Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] , в особі адвоката Гарницького П.П., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якій просив суд усунути йому перешкоди у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення з даної квартири [PERSON] без надання йому іншого житлового приміщення; вселити [PERSON] у вказану квартиру, встановити порядок користування квартирою та зобов"язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири. У спірній квартирі, окрім колишньої дружини та дітей, також проживає співмешканець дружини, який проживає в ній незаконно, так як не отримував згоди позивача на його вселення до квартири. Відповідачі перешкоджають позивачу у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, не впускають позивача до квартири, погрожуючи викинути речі позивача та поміняти замки на дверях. У зв"язку із зазначеними обставинами позивач просив суд вселити його до квартири, виселити [PERSON] , та встановити порядок користування квартирою, а також зобов"язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 06.02.2020 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила закрити провадження у справі за відсутності предмету спору, оскільки ухвалою Верховного Суду від 12.03.2019 року зупинено виконання рішення Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року. Ухвалою суду від 22.04.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги пдітримав та проси їх задовольнити посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач змінила замки у квартирі та не пускає позивача до неї. Він буває у квартирі тоді, коли відсутня відповідачка, та його пускають діти, які і повідомити про проживання у квартирі співмешканця. Особисті речі позивача залишилися у квартирі та колишньою дружиною йому не повернуті. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, підтвердив, що в квартирі проживає відповідачка разом з дітьми, щодо проживання інших осіб йому не відомо. Зазначив що позивачем не надано доказів перешкоджання йому у користуванні квартирою, замки у квартирі не змінювалися. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про слухання справи у суді обізнаний, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним копії позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження та про виклик у підготовче засідання (а. с. 30, 43), однак про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 , що підтверджується копією сторінки паспорта позивача щодо сімейного стану (а. с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2016 року шлюб між ними було розірвано. Вказана обставина встановлена у постанові Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року та не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України. 30.09.2013 року [PERSON] у власність була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджуєтсья витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності (а. с. 11, 12). Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року у справі № 753/19181/17 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 13 - 17). Постановою Верховного Суду від 17.06.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 грн. витрат на правничу допомогу змінено, зменшено їх до 5 000 грн. В іншій частині постанову залишено без змін. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Проаналізувавши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено порушення відповідачами права позивача щодо користування квартирою, оскільки жодного доказу того, що [PERSON] змінила замки до квартири та разом з [PERSON] будь-яким чином перешкоджає проживати позивачеві в квартирі, суду не надано. Із врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed