Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики у розмірі 25 000 грн., вказуючи, що 15.05.2019 позивачем було надано відповідачу по справі у позику грошові кошти у розмірі 25 000 грн., з умовою повернення їх не пізніше 01.08.2019. Саме на\~цих умовах\~вони уклали\~письмовий договір\~позики і\~на підтвердження\~отримання коштів\~відповідач надав\~розписку. У зв`язку з простроченням позичальником виконання зобов`язання, позикодавець звернулась до суду для захисту своїх майнових прав. Ухвалою суду від 28.09.2020 позовну заяву залишено без руху. У зв`язку з виконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху, 07.10.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 25 000 грн. (а.с.11) На підтвердження факту передачі коштів [PERSON] підписано розписку, згідно якої, він відповідно до попередньої домовленості взяв у гр. [PERSON] кошти в розмірі 25\~000 грн, згідно договору позики від 15.05.2019. Зазначено, що наслідки неповернення коштів йому зрозумілі. (а.с. 12) Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.\~\~\~\~ За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047\~ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На час розгляду справи відповідачем зобов`язання не виконано. Згідно з ч. 3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047\~ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.\~\~\~ Отже, за своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 - Ц (провадження № 14 - 465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що договір позики від 15.05.2019, власноруч підписані [PERSON] та [PERSON] , розписка, підписана [PERSON] від 15.05.2019, як боргові документи свідчать про існування між сторонами договірних відносин, містять кінцеву дату виконання зобов`язання, а також засвідчує отримання [PERSON] від [PERSON] грошової суми у розмірі 25\~000 грн, відтак і наявність боргу. Наявність у позивача оригіналу договору позики, а також розписки є належними та допустимими доказами як факту отримання [PERSON] від [PERSON] позики та його волевиявлення у строк до 01.08.2019 повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі. З детального аналізу змісту договору позики та розписки від 15.05.2019 вбачається, що при їх складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату їх складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, їхні паспортні дані та дані, що посвідчують особу, розмір і валюту позики, підпис відповідача [PERSON] про отримання вказаних коштів від [PERSON] із зобов`язанням їх повернути в обумовлений договором строк. Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь суми боргу у розмірі 25 000 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved