Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

02.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Позивач прийняв спадщину після смерті батька подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на успадкований житловий будинок позивач не може, у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] за життя був власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , а тому право власності на вказаний будинок повинно перейти до нього, як до спадкоємця, який прийняв спадщину. Оскільки нотаріально оформити своє право на спадщину позивач не може, він звернувся з вказаним позовом до суду та просить визнати за ним право власності на успадкований після смерті батька житловий будинок. Для підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, разом з позовною заявою, надійшло клопотання позивача про витребування спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] та інвентарної справи на спадковий будинок. Ухвалою суду від 13.09.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім того, зазначеною ухвалою від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратової О.М. витребувано копію спадкової справи № 16/2019, заведеної після смерті [PERSON] , а від КП «Миколаївське МБТІ» - інвентаризаційну справу на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Представник відповідача Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Від сільського голови Рибалко С.А. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, позов визнають повністю. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з тим, що відповідач Кубряцька сільська рада Веселинівського району Миколаївської області визнала позовні вимоги [PERSON] в підготовчому судовому засіданні, про що сільським головою [PERSON] була надана до суду відповідна заява, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Прибузьке Вітовського району Миколаївської області помер його батько [PERSON] , смерть якого була зареєстрована 05.01.2017 року виконавчим комітетом Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 2. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадщину у порядку ч. 1 ст. 1261 ЦК України отримав позивач, як син спадкодавця. Матеріалами спадкової справи встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] подавши приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Євстратовій О.М. заяву про прийняття спадщини. Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] , серії [NUMBER] , де батьком записаний [PERSON] . Інших спадкоємців які б прийняли спадщину судом не встановлено. 19.08.2019 року [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину успадкованого майна, а саме, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.07.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з тих підстав, що спадкоємцем не надано жодних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Згідно ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності. В матеріалах інвентарної справи на спадковий житловий будинок міститься копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.04.1960 року, посвідченого виконкомом Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Згідно вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок, розташований в с. Іванівка Веселинівського району Миколаївської області. Згідно рішення виконавчого комітету Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 15.10.2019 року № 49, житловому будинку в с. Іванівка Веселинівського рай ону Миколаївської області, який належав [PERSON] присвоєно адресу: [ADDRESS] . Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 806272, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4204, що розташована в [ADDRESS] . Згідно довідки Веселинівської філії ММБТІ від 16.07.2019 року, проведена поточна інвентаризаційна роботи житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Інвентарна вартість становить 107074 грн. Власник станом на 28.12.2012 року не зареєстрований. Будівлі розташовані за вказаною адресою не потребують дозволу на введення в експлуатацію. Самочинне будівництво відсутнє. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п. 4, п. 6 Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, аналізуючи перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно вимог діючого на той час законодавства. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] набув прав на житловий будинок, а позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку та неможливість оформлення ним своїх спадкових прав у нотаріуса,зазначене право власності на житловий будинок повинно перейти до позивача, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved