Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.04.2020 №207470223 [PERSON] 28 квітня 2011 року за договором купівлі-продажу частини нежитлової будівлі набув право власності на частину нежитлової будівлі площею 230,4 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та складається з нежитлових будівель літ. П-1, О-1, М-1, Л-1, прибудова літ Н-1. Згодом, 15.03.2016 площу частини було змінено з 230,4 м2 на 234,4 м2 у зв`язку з проведенням перепланування (демонтаж перегородки у приміщенні № 2), про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було 18.03.2016 внесено відповідний запис про державну реєстрацію. Визначено розмір частки відповідача: 1/10. Зазначена нежитлова будівля розташована на двох земельних ділянках: площею 0,4637 га з кадастровим номером 141230000:04:018:0314, а також площею 0,5186 га з кадастровим номером -1412300000:04018:0170. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки від 23.04.2020 земельна ділянка площею 0,4637 га (кадастровий номер 1412300000:04:018:0314), розташована за адресою: [ADDRESS] , для функціонування офісу та майстерні, а також земельна ділянка площею 0,5186 га (кадастровий номер 1412300000:04:018:0170), розташована за адресою: [ADDRESS] , для експлуатації та обслуговування офісу та дільниці для збирання меблів, належать до комунальної власності Маріупольської міської ради. Відповідач після набуття прав на нерухомість не звертався до Позивача для оформлення права оренди на земельну ділянку. Отже, дотепер не набув права на неї, не вносить орендну плату Позивачу, тобто, зберігає майно (грошові кошти, які мали би бути ним внесені в якості орендної плати) без достатніх правових підстав. Відповідач правомірно володіє лише нежитловою будівлею, відповідне право щодо земельної ділянки за цією ж адресою за Відповідачем не зареєстровано, хоча земельна ділянка використовується під розміщення нежитлової будівлі, а також для її обслуговування. Розмір доходу Відповідача, який виник у нього внаслідок несплати Позивачу грошових коштів, у період з 01.01.2017 по 31.10.2019 було розраховано Позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування на підставі Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, визначений Актом комісії Позивача № 6 про визначення обсягу збитків від 5 листопада 2019 року та затверджено рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 30.01.2020 № 18 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», а також рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.07.2018 № 318. Розмір збитків з 01.01.2017 по 31.10.2019 (1034 дні), загальний розмір для трьох користувачів: 562757,50+ 195789,66+ 250451,75+ 501334,18= 1310333,09 грн. Загальна площа нежитлової будівлі 2 155м2, з них: у ТОВ "ВКФ "ВІД" - 1 055,5м2 (48,98%); у ТОВ "МКМ"МЕКОМ" - 865,1м2 (40,14%); у гр. [PERSON] - 234,4м2 (10,88%). Розмір недоотриманих доходів: від ТОВ "ВКФ "ВІД" 641801,15 грн., від TOB «МКМ «Меком» 382165,88 грн. (відповідно до даних Головного управління ДФС у Донецькій області ТОВ "МКМ"МЕКОМ" сплачено за 2017-2019 роки 143 801,82 грн., 525967,70-143 *1.82 = 382165,88 грн.); від [PERSON] 142564,24 грн. Отже, за розрахунком Позивача, розмір коштів (майна), збережених Відповідачем без достатньої правової підстави за період з 01.01.2017 по 31.10.2019, склав 142 564,24 грн. Позивач запрошував Відповідача для участі у засіданні комісії для визначення розміру безпідставно ним збережених коштів шляхом надсилання листа №26.6.3-64306-09 від 22.10.2019. За даними поштового оператора, що розміщені на офіційному веб-порталі ПАТ «Укрпошта», Відповідач (або уповноважена ним особа) зазначений лист отримав 25.11.2019, однак своїм правом участі в засіданні комісії не скористався. До того ж, Позивач листом №26.6.3-7674-09 від 06.02.2020 повідомив Відповідача про розмір визначених збитків та запропонував перерахувати кошти на відповідний рахунок. Відповідач (або уповноважена ним особа) такий лист отримав 09.03.2020, але кошти Позивачу не перерахував, незгоди з розміром суми не висловив, жодної відповіді зі своєю правовою позицією не надав. Просить стягнути з [PERSON] на користь Маріупольської міської ради безпідставно збережені кошти у сумі 142 564,24 грн. та судовий збір у сумі 2 138,47 грн., сплачений при зверненні до суду. Ухвалою суду від 18.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину не вчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, зі згоди позивача та у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №207470223 від 24.04.2020, 1/10 частка нежитлового приміщення загальною площею 536 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення 1,2, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 641, виданого 28.04.2011, на праві спільної часткової власності належить [PERSON] . Площа приміщення, що належить [PERSON] становить 234,4 кв.м. /а.с.8-9/. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.04.2020, земельна ділянка кадастровий номер: 1412300000:04:018:0314, площею 0,4637 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить Маріупольській міській раді. Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку: право оренди землі у ТОВ «Меблева компанія Маріуполя МЕКОМ», код ЄДРПОУ 34843675. /а.с.10/. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.04.2020, земельна ділянка кадастровий номер: 1412300000:04:018:0170, площею 0,5186 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить Маріупольській міській раді. Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку: право оренди землі у ТОВ «ВІД», код ЄДРПОУ 13484382. /а.с.11/. На підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №318 від 18.07.2018, вирішено створити комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам та затвердити її склад; затвердити Положення про порядок з визначення та відшкодування збитків власникам земної та землекористувачам; затвердити форму повідомлення; затвердити форму акта з визначення обсягу збитків. /а.с.13-18/. Відповідно до акту №6 про визначення обсягу збитків від 05.11.2019 комісія з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановила суму розміру збитків для ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ВІД» - 641 801,15 грн.; для ТОВ «Меблева компанія Маріуполя МЕКОМ» 382 165,88 грн.; для [PERSON] - 142 564, 24 грн. /а.с.20-21/. Згідно з додатком до листа з відділу у місті Маріуполі Головного управління Держеокадастру у Донецькій області від 17.10.2019 №1889/105-19, наданого на запит Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1412300000:04:018:0170, площею 0,5186 га станом на 01.01.2016 становить 3 613 501, 08 грн. (Кф=1,2), на 01.01.2017 -6 383 862, 28 грн. (Кф=2,0) з 17.07.2018 - 9 575 793,412 грн. (Кф=3,0), становить на 01.01.2019 - 10 592 890,67 грн. (Кф=3,0). Де Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки. /а.с.23/. Рішенням Маріупольської міської ради від 23.12.2016 №7/14-1120 затверджено, зокрема, Положення по сплаті земельного податку в м. Маріуполі згідно з додатком 1; затверджено ставки земельного податку в м. Маріуполі згідно з додатком 2; затверджено розмір орендної плати за землю в м. Маріуполі, згідно з додатком 3 /а.с.24/, строк дії даного рішення продовжено рішенням маріупольської міської ради від 27.12.2017 №7/25-2387. /а.с.28/. Відповідно до п.3.2 додатку 1 платниками земельного податку є землекористувачі; згідно з п.4.1 об`єктом оподаткування є земельні ділянки, які знаходяться у власності або у користуванні. За п.8.1 базовим податковим періодом є податковий рік. /а.с.25-26/. Згідно з додатком 3 ставкою орендної плати за землю у м. Маріуполі в інших випадках є 3 відсотки. /а.с.27/. 22.10.2019 заступником міського голови було надіслано лист відповідачу за №26.6-3-64306-09 із запрошенням на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на 05 листопада 2019 року з 15:00 до 16:30 години за адресою: [ADDRESS] , на якій будуть розглянуті матеріали про розрахунок збитків, які нанесені [PERSON] . Маріупольські міській раді внаслідок користування земельною ділянкою з порушенням вимог законодавства про плату за земельну ділянку по [ADDRESS] . /а.с. 42/. За даними поштового оператора з офіційного Веб-порталу ПАТ «Укрпошта» відправлення вручено за довіреністю 25.11.2019. /а.с.43/. 06.02.2020 на ім`я [PERSON] направлено лист №26.6.3-7674-09 за підписом заступником міського голови Івченком М.О. з повідомленням про розгляд матеріалів про розрахунок збитків та пропозицією у 10-денний термін з дня надходження повідомлення розглянути його разом з актом про визначення збитків власнику землі від 05.11.2019 №6 та про результати їх розгляду інформувати у письмовій формі Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради. У разі визнання вимог роз`яснено про добровільне відшкодування збитків. Також повідомлено, що у разі відмови відшкодувати збитки матеріали будуть переслані до юридичного відділу Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради для підготовки позову до суду. /а.с.45/. За даними поштового оператора з офіційного Веб-порталу ПАТ «Укрпошта» відправлення вручено за довіреністю 09.03.2020. /а.с.46/. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.39 Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, укладеним та зареєстрованим відповідно до закону. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею ст.206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно з положеннями ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише частиною нежитлової будівлі, розташованої на земельних ділянках за адресою [ADDRESS] . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстроване у встановленому чинним законодавством порядку, та фактично земельна ділянка відповідачем використовується без правовстановлюючих документів. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з п. 14.1.72 ст.14 Податкового кодексу України відповідач, не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата за землю. Пунктами 14.1.125, 14.1.136 ст. 14, п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно з розрахунком доходу, збереженого від використання без достатніх правових підстав (без оформлення правовстановлюючих документів) земельної ділянки у виді орендної плати за земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] за 2017-2019 роки складає за 2017 рік - 362 757,50 грн., за період з 01.01.2018 по 16.07.2018 - 195 789,66 грн., за період з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 250451,75 грн., за 2019 - 501 334,18 грн., загальна сума за період використання земельної ділянки становить 1 310 333,09 грн. Загальна площа нежитлової будівлі 2 155м2, з них: у ТОВ "ВКФ "ВІД" - 1 055,5м2 (48,98%); у ТОВ "МКМ"МЕКОМ" - 865,1м2 (40,14%); у гр. [PERSON] - 234,4м2 (10,88%). Розмір недоотриманих доходів: від ТОВ "ВКФ "ВІД" 641801,15 грн., від TOB «МКМ «Меком» 382165,88 грн. (відповідно до даних Головного управління ДФС у Донецькій області ТОВ "МКМ"МЕКОМ" сплачено за 2017-2019 роки 143 801,82 грн., 525967,70-143 *1.82 = 382 165,88 грн.); від [PERSON] 142 564,24 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.07.2018 «Про створення комісії з визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам та затвердження Положення про неї», Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 30.01.2020 «Про затвердження актів комісії з визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам», Положення по сплаті земельного податку в місті Маріуполі, затвердженого Рішенням Маріупольської міської ради від 23.12.2016 «Про затвердження умов надання земельних ділянок на території Маріупольської міської ради відносно плати за землю на 2017 рік», дія якого продовжена Рішенням Маріупольської міської ради від 27.12.2017, ставок земельного податку та ставок орендної плати за землю на 2019 рік, установлених Рішенням Маріупольської міської ради від 25.06.2018 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку, розміру орендної плати за землю на території Маріупольської міської ради на 2019 рік». Згідно з частинами 1-3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Пунктом 4 частини 3 статті 1212 ЦК та положенням глави 83 ЦК України передбачено відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Частиною 1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також статтею 22 ЦК України за змістом якої упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, як норми статей 22, 1166 ЦК України, так і статті 1212 ЦК України унормовують відшкодування шкоди, зокрема, у вигляді неодержаних потерпілою особою доходів, що завдана як внаслідок неправомірних дій/бездіяльності, так і внаслідок безпідставного збагачення іншої особи за рахунок безпідставного збереження нею коштів, які належать (мають бути сплачені) цій потерпілій особі. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України. За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідач у період з 01.01.2017 по 31.10.2019 роки не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. При цьому, позивач був позбавлений можливості передати спірну земельну ділянку в користування іншим особам, оскільки на вказаній ділянці розташована нерухомість, що належить відповідачу. Таким чином, не укладання договору оренди та не здійснення відповідачем оплати за землю (у встановлених порядку та розмірі, передбачених для орендних правовідносин) за використання спірної земельної ділянки, призвело до фактичного безоплатного користування останнім спірною земельною ділянкою та позбавило позивача права отримувати дохід від здавання спірної земельної ділянки в оренду на законних для цього підставах. Відтак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). За приписами пункту 4 частини 3 статті 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої Законом. Пунктом «б» частини 1 статті 80 Земельного Кодексу України передбачено, що суб`єктом права власності на землю, також є територіальна громада, яка реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності . Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Частинами 1 та 3 ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та Законом про Державний бюджет України. У відповідності до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів міст обласного значення належить податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування. Ненадходження платежів за використання землі, яка перебуває у комунальній власності призводить до не виконання прибуткової частини місцевого бюджету, чим порушуються інтереси держави. Як передбачено ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, тобто суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада села, селища, міста. Згідно з ч. 1 ст. 10 вказаного Закону органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами є сільські, селищні, міські ради. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є комунальною власністю територіальних громад. Підпунктом 1 пункту 6 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до віддання виконавчих органів міських рад належить здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ст. 189 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські, районні та обласні ради здійснюють самоврядний контроль за використанням та охороною земель. За змістом ч. 1 п. 3 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міської ради. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Маріупольської міської ради Донецької області суму безпідставно збережених коштів у розмірі 142 564 гривні 24 копійки. Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 138 гривень 47 копійок.

Outcome: approved