Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

02.12.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 4824510100:24:021:0006. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.09.1999 року являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак позивач не має можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком, оскільки при укладені договору купівлі-продажу будинку питання стосовно земельної ділянки не вирішувалося. Більше того, спірна земельна ділянка належить юридично [PERSON] (колишньому власнику будинку), що підтверджується також Державним актом на право приватної власності на землю. Але, вирішити дане питання і з останньою позивач не може, оскільки вона померла. А тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який є у його приватній власності. За ухвалою суду від 02.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано інформацію з Новобузького ВДРАЦС у Баштанському районі щодо наявності актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Також просив справу слухати без його участі. Представник відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області в судове засідання на виклик суду не з`явився, проте направив до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~ \~учасників справи відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~договору купівлі-продажу\~житлового будинку,\~укладеногоміж [PERSON] та [PERSON] Р№ 1-866 від 05.09.1997 року та посвідченого завідуючою Новобузької державної нотаріальної контори Паліюк\~Л.М., та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку при укладанні цього договору не вирішувалося, натомість позивачу було передано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку [ADDRESS] . Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначена вище земельна ділянка приватизована громадянкою [PERSON] , та значиться за нею відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, що виданий їй 18.10.1996 року за серією IІІ МК № 038374 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] на даний час укласти неможливо, оскільки власник, [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00034023788 від 04.12.2021 року. За таких обставин, згідно положень ст. 1277 ЦК України, за місцем відкриття спадщини має право претендувати на вищевказане нерухоме майно відповідний орган місцевого самоврядування, в якості якого позивачем, визначено Новобузьку міську раду Миколаївської області. Згідно п. 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~року №\~7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З огляду\~на вищезазначене,\~враховуючи що\~перехід права\~власності \~на будинок\~ відбувся\~за цивільно-правовим\~договором \~до 01.01.2002\~року та у договорі відчуження не вирішувалося питання стосовно земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно, відповідно до ст.30 ЗК ( в редакції чинній на момент укладення договору) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Разом з тим, згідно вимог п. "б" ст. 140 ЗК України, суб`єктивне право [PERSON] , яка володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку вважається припиненим. Таким чином, суд приходе до переконання, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved