Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

03.01.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування(а.с.5-11,63-69). Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат [PERSON], у судове засідання 15.02.2018 не з'явились, просять розглянути цивільну справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги, про що надали до суду відповідні заяви (а.с. 222-223 ). Відповідач представник [PERSON] територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 217-218). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 07.02.2007 померла бабця позивача [PERSON] [PERSON], яка постійно мешкала вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Краснолиманського р-ну (нині Лиманський) Донецької області(а.с. 72). За життя [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON](а.с.73), за договором купівлі-продажу від 22.01.1988 придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: за адресою вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області. Право власності зареєстровано в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 28.01.1988 за № 579(а.с.79-80). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, частки [PERSON] та [PERSON] на зазначений будинок є рівними, відповідно до вимог законодавства. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області; земельну ділянку, яка їй належала на підставі державного акту серії ДН від 28.01.1995 на право приватної власності площею 0,0366 га та земельної ділянки площею 0,0768 га на праві спільної сумісної власності з [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області(а.с.90-91). Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). [PERSON]К за життя 26.09.1997 склала заповіт, яким із майна, що належить їй ? частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області заповідала позивачу [PERSON] (а.с.92). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкове майно, після смерті [PERSON] прийняли її онука- позивач по справі [PERSON]В.(а.с.76-77) та її чоловік [PERSON], який на момент її смерті вже був непрацездатним, вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, постійно мешкали та були зареєстровані в житловому будинку разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою Лиманської міської ради № 1532 від 04.07.2017 (а.с.104). Також спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON], була її донька, мати позивача [PERSON] - [PERSON]А.(а.с.74-75), яка в передбачений законом строк подала заяву нотаріусу про відмову від спадщини(а.с.95). [PERSON], спадкове майно після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв, але юридично не оформила свої спадкові права, помер. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 04.09.2011 помер [PERSON](а.с.71), який за життя 19.08.2008, склав заповіт, яким все своє майно, яке на день його смерті буде належати йому заповідав позивачу [PERSON] (а.с.94). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець), незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно 3/4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: за адресою вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, будучи пенсіонером, тобто особою непрацездатною на момент смерті [PERSON] успадкував 1/4 частину зазначеного житлового будинку, та земельну ділянку, яка належала йому на підставі державного акту серії ДН від 28.01.1995 на право приватної власності площею 0,0366 га та земельної ділянки площею 0,0768 га на праві спільної сумісної власності з [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області(а.с.88-89). Відповідно до пункту 18-2 постанови Пленуму ВСУ № у від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 81,116 Земельного кодексу України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Статтею 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. При цьому частиною 2 ст. 5 ЦК України передбачено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, право приватної власності на земельні ділянки площею по 0,0366 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Краснолиманського ( нині Лиманського) району, Донецької області, у [PERSON] та [PERSON] виникло внаслідок приватизації, отже вони не є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Також у [PERSON] та [PERSON] виникло право спільної сумісної власності внаслідок приватизації на земельну ділянку площею 0,0768 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Краснолиманського (нині Лиманського) району, Донецької області, і це майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. [PERSON] та [PERSON] склали за життя заповіт на ім'я позивача [PERSON] (які на теперішній час є чинними(а.с.96-98)), кожен на свої частки у праві спільної сумісної власності, незважаючи, що вони не були виділені в натурі, що не суперечить вимогам закону. [PERSON] не складала заповіт щодо розпорядження після її смерті земельними ділянками, що їй належали. Отже, зазначене майно спадкується за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] Проте, [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася, [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. з ст. 1268 ЦК України, однак не оформив право власності на земельні ділянки в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України (в редакції Закону N 1066-VI від 13.01.2007, яка діяла на час оформлення спадкових прав після смерті [PERSON]К.) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 2 ст. 131 ЗК України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Зазначена процедура з приводу оформлення документів, що підтверджують право його власності дотримана не була, і [PERSON] не отримав новий державний акт на своє ім'я. В передбаченому законом порядку [PERSON] звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] Однак державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори 09.11.2017 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки в договорі купівлі-продажу будинку не вказана частка [PERSON] та він містить виправлення, які зроблені неналежним чином. Нотаріус також вважає, що в державних актах зазначено невірно загальну площу земельних ділянок, які належали [PERSON]К.(а.с102-103) Також 09.11.2017 нотаріус винесла постанову якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на частку житлового будинку і земельних ділянок на ім'я померлого(а.с.99-101). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.1 Узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05-2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» де зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В абз. з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 20.05.2008 № 7 викладена правова позиція суду, що «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, отже на теперішній час у позивач отримати правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавців немає можливості. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного до позивача у порядку спадкування за заповітом перейшло право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: вул. Слобожанська (колишня Радянська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського (раніше Краснолиманського) району, Донецької області після смерті [PERSON], та на 3/4 частини зазначеного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], однак неможливість отримання дублікату правовстановлюючого документу та правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON] на 1/4 частку, яку він отримав в порядку спадкування після смерті [PERSON], виключають її можливість оформити у нотаріуса свої права спадкоємця на будинок. Також в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] до позивача перейшло право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою Донецька область, смт. Дробишеве, Лиманського району, вулиця Слобожанська, 40, площею 0,0768 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1413; площею 0,0366 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1411; площею 0,0366 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1412, однак неможливість отримання правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця, неможливість виділення часток спільної сумісної власності на ім'я померлих виключають її можливість оформити у нотаріуса свої права спадкоємця на земельні ділянки. Відомості про належність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] внесені до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягами від 20.07.2017(а.с.105-122). Згідно звіту про незалежну оцінку майна № 324/02 від 13.12.2017 ринкова вартість житлового будинку вул. Радянська (нині Слобожанська), будинок 40, в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області складає 12257,00 грн.(а.с123-131). Згідно звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки, від 18.12.2017, який виконаний суб'єктом оціночної діяльності, ринкова вартість земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою Донецька область, смт. Дробишеве, Лиманського району, вулиця Слобожанська, 40, площею 0,0768 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1413; площею 0,0366 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1411; площею 0,0366 га, кадастровий номер 1423055400:01:000:1412, станом на 08.12.2017 становить 20446,00 грн.(а.с.172-184). Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування.

Outcome: approved