Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

10.07.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила розділити між нею, позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], її чоловіком, на рівні частки - по 1/2 частини кожному, їхнє спільне майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль DAEWOO SENS 2006року випуску, зеленого кольору, [NUMBER], об'єм двигуна 1299 куб.см., державний реєстраційний номер [NUMBER], що був зареєстрований 07 лютого 2006 року на ім'я [PERSON], та банківський вклад (депозит), внесений 18 жовтня 2013 року [PERSON] строком на 277 днів в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень у відділенні №22 АТ"ІМЕКСБАНК" (вул.А.Христева,46, м.Болград Одеської області, 68702) - відповідно до договору №220035198, дата повернення вкладу - 22 липня 2014 року, визнавши за сторонами право власності за кожним на 1/2 частину вказаного майна. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь в якості грошової компенсації за 1/2 частину вищезазначеного автомобіля DAEWOO SENS, - в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, залишивши у власності відповідача [PERSON] цілком увесь автомобіль, та стягнути з відповідача на її, позивача, користь судові витрати, понесені нею за сплату судового збору. До розгляду справи по суті, за заявою позивача, були вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 10.07.2014 року, а саме, накладений арешт на спірний автотранспортний засіб, а також заборонено відповідачу та іншим особам доступ до вказаного автомобіля і на відповідача покладений обов'язок зберігати вказаний автомобіль опечатаним в гаражі відповідача; також було накладено арешт на банківський вклад, що є предметом спору. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі, відповідач не заперечував проти вимог позивачки і погодився на їх задоволення. Вислухавши у судовому засіданні сторони, розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що сторони є подружжям, зареєструвавши шлюб 25.02.1989року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], яке було видане 25.02.1989року Вольнянським райвідділом РАГС Запоріжської області, а/з26; шлюб, на твердження сторін, не розірвано. Як раніше чинний Кодекс про шлюб та сім'ю (стаття 29), так і чинний на цей час Сімейний кодекс України (стаття 69) допускали і допускають можливість поділу спільного сумісного майна подружжя і під час шлюбу за загальним правилом, встановленим ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обґєктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором), або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, необхідно застосовувати положення частин 4,5ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК), та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. В разі, якщо жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст.177 ЦК, об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери. В разі використання одним з подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК, інший з подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1ст.63, ч.1ст.65 СК України. Враховуючи викладене, також те, що відповідач погодився з позовними вимогами, які не суперечать вимогам законодавства України, а також враховуючи відмову сторін на мирову угоді, щодо права на яку їм було роз'яснено, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і відповідно з вимогами СК України, ЦК та ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved