Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

09.11.2016 р. позивачка звернулася в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.01.2005 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира в м. Виноградів по вул. Ардовецькій, 189/3, Закарпатської області. Для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову, оскільки не були представлені оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. По справі існують інші спадкоємці, а саме донька померлого від першого шлюбу, яка не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за [PERSON]. У звязку з тим, що реєстрація права власності на померлу людину не може бути здійснена, просила суд визнати за нею право власності на вказане майно. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини вказані в позовній заяві підтвердила. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, проте надала письмову заяву в якій обставини справи підтвердила та просила позов задовольнити. Державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. Судом встановлено, що 10.01.2005 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 11.01.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області та про що зроблений запис в Книзі реєстрації актів про смерть за №17 (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира в м. Виноградів по вул. Ардовецькій, 189/3, Виноградівського району Закарпатської області, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.21) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.22). Відповідно до довідки КП «Виноградівське РБТІ №732 від 20.09.2016 року загальна корисна площа однокімнатної квартири становить 32,8 кв.м., в тому числі житлова площа 13,6 м., які оцінені останніми на загальну суму 26 330 грн.(а.с.20). Заповіт спадкодавцем не складався, матеріали незакінченої спадкової справи приєднані до матеріалів справи. Родинні звязки між спадкодавцем та позивачкою підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ФМ №069754 від 17.12.2002 року (а.с.13), згідно якої дружиною [PERSON] є [PERSON]. Крім [PERSON] існують інші спадкоємці по закону донька померлого від першого шлюбу, [PERSON] (а.с.6, 10, 11), яка у судовому засіданні відмовилась від своєї частки у спадковому майні на користь позивачки, про що подала відповідну письмову заяву про визнання позову, яка долучена до матеріалів справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачка звернулася до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у оформленні спадщини через те, що вона не надала оригіналів правовстановлюючих документів на житлову квартиру, оскільки втратила їх, що підтверджується оголошенням у газеті «Новини Виноградівщини», яке долучено до матеріалів справи, у звязку з чим вона не може успадкувати його, й отримати свідоцтво про право на спадкування за законом. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно рішення виконкому Виноградівської міської ради від 20.07.2004 року №261, квартира, однокімнатна, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Ардовецька ( вул. Жданова)[ADDRESS] належить на праві власності чоловіку позивачки [PERSON]. Суд констатує, що позивачка після смерті свого чоловіка відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки фактично проживала із спадкодавцем на день його смерті в спадковій житловій квартирі і проживає в ній на даний час, що підтверджується довідкою Виноградівської міської ради Закарпатської області від 20.09.2016 року № 4569, та зареєстрована в спадковій квартирі. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті чоловіка позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим, листом приватного нотаріуса №367/01-16 від 28.09.2016 року позивачці було повідомлено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, необхідно надати правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві та рекомендовано звернутися в суд. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно довідки КП «Виноградівське районне БТІ» №732 від 20.09.2016 року житлова квартира в [ADDRESS] будівництвом завершена та згідно архівних даних зареєстрована по [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виноградівською міською радою 30.07.2004 року. Оригінал вище вказаного свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно рішення виконкому Виноградівської міської ради від 20.07.2004 року №261 втрачено, дублікат цього документу отримати та зареєструвати належним чином за померлим спадкодавцем немає можливості. Позивачкою подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» (випуск від 08.10.2016 року) про недійсність вище вказаного свідоцтва про право власності на житло від 20.07.2004 року. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати в справі слід покласти на позивачку, оскільки рішення ухвалено в її інтересах.

Outcome: approved