Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

04 серпня 2015 року до суду надійшла позовна заява, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.08.2015р. (а.с. 56-58) в якій позивачі просять суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі зареєстровані за спірною адресою, однак 06.04.2005р. вони отримали місце реєстрації в Російській Федерації м. Воронеж, що підтверджується їх паспортами, а 19.01.2006р. та 22.02.2007р. отримали громадянство цієї держави. Відповідачі оформили на позивачку [PERSON] довіреність для зняття їх з реєстраційного обліку, однак у міграційній службі було відмовлено по причині відсутності фотокартки у паспорті після досягнення 25 річного віку. Також вказує, що в даній квартирі з 24.07.2002р. мешкає позивачка [PERSON], сплачує всі платежі, робить ремонтні роботи. У звязку із цим, вважають що порушуються їх права, так як вони сплачують комунальні послуги з розрахунку на всіх зареєстрованих осіб. В судове засідання позивачі не прибули, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечили. Відповідачі в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України шляхом надсилання повістки поштовим звязком та публікації оголошення в пресі. З огляду на повторну неявку відповідачів, а також зважаючи на згоду позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2000р., який посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського МНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3305 (а.с. 17). В даній квартирі зареєстровані у встановленому законом порядку позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] (а.с. 10,15,16). Як стверджується довідкою КП "Служба єдиного замовника Костянтинівської ради" від 19.08.2015р. (а.с. 68) відповідачі не проживають у спірній квартирі більше 10 років. Вирішуючи питання про те, які норми норм матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідачі відсутні понад один рік у спірній квартирі, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, то суд прийшов до висновку, що відповідачі втратили право користування зазначеним вище житловим приміщенням. При вирішенні даного спору суд також враховує відсутність будь-яких негативних наслідків для відповідачів в результаті ухвалення даного рішення, так як відповідачі видали довіреності від 13.03.2015р. та 18.03.2015р. (а.с. 65, 66) якими уповноважили [PERSON] бути представником їх у питанні зняття їх з реєстраційного обліку за спірною адресою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю, як такі, що є підставними та обґрунтованими. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки така не є ані власником квартири [ADDRESS], ані не зареєстрована у цій квартирі у встановлено законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що у позивачки [PERSON] відсутнє порушення, невизнане або оспорюване субєктивне право, яке може виступати обєктом самостійного судового захисту. Відтак, у задоволенні її вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 16, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved