Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

08 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], про зняття арешту, в якому зазначив, що на виконання державного виконавця відділу ДВС Петрової К.В. знаходиться виконавче провадження за № 13093018 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-4915, виданого 25 травня 2009 року Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з боржника [PERSON] на користь відповідача у справі - [PERSON], аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходів боржника щомісячно. 13 лютого 2015 року постановою державного виконавця було накладено арешт на майно боржника у даному виконавчому провадженні. 01 липня 2016 року стягувачка [PERSON] звернулася до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа за № 2-4915, виданого Костянтинівським міськрайонним судом 25 травня 2009 року, в цій заяві остання повідомила про відсутність будь-яких претензій до позивача. Виконавчий лист було повернуто стягувачці. 25 жовтня 2016 року відповідачка звернулася до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження за № 13093018 та надання їй відповідної постанови. 06 жовтня 2016 року він звернувся до державного виконавця з заявою про звільнення з-під арешту належного йому нерухомого майна, на яку одержав відповідь від 12 жовтня 2016 року з пропозицією звернутися з цього питання до суду. Таким чином, він, являючись власником нерухомого майна та не являючись у теперішній час боржником у виконавчому провадженні, позбавлений можливості розпоряджатися на власний розсуд належним йому майном. Закрите виконавче провадження на його думку є підставою до зняття арешту. Оскільки іншим шляхом вирішити це питання немає можливості, вважає, що його порушене право потребує захисту у судовому порядку. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує (а.с. 20). Представник відповідача - Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 22). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти зняття арешту з належного [PERSON] майна (а.с. 21). З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 травня 2009 року Костянтинівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2-4915 від 28 листопада 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2008 року, щомісячно до повноліття дітей (а.с. 4). Постановою державного виконавця - заступника начальника ВДВС Костянтинівського МРУЮ Погорєлової О.В. від 13 лютого 2015 року, за виконавчим листом № 2-4915, виданим 25 травня 2009 року, у виконавчому провадженні № 13093018 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржникові [PERSON], та заборонено відчуження будь-якого його майна (а.с. 5). Як вбачається з письмової заяви [PERSON] від 01 липня 2016 року (а.с. 6), остання звернулася до начальника відділу виконавчої служби з проханням повернути без виконання вище вказаний виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] у зв*язку з відсутністю будь-яких претензій до боржника. Виконавчий лист повернуто стягувачеві постановою державного виконавця від 15 липня 2016 року (а.с. 5). 25 жовтня 2016 року стягувач [PERSON] звернулася з письмовою заявою на ім*я начальника відділу ДВС щодо закриття виконавчого провадження за виконавчим листом, який повернуто на її адресу за заявою від 01 липня 2016 року, та надання їй копії відповідної постанови (а.с. 7). Як вбачається з повідомлення начальника Костянтинівського МР ВДВС від 22 грудня 2016 року (а.с. 19) виконавчий лист № 2-4915 від 28 листопада 2008 року, виданий Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини доходів 15 липня 2016 року згідно п.1 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" було повернуто за заявою стувача, у якій вона вказала про відсутність претензій до боржника. Станом на теперішній час даний виконавчий лист повторно на виконання не надходив. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції Українипередбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»«за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту ( боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»в п. 16. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу для зняття арешту. Згідно ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені обставини, наведені норми матеріального та процесуального права, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, позовні вимоги визнаються відповідачами, підстав для накладення арешту на нерухоме майно, належне [PERSON] на даний час не має, таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved