Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору № 417 від 11 грудня 2000 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 25,10 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, зареєстрований Товарною біржею "Мегаполіс-Інфо" 11 грудня 2000 року, зареєстрований в ММБТІ 04.01.2001 р. за №17289, укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. Мотивуючи свої вимоги тим, що на теперішній час у позивача виникла необхідність у оформленні спадкових прав після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально, цього зробити неможливо. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь- якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 25,10 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2000 року, зареєстрованого Миколаївським міським бюро технічної інвентраризації за реєстровим № 17289 від 27.09.2000 року, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2000 року, зареєстрованого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, 24.11.2000 року, реєстровий номер №17289. 11 грудня 2000 року на Товарній біржі "Мегаполіс-Інфо" за реєстровим номером 2-417 зареєстрований договір купівлі - продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 25,10 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, зареєстрований Товарною біржею "Мегаполіс-Інфо" 11 грудня 2000 року, зареєстрований в ММБТІ 04.01.2001 р. за №17289, укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Згідно довідки з Комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16.03.2020 року за вих. № 608, з матеріалів реєстраційної справи БТІ за адресою: [ADDRESS] , станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру № 80 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору № 417 купівлі - продажу від 11.12.2000 року, укладеного та ТБ "Мегаполіс-Інфо", зареєстрованого в БТІ 04.01.2001 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 04.03.2020 року, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 березня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Позивачка зазначає, що вона у серпні 2019 року звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, приватним нотаріусом надано їй роз`яснення, що оскільки договір купівлі - продажу не посвідчений нотаріально, то відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відносно спірної квартири. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості оформити спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved