Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

04.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що вона з 08.06.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Вказала, що [PERSON] змінив місце свого проживання, не повідомивши адреси свого перебування та з моменту окремого проживання самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки [PERSON] , [INFO] Відповідач жодним чином не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, не прагне зустрічі з нею, не вітає її зі святами та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки. Згідно встановлених ГУНП у Волинській області відомостей, [PERSON] з моменту розлучення не бере участі у вихованні [PERSON] більше 2 років, фактичне місце проживання останнього невідоме. Крім того, зі слів вихователів ДНЗ № 11, який відвідує [PERSON] , [INFO] , її батько ніколи не приходив в дошкілький заклад та успіхами дитини не цікавився. Разом з тим, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільної доньки в розмірі 59933 грн. Враховуючи викладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] До початку судового засідання від позивачки надійшла до суду спільна заява, в якій вона просять розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення судового рішення не заперечує (а.с. 46). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 23, 32, 41), які були адресовані йому за місцем його реєстрації (а.с. 21), та судові оголошення, розміщені на веб-сайті судової влади України (а.с. 31, 40), відповідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Будь-яких заяв, клопотань, відзив на позовну заяву від [PERSON] на адресу суду не надходило. Від представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки і піклування Луцької міської ради до початку розгляду справи по суті надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов просить задовольнити та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 47). Статтею 280 ЦПК України передбачено можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Суд вважає можливим, зі згоди сторони позивача, ухвалити по справі заочне рішення, суд відповідно до положень ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2012 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2014 року (а.с. 10-11). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Малолітня донька сторін після проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . Судом також встановлено, що 03.08.2018 року позивачка зареєструвала новий шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим її прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] зазначає, що [PERSON] не переймається станом здоров`я своєї малолітньої доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як вбачається з Довідки № 1712, виданої 18.11.2019 року Другим ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області, за період з 02.03.2015 року та станом на 31.11.2014 року в [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання його доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 59933,33 грн. (а.с. 13). Згідно акту обстеження умов проживання від 22.08.2019 року, складеного працівниками Служби у справах дітей, [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , чоловіком матері [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказаний акт складено відповідно до звернення [PERSON] про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Як встановлено судом, в ході розгляду звернення щодо доцільності позбавлення батьківських прав, Луцьким ВП ГУНП у Волинській області було надано лист № 3/4712 від 10.10.2019 року, з якого слідує, що при здійсненні перевірки місця проживання [PERSON] , за вказною у листі Служби у справах дітей Луцької міської ради адресою, було встановлено, що зазначена адреса не існує. При спілкуванні у телефонному режимі із [PERSON] остання повідомила, що місце перебування [PERSON] їй не відоме, близько 2 років вона відповідача не бачила. Батьки останнього померли, тому встановити місце перебування [PERSON] не виявилося за можливе (а.с. 16). Згідно пояснюючої записки [PERSON] та [PERSON] , жителів кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] , останні повідомили Службу у справах дітей Луцької міської ради, що за час проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2014 року по 14.08.2019 року вони жодного разу не бачили її батька разом з донькою, а також його самого (а.с. 17). Як вбачається з інформації КЗ «ДНЗ № 11» Управління освіти Луцької міської ради № 56 від 13.08.2019 року про участь батька у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , остання регулярно відвідувала дошкілький заклад. Зі слів вихователів, [PERSON] приводила до дошкільного закладу і забирала мама, плату за утримання дитини здійснювала вчасно. Тато в дошкільний заклад не приходив і успіхами дитини не цікавився. Фізичний та психічний розвиток дитини відповідає її віку (а.с. 18). У своєму висновку від 12.09.2019 року № 206, Служба у справах дітей Луцької міської ради зазначив, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] (а.с. 19). Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки без поважних та обґрунтованих причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітньої [PERSON] , [INFO] і її подальшого життя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 768,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 164-166 СК України,

Outcome: approved