Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

13 лютого 2018 року Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові позивач зазначив, що громадянин [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Мати вказаної дитини, [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 09 серпня 2010 року. Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2010 року № 1-69/2010 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.164, ч.2 ст.121 КК України, на підставі ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, а його малолітнього сина, [PERSON], в зв'язку з цим влаштовано під опіку бабусі [PERSON], жительки с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, де він і перебуває до теперішнього часу. 11 квітня 2014 року ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.04.2014 року [PERSON] був звільнений з місць позбавлення волі, проте до служби у справах дітей з заявою про повернення йому прав на виховання неповнолітнього сина так і не звернувся. З моменту звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] з сином не спілкувався та не зустрічався, йому було надано роз'яснення чинного законодавства щодо процедури повернення неповнолітнього сина [PERSON] та попереджено про наслідки незвернення до служби у справах дітей щодо повернення дитини. Крім того, службою у справах дітей Веселинівської РДА було надіслано [PERSON] листа від 11.09.2017 року № 431/01-10 з роз'ясненням чинного законодавства та рекомендацією терміново звернутися до служби у справах дітей Веселинівської РДА із заявою про повернення йому дитини і відповідним пакетом документів. Водночас, [PERSON] був попереджений про можливість розгляду питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Службою у справах дітей неодноразово здійснювалися перевірки умов утримання неповнолітнього [PERSON], в результаті чого було встановлено, що утриманням, вихованням, розвитком неповнолітнього продовжує займатися його бабуся, [PERSON] З моменту повернення [PERSON] з місць позбавлення волі, ним не було здійснено жодних дій щодо повернення йому сина та не вжито заходів щодо матеріального забезпечення дитини. [PERSON] не приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, не цікавиться його життям та здоров'ям. 29 листопада 2017 року комісією з питань захисту прав дитини при Веселинівській РДА було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] На сьогоднішній день [PERSON] проживає в будинку своєї дружини [PERSON], в с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області, усунувся від виконання батьківських обов'язків по утриманню, навчанню та вихованню свого сина, жодних дій для повернення дитини в сім'ю не здійснює, участі в утриманні та вихованні сина не приймає, його долею не цікавиться. В зв'язку з цим, позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, так як рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської обалсті від 31 жовтня 2011 року було стягнено аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), то просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, а саме стягувати аліменти в твердій грошовій сумі - 930,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, [PERSON], висловила думку щодо можливості та доцільності задоволення позовних вимог, оскільки відповідач [PERSON] з квітня 2014 року не займається вихованням та утриманням свого сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], просила суд позов задовольнити повністю, зазначила, що [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні, зі своїм батьком [PERSON] не бачиться та не спілкується. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання сина не надає, аліменти за рішенням суду не платить. Відповідач [PERSON] в судові засідання 05.06.2018 року, 26.06.2018 року не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення повісток відповідно 14.05.2018 року та 13.06.2018 року, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області 13 липня 2005 року. Мати вказаної дитини, [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 09 серпня 2010 року. Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2010 року, справа № 1-69/2010 року, [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.164, ч.2 ст.121 КК України, на підставі ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, а його малолітнього сина [PERSON] в зв'язку з цим влаштовано під опіку бабусі [PERSON], жительки с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, де він і перебуває до теперішнього часу. 11 квітня 2014 року ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.04.2014 року [PERSON] був звільнений з місць позбавлення волі, проте до служби у справах дітей з заявою про повернення йому прав на виховання неповнолітнього сина так і не звернувся. 29 листопада 2017 року комісією з питань захисту прав дитини при Веселинівській РДА було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина - [PERSON] Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конвенцією «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обставини позбавлення [PERSON] батьківських прав викладені в позовній заяві під час розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення знайшли своє підтвердження. Так, згідно з актами обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї громадянки [PERSON], мешканки с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, від 04 лютого 2015 року, 04.12.2015 року, 12.08.2016 року, 24.07.2017 року, 23.11.2017 року, 25 січня 2018 року, службою у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації проведено комісійно обстеження умов проживання неповнолітнього онука [PERSON] - [PERSON], [INFO], і встановлено, що він постійно проживає з бабусею, яка утримує його матеріально, займається вихованням та розвитком. Батько хлопчика не проживає з сім'єю, не цікавиться життям сина, не приймає участі у його утриманні. - (а.с.25-28, 30-31). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 18.05.2016 року, 22.03.2017 року, проведених комісійно Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає біля опікуна [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та морально-психологічна обстановка, умови проживання сприяють для його гармонійного, фізичного, розумового і духовного розвитку. Згідно з довідкою Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 92 від 23.01.2018 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею за цією адресою проживає онук [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON] Відповідно до акта обстеження умов проживання від 27.10.2017 року, проведеного службою у справах дітей Козельщинського району Полтавської області, встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом з [PERSON] та їх сином [PERSON], [INFO], [PERSON] працює монтажником у товаристві "МУР " Вінницької області. Умови для проживання, виховання та утримання дитини наявні. Батькові надано контакти Веселинівської служби у справах дітей Миколаївської області для узгодження. - (а.с.29). Допитаний як свідок в судовому засіданні [PERSON] показав, що його батько [PERSON] не займається його вихованням, не надає йому матеріальну допомогу, після звільнення з місць позбавлення волі не приїжджав до нього, лише два рази зателефонував йому. Він бачив його, коли йому приблизно було 3-4 роки востаннє. Більше його не бачив, навіть не зміг би його впізнати. Це чужа для нього людина, він постійно після смерті матері виховувся у сім'ї його бабусі по материнській лінії [PERSON] У квітні 2018 року у нього був день народження, батько його навіть не привітав. Тому, він просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до висновку Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області за підписом голови Веселинівської райдержадміністрації Філімонова А.В., про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] в зв'язку з тим, що [PERSON] за період з квітня 2014 року по листопад 2017 року не спілкується з сином, не допомагає матеріально, не піклується про його здоров'я та не зробив жодних кроків для повернення сина, а всі обов'язки по утриманню, вихованню, розвитку неповнолітнього взяла на себе бабуся [PERSON], відповідно до ст.164 СК України комісія з питань захисту прав дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. - (а.с.32). На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина [PERSON], виявляє стійке небажання у виконанні батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач без поважних на те причин не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для отримання ним освіти. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Тому, суд приходить до переконання в необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] Частиною 2 та 3 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, з 1/4 частини від його заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 930,00 (дев'ятсот тридцять) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved