Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], 1997 року народження, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до 30.06.2018 року. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], 1997 року народження. Шлюб між сторонами розірвано 01.08.2006 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина до досягнення дитиною повноліття. На даний час дитина навчається на 1 курсі в Чернігівському державному технологічному університеті. За таких обставин син потребує сторонньої матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити повністю, при цьому посилалась на обставини викладені в позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнає повністю, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Виходячи з вимог ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України та п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 01.08.2006 року (а.с.9). Від шлюбу мають повнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідкою № 37/40 від 11.02.2015 року (а.с.12) [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.12). Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію середньомісячний розмір якої становить 2 632,25 грн (а.с.11). [PERSON] з 01.09.2014 року навчається в Чернігівському державному технологічному університеті на 1 курсі, строк закінчення навчання 30 червня 2018 року. Отримує стипендію в розмірі 730 грн (а.с.9,10). Відповідач мешкає окремо (а.с.22), працює у Чернігівській виправній колонії №44 УДПтС України в Чернігівській області та отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить 3582,27 грн (а.с.23). Сторони доказів про наявність чи відсутність рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу синові у зв'язку з його навчанням. Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також беручи до уваги, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, суд, відповідно до п. 20 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] має становити 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача. Крім того, факт визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону, зокрема приписам ч.2 ст.182 ЦК України, якою встановлено, що дане обмеження застосується при визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину. А згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд має право ухвалити рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. За вказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню слід стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.02.2015 року в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України та до закінчення навчання, до 30 червня 2018 року включно, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial