Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

10.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітньої послуги в сумі 4300.00 грн. 23.01.2018 року судом отримана інформація про відсутність відомостей про реєстрацію відповідача. Ухвалою суду від 25 січня 208 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі. За відомою суду адресою ,вул. Мічурінська,42 відповідач не проживає. 13 лютого 2018 року по справі проведено підготовче засідання, про що постановлено ухвалу суду та призначено справу до розгляду. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 29 січня 2015 року між навчальним закладом та [PERSON] було укладено договір № 1400/20 про надання відповідачу за рахунок його коштів освітньої послуги з метою отримання ним освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Відповідно до умов договору вартість навчання складає 8600.00 грн. за один навчальний рік (10 місяців). Плату за навчання у розмірі 4300.00 грн. за 8 семестр навчання, [PERSON] зобовязаний був внести до 06.02.2015 року. Проте, вказані кошти на рахунок навчального закладу не надійшли. Наказом ректора від 19.05.2015 року відповідача було відраховано з університету. Тому просять стягнути з відповідача кошти в судовому порядку. Представник позивача [PERSON] надіслала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності,проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що між Національним технічним університетом України "Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського" та [PERSON] 29 січня 2015 року було укладено договір № 1400/20 про надання відповідачу за рахунок його коштів освітньої послуги з метою отримання останнім освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом підготовки 6.051301 «Хімічна технологія» з 8 семестру 4 курсу по 8 семестр 4 курсу. Відповідно до п. 4.2 умов договору вартість навчання складає 8600.00 грн. за один навчальний рік (10 місяців). Пунктом 4.4 даного договору передбачено, що кожний навчальний рік складається з двох семестрів. Для фінансових розрахунків осінній семестр (5 місяців) починається 01 вересня і закінчується 31 січня, весняний (5 місяців) починається 01 лютого і закінчується 30 червня. Плату за навчання у розмірі 4300.00 грн. за 8 семестр навчання, [PERSON] зобовязаний був внести до 06.02.2015 року. Наказом від 19 травня 2015 року № 1037-с відповідач був відрахований з університету за невиконання навчального плану з 19.05.2015 року. З інформації, наявної у позивача, вбачається, що [PERSON] вніс кошти за навчання в сумі 4300.00 готівкою через касу ПАТ «КБ «Надра». Проте, зазначені кошти на рахунок університету так і не надійшли. З інформації Національного банку України вбачається, що 05.02.2015 року Національний банк України виніс постанову № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», однак це не звільняє відповідача від виконання його зобовязань перед університетом. Таким чином, оплату вартості освітньої послуги [PERSON] не здійснив. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 Цивільного Кодексу передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Крім того, ч. 1 ст. 903 цього кодексу встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно до умов п.4.3 та 4.4 укладеного між сторонами договору, [PERSON] був зобовязаний до 06.02.2015 року внести плату за 8 семестр навчання. Пунктом 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», з урахуванням пункту 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України» моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Тобто, при безготівковому розрахунку, грошове зобовязання буде вважатись належним чином виконаним у випадку зарахування коштів у відповідному розмірі на відкритий в банківській установі розрахунковий рахунок отримувача (позивача). Пунктом 5.1 вище вказаного договору передбачено, що невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Статтею 629 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судові витрати понесені позивачем згідно платіжного доручення № 35019 від 12.12.2017 року, слід стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved