Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

28.10.2015 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якого є поділ наступного майна: двокімнатна житлова квартира [ADDRESS], на підставі звіту про оцінку вартість складає 949 590 грн.; трикімнатна житлова квартира [ADDRESS], на підставі звіту про оцінку вартість складає 1 767 060 грн.: автомобіль ЗАЗ Славута 2001 року. вартістю - 50 500 грн.; холодильник Snaige -1шт. вартістю 5000 гри.; холодильник Донбас1 -1 шт. вартістю 2000 грн.; холодильник Океан - 1 шт. вартістю 3000 грн.; холодильник Днепр 2-1 шт. вартістю 2000 грн.; газова плита Гефест -1 шт. вартістю 2000 грн.; пральна машина Candy -1 шт. вартістю 2500 грн.; пральна машина Volcany -1 шт. вартістю 3500 грн.; витяжка кухонна 1 шт - вартістю 10000 грн.; бойлер Електролюкс І шт. вартістю 2500 грн.; мікрохвильова піч 1шт. вартістю 1500 грн.; м'ясорубка електрична 1шт. вартістю 500грн.; набір кухонної меблі - вартістю 3000 грн.; ліжко ортопедичне матрац 2 шт. - вартістю 5000грн.; диван розкладний 2 шт. - вартістю 7000 грн.; телевізор Веко 1 шт. - вартістю 1500 грн.; телевізор Акай 1шт. - 2000 грн.; комп'ютер та монітор 2 шт. - 7000 грн.; принтер лазерний 1 шт. 1500 грн.; набір кришталевого посуду - 2000 грн.; електропраска - 2шт. - 1000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.05.2015 р. рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб, який було укладено 19.10.1988 р., між позивачем та [PERSON] було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу. Позивач просить розподілити вищезазначене майно між сторонами в наступному порядку: 1.Залишити за позивачкою за первинним позовом: Ѕ двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] на підставі звіту про оцінку вартість складає 474 795 грн. -Ѕ трикімнатної житлової квартири [ADDRESS], на підставі звіту про оцінку вартість складає 883 530 грн. 2.Залишити за відповідачем: автомобіль ЗАЗ Славута 2001 року, вартістю - 50 500 грн. компенсувавши позивачу 25000,00 грн.; холодильник Snaige -1 шт. вартістю 5000 грн. холодильник Донбас -1 шт. вартістю 2000 грн.; холодильник Океан -1 шт. вартістю 3000 грн.; холодильник Днепр 2-1 шт. вартістю 2000 грн.; газова шита Гефест -1шт. вартістю 2000 грн.; пральна машина Candy -1 шт. вартістю 2500 грн.; пральна машина Volcany -1 шт. вартістю 3500 грн.; витяжка кухонна 1 шт - вартістю 10000 грн.; бойлер Електролюкс 1шт. вартістю 2500 грн.; мікрохвильова піч 1шт. вартістю 1500 грн.; м ясо рубка електро 1шт. вартістю 500грн.; набір кухонної меблі - вартістю 3000 грн.; ліжко ортопедичне матрац 2 шт. - вартістю 5000грн.; диван розкладний 2 шт. - вартістю 7000 грн.; телевізор Веко 1 шт. - вартістю 1500 грн.; телевізор Акай 1шт. - 2000 грн.; комп'ютер та монітор 2 шт. - 7000 грн. принтер лазерний 1 шт. 1500 грн.; набір кришталевий посуду - 2000 грн.; електропраска - 2шт. - 1000 грн. В поданому клопотанні 25.02.2019 р. позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ двокімнатної житлової квартири [ADDRESS], та на Ѕ трикімнатної житлової квартири [ADDRESS]. Також просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію її частки у спільному майні подружжя в розмірі 56750,00 грн. та відповідно припинити право спільної сумісної власності на це майно у разі компенсації. До спільного провадження з первісним позовом була прийнята зустрічна позовна заява, в якій [PERSON] просить ухвалити рішення, яким зустрічний позов задовольнити, поділити спільне майно подружжя наступним чином: -Виділити у власність [PERSON] Ѕ частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 45 кв.м., на підставі звіту про оцінку вартість якої складає 474 795 грн. -Виділити у власність [PERSON] Ѕ частину трикімнатної житлової квартири [ADDRESS], на підставі звіту про оцінку вартість складає 883 530 грн.; -Виділити у власність [PERSON] у власність Ѕ частину двокімнатної житлової квартири [ADDRESS]; -Виділити у власність [PERSON] у власність земельні ділянку, загальною площею 0,0599 га, у садовому товаристві «Повітряний транспорт» в селі Півні, Фастівського району, Київської області. 12.04.2018 р. позивач надала відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити [PERSON] у його зустрічному позові в повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2015 р. провадження у справі відкрито. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2016 р. залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (зареєстровану за адресою: [ADDRESS]). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2016 р. об'єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, набутого в шлюбі. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №759/17043/15-ц, провадження № 2/759/399/17, справа була розподілена на суддю Миколаєць І.Ю. 19.02.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва визначені правила подальшого розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2018 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом підтримують вимоги заяви від 25.02.2019 р. у якому надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, у задоволенні зустрічного позову просять відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує, просить їх задовольнити. Суд, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2015 р. шлюб, зареєстораний 19.10.1988 року між [PERSON] та [PERSON] в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві, актовий запис № 5510, був розірваний (а.с. 79, 80 Том І). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], про що Ленінградським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Києва видане відповідне свідоцтво та зроблено відповідний актовий запис № 1256 (а.с. 136 Том І), та сина [PERSON], [INFO], про що Ленінградським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Києва видане відповідне свідоцтво та зроблено відповідний актовий запис № 2088 (а.с. 137 Том І). За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Зі свідоцтва про право власності на житло від 18.08.1999 р., виданого Ленінградською районною радою народних депутатів м. Києва, вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - Ѕ частина квартири, та [PERSON] - Ѕ частини. Дане свідоцтво зареєстроване Київським міським бюро інвентаризації і записане в реєстрову книгу за № 5865 (а.с. 45, 46 Том ІІ). Згідно розпорядження органу приватизації № 3365 від 18.08.1999 вищезазначена квартира передана в приватну власність ( а.с. 47 Том ІІ). Право власності на вказану квартиру підтверджується також відповіддю КМР КМБТІ № 11958 (И-2016) від 15.09.2016 р. (а.с. 119 Том І). Згідно звіту про оцінку квартири [ADDRESS], виготовленого ТОВ «Альфета-Івелейшн груп», вартість даної квартири складає 949590,00 грн. (а.с. 7-8 Том І). [PERSON] заперечує відносно поділу даної квартири, посилаючись на те, що вказана квартира набута у власність [PERSON] та донькою [PERSON] у порядку, передбаченому приписами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що вказано у Свідоцтві. Окрім іншого, відмітка про приватизацію (приватизаційні сертифікати) зроблена у Свідоцтві про народження доньки сторін, [PERSON] Відповідач вважає, що дана частка квартири є його особистою приватною власністю, та відповідно не підлягає розподілу, посилаючись при цьому на ст. 57 Сімейного кодексу України, у редакції, на момент звернення до суду. Проте суд не погоджується з цим, оскільки необхідно керуватися тими нормами законодавства, які діяли на момент виникнення права власності на певне нерухоме майно. Зокрема, відповідно до ст. 29 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу ст.16 Закону "Про власність", (ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України(2006-07 ); майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю (2006-07). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Отже, спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була набута під час дії норми (ст. 29 КпШС), що регулювала це питання. Тобто Ѕ частини даної квартири, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, підлягає поділу між сторонами - по ј частини квартири [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з договору купівлі-продажу від 20.08.1999 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої КДНК Шепелюк О.Г. за реєстром № 7-3088, тобто під час перебування сторін у шлюбі була придбана квартира [ADDRESS] [PERSON]. та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 145-146 Том ІІ). Дане свідоцтво зареєстроване Київським міським бюро інвентаризації і записане в реєстрову книгу за № 1331 (а.с. 147 Том 1). Право власності на вказану квартиру підтверджується також відповіддю КМР КМБТІ № 11958 (И-2016) від 15.09.2016 р. (а.с. 119 Том І). Згідно звіту про оцінку квартири [ADDRESS], виготовленого ТОВ «Альфета-Івелейшн груп», вартість даної квартири складає 1767060,00 грн. (а.с. 9-10 Том І). Оскільки Ѕ частина спірної квартири [ADDRESS] була набута [PERSON] під час шлюбу, то вона вважається спільною сумісною власністю подружжя. Тобто Ѕ частини даної квартири, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, підлягає поділу між сторонами - по ј частини квартири [PERSON] та [PERSON] 16.02.1990 р. [PERSON] Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення № 65216 (а.с. 179 Том І). На підставі даного ордеру було видано свідоцтво про право власності на житло від 29.12.2001 р., виданого Святошинською районною у м. Києві радою, вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - Ѕ частина квартири, та [PERSON]- Ѕ частини. Дане свідоцтво зареєстроване Київським міським бюро інвентаризації і записане в реєстрову книгу за № 2723 (а.с. 209 Том І). Оскільки Ѕ частина спірної квартири [ADDRESS] була набута [PERSON] за час шлюбу, то вона вважається спільною сумісною власністю. Тобто Ѕ частини даної квартири, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, підлягає поділу між сторонами - по ј частини квартири [PERSON] та [PERSON] Позивач просить автомобіль ЗАЗ Славута 2001 року, вартістю - 50 500 грн., залишити у власності відповідача, компенсувавши їй 25000,00 грн. Проте дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказаний автомобіль не набувався подружжям у власність, а ні за договором купівлі-продажу, а ні за договором дарування, а ні зі іншими договорами, котрі передбачають перехід права власності на майно від однієї особи до іншої. Автомобіль, на розподілі якого наполягає позивачка за первинним позовом, було передано відповідачу, як інваліду І групи ЧАЄС, Головним управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), що підтверджується Довідкою ГУ праці та соціального захисту населення від 30.03.2011 року № 05/2-865 та актом приймання-передачі від 29.03.2011 року. Автомобіль передано [PERSON] без права продажу, дарування і передачі управління іншій особі без згоди органів соціального захисту населення. У відповідності до чого, вказаний автомобіль не набувався відповідачем у власність та не може бути предметом розподілу. Предметом позову також є земельна ділянка, загальною площею 6 (шість) соток отриману позивачем у 1989 році, від підприємства «Аерофлот», у садовому товаристві «Повітряний транспорт» в селі Півні, Фастівського району, Київської області. Позивач за первісним позовом просить виділити їй у власність дану земельні ділянку. Оскільки судом не здобуто доказів (а.с. 20, 21 том ІІ), набуття сторонами справи у власність земельної ділянки, у вимозі про визнання права власності на це нерухоме майно за [PERSON] слід відмовити. [PERSON] також просить залишити у власності відповідача рухоме майно, з грошовою компенсацією цього майна. Проте, у відповідності до поданого первинного позову, наведений перелік майна, котре нібито було придбано сторонами за час шлюбу, не підлягає поділу та грошовій компенсації, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного документу, який би свідчив про його дійсну вартість. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу за первісним позовом у даній вимозі. Куруючись ст.ст. 3, 57, 60, 69, 70 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

Outcome: partial