Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Міська Страхова Компанія» з позовом про стягнення страхового відшкодування в розмірі 16912,54 гривні, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання в розмірі 2562,43 гривні та судових витрат у справі, у тому числі витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 28.08.2011 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний їй автомобіль марки «ДЕО Ланос» д.н. [NUMBER]. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2011 р. [PERSON] було визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Альфа Ромео» д.н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Міська Страхова Компанія»», куди вона 29.08.2011 р. звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування. Для визначення вартості матеріального збитку відповідач звернувся до ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» і відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ДЕО Ланос» № 886 від 28.09.2011 р., вартість матеріального шкоди становить 16912,54 гривні. Позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимого чиного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування протягом визначеного строку, хоча нею неодноразово надсилались письмові претензії щодо виплати страхового відшкодування, в зв»язку з чим на підставі ст..36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона просить стягнути з Страхової компанії пеню за період з 27.11.2011 р. до 27.11.2012 р. в розмірі 2562,43 гривні. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації юридичної особи, судові повістки повернулись до суду без вручення в зв»язку з тим що адресат вибув. На підставі ст..ст.74, 76 ЦПК України відповідач належним чином вважається повідомленим про місце і час судового розгляду, в зв»язку з чим за згодою представника позивача, на підставі ст..ст.224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 28.08.2011 р. о 16.40 год в с.Неграші по вул..Шевченка, 26, [PERSON], керуючи автомобілем «Альфа Ромео» д.н. [NUMBER], не врахував стан свого транспортного засобу, не стежив за технічним станом транспортного засобу, в результаті чого у нього в автомобілі вийшли з ладу гальма, і, не дотримавшись безпечної дистанції руху, він здійснив зіткнення з автомобілем «Део Ланос» д.н. [NUMBER], який в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ» д.н. [NUMBER]. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 05.09.2011 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Згідно з ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Альфа Ромео» д.н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована ПрАТ «Міська Страхова Компанія». Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 29.08.2011 р. позивач звернулась до відповідача з заявою про страхове відшкодування, надавши відповідні документи для здійснення страхового відшкодування.. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до Звіту № 886 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ДЕО Ланос», складеного 28.09.2011 р. ТОВ Незалежна експертна асистуючи компанія», вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу становить 16912,54 гривні. Франшиза за страховим полісом становить нулю. Сума страхового відшкодування на день розгляду справи не була сплачена позивачу, оскільки з боку відповідача суду не надано доказів на спростування зазначених обставин. Отже, в силу Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик, а саме ПрАТ «Міська Страхова Компанія», повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 16912,54 гривні4328,84 гривень. Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як зазначалось вище, позивач звернулась до Страхової компанії з заявою про страхове відшкодування 29.08.2011 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 27.11.2011 р. Отже відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Позивач просить стягнути пеню за період з 27.11.2011 р. по 27.11.2012 р. Розрахунок, наведений позивачем, відповідає вимогам чинного законодавства щодо нарахування пені, а тому може бути взятий судом до уваги. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. На підставі ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі на користь позивача. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, оскільки суду не надано доказів на підтвердження фактично понесених витрат, переліку наданих послуг, акту виконаних робіт, а тому зазначені вимоги є недоведеними.

Outcome: approved