Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2012 року в розмірі 110 559 грн 62 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] відповідно до умов договору отримав кредит в розмірі 18 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31 травня 2018 року відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 110 559 грн 62 коп., з яких 7 220,12 грн - заборгованість за кредитом, 103 339,50 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24.10.2012 року по 31.03.2018 року. Оскільки відповідачем кредитні зобов'язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Ухвалою судді від 17 вересня 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] приймав участь у судовому засіданні 10 жовтня та 1 листопада 2018 року. У судовому засіданні відповідач погодився, що заборгував позивачеві грошові кошти, про які йдеться у позові, та заявив клопотання про застосування строку позовної давності. У судове засідання 6 грудня 2018 року відповідач не з"явився. Причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вирішив розглядати справу у відсутності сторін. Враховуючи наведене, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України 6 грудня 2018 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви позичальника від 24 жовтня 2012 року та умов та правил надання банківських послуг, між ПАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24 жовтня 2012 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит в розмірі 18 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2012 року. Відповідачу було видано картку № [NUMBER]. [PERSON] не виконував належні зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, відповідно до розрахунку банку, який станом на 31 травня 2018 року становить 110 559 грн 62 коп., з яких 7 220,12 грн - заборгованість за кредитом, 103 339,50 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24.10.2012 року по 31.03.2018 року. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК вказується, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Наведене дає підстави вважати вимоги АТ КБ «ПриватБанк» правомірними, а відповідача таким, що на виконання умов договору № б/н від 24 жовтня 2012 року повинен відповідати за цивільними зобов'язаннями, сплативши на користь банку відповідну суму боргу. Разом з тим, відповідачем у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц. За матеріалами справи, строк дії кредитної картки № [NUMBER] встановлений до 07/2016 року. Виходячи з цього, суд вважає, що оскільки перебіг строку позовної давності порушених прав АТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного місяця після закінчення строку дії картки з серпня 2016 року, а банк звернувся до суду з позовом 30 серпня 2018 року (а.с.46), строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 7 220,12 грн позивачем не пропущений, а в частині стягнення заборгованості по відсоткам, підлягає стягненню 14 758 грн 98 коп. за період в межах позовної давності з вересня 2015 року по строк дії картки - липень 2016 року. За таких обставин, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності є обгрунтованим, а позов підлягає частковому задоволенню. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення від 2 серпня 2018 року позивачем було сплачено 1762 грн судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 110 559 грн 62 коп., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 21 979 грн 10 коп., що становить 19,9 %. А, тому у зв'язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 350 грн 64 коп. (1762 х 19,9 /100) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial