Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 12617,79 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк", та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач про причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, представник позивача у надісланій до суду письмовій заяві щодо заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 24 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір на отримання кредиту у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (надалі -Договір). На підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду копії анкети-заяви (а.с.7), витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.8) та Статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 травня 2018 року №519 (а.с. 30-31). В наданому суду розрахунку заборгованості за Договором (а.с. 5-6) позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 10 липня 2019 становить 12617 гривень 79 копійок, в тому числі: 3617 гривень 08 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 2067 гривень 20 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5856 гривень 47 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 577 гривень 04 копійки - штраф (процентна складова). Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на копії анкети-заяви відповідача (а.с.7), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (надалі - Тарифи) (а.с.8), а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг (надалі-Умови) (а.с.9-23). Оскільки надані позивачем Тарифи та Умови не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Тарифи та Умови, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Зазначений висновок суду узгоджується також зі змістом пункту 1.1.7.58 Умов, в якому вказано про анексію АР Крим, що мала місце в 2014 році, в той час, як Договір було укладено в листопаді 2016 року, тобто, надана суду редакція Умов безумовно була складена після спливу тривалого часу з моменту виникнення правовідносин між сторонами. Крім того, позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Також суд зважає на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24 березня 2011 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов переконання про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3617 гривень 08 копійок, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 гривня, а тому, в порядку статті 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 550 гривень 75 копійок (1921 гривня (сплачений судовий збір)х28,67 % (розмір задоволених вимог-3617,08х100:12617,79):100).

Outcome: partial