Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати, з врахуванням уточненних позовних вимог, житловий будинок № 11 з надвірними спорудами на вул. Рибна в м. Бердичеві Житомирської області її особистою приватною власністю, а також визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою: вул. Рибна, 11 м. Бердичів Житомирської області. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що її батько [PERSON] і мати [PERSON] у 1986 році продали свій особистий житловий будинок по вул. Низгірецькій, 11 в м. Бердичеві, та придбали житловий будинок по вул. Рибній, 11 в м. Бердичеві. Даний будинок був придбаний виключно за її особисті та кошти її батьків. Оскільки вона була у них єдиною дочкою, то договір купівлі-продажу вони оформили на неї. Хоча на той час вона перебувала в шлюбі з [PERSON] [PERSON]. Відповідач не може бути учасником спільної сумісної власності на зазначене домоволодіння, оскільки грошової та трудової участі у придбанні та підтриманні даного житлового будинку не брав. Він є громадянином республіки Афганістан і фактично в Україні майже не знаходився. Від зазначеного шлюбу у них є діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO], які певний час були зареєстровані та проживали у вказаному будинку. Вона мала намір проживати з відповідачем та дітьми однією сім'єю, і зареєструвала його в даному будинку. Але шлюбні відносини у них не склалися. З 2011 року шлюбні відносини між нею та [PERSON] [PERSON] припинилися повністю, та вони деякий час продовжували періодично спілкуватись, оскільки він цікавився їх дітьми. 12.10.2015 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між нею та [PERSON] [PERSON] розірвано. [PERSON] [PERSON] не претендував і на теперішній час не має претензій щодо зазначеного будинку. Разом з нею в будинку зареєстровані відповідачі. Проте вже тривалий час вони не проживають у даному будинку, не оплачують комунальних послуг та не беруть участі у його утриманні. Вона є людиною похилого віку, тому їй досить важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству. Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засіданні не з"явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили. Заяви про розгляд справи в їх відсутності суду не надали. В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення свідків, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі 25 серпня 1976 року з [PERSON] [PERSON], даний факт сторонами не оспорюється. Від зазначеного шлюбу у них є діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження(а.с. 17, 18). 12.10.2015 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між позивачкою та відповідачем - [PERSON] [PERSON] розірвано(а.с. 23). [PERSON] є власником житлового будинку № 11, що знаходиться за адресою: вул. Рибна в м. Бердичеві Житомирської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.12.1988 року(а.с. 10-11). Разом з позивачкою в будинку зареєстровані її колишній чоловік - [PERSON] [PERSON], та їх діти - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією домової книги, так копією довідки МК ВЖРЕП № 7(а.с. 19-22). Судом встановлено, що даний будинок придбано позивачкою під час шлюбу з відповідачем [PERSON] [PERSON], але за її особисті кошти та кошти її батьків, що підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні вказані свідки пояснили, що батьки позивачки: [PERSON] та [PERSON] у 1986 році продали свій особистий житловий будинок по вул. Низгірецькій, 11 в м. Бердичеві, та придбали житловий будинок на вул. Рибній, 11 в м. Бердичеві. Спірний будинок був придбаний виключно за особисті кошти [PERSON], та кошти її батьків. Оскільки позивачка була у них єдиною дочкою, то договір купівлі-продажу вказаного будинку вони оформили на неї. Хоча вона перебувала в шлюбі з [PERSON] [PERSON]. Відповідач є громадянином республіки Афганістан і фактично в Україні майже не знаходився, тільки прииїжав на незначний термін. Жодних притензій щодо даного будинку він не мав. Крім того відповідач та їх спільні з позивачкою діти виїхали в невідомому їм напрямку, і вже відсутні в даному будинку понад 5 років. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до частини 1 п. 3 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого особистого приватного права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, та оцінивши покази свідків, та зібранні і дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає, що будинок № 11 на вул. Рибній м. Бердичеві Житомирської області належить позивачці, оскільки придбаний за особисті кошти, та за кошти її батьків, крім того, оскільки відповідачі з 2011 року не користуються даним житловим приміщенням, не проживають в ньому тривалий час, доказів того, що позивачка або інші особи, чинили їм перешкоди у користуванні спірним житлом не надали, також не надали будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved