Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки, посилаючись на те, що на початку жовтня 2000 року до нього звернулась [PERSON], яка є матір'ю відповідачки [PERSON] (дошлюбне прізвище -[PERSON]), з проханням надати їй у позику грошову суму в розмірі 3000 доларів США строком на один рік. Він погодився надати їй вказану суму позики, лише при умові що остання відчужить на його користь належний їй житловий будинок по [ADDRESS], що буде гарантією повернення йому суми позики. На виконання даної домовленості він передав [PERSON] суму позики в розмірі 3000 доларів США, а остання відчужила на його користь за договором купівлі-продажу від 06.10.2000 р. даний житловий будинок. У жовтні 2001 року він домовивсь зустрітись з її донькою відповідачкою по справі - [PERSON] 01.11.2001 р. під час укладення договору купівлі-продажу на УТБ «Таврійська» з'ясувалося, що ні відповідачка, ні її мати не мали про собі достатніх коштів для повернення йому суми боргу. У зв'язку з цим він відмовився підписувати договір купівлі - продажу спірного житлового будинку. Таким чином, укладення даного договору купівлі-продажу було відкладене на невизначену дату. У квітні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до нього про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку по [ADDRESS], укладеного 01.11.2001 р. на УТБ «Таврійська», дійсним та визнання права власності. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16.04.2014 р. рішення Новокаховського о міського суду від 11.02.2014 р. скасовано та ухвалене нове, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Під час розгляду даної справи він дізнався про те, що він нібито підписав спірний договір купівлі-продажу від 01.11.2001р., укладений на УТБ «Таврійська». З даного договору вбачається, що він відчужив, а [PERSON] придбала спірний житловий будинок по [ADDRESS] за ціною 6000 грн. Вважає, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], зареєстрований 01.11.2001 року на Регіональній товарній біржі «Таврійська» за №689, укладений всупереч його вільного волевиявленню, нотаріально не засвідчений, і має бути визнаний судом недійсним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що членом товарної біржі він не був, 01.11.2001 року він не укладав на Регіональній товарній біржі «Таврійська» договору купівлі продажу з [PERSON], нотаріально не засвідчувався, тому вважає, що спірний договір повинен бути визнаним недійсним. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що в 2000 році її мати взяла в борг у позивача 1200 доларів США під 20%. В рахунок повернення коштів уклала на товарній біржі договір про відчуження майна на користь позивача. Через деякий час мати повернула йому 4000 тис. доларів США та звернулась до позивача про укладення договору про купівлі - продажу на її користь. спірний Договір купівлі-продажу між нею та позивачем укладався на товарній біржі з підписанням його сторонами. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу від 14.10.1989 року, який зберігається в матеріалів інвентаризаційної справи №356, [PERSON] продала [PERSON] належний їй жилий будинок та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір зареєстровано в реєстрі за №1-3282. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.10.2000 року, укладеного на регіональній універсальній товарній біржі «Таврійська», [PERSON] продала [PERSON], належний продавцю житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. З договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2001 року укладеного на регіональній універсальній товарній біржі «Таврійська» слідує, що [PERSON] продав [PERSON] належний продавцю житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 квітня 2014 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Новокаховського міського суду від 11 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює директором товарної біржі «Таврійська». Договори відчуження нерухомого майна укладають тільки члени біржі, якими були позивач та відповідач. У книзі реєстрації біржи є відомості про укладання договору купівлі-продажу будинку по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], які являлися членами біржі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює реєстратором на товарній біржі «Таврійська». Якщо договір укладається то продавець разом з покупцем ставлять свої підписи на договорі; випадків того, щоб хтось замість сторін ставив підпис в них не було, оскільки під час укладання угоди всі паспортні дані заносяться в реєстр. Окрім того, на спірному договорі міститься її підпис, що вказує на засвідчення нею підписання цього договору сторонами. Оцінюючи у сукупності зазначені докази судом встановлено про підписання Договору від 01.11.2001 р. купівлі продажу будинку [ADDRESS] між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем на Регіональній універсальній товарній біржі "Таврійська", які являлися її членами, що засвідчено начальником реєстраційного відділу біржи Кисиною А.П., у зв"язку з чим доводи позивача про непідписання спірного договору ним особисто суд вважає необгрунтованими. Враховуючи, що цивільні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України 2004 року, а саме спірний договір купівлі-продажу було укладено 01.11.2001 року, тому суд вважає за необхідне керуватися Цивільним Кодексом України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК України 1963 року). Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 657 ЦК України (в редакції 2004 року), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України(в редакції 2004 року), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 передбачено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи вищенаведене можна дійти висновку, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], що підписаний на Регіональній товарній біржі «Таврійська» 01.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON], в силу положень ст.ст. 47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) та ст.ст. 640, 657 ЦК України (в редакції 2004 року) не є укладеним, тому не може бути визнаний недійсним, оскільки обраний позивачем способ захисту своїх прав не відповідає цивільному законодавству. Суд не приймає до уваги покази свідків з боку позивача: [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що в 2000 році [PERSON] взяв в неї в борг 1500 дол. США на купівлю квартири. Знала, що позивач брав в борг гроші для жінки. [PERSON], яка показала, що до неї підійшов позивач та повідомив, що в нього є знайома, якій потрібні гроші на купівлю квартири, тому вони з [PERSON] дали йому в борг 1500 дол. США під відсотки. Кому в подальшому віддав ці кошти [PERSON] їй невідомо, оскільки зазначені свідчення не відносяться до предмету доказування за цим позовом. З огляду на вищевикладене, позов є необґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed