Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

02.11.2018 року адвокат [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є одноосібним власником зазначеного будинку в якому значиться зареєстрованим також відповідач - [PERSON], який є колишнім чоловіком доньки його дружини і який з липня 2006 року в даному будинку з власної ініціативи не проживає, участі в його утриманні не приймає. Разом з тим відповідач добровільно не бажає зніматися з місця реєстрації, своє фактичне місце проживання не повідомляє, що створює незручності йому, як власнику житла та позбавляє його права розпоряджатися своїм майном, отримати субсидію. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 06.11.2018 року позовна заява залишена без руху для виконання вимог ст. 175,177 ЦПК України. Ухвалою від 06.11.2018 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору та розстрочку відмовлено. Ухвалою суду від 13.11.2018 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 04.12.2018 року. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідача було зареєстровано в житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] саме з дозволу останнього, він на той час був чоловіком доньки [PERSON], його дружини [PERSON], але з 2006 року вони вже не жили разом, а після смерті першої в січні 2014 року виїхав до м. Одеса, де і живе досі, але зв'язку з ним немає. Зазначила, що реєстрація відповідача, який з власної волі не живе за місцем реєстрації в його будинку перешкоджає йому в оформленні документів на субсидію, тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, судом викликалися через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідачів, оскільки вимоги п.12 ст. 128 ЦПК України були виконані. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] належить будинок [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 07.08.2018 року згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.2). Згідно будинкової книги на будинок [ADDRESS] зареєстрованим окрім позивача з 19.02.2004 року значиться відповідач [PERSON] (а.с. 3-4). Також з матеріалів справи вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], проте з 2006 року останній у вищезазначеній квартирі не проживає, що підтверджується довідкою Голови квартального комітету [PERSON] від 21.10.2018 року та актом від 07.11.2018 року ( а.с.18, 26). Згідно відповіді відділу ведення реєстру Територіальної громади міста Вознесенська апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 26.11.2018 року [PERSON] значиться зареєстрованим : [ADDRESS] з 19.02.2004 року і по теперішній час ( а.с.21). Той факт, що відповідач є колишнім членом сім'ї позивача підтверджується свідоцтвами про реєстрацію шлюбу 08.10.2016 року [PERSON] з [PERSON], остання після реєстрації шлюбу взяла прізвище «[PERSON]», копією паспорту відповідача та [PERSON], зі штампом про реєстрацію шлюбу, де відповідач зазначений, як чоловік ( а.с. 5,53,54). Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач з 2006 року не живе в будинку позивача, не приїздить, скандалів з приводу проживання відповідача не чули, місце його проживання невідоме. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачці перешкод у користуванні належною їй квартирою. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно статті 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідача [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], понад встановлені ст. 405 ЦК України строки. Оскільки судом було встановлено, що в будинку проживає позивач, особисті речі відповідача відсутні, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням викладеного. Вимог з приводу відшкодування судових витрат позивач не заявляв.

Outcome: approved