Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

03 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право проживання та користування житловим приміщенням. Позивач вказує, що він є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] У вищевказаному домі зареєстрований, але з 2014 року фактично не проживає відповідач [PERSON] , який є сином позивача . Фактичне місцезнаходження відповідача позивачу не відомо, а його реєстрація у належному йому будинку перешкоджає отриманню субсидії у розмірі, що відповідає фактичній кількості проживаючих у будинку осіб. Посилаючись на вищевикладене позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право проживання та користування належним позивачу житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у загальному порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи видно, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить позивачу - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу 13.01.1992року посвідченим секретарем Бузької сільської Ради народних депутатів Якушевою Н.І. за реєстровим №67 та реєстровим записом Вознесенського БТІ №385 від 10.08.1992 року. Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований у вищевказаному будинку з 18.07.1987 року, що підтверджується копією його паспорта. Як видно із довідки Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №647 від 08.09.2020 року та акту обстеження за фактом проживання від 09.09.2020 року, відповідач зареєстрований, але не проживає у вищевказаному будинку з 2014 року, тобто понад шість років поспіль. З наведеного видно, що відповідач зареєстрований як член сім`ї власника будинку, але понад один рік фактично не проживає у будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач на протязі часу більше одного року не проживає в будинку, який належить позивачу то позов [PERSON] підлягає задоволенню Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved