Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

01 червня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся з позовом [PERSON] до Комунального підприємства "Січ" Дніпропетровської обласної ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-4) Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилаливя на те, що з 01.02.2015 року на підставі наказу від 01.02.2015 року він обіймав посаду начальника відділу оборонної та мобілізаційної роботи у КП «Січ». 29 лютого 2016 року наказом №2902/16-ок позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з скороченням чисельності і штату працівників. Станом на день звільнення позивач не отримав заробітну плату та вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з КП «Січ» на його користь стягнути середню заробітну плати за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 14\~352 грн. 00 коп., вихідну допомогу в розмірі 3256 грн. 50 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., стягнути з відповідача витрати за отримання виписки банку у розмірі 75 грн. 00 коп. 06 червня 2016 року позивач надіслав на адресу суду заяву у якій просив залишити позовні вимоги в частині виплати моральної шкоди без розгляду. (а.с. 4, 20) У судовому засіданні позивач позовні вимогу уточнив та просив суд стягнути з КП «СІЧ» середню заробітну плати за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 9\~672 грн. 00 коп., вихідну допомогу в розмірі 3256 грн. 50 коп. та підтримав їх у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував. (а.с. 36,37) Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді начальника відділу оборонної та мобілізаційної роботи у КП «СІЧ» з 01.02.2015 (а.с. 11) Також вбачається, що 29 лютого 2016 року наказом №2902/16-ок позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з скороченням чисельності і штату працівників. Встановлено, що заробітна плата у лютому 2016 року склала 3483 грн. 70 коп., також встановлено, що розмір вихідної допомоги складає 3256 грн. 50 коп. З урахуванням податку на прибуток та військовий збір загальний розмір належних до сплати сум при звільненні складає 5493 грн. 27 коп. Крім того встановлено, що позивач отримав на картку 2\~745 грн. 23 коп., а відтак не виплачена вихідна допомога складає 3256 грн. 50 коп. (а.с.5) Також встановлено, що розмір середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні складає 9672 грн. 00 коп., яка складається з середньої заробітної плати у розмірі 156 грн. 00 коп. за 62 робочих днів (а.с. 32) Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Конституції України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ст.116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 115 КЗпП та ст.. 24 ЗУ «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності та враховуючи, вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне стягнути з КП «Січ» на користь [PERSON] у рахунок стягнення заборгованості по середнійзаробітній платі за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 9\~672 грн. 00 коп. та вихідну допомогу в розмірі 3256 грн. 50 коп. Вирішуючи питання судових витрат,

Outcome: approved