Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, покликаючись на те, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №05/06-ЛВ із подальшими додатковими угодами, за яким банк надав відповідачеві кредит на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з лімітом максимальної заборгованості 792 000 (сімсот девяносто дві тисячі доларів США), на строк до 20.10.2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з відсоткових ставок, вказаних у п. 3 Кредитного договору. Крім того, 06.11.2006 року з метою належного виконання умов Кредитного договору між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, предметом якого є: житловий будинок № 12, позначений в технічному паспорті літерою «А-1», який розташований по вул. А.Бучми в м. Львові, загальною площею 320,9 кв.м., житловою 158,0 кв.м. До будинку належать такі господарські будівлі та споруди позначені літерами: «Б» цегляний сарай, «№1» металева хвіртка, «№2» огорожа з металевої сітки, «№3» огорожа з металевої сітки, «№4» металева хвіртка, «№5» металева хвіртка, «А» цегляна надбудова, «В» цегляний сарай; земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Львів, вул. А.Бучми, 12, площею 0,1000 га. Також, 07 листопада 2006 року з метою належного виконання умов Кредитного договору між Банком та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки, предметом якого є: нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., позначені в технічному паспорті, складеному 05.09.2005 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки під літерами: приміщення на першому поверсі 2-1/43,7 кв.м.; 2-2/26,2 кв.м.; 2-3/2,2 кв.м.; 2-4/2,9 кв.м.; 2-5/3,3 кв.м.; 2-6/4,5 кв.м.; 2-7/6,4 кв.м.; 2-8/25,4 кв.м.; площею 114,6 кв.м., приміщення в підвалі 2-10/32,1 кв.м., 2-11/5,0 кв.м.; 2-12/40,2 кв.м.; 2-13/70,5 кв.м. площею 147,8 кв.м. та знаходиться за адресою: місто Львів, вул. Лесі Українки, буд. 7. Стверджує, що відповідач належним чином не виконала зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим, просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) перед публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитним договором № 05/06-ЛВ від 06.11.2006р. в cумі 1 605 479,47 доларів США та 69 830 586,08 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту: 567\~784,46 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 13\~105\~260,24 грн.); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту: 198\~473,77 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 4\~581\~050,86 грн.); сума строкової заборгованості по відсоткам: 4 997,68 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 115\~353,46 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам: 834 223,56 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 19\~255\~047,68 грн.); пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам: 69\~830\~586,08 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок № 12, позначений в технічному паспорті літерою «А-1», який розташований по вул. А.Бучми в м. Львові, загальною площею 320,9 кв.м., житловою 158,0 кв.м. До будинку належать такі господарські будівлі та споруди позначені літерами: «Б» цегляний сарай, «№1» металева хвіртка, «№2» огорожа з металевої сітки, «№3» огорожа з металевої сітки, «№4» металева хвіртка, «№5» металева хвіртка, «А» цегляна надбудова, «В» цегляний сарай, та земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Львів, вул. А.Бучми, 12, площею 0,1000 га.,що належить [PERSON] за ціною в розмірі 5 451 990,00 грн., з яких: вартість домоволодіння, індивідуальний житловий будинок, загальною площею 320,90 кв.м., що за адресою: м. Львів, вул. Бучми, 12, становить 4 356 000,00 грн.; вартість земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер: б/н), що розташована за адресою: м. Львів, вул. Бучми, 12, становить 1 095 990,00 грн.; нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., позначені в технічному паспорті, складеному 05.09.2005 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки під літерами: приміщення на першому поверсі 2-1/43,7 кв.м.; 2-2/26,2 кв.м.; 2-3/2,2 кв.м.; 2-4/2,9 кв.м.; 2-5/3,3 кв.м.; 2-6/4,5 кв.м.; 2-7/6,4 кв.м.; 2-8/25,4 кв.м.; площею 114,6 кв.м., приміщення в підвалі 2-10/32,1 кв.м., 2-11/5,0 кв.м.; 2-12/40,2 кв.м.; 2-13/70,5 кв.м. площею 147,8 кв.м. та знаходиться за адресою: місто Львів, вул. Лесі Українки, буд. 7, що належить по ? частині [PERSON] та [PERSON] (спадкоємець [PERSON]) за ціною в розмірі 9 830 000,00 грн., шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; код ЄДРПОУ 09807856). Виселити з житлового будинку № 12, що знаходиться в по вул. А.Бучми в м. ЛьвовіПославську [PERSON], [INFO], податковий номер: [NUMBER]. Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 436,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі та додатково подала письмові пояснення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та в письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у письмових заперечення, додатково надала пояснення про те, що позовна вимога про визнання права власності на спірний житловий будинок не підлягає до задоволення, оскільки такий спосіб захисту не був обумовлений в договорі іпотеки. Крім того, подала письмове клопотання про застосування строків позовної давності, з огляду на те, що банком було змінено строк виконання зобовязання за кредитним договором №05/06-ЛВ від 06.11.2006 року шляхом предявлення вимоги №2147 від 07.10.2011 року, зазначивши днем остаточного її виконання тридцятий день з дня отримання письмової вимоги. До суду позивач звернувся лише в грудні 2015 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у запереченні, просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, правонаступником усіх прав та обовязків якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», (надалі Позивач/Банк) та [PERSON] (надалі Відповідач-1/Позичальник) було укладено Кредитний договір № 05/06-ЛВ із подальшими Додатковими угодами (надалі Кредитний договір) (а.с.10-13). Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з лімітом максимальної заборгованості 792 000 (сімсот девяносто дві тисячі доларів США), а Відповідач прийняв та зобовязався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 20 жовтня 2021 року та сплатити за користування кредитом відсотки, виходячи з відсоткових ставок, вказаних у п. 3 Кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Видача кредитних коштів у рамках кредитної лінії здійснюється у вигляді надання траншів відповідно до Додаткових угод до цього Договору, що укладаються між сторонами, у валютах та на умовах, зазначених у цьому договорі. Відповідно до п. 2.1.3. Кредитного договору, Валютою траншів у рамках цього Договору є: долар США. Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, Позичальник зобовязується повернути всі отримані кредитні кошти Банку у валютах заборгованості за кожним траншем у строки, встановлені Додатковими угодами до цього Договору, укладеними між сторонами, з остаточним строком повернення до 05.11.2021р., шляхом перерахування коштів на відповідні позичкові рахунки. Пунктом 6 Кредитного договору, передбачено право Банку вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати процентів за весь період користування кредитом до настання строку, зазначеного в п. 2.5. цього Договору у т.ч. до настання строків, зазначених у Додаткових угодах до цього Договору, що укладаються між сторонами, а Позичальник зобовязаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі проценти у випадках зазначених у положеннях цього пункту. Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, За прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. 06 листопада 2006 року з метою належного виконання умов Кредитного договору між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (а.с.28-30), та передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 12, позначений в технічному паспорті літерою «А-1», який розташований по вул. А.Бучми в м. Львові, загальною площею 320,9 кв.м., житловою 158,0 кв.м. До будинку належать такі господарські будівлі та споруди позначені літерами: «Б» цегляний сарай, «№1» металева хвіртка, «№2» огорожа з металевої сітки, «№3» огорожа з металевої сітки, «№4» металева хвіртка, «№5» металева хвіртка, «А» цегляна надбудова, «В» цегляний сарай; земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Львів, вул. А.Бучми, 12, площею 0,1000 га., (далі Предмет іпотеки-1). Відповідно до п. 4 Договору іпотеки від 06.11.2006р., Предмет іпотеки-1 належить [PERSON]: житловий будинок на підставі свідоцтва № Г-01240 про право власності індивідуальний житловий будинок, виданого 18.02.2006р., Галицькою районного адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядження № 138 від 18.02.2006р., зареєстрованого згідно витягу № 6552305 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 21.02.2005р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, номер запису 5004 в книзі 28, реєстраційний номер 9808308; земельна ділянка належить на праві державного акту ІІ-ЛВ № 069601 про право власності на земельну ділянку, виданого 01.09.1996р. Департаментом землеустрою та планування забудови міста Виконкому Львівської міської ради народних депутатів, акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-1 № 295, кадастровий номер 10603014. 07 листопада 2006 року з метою належного виконання умов Кредитного договору між Банком та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки (а.с.32-34) та передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 262.4 кв.м., позначені в технічному паспорті, складеному 05.09.2005 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки під літерами: приміщення на першому поверсі 2-1/43,7 кв.м.; 2-2/26,2 кв.м.; 2-3/2,2 кв.м.; 2-4/2,9 кв.м.; 2-5/3,3 кв.м.; 2-6/4,5 кв.м.; 2-7/6,4 кв.м.; 2-8/25,4 кв.м.; площею 114,6 кв.м., приміщення в підвалі 2-10/32,1 кв.м., 2-11/5,0 кв.м.; 2-12/40,2 кв.м.; 2-13/70,5 кв.м. площею 147,8 кв.м. та знаходиться за адресою: місто Львів, вул. Лесі Українки, буд. 7 (надалі Предмет іпотеки-2). Відповідно до п. 4 Договору іпотеки від 07.11.2006р., Предмет іпотеки-2 належить Іпотекодавцям по 1/2 (одній другій) частці кожному на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2150 та акту прийому передачі нежитлових приміщень від 07.11.2006 року до договору купівлі-продажу від 06.11.2006 року, зареєстрованих згідно витягів №12422215 та 12422353 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 07.11.2006 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», реєстраційний номер 16308054. 07 листопада 2006 року між Банком та Позичальником кільчик [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 (а.с.14) до Кредитного договору за умовами якої Відповідачу-1 надано транш кредитних коштів у розмірі 380\~000,00 доларів США зі строком кредитування до 05.11.2021р. Повернення траншу кредитних коштів здійснюється у строки згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до цієї Додаткової угоди). В результаті неналежного виконання Відповідачем-1 своїх зобовязань заборгованість за Додатковою угодою № 1 станом на 05.11.2015 року складає 763\~617,00 доларів США та 32\~745\~819,39 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 276 793,14 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 6\~388\~773,18 грн.); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 90\~725,24 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 2\~094\~065,55 грн.); сума строкової заборгованості по відсоткам 2\~374,15 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 54\~798, 67 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам 393\~724, 47 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 9\~087\~712,02 грн.); пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам 32\~745\~819,39 грн., що підтверджується Графіком погашення кредиту (а.с.14 на звороті 16). 08 грудня 2006 року між Банком та Позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 (а.с.17) до Кредитного договору за умовами якої Відповідачу-1 надано транш кредитних коштів у розмірі 370\~000,00 доларів США зі строком кредитування до 05.11.2021р. Повернення траншу кредитних коштів здійснюється у строки згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до цієї Додаткової угоди). В результаті неналежного виконання Відповідачем-1 своїх зобовязань заборгованість за Додатковою угодою № 2 станом на 05.11.2015 року складає 762\~526,69 доларів США та 34\~068\~028,21 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 258\~634,74 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 5\~969\~651,89 грн.); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 94\~344,76 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 2\~177\~609,14 грн.); сума строкової заборгованості по відсоткам 2\~317,12 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 53\~482,26 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам 407\~230,07 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 9\~399\~440,23 грн.); пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам 34\~068\~028,21 грн., що підтверджується графіком погашення кредиту (а.с.17 на звороті 19). 25 травня 2007 року між Банком та Позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 4 (а.с.21) до Кредитного договору за умовами якої Відповідачу-1 надано транш кредитних коштів у розмірі 48\~000,00 доларів США зі строком кредитування до 20.10.2021р. Повернення траншу кредитних коштів здійснюється у строки згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до цієї Додаткової угоди). В результаті неналежного виконання Відповідачем-1 своїх зобовязань заборгованість за Додатковою угодою № 4 станом на 05.11.2015 року складає 79\~335,78 доларів США та 3\~016\~738,48 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 32\~356,58 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 746\~835,17 грн.); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 13\~403,77 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 309\~377,78 грн.); сума строкової заборгованості по відсоткам 306,41 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 7\~072,37 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам 33\~269,02 дол. США за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 767\~895,44 грн.); пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам 3\~016\~738,48 грн., що підтверджується графіком погашення кредиту (а.с.21 на звороті 23). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №2-160/11 від 12 вересня 2012 року (а.с.58-60) стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Львівянка» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 766\~258,23 доларів США заборгованість по тілу, 315\~966, 06 доларів США заборгованість за нарахованими процентами, 4\~000\~000,00 грн. пені за простроченими нарахованими процентами та тілом. 12.09.2012р. Вказане рішення суду не виконано, заборгованість не стягнута. Відтак, загальна сума заборгованості по Кредитному договору за Додатковими угодами № 1, №2 та № 4 становить 1 605 479,47 доларів США та 69 830 586,08 грн. з якої: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту: 276 793,14 дол. США + 258\~634,74 дол. США + 32\~356,58 дол. США = 567\~784,46 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 13\~105\~260,24 грн.); сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту: 90\~725,24 дол. США + 94\~344,76 дол. США + 13\~403,77 дол. США = 198\~473,77 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 4\~581\~050,86 грн.); сума строкової заборгованості по відсоткам: 2\~374,15 дол. США + 2\~317,12 дол. США + 306,41 дол. США = 4 997,68 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 115\~353,46 грн.); сума простроченої заборгованості по відсоткам: 393\~724,47 дол. США + 407\~230,07 дол. США + 33\~269,02 дол. США = 834 223,56 дол. США (за курсом НБУ 23,0814 грн./1 дол. США 19\~255\~047,68 грн.); пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам: 32\~745\~819,39 грн. + 34\~068\~028,21 грн. + 3\~016\~738,48 грн. = 69\~830\~586,08 грн. Крім того, 19.07.2013р. [PERSON] померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-СГ №328262, про що Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ зроблено актовий запис №323. Спадкова справа № 350/2013 заведена Першою Львівською державною нотаріальною конторою за претензією АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що надійшла 15.10.2013р. Із заявою про прийняття спадщини звернулась донька [PERSON] [PERSON]. Згідно відповіді Першої Львівської державної нотаріальної контори від 24.11.2015р. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.61). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до приписів ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України, Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, враховуючи ст. 1218 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку», Відповідач-2 [PERSON] із прийняттям спадщини отримала право власності на все майно померлої [PERSON], а також, набула всіх прав та обовязків як іпотекодавця за Іпотечними договорами. Натомість, на момент предявлення даного позову [PERSON] не отримано Свідоцтво про прийняття спадщини та не здійснено переоформлення майна, в тому числі і нерухомого, що перебуває в іпотеці Позивача, на своє імя. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК ( 435-15 ) є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК ( 435-15 ), зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності із ст. 1282 ЦК України, відповідач [PERSON] зобовязана задовольнити вимоги позивача у межах вартості майна отриманого у спадщину. Згідно звіту про незалежну оцінку, проведеної ПП «Аналітичне Бюро Інновацій та Консалтингу», станом 20.11.2015р. вартість Предмета іпотеки-1 становить 5\~451\~990,00 грн., з яких: вартість домоволодіння, індивідуальний житловий будинок, загальною площею 320,90 кв.м., що за адресою: м. Львів, вул. Бучми, 12 становить 4\~356 000,00 грн.; вартість земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер: б/н), що розташована за адресою: м. Львів, вул. Бучми, 12 становить 1\~095\~990,00 грн. Згідно звіту про незалежну оцінку, проведеної ПП «Аналітичне Бюро Інновацій та Консалтингу», станом 20.11.2015р. вартість Предмета іпотеки-2 становить 9 830 000,00 грн. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Нормами ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 572 ЦК України, ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" кредитор (іпотекодержатель,) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець,) забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно з ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 3 лютого 2016\~року у справі №\~6-1080цс15. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Пунктом 8.4.3 Договорів іпотеки від 06.11.2006р та від 07.11.2006р., передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Боржником зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані. Пунктом 8.4.8 Договорів іпотеки від 06.11.2006р та від 07.11.2006р., визначено право Банку достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцями будь-яких умов Основного зобовязання, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи не повної сплати ануїтет них платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобовязання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Пунктом 10 Договорів іпотеки від 06.11.2006 р. та від 07.11.2006р., визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. У звязку з неналежним виконання [PERSON] своїх зобовязань за Кредитним договором позивач набув права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Банком. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовим наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. У звязку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-124цс13 від 11.12.2013 року. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. З огляду на викладене, позивачем правомірно заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на нього, оскільки така вимога чітко передбачена Договорами іпотеки від 06.11.2006 року та від 07.11.2006 року, вимогам Закону України «Про іпотеку», а відтак суд критично оцінює доводи позивача [PERSON] та її представника про безпідставність вказаної позовної вимоги. Однак, стороною по справі було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.\~530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.\~1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як вставлено матеріалами справи сторони встановили як строк дії кредитного договору, так і строки виконання зобовязань. Банк скориставшись правом на дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором №05/06-ЛВ від 06.11.2006 року, надіславши [PERSON] письмову вимогу №2147 від 07.10.2011 року про усунення порушення (а.с.211-212), зазначивши днем остаточного його виконання тридцятий день з дня отримання письмової вимоги. Позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення лише в грудні 2015 року, тобто зі спливом трирічного строку. Крім того, судом установлено, що [PERSON] отримала письмову вимогу АТ «Банк» «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, від 07 жовтня 2011 року, згідно з якими банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст.\~1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобовязання за договором 02.12.2011 року (а.с.212), визначивши термін дострокового погашення заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, тобто до 02 січня 2012 року. За умови предявлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання, про що зазначає Верховний Суд України у своєму правовому висновку, викладеному в постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Також суд вважає за необхідне наголосити на тому, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Разом з тим, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині звернення стягнення на предметі іпотеки та виселення не підлягає до задоволення у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Поряд з тим з тим, згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку", виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР). Як встановлено матеріалами справи, житловий будинок № 12, що знаходиться в по вул. А.Бучми в м. Львові, що є предметом договору іпотеки, придбано не за рахунок отриманого кредиту, а тому позовна вимога в частині виселення [PERSON] з житлового будинку № 12, що знаходиться в по вул. А.Бучми в м. Львові, не підлягає до задоволення. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 03 лютого 2016\~р. у справі №\~6-1449цс15. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині виселення [PERSON] з житла є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed