Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

02.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів до закінчення сином навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 1990 року по 2008 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого виконкомом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 10.02.1990 року, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції 22.01.2008 року. Від шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 28.01.1997 року. З 01.09.2015 року син навчається на денному відділенні у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Першотравенський гірничий ліцей». Позивачка вказує, що на теперішній час відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, ніде не працює, на утриманні інших осіб не має. На підставі статей 199, 200 Сімейного кодексу (далі -СК) України просить суд стягнути аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів до закінчення сином навчання. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що з 1990 року по 2008 рік сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого виконкомом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 10.02.1990 року, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції 22.01.2008 року (а.с. 2-3). Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 28.01.1997 року (а.с. 4). Згідно довідки № 39 від 10.02.2015 року [PERSON] з 01.09.2015 року дійсно навчається в Державному професійно - технічному навчальному закладі «Першотравенський гірничий ліцей» (а.с.7). Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Пленум Верховного суду України в Постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV " Про виконавче провадження " він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини повинен піклуватися про неї та утримувати, однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду 02 березня 2015 року, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років . Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачка згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі, визначеному п.1 ч.2 ст.4 зазначеного Закону, а саме 243 грн. 60 коп. На підставі зазначеного та ст.ст. 182, 199, 200 Сімейного Кодексу України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved