Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що від зареєстрованого шлюбу із відповідачем народилося двоє спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час однією сімєю із відповідачем вони не проживають і останній ухиляється від виконання батьківського обовязку у частині матеріального забезпечення дітей, хоча є працездатним та фізично здоровим, інших утриманців не має. Ствердила, що через перебування у декретній відпустці, не взмозі самостійно забезпечити матеріальні потреби дітей. В зв»язку з виниклими обставинами, просить суд стягувати із відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по одній шостій частки з усіх видів його заробітку на кожну дитину, що загалом становитиме одну третю частку з усіх видів доходу, щомісяця. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. У процесі судового розгляду, на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 06 квітня 2015 року направлено доручення компетентному суду [PERSON] Федерації про вручення [PERSON], жителю [INFO], що в [PERSON] Федерації, копію позовної заяви з додатками та повідомлення про день, місце та час судового розгляду. 27 листопада 2015 року до суду надійшов лист Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 26 листопада 2015 року № 3620/06-9276, про неможливість виконання судового доручення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по врученню судових документів відповідачу та проведення з ним окремих процесуальних дій, у зв'язку з тим, що останній не з'являється на виклики до Белгородського районного суду. Згідно\~ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши та дослідивши подані докази, заслухавши пояснення позивачки, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими до задоволення, виходячи із наступного. Як встановлено судом сторони перебувають у шлюбних відносинах від яких народилися спільні діти - [PERSON], [INFO], про що 26 лютого 2001 року зроблено відповідний запис за № 1 та [PERSON], [INFO], про що у книзі реєстрації народжень 23 вересня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 13 Згідно даних свідоцтва про народження серії І-ЛЕ № 522833 від 26 лютого 2001 року та свідоцтва про народження серії І-НМ № 021090 від 22 листопада 2005 року у графі «батьки» зазначено сторін по справі. Позивачка ствердила, що на даний час діти проживають разом із нею та перебувають на її повному утриманні. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. В силу ст. 67 Закону України « Про міжнародне приватне право» зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Статтею 76 вказаного Закону України передбачено, що Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо\~\~батьківства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення . Задовольняючи позовні вимоги суд враховує той факт, що діти сторін перебувають на повному матеріальному утриманні позивачки, відповідач добровільно допомоги на них не надає, хоча законом на нього покладено такий батьківський обов»язок. Також суду відомо, що інших утриманців у відповідача немає, а сам він являється здоровою працездатною особою, а отже має можливості сплачувати розмір аліментів який просить позивачка. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 рокуст. ст. 180, 181, 182, 191 СК України, ст. 67, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved