Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 237805,90 грн., за кредитним договором № ZPT0GА0000000031 від 26.06.2008 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 26.06.2008 року уклали кредитний договір № ZPT0GА0000000031. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 61420 грн. на термін до 26.06.2023 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 1130,38 грн., для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п.8.4 Кредитного договору, при порушенні Позичальником зобовязань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менш ніж 1 грн. Відповідно до п.6.4 Кредитного договору, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Кредитним договором більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором № ZPT0GА0000000031. У звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором, відповідач, станом на 15.01.2016 року має заборгованість в розмірі 237805,90 грн., яка складається з наступного: 52207,27 грн. заборгованість за кредитом; 61325,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11710,93 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 100999,67 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована частина); 11312,19 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, відповідно до позовної заяви не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України; заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу визначені кредитним договором суму кредиту, проценти за користування кредитом, та пеню. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 26.06.2008 року уклали кредитний договір № ZPT0GА0000000031. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 61420 грн. на термін до 26.06.2023 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього Договору. Згідно з п.8.1 Кредитного договору Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 26.06.2008 року по 26.06.2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 61420 грн. на наступні цілі: у розмірі 52120 грн. на споживчі цілі, з них 50000 грн. на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 1500 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 370 грн. для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна в перший рік дії кредиту, 250 грн. для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 9300 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.7.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 30 число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1130,38 грн., згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № ZPT0GА0000000031. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Згідно п. 2.2.10 кредитного договору передбачено, що при настанні випадків передбачених п. 2.3.3. даного договору, позичальник зобовязується, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. В підпункті 2.3.3. пункту 2.3 кредитного договору № ZPT0GА0000000031 передбачено, що банк на власний розсуд має право: а) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; або: б) згідно ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії Договору Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобовязання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобовязань. З огляду на Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, справа про досудове врегулювання спорів, встановлено і розтлумачено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб'єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Такої позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року, справа № 6-2596св10, вказано, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Згідно з частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, за змістом викладених вище норм закону звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а відповідач в свою чергу у порушення зазначених норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до п. 2.2.4 кредитного договору позичальник зобовязувався погашення кредиту робити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 8.1., 2.3.3 цього договору. Враховуючи положення п. 2.2.2. кредитного договору позичальник зобовязувався сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом необхідно здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно п. 2.2.3. кредитного договору позичальник зобовязувався сплатити банку винагороду згідно п. 8.1 та п. 7.2 даного договору. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 8.1 змінної частини даного договору. Відповідно до п.8.4 Кредитного договору, при порушенні Позичальником зобовязань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менш ніж 1 грн. Відповідно до п.6.4 Кредитного договору, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Кредитним договором більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так як кредитний договір не було розірвано, правовідносини сторін за кредитним договором не були припинені, позичальнику нараховувались комісія, проценти за користування кредитом та пеня за порушення взятих на себе зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором [PERSON], станом на 15.01.2016 року має заборгованість розмірі 237805,90 грн., яка складається з наступного: 52207,27 грн. заборгованість за кредитом; 61325,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11710,93 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 100999,67 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована частина); 11312,19 грн. штраф (процентна складова). Вищевказані обставини підтверджуються документальними доказами, що є в матеріалах справи та не спростовані відповідачем. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Таким чином, суд вважає, що позов ПАТ КБ Приватбанк доведений, вимоги базуються на нормах чинного законодавства і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач належним чином не виконував покладені на нього за договором зобов'язання, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором № ZPT0GА0000000031 від 26.06.2008 року на загальну суму 237805,90 грн. Справу розглянуто судом в межах заявлених позивачем позовних вимог з урахуванням обраного ним способу захисту права. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3567,09 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved