Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

13.04.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру. Свої вимоги мотивували тим, що 11.05.1991 року між позивачами - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ялинівською сільською радою Летичівського району Хмельницької області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З 17.04.1992 року [PERSON] являвся членом обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія». З спільних сімейних коштів [PERSON] та [PERSON] були внесені кошти та повністю сплачений пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] . У 1995 році на підставі ордеру позивачі вселилися у кооперативну квартиру [ADDRESS] , де зареєстровані і мешкають по даний час. Відповідно до довідки №0004 від 25.02.2021 р. виданої Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина) та діти [PERSON] , [PERSON] . Згідно листа Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №6056 від 03.10.2013 року згідно інвентаризаційної справи №78244 на житловий будинок [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року зареєстровано за Вінницької міською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №113 від 23.02.1995 р. Реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась, право власності на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Пайові внески були повністю виплачені [PERSON] як членом ОК ВЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» за рахунок спільних коштів з дружиною [PERSON] . Увесь зазначений час позивачі та їх сім`я утримують нерухомість, регулярно сплачують комунальні та інші витрати, проводять необхідні ремонтні роботи тощо. Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Третя особа своїм правом на надання письмових пояснень не скористалася. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, визначеному чинним законодавством. 30.09.2021 року представник позивачів адвокат Сидорчук Н.М. подала до суду заяву (вх. №69222) згідно якої просила задовольнити позов у повному обсязі, а також розглянути справу без участі позивачів та їх представника. 30.09.2021 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву (вх. №69218) згідно якої просив розгляд справи провести без участі представника виконкому Вінницької міської ради, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 травня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Ялинівської сільською радою Ленінського району Хмельницької області, за актовим записом № 7 (а.с. 8). Відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23 жовтня 1997 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] від 12 липня 1996 року (а.с. 6). Відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23 жовтня 1997 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] від 12 липня 1996 року (а.с. 7). [PERSON] є\~членом кооперативу\~ОК ВЖБК\~ДА \~«Вінницясільбуд» «Надія»\~з 17\~квітня 1992\~року,\~що підтверджується довідкою №3 від 18.02.2021 року та довідкою №1 від 11.08.2020 року, виданими Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» (а.с. 9, 12). Відповідно до довідки про склад сім`ї №0004 від 25.02.2021 року виданої Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник) з 12.07.1996 р.; [PERSON] (дружина) з 12.07.1996 р.; [PERSON] (син) з 18.12.2007 р.; [PERSON] (донька) з 17.11.1998 р. (а.с. 10). На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №0003 від 25.02.2021 виданою Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» (а.с. 11). Згідно повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічно інвентаризації» №6056 від 03.10.2013 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №78244 на будинок [ADDRESS] , станом на 29.12.2012 року, зареєстрований за Вінницькою міською радою на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №113 від 23.02.1995 р. Крім того, реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] в КП «ВМБТІ» не проводилась (а.с. 13). Крім того, із повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічно інвентаризації» №4334 від 10.08.2020 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №78244 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 р. реєстрація права приватної власності на вищезазначену квартиру не проводилась (а.с. 14). Із повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічно інвентаризації» №1455 від 10.03.2021 року слідує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №7403 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 р. реєстрація права приватної власності на вищезазначену квартиру не проводилась (а.с. 15). Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.02.2021 року №245867647 відомості щодо квартири [ADDRESS] у вказаних реєстрах відсутні (а.с. 16). Як вбачається із копії зобов`язання ЖСК "Надія" від 30.12.1994 року (мова документу російська) [PERSON] зобов`язався, зокрема, отриману ним від ЖБК «Надія» позику в сумі 26000000 крб. строком на 10 років погашати щомісячно рівними частинами (220000 крб.) починаючи з «1» квітня 1995 року по «30» грудня 2004 року. Одночасно разом із платежами за позику зобов`язався сплачувати суму процентів за користування позикою в розмірі 3% річних, а у випадку прострочки платежів за позикою 25% річних (на залишок боргу) (а.с. 17). На замовлення [PERSON] Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 07.08.2013 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , згідно якого зазначена квартира складається з\~двох кімнат,\~загальною площею\~50,4\~кв.\~м.,\~житловою площею\~31,4\~кв.\~м. (а.с. 18-19). Крім того, до матеріалів справи додано звіт про експертну оцінку квартири [ADDRESS] від 06.04.2021 року (а.с. 20-29). Відповідно ст.\~16\~ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав і інтересів є визнання права. Відповідно ч. 1, 6 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.\~4\~ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів). Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу позивач [PERSON] мав право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру. Відповідно до п. 19 постанови Ради\~Міністрів УРСР\~«Про затвердження\~Примірного статуту\~житлово-будівельного\~кооперативу» №186\~від 30\~квітня 1985\~року жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності. Відповідно до ч. 1 ст.\~384\~ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплено і в частині третій статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Член житлово-будівельного\~(житлового)\~кооперативу має\~право володіння\~і користування,\~а за\~згодою кооперативу\~-\~і розпоряджання\~квартирою,\~яку він\~займає в\~будинку кооперативу,\~якщо він\~не викупив\~її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ч. 2, 3 ст. 384 ЦК України). Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру. Пунктом 6 частини 1 статті 147\~ЖК УРСР передбачено, що у випадку несплати пайового внеску члена житлово-будівельного\~кооперативу може\~бути виключено\~з кооперативу. Тоді як відповідно до ч. 1 ст.\~148\~ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, незважаючи на відсутність квитанцій, які б підтверджували виплату позивачами повної вартості квартири, проте, зважаючи на те, що позивачі проживають з 1995 року по даний час у спірній квартирі, користуються нею, справно сплачують плату за житлово-комунальні послуги, є всі достатні підстави вважати, що позивачами було здійснено виплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), а отже фактично вона була ними викуплена в житлово-будівельного кооперативу. Для вчинення такого викупу потреби укладати спеціальний договір немає. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України\~«Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Статтею 16 цього Закону передбачалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Статтею 22 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно із ст.\~392\~ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Розглядаючи даний спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року). У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії»). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження у наявних матеріалах справи, а відтак позов підлягає задоволенню. Крім того, судові витрати необхідно залишити за позивачами, як на тому наполягали останні.

Outcome: approved