Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № ML-010/168/2008 про надання кредиту у сумі 50750,00 дол. США з кінцевим строком повернення 24.01.2023 року. 24.01.2008 року в забезпечення виконань за кредитним договором № МL-010/168/2008 був укладений договір поруки № SR-010/168/2008 згідно якого [PERSON] поручилася за виконання умов кредитного договору за [PERSON] . Також, 24.01.2008 року в забезпечення виконань за кредитним договором № ML-010/168/2008 був укладений договір поруки № SR-010/168/2008/1 згідно якого [PERSON] поручився за виконання умов кредитного договору за [PERSON] 24.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-010/168/2008 від 24.01.2008 року. Позивач вказує, що зобов`язання по кредитному договору відповідачем не виконані, зокрема не виконується погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, яка нарахована станом на 08.09.2017 року у розмірі 59933,64 дол. США, що еквівалентно 1562643,80 грн. 11.09.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому останній вказав, що в березні 2012 року позивач вже звертався до Богунського районного суду м. Житомира з тими ж самими позовними вимогами до тих же відповідачів, та на підтвердження про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № МL-010/168/2008 від 24.01.2008 року надавав до позовної заяви наступні досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № МL-010/168/2008 від 24.01.2008 року: вих. №22-3-2/37272 від 16.10.2008 року до [PERSON] ; вих. №22-3-2/37273 від 16.10.2008 року до [PERSON] ; вих. №20544 від 08.07.2011 року до [PERSON] . У зв`язку з порушенням строків повернення кредитних коштів, кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на дострокове повернення кредиту, надіславши позичальнику та поручителям досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, згідно яких вони повинні були протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги сплатити на рахунок банку заборгованість за кредитним договором у повному обсязі у розмірі 59 933,64 доларів США. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор, правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, та як наслідок останній пропустив строк позовної давності звернення до суду із позовом до боржника, та шестимісячний строк пред`явлення позову до поручителя. На підставі вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. (а.с. 44-46) Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, додатково пояснивши, що п. 1.9 кредитного договору містить застереження, у якому вказано про те, що надіслання позичальнику досудової вимоги про дострокове повернення заборгованості є лише одним з способів реалізації виконання боргових зобов"язань та не змінюють строку ввиконання умов договору. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. За положеннями ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителів. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № ML-010/168/2008 про надання кредиту у сумі 50750,00 дол. США. Відповідності до п. 1.2.1 кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору. Згідно п. 1.4.1 умов кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю повернути суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені кредитним договором, не пізніше 24.01.2023 року. (а.с. 6-10) З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № МL-010/168/2008, 24.01.2008 року був укладений договір поруки № SR-010/168/2008, згідно якого [PERSON] поручилася за виконання умов кредитного договору за [PERSON] . Також, 24.01.2008 року був укладений договір поруки № SR-010/168/2008/1 згідно якого [PERSON] поручився за виконання умов кредитного договору за [PERSON] (а.с. 16, 19) Разом з тим, як вбачається з п. 1.9.1 кредитного договору МL-010/168/2008, сторони узгодили, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі - „Вимога"). При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Як зазначено відповідачем у відзиві, 16.10.2008 року ЗАТ «ОТП» Банк надіслав [PERSON] та [PERSON] досудові вимогами про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № МL-010/168/2008 від 24.01.2008 року. 08.07.2011 року досудова вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № МL-010/168/2008 направлена також [PERSON] (а.с. 47-49) Останній платіж на погашення кредиту [PERSON] внесено у вересні 2008 року. (а.с. 17) 24.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-010/168/2008 від 24.01.2008 року. (а.с. 21-28) Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Умовами укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору № МL-010/168/2008 від 24.01.2008 року передбачено дату остаточного повернення кредиту 24.01.2023 року. Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 1.9). При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1). Як вбачається з матеріалів справи, вимога банку про дострокове повернення кредиту направлена позичальнику [PERSON] 16.10.2008 року. У цій вимозі ЗАТ «ОТП Банк», посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагало достроково, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача в частині того, що направленням вимоги про дострокове повернення кредитних коштів не змінено умови договору з посиланням на застереження, які міститься в п.1.9.3 кредитного договору МL-010/168/2008 у яких вказано, що сторони визначають, що реалізація положень п. 1.9. цього договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього договору. Реалізація положень п. 1.9. цього договору є одними із способів виконання боргових зобов`язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. Суд вважає, що вказані застереження суперечать змісту п. 1.9.1. кредитного договору МL-010/168/2008, у якому конкретно вказано про обов`язок позичальника достроково виконати в цілому зобов`язання за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, тобто зміна строку виконання зобов`язання обумовлена даним пунктом договору та погоджена сторонами. При цьому зміст застереження на думку суду містить погодження між сторонами вказаного пункту договору, який вказує, що дострокова вимога якою змініються строк виконання зобов"язання є умовою погодженою сторонами та не може вважатись одностронньою зміною умов договору. Право на звернення до суду з даним позовом виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладеного договору виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Відповідно до положень частини 4\~ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У даній справі позивач міг пред`явити позов до відповідача [PERSON] протягом трьох років, а до відповідачів [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців, починаючи від дати невиконання боржником зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Оскільки банк пред`явив 16.10.2008 року боржнику і одному із поручителів досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором, посилаючись при цьому на пункт 1.9 кредитного договору, та вимагав достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, отже банк змінив строк виконання основного зобов`язання. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до позичальника, починаючи від дати невиконання боржником зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі) протягом трьох років, а до поручителів протягом шести місяців, проте до суду звернувся з позовом лише у липні 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності. На підставі вищевикладеного, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed