Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

у травні 2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису. Свої вимоги заявник мотивує тим, що її батько [PERSON] 01.02.2020 р. о 16 год. 00 хв., знаходячись в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності її матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.01.2015 року приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О., вчинив сварку з заявником, під час якої наніс їй тілесні пошкодження, після чого вигнав на вулицю без документів та речей, чим завдав [PERSON] фізичного, психологічного та матеріального насилля. Постановою від 19.02.2020 р. слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Пеньківського Д.В. кримінальне провадження № 12020100010000863 від 02.02.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито. За таких підстав, заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців, зокрема -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -усунути перешкоди у користуванні [PERSON] , її майном за адресою: [ADDRESS] , які створює [PERSON] ; -обмежити спілкування [PERSON] із [PERSON] , та заборонити наближатися ближче 3 км до місця її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , -заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, -заборонити [PERSON] вести листування, телефоні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -направити [PERSON] для проходження програми для кривдників. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі.(а.с.75) Заінтересована особа відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. В судовому засіданні заявник заяву з поданими до неї доповненнями підтримала та просила її задовольнити, враховуючи викладені в ній підстави. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, зазначивши, що рішенням Голосіївського районного суду м. києва від 25 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року та постановою Верховного суду від 05 червня 2020 року, відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Вказує про те, що між подружжям існує майновий спір щодо спільного майна, зокрема квартири [ADDRESS] . Вказана квартира є спільною власністю подружжя, єдиним місцем проживання [PERSON] . Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи та свідка, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1981 року по 2007 р. 14 лютого 2009 року вони знову уклали шлюб, зареєструвавши його в Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Від шлюбу мають спільних повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-19) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 сіцчня 2015 р. № 32324509 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. за реєстровим номером 300. (а.с. 34) Звертаючись у суд з даною заявою, [PERSON] зазначає, що її батько [PERSON] 01.02.2020 р. о 16 год. 00 хв., знаходячись в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , вчинив сварку з заявником, під час якої наніс їй тілесні пошкодження, після чого вигнав на вулицю без документів та речей, чим завдав [PERSON] фізичного, психологічного та матеріального насилля. Вважає доцільним застосування до [PERSON] обмежувального припису. Суд не погоджується з доводами заявника,Ж зважаючи на наступне. Згідно з частиною першою першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIIIрішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Закон № 2229-VIIIвизначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIIIна строк від одного до шести місяців. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(стаття 81 ЦПК України). У справі, що переглядається, установлено, що між [PERSON] та [PERSON] існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування квартирою [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. києва від 25 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року та постановою Верховного суду від 05 червня 2020 року, відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] , про видачу обмежувального припису. (а.с. 23) Постановою від 19.02.2020 р. слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Пеньківського Д.В. кримінальне провадження № 12020100010000863 від 02.02.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито. (а.с. 45) З тексту даної постанови вбачається, що 01 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Голосіївського УП із заявою про вчинення [PERSON] насильства в сім"ї по відношенню до їх доньки [PERSON] . Оскільки між діями [PERSON] та наслідками у вигляді тілесних пошкоджень, завданих [PERSON] , встанволених висновком експертного дослідження, встановити причинний зв"язок не виявляється можливим, слідчий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України дійшов висновку про закриття вказаного провадження. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та [PERSON] не має іншого житла для проживання, крім цієї квартири. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на неодноразові звернення її матері [PERSON] до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони [PERSON] стосовно [PERSON] . Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. У матеріалах справи відсутній вирок про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] у будь-якій його формі. На думку суду, звернення заявника до правоохоронних органів із заявами не свідчить про доведеність вини [PERSON] у вчиненні протиправних дій останнім. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 01 лютого 2020 року він, з"явившись за викликом [PERSON] у квартиру за місцем проживання останнього, став свідком насильницьких дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] . Оцінюючи визначені законом обставини, на підставі яких можливо видати обмежувальний припис, суд дійшов висновку, що не можна позбавити [PERSON] права на його проживання у квартирі, в якій він проживає, та яка перебуває у його спільній сумісній власності, отже позбавити [PERSON] конституційного права на власність та житло, оскільки іншого житла він не має. За таких підстав, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису щодо [PERSON] . Заходи тимчасового обмеження прав, які просить застосувати [PERSON] , зводяться до позбавлення [PERSON] конституційного права на житло. За таких обставин заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, на які посилається [PERSON] відповідно до частини другої статті 26 Закону 2229-VIII,не можуть бути визнані пропорційними з урахуванням обставин цієї справи.

Outcome: dismissed