Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

13 грудня 2019 року на адресу суду поступила позовна заява Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» до [PERSON] , в якій позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь суму завданих збитків, заподіяних внаслідок вчинення дорожньо - транспортної пригоди, у розмірі 29 249,63 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зіслалося на те, що згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] від 07 травня 2019 року [PERSON] 22 квітня 2019 року о 23.40 год., керуючи автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Львові по вул. Хуторівка,59, був неуважним, не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на узбіччя, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на електроопору, що належить ЛКП «Львівсвітло» та збив її, чим порушив п. 2.3 «б», п. 12.1, п. 13.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно з постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили та не оскаржувалася відповідачем [PERSON] . У зв`язку із вчиненим ДТП електрична опора була замінена працівниками ЛКП «Львівсвітло», освітлення було відновлене. Пошкоджена електрична опора із проводами є власністю ЛКП «Львівсвітло». Відтак, ЛКП «Львівсвітло» було нанесено відповідачем матеріальну шкоду у розмірі 29 249,63 грн. Спроби вирішення даного спору в позасудовому порядку виявилися безрезультатними, а тому позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У визначений в ухвалі від 08 січня 2020 року строк від відповідача відзив не надійшов. В судове засідання, яке було призначене на 01 червня 2020 року о 12.00 год., представник позивача [PERSON] не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, місце та дату розгляду справи. Однак, подала у канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позов, просить її задовольнити, розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою, та не подав відзив. У відповідності до ст.247 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача, позивач, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Положеннями ч.2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 2019 року о 23.40 год. [PERSON] у [ADDRESS] , керуючи автомобілем марки «Opel Omega», реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на бордюр, внаслідок чого отримав інертний рух та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в правому ряді, після чого отримав інертний рух та повторно здійснив наїзд на бордюр, після чого зіткнувся з електроопорою, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів, порушивши вимоги п. 2.3 «б», п. 12.1, п. 13.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2019 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. в доход держави (а.с.3). У даній постанові від 30 травня 2019 року зазначено, що [PERSON] свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав повністю. У рішенні виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 13 грудня 1949 року зазначено зобов`язати директора Управління електросітки передати з балансу електросітки на баланс контори «Львівсвітло» всі електромережі вуличного електроосвітлення з відповідним обладнанням (а.с.9). Із службової записки начальника АДС [PERSON] від 22 квітня 2019 року вбачається, що 21 квітня 2019 року о 23.35 год. поступило повідомлення з гарячої лінії м. Львова про те, що на вул. Хуторівка у м. Львові збили опору зовнішнього освітлення. При виїзді на місце ДТП бригада АДС виявила, що автомобілем марки «Opel», реєстраційний номер [NUMBER] , збита опора (а.с.8). У зв`язку з вчиненим ДТП ЛКП «Львівсвітло» заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 29 249,63 грн., що підтверджується розрахунком вартості матеріальної шкоди (а.с.6-7). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. А також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Доказів протилежного чи підстав для звільнення від відповідальності, які передбачені ч.2 ст.1166 ЦК України матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Враховуючи наведене,на думку суду, є доведеним факт заподіяння шкоди ЛКП «Львівсвітло», і внаслідок чого, позивачу спричинена матеріальна шкода з вини відповідача [PERSON] . Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підставні та обґрунтовані, підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved