Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

05.03.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14.02.2015 року між сторонами укладено шлюб, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дитини. У зв`язку з цим, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення нею повноліття. Ухвалою від 01.07.2019 року відкрито провадження у справі. Доручено компетентному суду Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії вручити відповідачу [PERSON] , [INFO] , громадянину Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії копію позовної заяви з додатками до нього, витребувати у відповідача відзив на позов чи заяву про визнання позову, вручити йому повідомлення про час та місце проведення підготовчого судового засідання та провести його допит. Позивач подала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу проживання. Відповідно до ч.8 ст. 130 ЦПК України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких у порядку, встановленому статтею 502 ЦПК України. Відповідно до ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Право суду на звернення з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави закріплене в ч. 1ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до п. 2.1 "Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008р. № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264, у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38). Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, [PERSON] A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, [PERSON] A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63). Враховуючи, що відповідач перебуває на території Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, його повідомлення здійснено дорученням компетентному суду Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії вручити йому копію позовної заяви з доданими документами і ухвалу про відкриття провадження у справі, повідомлення про місце, дату та час проведення судового засідання, та вчинити певні процесуальні дії щодо нього, зокрема допитати по суті позовних вимог або відібрати письмові пояснення, докази, які він бажає подати на власний розсуд. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб, виданого повторно 28.04.2016 року серія [NUMBER] та Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00022234478 від 08.02.2019 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис №637 складений 12.11.2015 року Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 13.02.2019 року серія [NUMBER] . Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою від 18.02.2019 року №65. Згідно зіст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, визначивши їх розмір - 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved