Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

06 серпня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , у якому позивачі просили ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість - Сангай» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №54 від 10 грудня 1996 року укладений між [PERSON] та [PERSON] від імені та за дорученням якої підписала договір [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] у 1996 році було куплено 3/5 часток домоволодіння [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» але не зареєстровано у нотаріуса. На теперішній час позивач вирішив розпорядитися своєю власністю але не може цього зробити за відсутності посвідчення нотаріусом даного договору. Крім того, позивач вказує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна був виконаний сторонами належним чином, і дотепер не виникало ніяких претензій і спорів щодо предмету договору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 серпня 2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Цього ж дня матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 06 грудня 2021 року сторони у справі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явилися. Правом на подання відзиву до суду відповідачі не скористалися. Позивач [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача про можливість розгляду справи без її участі, суд ухвалив про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , яка діяла за дорученням [PERSON] , на підставі довіреності від 13.09.1996 року виданої приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Зубовою А.А. зареєстрованої за №3392, (продавець) та [PERSON] (покупець) на Товарній Біржі «Нерухомість - Сангай» укладено договір №54 купівлі-продажу 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , в якому: Д- жилий дім, Ж - жилий дім, Е - сарай, И - душ, С - літня кухня, л - огорожа, №1-4, І-ІІІ - споруди, житловою площею 19,9 кв. м. та 44.4 кв.м. Під час укладання договору позивач по справі покупець [PERSON] діяв від свого імені. Продавець [PERSON] , діяла по дорученню [PERSON] , яка є відповідачем по справі. Відчужені 3/5 частин домоволодіння належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистою власності від 23 квітня 1991 року зареєстрованого в БТІ м. Миколаєва за реєстровим №5595 від 23 квітня 1991 року. Згідно із пунктом 4 цього договору вказані 3/5 частини домоволодіння продані за 16 363 грн 00 коп., які отримані Продавцем до підписання цього договору і 3/5 домоволодіння належать новому власнику [PERSON] . У пункті 8 договору зазначено, що на виконання статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 11 договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Біржі «Нерухомість - Сангай» у «Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю» за № 54 від 10 грудня 1996 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 11 грудня 1996 року №5595, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] . Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1999 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 грудня 1996 року № 54 слідує, що ця угода укладена на Товарній Біржі «Нерухомість - Сангай» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір 54 від 10 грудня 1996 року, укладений на Товарній Біржі «Нерухомість - Сангай» між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачами була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність 3/5 частин домоволодіння у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 11 грудня 1996 року (за реєстровим № 5595, про що зроблено відповідний запис). Зі змісту договору від 10 грудня 1996 року № 54 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 16 363 грн 00 коп. На час розгляду справи спірне домоволодіння [ADDRESS] є зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] . Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду - договір купівлі-продажу 3/5 частин домоволодіння [ADDRESS] укладений 10 грудня 1996 року на Товарній Біржі «Нерухомість - Сангай» між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11 грудня 1996 року за № 5595 слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved