Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору № 004-21006-090907 від 09 вересня 2007 року ПАТ „Дельта Банк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в сумі 7550,94 грн., зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних та плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1 % в місяць, з поверненням у строк до 08 вересня 2009 року. Відповідач не виконав свої договірні зобов'язання щодо належного виконання графіку повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором: по кредиту - в сумі 1809,78 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 0,08 грн., по платі за обслуговування кредитної заборгованості - в сумі 679,59 грн., всього - 2489,45 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ „Дельта Банк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 2489,45 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ „Дельта Банк" не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача ПАТ „Дельта Банк", на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що позивач незаконно нарахував йому плату за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки пунктом 2.8 кредитного договору визначено комісію за надання кредиту в розмірі 0 % від суми кредиту. Крім того, заявляє про застосування позовної давності, так як позивач пропустив трирічний строк позовної давності за вимогою про повернення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 004-21006-090907 від 09 вересня 2007 року ПАТ „Дельта Банк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в сумі 7550,94 грн. (в тому числі: на придбання майна - 6399,10 грн., на оплату страхового платежу ЗАТ „СК „Брама життя" - 1151,84 грн.), зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних та плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1 % в місяць, з поверненням у строк до 08 вересня 2009 року. Відповідно п.2.9 кредитного договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше дев'ятого числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 391 грн. у відповідності до графіку платежів, наведеному у додатку 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. В місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. Відповідно п.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати платежі в строки, визначені цим договором. З 09 березня 2009 року відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості. Так, з розрахунку позивача ПАТ „Дельта Банк" вбачається, що за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість за кредитним договором: по кредиту - в сумі 1809,78 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 0,08 грн., по платі за обслуговування кредитної заборгованості - в сумі 679,59 грн., всього - 2489,45 грн. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про незаконність нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості з посиланням на п.2.8 кредитного договору. Так, пунктом 2.8 кредитного договору визначено, що за надання кредиту позичальник сплачує кредитору комісію, розмір якої зазначено у п.1.1 цього договору, що складає 0 % від частини суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору, що надається на придбання позичальником майна. З матеріалів справи вбачається, що відповідачеві не нараховувалась комісія за надання кредиту. Проте, пунктом 2.5 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 1 % в місяць (при розмірі кредиту 7550,94 грн. - щомісячний розмір плати становить 75,51 грн.). В своїх позовних вимогах ПАТ „Дельта Банк" просить суд стягнути з відповідача заборгованість по платі за обслуговування кредитної заборгованості, що повністю відповідає умовам кредитного договору, укладеного між сторонами. Таким чином суд приходить до висновку, що односторонньої зміни умов кредитного договору (як вказує відповідач у своїх запереченнях) не було. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що ПАТ „Дельта Банк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, який прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості по кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Така ж позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, встановлені окремі самостійні частини зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості, які деталізують обов'язок позичальника сплачувати їх частинами у певні строки. Відповідно п.1.2 кредитного договору кредит було надано на строк 24 місяці, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 08 вересня 2009 року. З розрахунку ПАТ „Дельта Банк" вбачається, що строк сплати останньої самостійної частини кредитної заборгованості відповідача [PERSON] був визначений 08 вересня 2009 року, останній платіж відповідачем здійснено в період з 10 жовтня по 09 листопада 2009 року. При цьому, про факт невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору позивачеві ПАТ „Дельта Банк" було достовірно відомо. Таким чином, суд робить висновок, що позивач ПАТ „Дельта Банк", звернувшись до суду з позовом лише 26 травня 2014 року, пропустив строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-21006-090907 від 09 вересня 2007 року. При цьому, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи заявив про застосування позовної давності, а позивач ПАТ „Дельта Банк" не заявляв клопотання про поновлення строку давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ПАТ „Дельта Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-21006-090907 від 09 вересня 2007 року задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ПАТ „Дельта Банк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed