Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . У згаданій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який в квартирі не проживає більше року, тому позивачка просить задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом. У судове засідання позивачка не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належно повідомлена. Представник позивачки подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, однак до суду не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власникцею квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що стверджується договором дарування від 08.03.2012 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно рішення Трускавецького міського суду від 06.11.2015 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] розірвано. Згідно довідки ОСББ "Трускавець Комфорт" № 14 від 04.12.2020 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, що стверджується, актами про фактичне проживання особи від 23.01.2020 року, 25.04.2020 року, 28.07.2020 року, 11.10.2020 року, 16.11.2020 року, 04.12.2020 року, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі її відсутності без поважних\~причин понад\~один рік якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання в\~жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, за змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1944323274,1 від 16.12.2020 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Тому з відповідача необхідно стягнути в користь позивачки судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved