Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства "Волиньвугілля" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги в редакції від 03.04.2015 року (а.с.25) обґрунтовує тим, що з 01.12.2009 року працював завідуючим складом вибухових матеріалів у ВП "Шахтоуправління Нововолинське" ДП "Волиньвугілля". 22.12.2014 року був звільнений з вищевказаного підприємства згідно п. 2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. При звільненні з роботи йому належало до виплати 8982,13 грн., які йому оплатило підприємство чатсинами протягом січня - березня 2015 року. Оскільки ДП "Волиньвугілля" на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні складає 14162,46 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 14162,46 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.12.2014 року по 30.03.2015 року та 3000 грн. моральної шкоди, яка спричинена йому неправомірними діями відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Марчук Н.Є. в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги не визнає через відсутність відповідного фінансування підприємства із коштів державного бюджету. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до часткового задоволення. З копії трудової книжки [PERSON] (а.с.8,9) вбачається, що він працював у ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" на посаді завідуючого складом вибухових матеріалів. Відповідно до наказу №125-к від 23.12.2014 року (а.с.10) [PERSON] 22.12.2014 року звільнений з роботи за п.2 ст. 40 та 44 КЗпП України за станом здоров'я, інвалідність ІІІ групи загального захворювання. Із довідки ДП "Волиньвугілля" від 19.03.2015 року №468 слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 211,38 грн. (а.с.11). Судом встановлено, що при звільненні з роботи позивачу [PERSON] до виплати належало 8982,13 грн., які він отримав частинами протягом січня-березня 2015 року, остання виплата проведена 30 березня 2015 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, через непроведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 23.12.2014 року (наступного дня після звільнення) по 30 березня 2015 року (останній день, що передує дню виплати заборгованості по заробітній платі повністю) виходячи із розрахунку: 211,38 (середньоденна заробітна плата) x 67 (робочих дні затримки розрахунку) = 14162,46 грн. Враховуючи наведені обставини, суд не бере до уваги твердження відповідача про безпідставність позовних вимог через відсутність відповідного фінансування підприємства із коштів державного бюджету, оскільки сама по собі відсутність коштів у відповідача, не може слугувати підставою для звільнення його від обов'язку виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи аж по день фактичного розрахунку, відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП, тому суд стягує з відповідача Державного підприємства "Волиньвугілля" в користь [PERSON] 14162,46 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 23.12.2014 року по 30.03.2015 року. Позивачем, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не доведено факту завдання йому моральної шкоди діями відповідача, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з ДП "Волиньвугілля" в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved