Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Експрес Банк" (далі - відповідач), треті особи: [PERSON] (далі - третя особа 1), [PERSON] (далі - третя особа 2), [PERSON] (далі - третя особа 3), [PERSON] (далі - третя особа 4), приватний нотаріус київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі - третя особа 5), приватний нотаріус київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі - третя особа 6) про визнання правочинів недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.07.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл (далі - кредитний договір) з кредитним лімітом 800000,00 доларів США з подальшими змінами та доповненнями. Позивач вважає укладені правочини недійсними, оскільки, їх зміст суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», споживчий кредит був виданий в іноземній валюті, що не відповідає вимогам ЦК України. Крім того, при укладенні деяких додаткових угод, позивач перебував за межами України, а тому не міг їх підписати. Тому, позивач просив суд визнати недійсними: договір про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл від 26.07.2005 р. з моменту його підписання; договір іпотеки від 26.07.2005 р. укладений між АБ Експрес - Банк» та [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності № 1688, з моменту його підписання; договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.07.2005 р. укладеного між АБ Експрес - Банк» та [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності № 1688, з моменту його підписання; додатковий договір № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл від 26.07.2005 р. від 21.09.2005 р.; додатковий договір № 2 до договору про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл від 26.07.2005 р. від 28.09.2005 р.; додатковий договір № 3 до договору про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл від 26.07.2005 р. від 08.10.2005 р.; договір про внесення змін та доповнень № 7 до договору про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл від 26.07.2005 р. від 31.03.2008 р.; договір № 2 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.07.2005 р. за реєстровим № 3033; договір про забезпечення вимог іпотекодержателя, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.07.2005 р.; договір № 2 про внесення змін та доповнень до договору про забезпечення вимог іпотекодержателя, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.07.2005 р. № 3035. Застосувати наслідки недійсності правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» повернути [PERSON] сплачені по кредитному договору про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл від 26.07.2005 р., пеню, штрафні санкції, комісії тощо; зобов'язати приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу [PERSON], виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна. яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 26.07.2005 р. укладеного між АБ Експрес - Банк» та [PERSON], а саме: нерухоме майно, квартиру під [ADDRESS] та належить [PERSON] Представник позивача та третя особа 1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача та третя особа 4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ЗУ «Про захист прав споживачів» в новій редакції, яка передбачає поняття споживчого кредиту та містить положення про його укладення, набрав чинності 13.01.2006 р., тобто пізніше, ніж було підписано спірний договір. Крім того, при підписанні кредитного договору, позивач був ознайомлений з умовами договору та положенням про кредитування, що засвідчено його підписом, а наступні договори про внесення змін та доповнень, підписувались представником позивача та позивачем, а тому підстави для визнання правочинів недійсними відсутні. Третя особа 5 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без ї участі. Третя особа 2, третя особа 3 та третя особа 6 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву не надали. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 26.07.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, з кредитним лімітом 800000,00 доларів США та подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п. 7.9. кредитного договору, договір складено при повному розумінні сторонами його умов та термінології. Судом було досліджено копію кредитного договору з якої чітко вбачається, що кредитний договір був підписаний позивачем, а отже останньому було роз'яснено та зрозуміло всі положення та умови даного договору. Відповідно до п.7. Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення. Згідно з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 11 та ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», однак, зазначені норми набули чинності з 13.01.2006 р., а кредитний договір був укладений між сторонами 26.07.2005 р. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). Тому, суд вважає, що цивільні відносини, з приводу укладення спірного кредитного договору, регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції від 18.11.2003 р. Щодо посилання позивача на те, що деякі додаткові договори є недійсними, тому що на дату їх підписання позивач був відсутній в Україні, а тому не міг їх підписати, суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Всі додатки, зміни та доповнення до договору оформлюються письмово та набирають чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, після чого вони стають невід'ємною частиною договору (п. 7.7. кредитного договору). У своїх позовних вимогах, позивач посилається на те, що відповідачем були порушені вимоги чинного законодавства щодо проведення операцій з іноземною валютою та видано кредит в іноземній валюті, а саме: в доларах США. Ст. 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», банки на підставі банківської ліцензії мають право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до ст. 49 цього Закону, розміщення банком залучених коштів від свого імені, на власний ризик, власних умовах є кредитною операцією. Згідно із ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються НБ України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи позивача про те, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства щодо проведення операцій з іноземною валютою є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що кредитний договір та наступні додаткові договори було укладено між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства України, за згодою обох сторін, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed