Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

10.05.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Романовська Т.М., з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . 13.05.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 14 серпня 2019 року. 14.08.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. Справу призначено до розгляду на 16.09.2019 року 16.09.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 16.09.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 16.09.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку № 53 з прилеглими до неї будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці по фактичному користуванню для обслуговування будинку загальною площею 3087 кв.м. по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 серпня 2017 року вона є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.08.1990 року є [PERSON] , який помер [INFO] . Ще за життя [PERSON] і [PERSON] , які були рідними братами, уклали усну угоду про передачу останньому належної [PERSON] Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Так як [PERSON] і так фактично проживав у вказаному будинку та особисто ним користувався до самої смерті. [INFO] [PERSON] , помер. У спірному домоволодінні з 2007 року проживає без реєстрації позивачка [PERSON] , і на даний час веде господарство за даною адресою, що підтверджується довідкою № 292 виданою 07.05.2017 року головою Бородаївської сільської ради. На сьогоднішній день [PERSON] , продовжує проживати у вказаному будинку, користуватись ним. Добросовісно та безперевно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладеними в позовній заяві. Також позивач пояснила. що власником даного будинку була мати її чоловіка. Після її смерті її чоловік і його брат успадкували зазначений будинок в рівних частинах. Проте брат чоловіка не проживав у вказаному будинку. Вона з чоловіком проживали у будинку та утримували його, спочатку періодично приїздили до будинку. Потім переїхали і постійно жили у спадковому будинку її чоловіка. Після смерті чоловіка і його брата вона постійно просила сім`ю брата чоловіка, оформити право на належну їм частину будинку і потім вирішити як розпорядитись ним. Але сім`я брата чоловіка не бажає оформляти свої права на зазначений будинок, посилаючись на те, що він їм не потрібен. Оскільки на даний час вони проживають за межами держави. З 2007 року вона постійно проживає в даному будинку. Разом з чоловіком вони добудували будинок, перекрили дах, провели газопостачання. На даний час вона сама здійснює поточний ремонт будинку, обробляє город, підтримує двір в належному стані. Відповідачем Бородаївською сільською радою подана заява про визнання позовних вимог та клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 серпня 2017 року позивач є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Власником іншої Ѕ частини спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.08.1990 року є [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Позивач і її чоловік [PERSON] фактично проживали у вказаному будинку та особисто ним користувалися до самої смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У зазначеному вище домоволодінні з 2007 року позивачка проживає без реєстрації, що підтверджується довідкою № 292 виданою 07.05.2017 року головою Бородаївської сільської ради. Також факт користування позивачем будинком [ADDRESS] підтверджується показаннями свідків [PERSON] ,. і [PERSON] . Так свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснив, що він проживає в с. Правобережне Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з 1985 року. Знає позивачку і її покійного чоловіка. З 2007 року позивачка постійно проживала в будинку [ADDRESS] . Будинок доглянутий, до нього підведений газ. Позивачка належно доглядає за будинком. Будь-які інші особи крім позивачки та її покійного чоловіка у вказаному будинку не з`являлись і не проживали. Та будь-яких вимог про свої права на зазначений будинок не заявляли. Аналогічні пояснення надані свідком [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом 01.08.1990 року [PERSON] був власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , помер [INFO] .Належна йому частина домоволодіння не успадкована спадкоємцями [PERSON] . Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивач [PERSON] більше 10 років (з 2007 року) відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] в цілому. Добросовісно заволоділа наявним майном: проживала разом з покійним своїм чоловіком у зазначеному домоволодінні та після його смерті успадкувала Ѕ частину зазначеного домоволодіння. Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює поточний ремонт будинку. Дане володіння відоме як посадовим особам сільської ради, так і сусідам та іншим особам, а також членам сім`ї померлого власника іншої Ѕ частини зазначеного домоволодіння. І будь-які особи не оспорюють володіння позивачем даним майном. Володіння є непреривним, так як позивач не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на Ѕ частину житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю. Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Outcome: approved