Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала в зареєстроаному шлюбі з відповідачем, який 19.03.2007 року було розірвано відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-1419/2007. Відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини, серії [NUMBER] від 11.03.2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 236 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем. 18.05.2007 року Деснянським районним судом у справі 2-1418/2007 було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів доходів відповідача, починаючи з 25.01.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, ватько дитини - відповідач у справі - з листопада 2006 року проживає окремо, життям сина не цікавився, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. 14.03.2007 року відповідач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до позивача про виключення запису про нього, як батька дитини, з актового запису про народження. Деснянським районним судом м. Києва було відкрито провадження за вказаною заявою, але останній не з`являвся на засідання, справа не була розглянута. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюється позивачем, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , а також збільшити розмір аліментів, що стягуються на дитину за рішенням суду до 2 000 грн., вказуючи на недостатність розміру аліментів, визначеного судом, для задоволення всіх потреб дитини. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, причина його неявки суду не відома. Однак, відповідач надав до суду письмовий відзив, в якому позовні вимоги визнає частково, а саме, щодо позбавлення батьківських прав позовні вимоги він не визнає, а збільшення суми аліментів - визнає, оскільки на даний час він таку суму перераховує позивачці на утримання дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. До канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки, а також те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини, серії [NUMBER] від 11.03.2006 року про що складено відповідний актовий запис № 236 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. 18.05.2007 року Деснянським районним судом у справі 2-1418/2007 було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів доходів відповідача, починаючи з 25.01.2007 р. і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача подала клопотання про допит свідків, яке було задоволено в судовому засіданні 16.05.2019 року, що підтверджується протоколом судового засідання. Свідок [PERSON] , мати позивачки, повідомила, що проживала разом з позивачкою в одній квартирі. [PERSON] народився при ній, відповідач не цікавиться дитиною. Свідок [PERSON] , двоюрідний брат позивачки, повідомив, що за весь час приїзду на день народження [PERSON] , він ніколи не бачив відповідача, батька дитини, зі слів позивача знає, що відповідач не відвідує дитину. Свідок [PERSON] , чоловік позивачки, повідомив, що проживає з позивачкою з 2010 року, ніколи не бачив відповідача та ніколи він не приймав участі у житті дитини З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102/03/37-3781 від 13.05.2019 року вбачається, що комісією встановлено, що відповідно до характеристики дошкільного навчального закладу № 277, вихованням [PERSON] займається мати, позивачка. Батько успішністю та навчанням дитини не цікавиться. Мама хлопчика, позивач, надає належної уваги по формулюванню культурно-гігієнічних навичок дитини. За період перебування у дошкільному закладі дитини, тато (відповідач), заходи які проводилися: свята, батьківськи збори, консультації для батьків, жодного разу не відвідував. Комісія дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов"язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров"ям. Також, комісія дійшла висновку про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.150 ч.2, 3 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.157 ч.2 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За таких обставин, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову в цій частині, оскільки відповідачем жодним чином не спростовано твердження позивача та висновок Служби у справах дітей, а також не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Що стосується вимог позивача про збільшення розміру аліментів, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, з огляду на наступне. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення у відповідача покращилося матеріальне становище, або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про збільшення розміру аліментів. При таких обставинах, позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині позбавлення відповідача батьківських прав, в іншій частині позовних вимог належить відмовити. Враховуючи наведене, та,

Outcome: partial