Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Експрес-Банк" (ПАТ "АБ "Експрес-Банк") 21 квітня 2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 17110 грн. 06 коп. заборгованості по кредитному договору. Позов мотивовано тим, що згідно умов Договору кредиту №97410/300/к4 від 15.01.2014 року позивачем було надано відповідачу в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14000 грн., зі сплатою 24% річних з кінцевим терміном повернення 15.01.2016 року на визначених Договором умовах. Однак, свої зобов'язання, передбачені договором, щодо своєчасності погашення кредиту та нарахованих відсотків відповідач не виконав, в зв"язку з чим позивач просить достроково стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору у розмірі 17110 грн. 06 коп., яка складається з: суми боргу за кредитом - 6992 грн., суми боргу за простроченим кредитом 4672 грн., суми боргу за простроченими відсотками 2570,67 грн., суми штрафу за порушення умов кредитного договору 1400 грн., суми пені за простроченим кредитом 341,28 грн., суми пені за простроченими відсотками 113,36 грн., інфляційні нарахування за простроченим кредитом 785,48 грн., інфляційні нарахування за простроченими відсотками 235,27 грн. В зв"язку з викладеним позивач просить стягнути вказану суму кредитної заборгованості та понесені судові витрати. [PERSON] звернувся до ПАТ "АБ "Експрес-Банк" з зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним. Позов мотивував тим, що оспорюваний кредитний договір було укладено з ним відділенням Одеської філії "АБ "Експрес-Банк" діяльність якого була припинена. Так, договір укладено 15.01.2014 р., а рішенням від 17.10.2013 року Спостережної ради "АБ "Експрес-Банк" було припинено діяльність Одеської філії "АБ "Експрес-Банк" та підпорядкованих їй відділень, а на їх базі вирішено було створити відділення на балансі "АБ "Експрес-Банк". Крім того, [PERSON] вказує, що ПАТ "АБ "Експрес-Банк" навмисно ввело його в оману ненадавши інформацію про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та графіку платежів. Також [PERSON] вказує, що враховуючи відрахування коштів для погашення кредиту з його заробітної плати, він не зміг перевірити яку суму він сплатив та відповідних доказів йому ніхто не надав. Враховуючи викладене просить визнати вказаний кредитний договір недійсним. Представник первісного позивача у судове засідання не з"явився. Надіслав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Крім цього, надіслав до суду письмове заперечення в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Первісний відповідач та його представник адвокат Козлова Н.О. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення первісного позову ПАТ "АБ "Експрес-Банк" та підтримали заявлений зустрічний позов з підстав викладених в ньому. Вислухавши пояснення первісного відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 15 січня 2014 року між первісним позивачем та первісним відповідачем було укладено Кредитний договір №97410/300/к4. Згідно умов Кредитного договору первісний позивач прийняв на себе зобов'язання надати первісному відповідачу кредит в розмірі 14000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 січня 2016 року. Відповідач, в свою чергу, прийняв на себе зобов'язання повернути в повному обсязі кредит з нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, що визначений умовами договору відповідно до графіку погашення кредиту та відсотків. Як вбачається з матеріалів справи первісним позивачем виконані зобов'язання щодо надання первісному відповідачу кредиту в повному обсязі. Первісний відповідач, передбачені кредитним договором та укладеними додатковими угодами зобов'язання, щодо своєчасності виплат по кредиту та нарахованих відсотках не виконав, та станом на 20.03.2015 року в нього існує прострочена заборгованість по кредитному договору. Первісний відповідач факт існування простроченої заборгованості по Кредитному договору не заперечує, її розмір йому не відомий. При визначенні розміру кредитної заборгованості станом на 20.03.2015 року, суд вважає за необхідне виключити з її суми (17110 грн. 06 коп), розраховані первісним позивачем інфляційні нарахування за простроченим кредитом - 785,48 грн. та інфляційні нарахування за простроченими відсотками - 235,27 грн., оскільки вказані інфляційні нарахування не передбачені укладеним Кредитним договором між сторонами. Таким чином з первісного відповідача підлягає стягненню на користь первісного позивача заборгованість по Кредитному договору в розмірі 16089 грн. 31 коп. Відмовляючи первісному відповідачу в зустрічному позові суд виходить з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Суд не може погодитись з твердженням первісного відповідача про те, що оспорюваний кредитним договір було укладено з ним відділенням Одеської філії "АБ "Експрес-Банк" діяльність якого була припинена так як Договір укладено 15.01.2014 р., а рішенням від 17.10.2013 року Спостережної ради "АБ "Експрес-Банк" було припинено діяльність Одеської філії "АБ "Експрес-Банк" та підпорядкованих їй відділень. При цьому суд виходить з того, що з дослідженої в судовому засіданні копії витягу з протоколу №22 засідання Правління "АБ "Експрес-Банк" від 11.03.2014 року встановлено, що Одеську філію "АБ "Експрес-Банк" та підпорядковані їй відділення слід вважати закритими з 06 червня 2014 року, в той час як оспорюваний кредитний договір між сторонами був укладений 15.01.2014 року. Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України . Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу отримання, користування та повернення кредиту, а також визнання кредитного договору недійсним з передбачених ст. 230 ЦК України підстав . Оспорюваний кредитний договір від 15 січня 2014 року №97410/300/к4 відповідає вимогам ст. 207 , 1055 ЦК України оскільки укладений у письмовій формі та підписаний його сторонами. Крім того в тексті договору містяться умови щодо предмета договору, розміру кредиту, способу його надання та повернення, цілі на які він надається, розмір процентної ставки, строк на який надається кредит, графік платежів, відповідальність за невиконання зобов'язань та інші. Посилання первісного відповідача на те, що первісний позивач не повідомив його про сукупну вартість кредиту та графік платежів спростовується дослідженою копією Додатку №1 до Кредитного договору №97410/300/к4 від 15 січня 2015 року. [PERSON] під час укладення оспорюваного ним правочину погодився з умовами договору, засвідчивши свою згоду власним підписом в кредитному договорі та Додатку №1 до договору. Твердження первісного відповідача про те, що він не міг прочитати зміст Додатку №1 до Кредитного договору не свідчить про обман з боку первісного позивача так, як [PERSON] мав можливість ознайомитися з умовами договору в "АБ "Експрес-Банк" чи відмовитись від його укладення. Твердження первісного відповідача про те, що він не міг перевірити суму кредиту, яку він сплатив не підтверджене доказами. [PERSON] не надав суду жодних доказів свого звернення до "АБ "Експрес-Банк" про надання йому інформації щодо стану його рахунку. Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, первісним відповідачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які він посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з первісного відповідача підлягає стягненню понесені первісним позивачем судові витрати - 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору .

Outcome: partial