Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

12 квітня 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; у будинку окрім неї зареєстровані її донька - [PERSON] та відповідач - [PERSON] , колишній чоловік її дочки. Однак відповідач тривалий час не проживає у даному будинку без поважних причин, участі у веденні господарства не приймає, особистих речей відповідача у будинку немає. Реєстрація відповідача в будинку позивачки створює останній ряд перешкод, а саме: вона вимушена нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб та не може отримати житлових соціальних пільг, оскільки для їх нарахування визначається сукупний дохід та кількість зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинку [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб - порталі "Судова влада України" та судовими повістками, які за місцем реєстрації не отримував. Причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов, інших клопотань, заяв від відповідача також не надійшло. Позовна заява надійшла до суду 12 квітня 2019 року. 17 травня 2019 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судове засідання призначено на 07 червня 2019 року та було відкладено на 29 липня 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5). Згідно з довідкою про склад склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 263 від 10.04.2019 року, виданою в.о. старости с. Салтикова Дівиця [PERSON] , в будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Комісією в складі в.о. старости с. Салтикова Дівиця [PERSON], діловода селищної ради [PERSON], працівника селищної ради [PERSON] та місцевих жителів [PERSON] та [PERSON] проведено перевірку факту проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . В результаті перевірки виявлено, що [PERSON] дійсно не проживає протягом останніх трьох років за даною адресою (а.с.6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Куликівського районного суду від 16 вересня 2016 року, з рішення суду вбачається, що подружжя спільних дітей не мало, шлюбні стосунки були припинені до 2016 року. Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] є колишнім членом сім`ї власника житлового будинку, не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved