Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12083,74 грн. за кредитним договором № б/н від 09.12.2015 р., яка складається із наступного: 4317,79 грн. заборгованість за кредитом; 2334,62 заборгованість по процентам за користування кредитом; 4379.72 грн. заборгованість за пенею, а також 500 грн. та 551,61 грн. штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. Також, позивач просив вирішити питання про судові витрати та в разі неявки в судове засідання представника відповідача, вказував у позовній заяві, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначав, що банк не надав суду докази щодо відкриття карткового рахунку на її імя, договору про відкриття кредитної лінії, правила користування кредитною карткою з якою її ознайомлено, доказів про отримання кредитної картки, доказів про ознайомлення її саме з цим текстом Умов кредитування. Посилання в позовній заяві на п. 2.1.1.12 Витягу із Умов і Правил надання банківських послуг, в підтвердження розміру відсотків за користування кредитом, на її думку не може бути взято до уваги, оскільки в цьому пункті відсутній розмір відсотків за користування кредитом і є лише посилання на установлені Банком тарифи, а позивач не надав суду доказів в підтвердження отримання нею памятки, яка містить тарифи. Представник відповідача надав в судовому засідання пояснення, які відповідають змісту запереченнь проти позову, просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, привертав увагу суду до необгрунтованості здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.12.2015 року [PERSON], [INFO], отримала кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Тому, кредитний договір між сторонами було укладено, позивач як банк виконав свої зобов'язання, надав позивачу платіжну картку з обумовленим кредитним лімітом, і відповідач, як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема виписки з карткового рахунку, та розрахунку заборгованості, користувався цим кредитним лімітом, отримував у позику від банка відповідні кошти, що не заперечувалось і самим відповідачем. Між тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. № 14 розяснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Згідно позовної заяви, і це ніким не оспорювалось, сума основної заборгованості відповідача за кредитом, тобто тіло кредиту (власне сума неповернутої відповідачем для банку позики) становить 4317 грн. 79 коп. Як зазначено у позовній заяві, та відповідно до тарифів банку і правил користування платіжною карткою Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 тач. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. ---------------- У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 23.04.2017 року має заборгованість по відсоткам за користування кредитом. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 2 334, 62 грн. підлягають до задоволення. Крім того, Умовами та Правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а саме п.2.1.1.12.6.1., передбачена пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по договору, яка нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. При вирішенні спору суд вважає необхідним зменшити розмір пені, виходячи з такого. Відповідно до частини третьої\~статті 551 ЦК України\~розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, що мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі №6-100цс14. Пунктом 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. З наданих відповідачем [PERSON] документів слідує, що вона має захворювання, тривалий час перебувала на лікарняному. Необхідність лікування об"єктивно потребує матеріальних затрат, що, на переконання суду, негативно впливає на платоспроможність відповідача по зобов"язанням за кредитним договором. У важкий для відповідача період, відповідно до свідоцтва про смерть вона поховала батька, на що також потрібні були значні кошти. Наведені відповідачем та документально підтверджені обставини, суд визнає такими, що мають істотне значення при вирішенні питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню. Враховуючи зазначені обставини, загальні засади цивільного законодавства, такі, як справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає необхідним зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, до 500 грн. Щодо заявлених до стягнення сум штрафів в розмірах 500 грн. та 551.61 грн., то суд при вирішенні цих позовних вимог приходить до наступних висновків. Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на відповідача покладається і обовязок сплати штрафів за порушення строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором. Враховуючи викладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 р. по справі № 6-2003цс15 висловив наступну обовязкову для застосування правову позицію: Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічні по суті висновки містяться і у постанові Верховного Суду України від 24.12.2013р. по справі № 3-37гс13. Позивач у позовній заяві обгрунтував заявлені ним до стягнення суми штрафів положення п.2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг. Згідно із цим пунктом Умов і правил надання банківських послуг в їх редакції, які надані позивачем в якості додатка до позовної заяви на підтвердження своїх позовних вимог і містяться у матеріалах справи, штраф накладається при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, які передбачені договором, більш ніж на 30 днів та штраф ще + 5 % від суми заборгованості. Тому, суд констатує, що попри застосування до відповідача і заявлення позивачем до стягнення нарахованої ним пені за кожен день прострочення грошового зобовязання, позивач, між тим, ще й додатково застосував і заявив до стягнення із відповідача штраф по суті за одне й те ж саме порушення за одне й те ж саме прострочення виконання одного й того ж самого зобовязання, однак застосовуючи ще й штраф, виходив при цьому із тривалої кількості днів просточення, які, між тим, охоплені періодом нарахованої ним пені. Оскільки за ст.549 ЦК України штраф і пеня є різновидами однієї і тієї ж самої неустойки, то відповідно до норм ст.61 Конституції України, правових підстав для стягнення цих сум штрафу немає через неприпустимість подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення. Тому, в частині позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Отже, всього до стягнення із відповідача підлягає 7152,41 грн. (4317,79 грн. заборгованість за кредитом + 2334,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом + 500 грн. заборгованість за пенею). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з наведених вище підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог із понесених позивачем судових витрат у виді\~ сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. за подання позовної заяви підлягає до стягнення із відповідача 640 грн. понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed