Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У квітні 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області, просять ухвалити рішення, яким визнати за кожним право на земельну частку (пай) розміром 3,63 га в землях Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області та зобов`язати Баранівську міську раду Баранівського району Житомирської області виділити йому із земель запасу за межами населеного пункту села Зеремля на території Зеремлянського старостинського округу земельну частку (пай). В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що їх було звільнено з колгоспу «Іскра», який згодом перейменований на колгосп ім. Щорса, Народицького району. У 1990-х роках у зв`язку з відселенням із зони Чорнобильської АЕС вони переїхали до села Зеремля Баранівського району Житомирської області. Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №2399-ІІІ від 26.04.2001 року позивачі мають право на земельну частку (пай) за новим місцем роботи (проживання). Згідно з повідомленням відділу у Народицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області позивачів не включено у списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованого КСП імені Щорса («Іскра»). Відповідачем не вирішено їх питання про виділення земельної частки (паю) у приватну власність із земель комунальної власності і запропоновано їм звернутися до суду за вирішенням вказаного питання, тому позивачі звернулися до суду за захистом свого права на землю. В судове засідання позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги вони підтримали повністю, просили їх задовольнити. (а.с. 55,56) Представник відповідача\~ - Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. (а.с. 54). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у березні 1990 року було звільнено з колгоспу «Іскра», який згодом перейменований на колгосп ім. Щорса, Народицького району у зв`язку з відселенням із зони Чорнобильської АЕС до с. Зеремля Баранівського району Житомирської області, що підтверджується даними копії трудової книжки. (а.с. 17-18, 10, 12) Позивач [PERSON] у квітні 1988 року було звільнено з колгоспу «Іскра», згодом перейменований на колгосп ім. Щорса, Народицького району згідно поданої заяви, що підтверджується даними копії трудової книжки. (а.с. 16,9) Позивачі [PERSON] та [PERSON] є особами, віднесені до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. (а.с. 22,23, 13) Згідно з повідомленням відділу у Народицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області позивачів [PERSON] та [PERSON] не включено у списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованого КСП імені Щорса («Іскра»). (а.с. 10,11) Позивачам [PERSON] та [PERSON] запропоновано Баранівською міською радою Баранівського району Житомирської області, відповідачем по справі, вирішити їх питання про виділення земельної частку (паю) у приватну власність із земель комунальної власності в судовому порядку. (а.с. 14,15) Відповідно до ч.3 ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 2399-ІІІ від 26.04.2001 року громадяни, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, що до набрання чинності цим Законом проживали у сільській місцевості, мають право на отримання земельної частки (паю) за новим місцем роботи (проживання) із земель запасу та резервного фонду в розмірі та в порядку, визначених законодавством. Статтею 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) " N 899-IV від 05. 06.2003 року передбачено, що право на земельну частку (пай) мають громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку Набуття позивачем права власності на земельну ділянку може бути реалізоване в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» N 899-IV від 05. 06.2003 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток власникам земельних часток (паїв)» N 899-IV від 05. 06.2003 року (далі-Закон) визначано організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. У частині 1 статті 3 Закону зазначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Статтею 13 Закону передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянка за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державна актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренді, земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли: участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного. розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме місцезнаходження. Частина 2 статті 5 Закону передбачає, що сільські, селищні, міські рад;: приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межа населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Таким чином, оскільки земельні частки (паї) не відносяться ні до земель держави ні до комунальної власності, повноваження щодо передачі цих земель у власність громадянам - власникам сертифікатів на земельну частку (пай), а також надання цих земель у користування залишаються у районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. За таких обставин, суд вважає що з метою захисту права позивачів на земельну частку (пай), визначеного ч. 3 ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 2399-ІІІ від 26.04.2001 року, позов [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити. Крім того, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі\~Закону України\~\~\~"Про\~статус і\~соціальний захист\~громадян,\~які постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи» №\~2399-ІІІ\~від 26.04.2001\~року,\~Закону України «Про\~порядок виділення\~в натурі\~(на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв) N 899-IV від 05. 06.2003 року.

Outcome: approved