Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.03.2020\~р.\~до\~Жовтневого\~районного суду\~м.\~Запоріжжя\~надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до\~ [PERSON] ,\~за\~результатом\~розгляду якої\~позивачі\~просять: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 930 виданим 06 жовтня 2000 року керівником органу приватизації Заапорізького електровозоремонтного заводу Тутовим А.І. Окрім них, у зазначеній квартирі зареєстрована колишня дружина їх сина [PERSON] , яка фактично з 2016 року не мешкає у зазначеній квартирі. Реєстрація місця проживання [PERSON] у вищезазначеній квартирі створює позивачам певні складнощі у розпорядженні квартирою, адже вони вимушені нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обмежує їх права, як власників квартири. У добровільному порядку вирішити спір у позивачів не має можливості, оскільки [PERSON] добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, у зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , кожен в окремості, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові повідомлення. Причини неявки суду не повідомив. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомила, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. Відповідно до ч.1\~ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Статтею 210\~ЦПК України\~визначено,\~що суд\~має розпочати\~розгляд справи\~по суті\~не пізніше\~ніж через\~шістдесят днів\~з дня\~відкриття провадження\~у справі,\~а у\~випадку продовження\~строку підготовчого\~провадження -\~не пізніше\~наступного дня\~з дня\~закінчення такого\~строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. \~ \~ \~ \~З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення позивача, та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до\~статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовчне судове засідання (а.с. 20-21) Ухвалою суду\~від 07\~травня 2020\~року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 47) Суд, вивчивши позовні вимоги позивачів, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивачів, свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 930 виданим 06 жовтня 2000 року керівником органу приватизації Заапорізького електровозоремонтного заводу Тутовим А.І. (а.с. 12) Окрім них, у зазначеній квартирі зареєстрована колишня дружина їх сина [PERSON] , яка фактично з 2016 року не мешкає у зазначеній квартирі. (а.с. 19) Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2019 року шлюб між сином позивачів [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] розірвано. (а.с. 15-16) Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , яких вона знає приблизно з 1994 року та має з ними добрі сусідські стосунки. В їх квартирі вона буває часто, приблизно 1-3 рази на місяць. В квартирі проживають лише [PERSON] та [PERSON] , окрім них ніхто більше постійно не проживав та не проживає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , яких вона знає приблизно з 1994 року та має з ними добрі сусідські стосунки. Відповідача [PERSON] востаннє бачила приблизно у 2016 році. Їх син зі своїми дітьми проживає окремо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , яких вона знає 32 роки та має з ними добрі сусідські стосунки. Відповідача [PERSON] востаннє бачила приблизно чотири роки тому. В квартирі проживають лише [PERSON] та [PERSON] , окрім них ніхто більше постійно не проживає, та не проживає. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст.317,319 ЦК Україниособі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК Українивласник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно дост. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положеннястатті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей391,396 ЦК Українипозов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно зі\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивачів докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с. 1), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved