Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

11.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "УкрНТЦ "Енергосталь" та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 17 258,33 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 1324,20 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 2 477,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 969,29 грн, та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач працювала на різних посадах в ДП "УкрНТЦ "Енергосталь". 12.02.2015 року вона була звільнена з посади керівника групи згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу № 126-к від 09.02.2015 року. Позивач зазначає, що відповідачем на момент її звільнення не було проведено повного розрахунку, як це передбачено чинним законодавством, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 17 258,33 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 1324,20 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 2 477,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 969,29 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, суму якої остання оцінює в 10 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений про слухання справи належним чином, клопотання про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.02.2014 року вона була звільнена з посади керівника групи згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу № 126-к від 09.02.2015 року. Також, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 09.02.2015 року в розмірі 17 258,33 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати праці, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті щомісячної заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.21 ЗУ "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ст. 116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, не виплачено заробітну плату з вересня 2014 року по лютий 2015 року на суму 17 258,33 грн. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 17 258,33 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 83 КЗпП України у разів звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За розрахунком позивача розмір такої компенсації становить 969,29 грн., з яким суд погоджується. Тому, позовні вимоги у частині стягнення компенсації за невикористану відпуску підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. З розрахунку при звільненні [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата останньої становить 123,85 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні за період з 09.02.2015 р. по 10.03.2015 р.. в розмірі 2 477,00 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань та обставин справи, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача 3 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 250,30 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial