Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовула тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні стосунки між подружжям повністю втратили почуття любові та поваги, на даний час відносини фактично припиненні, проживають окремо та син проживає разом з позивачкою, яка повністю його утримує та виховує. Оскільки сім"я розпалась остаточно, спільних інтересів не мають, а враховуючи те що відповідач останнім часом самоусунувся від надання коштів на утриманні дитини, позивачка звернулась до суду з цим позовом, в якому просила шлюб розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у розмірі аліментів визначеному позивачем, зазначив про те, що хоча вже тривали час з позивачкою не проживають разом та шлюбні відносини фактично припиненні, він подарував [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 04 серпня 2007 року було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, що складено відповідний актовий запис за №2009 від 27 листопада 1981 року, свідоцтво серії [NUMBER] Від цього шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №894 від 16 травня 2009 року). Батькам дитини записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно пояснень позивача на даний час сторони проживають окремо та кошти на утримання дитини відповідач не надає, тому син перебуває на утриманні матері [PERSON] Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти сплати аліментів, але не погодився із їх розміром, оскільки 16 вересня 2016 року відповідач [PERSON] подарував позивачці [PERSON] ? частину зазначеної квартири [ADDRESS], а тому таким чином взяв участь у утримання дитини, але вказані обставини не обумовлюють звільнення відповідача від виконання обов'язків батька в подальшому. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial