Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

09.06.2020 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. 16.06.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справу передано до Володарського районного суду Київської області за підсудністю з мотивацією, що спори, які стосуються нерухомого майна розглядаються за місцем знаходження такого майна. 14.07.2020 року дана справа надійшла до Володарського районного суду Київської області. Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя, 15.02.2007 року склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] . На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина за заповітом, яким він все належне йому майно заповідав їй - [PERSON] . Позивач звернулась до нотаріуса та частково прийняла спадкове майно. Однак щодо решти майна, а саме того майна, яке успадкував [PERSON] після [PERSON] , - нотаріусом їй було відмовлено в оформленні, з мотивів того, що спадкодавець не прийняв спадкового майна та не подав заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері. Не погоджуючись зі зазначеною позицію нотаріуса, позивач звернулась до суду та посилаючись на неможливість належного оформлення прийняття спадщини в установленому законом порядку та ст. 1268 ЦК України, ст. 50 Закону України « Про нотаріат» ст.ст. 4, 84, 175, 184, 187 ЦПК України, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альони Петрівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1390/02-31 від 24.06.2017 року. 16.07.2020 року судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 06.08.2020 року. 06.08.2020 року підготовче судове засідання не відбулося та було відкладено на 29.09.2020 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача і третьої особи про час, місце розгляду справи та про відкриття провадження у справі. 29.10.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.11.2020 року на 10 годину. 19.11.2020 року представник позивача у судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові та просив суд задовольнити позовну заяву. Представник Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. На адресу суду надійшли заяви , якими представник відповідача просить суд розгляд справи проводити без їх участі, рішення прийняти на розсуд суду ( а.с. 47, 109, 124). Третя особа: Приймак Альони Петрівни , в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про місце та час його проведення. Своїми письмовими заявами просить суд розгляд справи провести без її участі та прийняти рішення на розсуд суду ( а.с. 111). Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції представника позивача, представника відповідача та третьої особи викладені у відповідних заявах, що надійшли до суду, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали спадкової справи вважає, що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджено свідоцтвом про його смерть ( а.с.11). Після смерті останнього відкрилась спадщина за заповітом. За життя [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав позивачу - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 19.05.2017 року за заявою [PERSON] Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області відкрита спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] ( а.с. 49-101). Позивач [PERSON] частково прийняла спадкове майно, про що свідчать матеріали дослідженої судом спадкової справи № 210/2017 ( а.с. 48-101). Окрім іншого позивач побажала належним чином оформити спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.87 зворотній бік), яка за життя, 15.02.2007 року, заповідала усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] ( а.с.89). До спадкового майна відноситься: - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,250 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,073 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 2,798 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завадівської сільської ради Володарського району Київської області. [PERSON] звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, якою виклала свої побажання щодо прийняття спадкового майна (а.с.87), до якої долучила відповідні документи на ствердження своїх спадкових прав. Зокрема, надала довідку Завадівської сільської ради Володарського району Київської області № 562 від 30.11.2016 року, яка стверджує факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.88). Однак, 24.06.2017 року, державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаною постановою [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового майна, яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON] . При цьому нотаріус мотивує свою постанову тим , що на день смерті останньої [PERSON] не був зареєстрований разом з спадкодавцем, та він пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини ( а.с.93). Не погоджуючись з позицією нотаріуса та вважаючи дії нотаріуса неправомірними позивач звернулася для вирішення даного спору. За результатами розгляду справи, суд погоджується з позицією позивача та задовольняючи позовні вимоги, виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 55 та ст. 124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Виходячи зі змісту частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту права, встановленого законом, є оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, оскарження нотаріального акту. Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно. Оскарження ж відмови у такому вчиненні матиме місце у разі, якщо особа вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус лише за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» повинен, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст.257 ЦК України строк оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту встановлено у три роки. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує , що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто, хоча спадкодавець [PERSON] після успадкування і не оформив документів на спадкове майно і не зареєстрував своє право власності у встановленому порядку, його права на спадщину переходять за заповітом до позивача. Так, при відмові у вчиненні нотаріальної дії № 1390/02-31 від 24.06.2017 року нотаріус не врахувала, що відсутність реєстрації права власності на майно , яке залишилось після [PERSON] , не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже неподання заяви про прийняття спадщини нотаріусу в установлений строк з часу відкриття спадщини за відсутності тих обставин, що свідчать про її прийняття фактично, оскільки відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який фактично проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців не відмовився від прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Про відмову від прийняття спадщини спадкоємець подає відповідну заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини та у встановлений шестимісячний строк. Посилання нотаріуса у своїй відмові на вчинення нотаріальної дії на відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Нотаріус вказує, що [PERSON] спадщину після своєї матері не прийняв, оскільки не був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця. Однак при тлумаченні статті 1268 ЦК нотаріус припустилася протиріччя , вважаючи що за приписами цієї норми права підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Тобто при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що "[…] відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом". Тобто сама по собі відсутність реєстрації не є абсолютним підтвердженням, що особа не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. Зважаючи на вищевикладене та на встановлені судом обставини, суд встановив, що [PERSON] постійно проживав з матір`ю - [PERSON] до дня її смерті (а.с. 88), та не відмовлявся від прийняття спадщини у визначений чинним законодавством спосіб. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та скасовує постанову державного нотаріуса державного нотаріуса другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альони Петрівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1390/02-31 від 24.06.2017 року. Отже, встановлені судом обставини та досліджені докази вказують, що вимоги позивача базуються на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі - 840,80 грн.

Outcome: approved