Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON].(далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що між відповідачем - 1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого в свою чергу є позивач був укладений договір № ML-001/046/2007 від 11.06.07 року (далі-кредитний договір) про кредитування поточного рахунку, яким було відкрито картковий рахунок і здійснено кредитування рахунку [NUMBER]. Вищезазначений договір складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою. Розмір ліміту овердафта складає 100 000,00 дол. США з кінцевим строком повернення до 11.06.2017 року. Одночасно сторони дійшли домовленості, щодо використання плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 13,99 % річних. В період дії кредитного договору між сторонами були укладені додаткові договори якими сторони вносили зміни до його умов. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та первісним кредитором укладено договір іпотеки № PCL - 001/046/2007 (далі - договір іпотеки) предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-001/046/2007 від 11.06.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем - 1. Позивач посилаючись на те, що відповідач - 1 не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту, просив стягнути з останнього заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені в розмірі 4080083,01 грн. Крім того в рахунок погашення заборгованості просив звернути стягнення на підставі договору іпотеки на іпотечне майно - двохкімнатну квартиру загальною площею 81,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу 2. Судовий збір стягнути з відповідачів. В процесі розгляду справи представник позивача за первісним позовом неодноразово уточнював позовні вимоги в яких зазначив, що відповідачам було направлено Досудову вимогу № 23047 та №54508, щодо погашення заборгованості за кредитним договором, яку відповідачі повинні були виконати протягом тридцяти календарних днів з моменту її отримання. Зважаючи на те, що вищезазначені вимоги відповідачами були проігноровані, просив стягнути з відповідача 1 суму заборгованості за кредитним договором № ML - 001/046/2007 від 11.06.2007 року, що станом на 17.04.2014 року складає 94 903,64 долари США, що еквівалентно 1067 863,15 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 3897 700,35 грн., що разом складає 4 965 563, 50 грн. Крім того просив звернути стягнення на підставі договору іпотеки на квартиру, що належить [PERSON], знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу, відповідач 2 звернувся із зустрічним позовом до позивача за первісним позовом, в якому просив визнати припиненим зобов'язання за договором іпотеки. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що укладені між позивачем та відповідачем 1 додаткові угоди змінили первісне зобов'язання новим зобов'язанням, так згідно Закону України «Про іпотеку» зобов'язання за договором іпотеки вважається такими, що припинилися з 11.11.2009 року. Одночасно відповідач 2 за первісним позовом вказував, що несе відповідальність за невиконання відповідачем 1 основного зобов'язання перед первісним позивачем лише в межах вартості предмета іпотеки, а після збільшення суми основного зобов'язання його зобов'язання за договором іпотеки припинились. Зважаючи на вищевикладене, а саме на те, що відповідач 2 не зобов'язаний відповідати за новими зобов'язаннями боржника, просив визнати договір іпотеки припиненим. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом свої вимоги підтримав з урахуванням вказаних уточнень та просив їх задовольнити у повному обсязі. В задоволення вимог зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідач 2 за первісним позовом [PERSON] та його представник проти задоволення первісного позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити, а вимоги зустрічного позову просили задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача 2 за первісним позовом і його представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 11.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем-1 укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) №МL-001/046/2007, що складається з двох частин (а.с.8). Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку [NUMBER], та встановленого ліміту овердрафта в розмірі 100 000,00 дол. США зі строком повернення до 11.06.2017 року. Умовами кредитного договору встановлена плаваюча процентна ставка, що складається з фіксованого відсотка у розмірі 13,99 % річних. 10.02.2009 року між відповідачем 1 та позивачем було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, яким сторони дійшли згоди щодо внесення змін та доповнень до кредитного договору. Так, згідно вищевказаного додаткового договору було встановлено що повернення відповідної частини кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розміри, строки та періодичність, що зазначена в графіку платежів, який являється невід'ємною частиною додаткового договору. Крім того кредитний договір був доповнений пунктом 2.1.3 згідно якого позивач має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у виплаченій банком частині у випадку невиконання відповідачем або третіми особами своїх боргових зобов'язань чи інших умов кредитного договору. При цьому, зобов'язання відповідача щодо повного дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати відправлення позивачем на адресу відповідача, яка зазначена у договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено відповідачем протягом 30 календарних днів з дати одержання відповідачем відповідної вимоги. 07.08.2009 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, яким було зменшено розмір процентної ставки та з 11 серпня 2009 року до 12 жовтня 2009 року встановлювалась фіксована процентна ставка в розмірі 14,45 % річних. Додатковим договором № 3 до кредитного договору від 11.11.2009 року позивач та відповідач 1 узгодили зменшення розміру процентної ставки та з 11.11.2009 року до 11.02.2010 року до 7,92 % річних. Так відповідачу 1 за його заявою було надано транш в сумі 3203,63 долари США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок з метою погашення прострочених та строкових процентів. Проте, відповідач 1не дотримується умов кредитного договору, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачує кредит та проценти за користування ним. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному кредитним договором були передані відповідачу, які він використав для за цільовим призначенням. 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» взяло на себе зобов'язання сплатити ПАТ «ОТП Банк» грошові кошти, а останнє зобов'язалось відступити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» своє право на кредитний портфель, що включає в себе кредитні договори, перелічені у додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року. За договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року та додатку до нього, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ "ОТП Факторинг Україна», було відступлено право вимоги за кредитним договором № ML-001/046/2007 від 11.06.07 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». За своєю правою природою договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є договором факторингу. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року право грошової вимоги переходить до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з моменту підписання сторонами цього договору, після цього останнє стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості, зазначеної у додатку №1 до договору. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В силу п.1 ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, та і від будь-кого із них окремою. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право грошової вимоги щодо отримання від відповідача 1 заборгованості за кредитним договором № ML-001/046/2007 від 11.06.2007 року, що станом на 17.04.2014 року складається із заборгованості відповідача за кредитним договором в розмірі 88315,77 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 993 735,93 гривні; заборгованості по відсоткам в розмірі 6587,87 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 74127,22 гривні, заборгованості по пені 346 398,27 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 3897 700,35 грн. З матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір іпотеки від 11.06.2007 року № PCL-001/046/2007 відповідно до умов якого, останній передав відповідачу 2 в іпотеку квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення виконання зобов'язань, які витікають з кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем 1. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до вимог статті 6 договору іпотеки відповідач має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі зокрема виконавчого напису нотаріуса. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленим іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.2.1.3 кредитного договору кредитодавець має право вимагати у позичальника дострокового виконання зобов'язань за цим договором в цілому у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасного та у повному обсязі погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 днів з дати одержання цієї вимоги. З матеріалів справи слідує, що позивачем було надіслано відповідачу 1 та відповідачу 2 вимогу про необхідність здійснити дострокове виконання боргових зобов'язань в цілому, проте дана вимога залишилась без задоволення. Частиною 1 ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи вищенаведене та факт того, що зобов'язання перед позивачем щодо сплати отриманих у борг коштів відповідачами виконано не було, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідачів суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення наявного боргу підлягає задоволенню. Щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання відповідачами своїх зобов'язань, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні, представник відповідача 2 посилався на те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, про стягнення якого просить позивач, суду не надано жодних доказів, які б свідчили про значні збитки позивача, тому просив зменшити розмір штрафних санкцій до 1000 грн. Судом встановлено, що штрафні санкції, які були нараховані позивачем значно перевищують розмір заборгованості відповідачів, що є несправедливим по відношенню до них. Отже, в звязку із наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що справедливий по відношенню як до позивача так і до відповідачів розмір пені буде становити загальний розмір заборгованості по кредитному договору. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню частково з урахуванням висновків суду щодо необхідності зменшення Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідач 2 за первісним позовом мотивуючи свою зустрічну позовну заяву зазначив, що оскільки між позивачем та відповідачем 1 було укладено додаткові угоди до кредитного договору, то відповідно основне зобов'язання було замінено новим, а відтак згідно положень п.1 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» вважає свої зобов'язання за договором іпотеки припиненими. Однак, суд з такими твердженнями позивача за зустрічним позовом погодитись не може, та вважає їх безпідставними і необґрунтованими, оскільки суд прийшов до висновку про правомірність заявлених позовних вимог до відповідача 2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial