Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

04 січня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05 травня 2012 року вона уклала шлюб із відповідачем по справі [PERSON] , 30 вересня 2016 року рішенням суду шлюб розірвано. Позивач вказує, що на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою 3-х річного віку. Крім того на її утриманні знаходиться їхній з відповідачем син, на харчування, лікування, одяг та інші необхідні речі для якого потрібні кошти, яких позивачу не вистачає. Позивач зазначає, що відповідач в повній мірі не бере участі у вихованні і забезпеченні дитини, свій батьківський обов`язок по утриманню дитини добровільно не виконує, не надає сину матеріальної допомоги, інших дітей відповідач не має, офіційно не працює, має мінливий дохід, на звернення позивача щодо виконання в добровільному порядку аліментних зобов`язань не реагує. Позивач просить суд стягувати щомісячно з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в сумі 1626,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, зокрема копії паспортів та ідентифікаційних кодів позивача і відповідача (а.с.2, 4-6), копію довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.3), копію рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.7), копію свідоцтва про шлюб (а.с.8), копію свідоцтва про народження дитини (а.с.9), суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до стаття 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує свої обов`язки по утриманню неповнолітнього сина, постійного доходу немає, має мінливий дохід, позивач не має можливості сама утримувати неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатним, на даний час офіційно непрацюючим, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу в утриманні їхнього сина, тому суд враховуючи матеріальне становище сторін по справі, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, приходить до висновку про можливість присудження до стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1626,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду - 04 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до правил ст.141 ЦПК України, на підставі Закону України "Про судовий збір" до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає 768,40 грн.

Outcome: approved