано, що зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. З указаного вище слідує, що інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Обов`язком позивача при цьому є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відповідно до ч. 2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (із змінами, останні з яких були внесені Законом України № 2673-VIII від 17.01.2019 року) в Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього. Згідно статті 3 указаного Закону, кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Усі релігії, віросповідання та релігійні організації є рівними перед законом. Встановлення будь-яких переваг або обмежень однієї релігії, віросповідання чи релігійної організації щодо інших не допускається (абзаци 4 та 5 статті 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (із змінами). Як передбачено у ст.7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (із змінами) релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. У відповідності до ст. 8 даного Закону (у редакції Закону України № 2673-VІІІ від 17.01.2019 року), релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом України № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим являється джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Положеннями статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Разом з тим, згідно положення статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на свободу об`єднань з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Із пункту 117 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» від 14 червня 2007 року (заява №77703/01), стаття 9 Конвенції має розглядатися не тільки у світлі статті 11, а також у світлі статті 6 цієї Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У 112 пункті цього рішення зазначено, що свобода віросповідання - це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу "сповідувати релігію" самому або в об`єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру. У справі «Корецький та інші проти України» Європейський Суд з прав людини визначив, що право на об`єднання - це невід`ємна частина права, гарантованого статтею 11 Конвенції; можливість заснувати юридичну особу з метою діяти колективно в сфері спільних інтересів є одним з найважливіших аспектів права на свободу об`єднання, за відсутності якого вказане право було б позбавлене будь-якого сенсу; спосіб, в який національним законодавством закріплено цю свободу та її практичне застосування органами державної влади є проявом стану демократії в певній країні. Разом з цим, суд також враховує і те, що у Фундаментальних принципах щодо статусу неурядових організацій в Європі від 5 липня 2002 року (пункти 2, 15) та у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно правового статусу неурядових організацій у Європі СМ/REC (2007) 14 від 10 жовтня 2007 року (пункти 2, 16) передбачено право будь-якої особи бути, зокрема, членом неурядової організації (громадської організації). Також, у п.113 вищевказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що право віруючих на свободу віросповідання, яке включає право кожного сповідувати релігію разом з іншими, передбачає очікування, що віруючі матимуть змогу вільно об`єднуватися без жодного свавільного втручання з боку держави. Будь-які повноваження держави оцінювати легітимність релігійних поглядів є несумісними з її обов`язком, визначеним у практиці Суду, бути нейтральною та безсторонньою. У пункті 146 цього рішення зазначається, що стаття 8 Закону жодним чином не обмежила чи перешкодила релігійній організації на власний розсуд визначати, в який спосіб вона вирішуватиме, чи приймати нових членів, визначатиме критерії членства та процедуру обрання органів управління. З точки зору статті 9 Конвенції, взятої разом зі статтею 11 Конвенції, це були рішення, які лежать в площині приватного права та які не мають бути об`єктом втручання з боку органів державної влади, якщо вони не порушують прав інших осіб, чи підпадають під обмеження, встановлені пунктами 2 статей 9 та 11 Конвенції. Іншими словами, держава не може зобов`язати легально існуюче приватно-правове об`єднання прийняти нових та виключити обраних членів. Втручання такого роду суперечитиме свободі релігійних об`єднань вільно регулювати свою поведінку та вільно вести свої справи. Разом з тим, у пункті 150 рішення, ЄСПЛ вказав, що релігійні об`єднання вправі визначати на власний розсуд спосіб, в який вони прийматимуть нових та виключатимуть існуючих членів. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій. Суд вказує, що право на свободу віросповідання виключає будь-які повноваження держави оцінювати легітимність способу вираження релігійних поглядів. Враховуючи вищевикладені норми права, а також оцінюючи доводи позивачів про незаконність загальних зборів релігійної громади, проведених 27.01.2019 року, зокрема, з порушенням Статуту, чинним на час проведення зборів, а також не членами релігійної організації судом враховано наступне. На загальних зборах членів релігійної організації Релігійної громади парафії на честь Собору Святого архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української православної Церкви села Задубрівка Заставніського району Чернівецької області приймалось рішення щодо Статуту релігійної громади, виборів керівного органу та ревізійної комісії релігійної громади, обрання осіб, відповідальних за проведення державної реєстрації нової редакції Статуту та провести реєстраційні дії у державного реєстратора та вчинення дій щодо державної реєстрації юридичної особи з правом подання заяв та інших документів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про те, що у релігійній громаді відсутнє фіксоване членство, оскільки як Статутом Української Православної Церкви і Статутом Православної Цекрви України не визначено списків учасників релігійної організації, підтверджуючи певним чином умови та порядок вступу (прийому) у члени релігійної громади, що позбавляє суд однозначно констатувати факт про відсутність членства релігійної громади у осіб, які приймали рішення на зборах від 27.01.2019 року, та підтверджене членство в релігійні громаді позивачів по справі. Як і позивачі так і відповідачі по справі в ході розгляду справи не надали суду доказів, які підтверджували членів релігійних організацій. Будь-якого рішення щодо відвідування церкви на зборах не приймалось. Релігійна громада парафії на честь Собору Святого архістратига Михаїла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Задубрівка Заставніського району Чернівецької області відкрита для всіх вірян, які можуть її вільно відвідувати. Позивачі, звертаючись до суду, не обґрунтовували свою позовну заяву тими обставинами, що внаслідок проведених зборів та державної реєстрації статуту релігійної громади, державної власності вони позбавлені права вільно відвідувати церкву, яка розташована в [ADDRESS] . Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували такі обставини. Крім того, обставину, що в даний час позивачі відвідують церкву та беруть участь в богослужінні підтвердили в судовому засіданні. Відповідач є юридичною особою. При цьому, позивачі не є ні священнослужителями, не входять до церковної ради та інших керівних органів релігійної громади. Згідно положень Статуту Парафіяльні збори є вищим органом управління і саме зборам відповідача надано виключне право приймати рішення щодо управління релігійною громадою. Тобто відсутні підстави вважати, що відбулось втручання у право позивачів на свободу віросповідання. Крім того, слід зауважити, що позивачами не спростовано того, що рішення загальних зборів від 27.01.2019 року не позбавляють релігійну громаду мати свій власний статут, бути юридичною особою, володіти юридичною правоздатністю і дієздатністю, оскільки як визначено у п. 8 ч. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» частина громади, яка не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду та укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем), а отже, позивачі не позбавлені можливості зберігати зв`язок зі своєю парафією, сповідувати обрану релігію, відкрито і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах, навчатися релігії, оскільки будь-якого рішення про заборону відвідувати храм, заборону позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на свободу віросповідання на зборах не приймалось. Таким чином, аналізуючи викладені вище норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вказані вище обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права й інтересу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог. Дослідивши питання розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Як передбачено статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу представників позивачів [PERSON] , та [PERSON] становлять 54111,70 грн. Відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з позивачів на користь відповідача Релігійної організації "Релігійна громада парафії на честь Собору святого Архистратига Михаїла Чернівецької єпархії Православної церкви України села Задубрівка Заставнівського раойну Чернівецької області підлягають судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи. У своєму клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача [PERSON] , посилаючись на ст. 137 ЦПК України, просить відмовити та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що в договорі про правову допомогу, на яку посилається представник відповідача, жодним чином не зазначені умови оплати правової допомоги, наведений розрахунок оплати послуг адвоката не відповідає дійсним обставинам справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених відповідачем витрат, адвокат Шеремета І.С. надав суду: - копію договору про надання правничої допомоги від 20/12/2019року; - копію ордеру серії ЧЦ №31350 від 26.12.2019 р; - квитанцію прибуткового касового ордеру згідно якої відповідно до договору [PERSON] сплачено 32 000 тисячі гривень; - акт виконаних робіт від 12.05.2021 року, згідно якого загальна кількість затраченого часу адвоката на виконання робіт становить 32 годин, на загальну суму 32000 гривень, відповідно до умов Договору; Представником позивачів, в свою чергу, не надано доказів, які б спростовували, що зазначені стороною відповідача витрати не є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін. З урахуванням викладеного, оскільки у позовних вимогах позивачів відмовлено то відповідно не підлягають стягненню кошти понесені ними по розгляду справи, а із позивачів на користь відповідача слід стягнути понесені ним витрати по розгляду справи у сумі відповідно до акту виконаних робіт.

Outcome: approved