Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

позивач ЛКП «Снопківське» звернувся в суд з позовом до [PERSON], уточнивши який, просить стягнути з відповідача заборгованість на утримання будинку і прибудинкової території у сумі 3 514,31грн. та 243,60 грн. судового збору. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідач зареєстрована, проживає та є власником квартири [ADDRESS]. Квартира знаходиться на обслуговуванні у ЛКП «Снопківське». Стверджує, що позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання у ньому людей та підтримання його у належному стані. Зокрема, позивачем були виконані роботи: вивезення побутових відходів, обслуговування поточного ремонту, забезпечення електроенергією місць загального користування, дератизація, освітлення МЗК, обслуговування систем водопостачання та водовідведення, обслуговування димовентиляційних каналів, прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток. Зважаючи на те, що відповідач відмовляється добровільно погасити заборгованість, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ЛКП «Снопківське» 3514,31 грн. за житлово - комунальні послуги, а саме: 469,24 грн. - вивезення побутових відходів, 373,00 грн. - обслуговування поточного ремонту, 64,25 грн. - електроенергія місць загального користування, 8,7 грн. - витрати за дератизацію, 31,80 грн. - витрати на освітлення МЗК, 304,35 грн. - обслуговування систем водопостачання та водовідведення, 73,00 грн. - обслуговування димовентиляційних каналів, 308,31 грн. - прибирання прибудинкової території, 1881,66 грн. - прибирання сходових кліток. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що їй, як мешканці та власнику квартири [ADDRESS] надаються послуги з вивезення твердих побутових відходів, обслуговування систем водопостачання та водовідведення, забезпечення електроенергією місць загального користування. В решті позовних вимог просить відмовити, оскільки ЛКП «Снопківське» не надавало їй послуг з обслуговування поточного ремонту, дератизації, освітлення МЗК, обслуговування димовентиляційних каналів, прибирання прибудинкової території та сходових кліток. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], мешканець будинку [ADDRESS], дав суду пояснення про те, що прибирання ЛКП «Снопківське» не здійснювало. Пояснив, що сам здійснював прибирання восени кожного року, що сам прибирав сніг протягом 20 років. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши інші матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS], загальною площею 30,50 кв.м., власником якої вона є, згідно довідки ЛКП «Снопківське» від 07.10.2014 року. В період з березня 2012 року по березень 2015 року відповідачу ЛКП «Снопківське», частково надавало житлово - комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території: вивезення побутових відходів, обслуговування поточного ремонту, забезпечення електроенергією місць загального користування, освітлення МЗК, обслуговування систем водопостачання та водовідведення на загальну суму 1210,84 грн. Дані обставини стверджуються здобутими в судовому засіданні наступними доказами. В судовому засіданні встановлено, що 01.01.2012 року ЛКП «Снопківське» та Львівське комунальне ремонтно - аварійне підприємство уклали договір щодо виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньобудинкових інженерних мережах у житловому фонді. 01.09.2013 року ЛКП «Снопківське» та ТзОВ «Спецавтотранс - Львів» уклали договір про збирання та вивіз ТПВ. Згідно робочих листків ЛКП «Снопківське» від 01.02.2013 року, 01.10.2012 року, в будинку [ADDRESS], проведено заміну патронів та запобіжників. Згідно робочих листків ЛКП «Снопківське» від 02.03.2014 року, 01.04.2014 року, в будинку [ADDRESS], здійснено ремонт тимчасової огорожі, заміна в/с труб, перевірка в/с труб, та інше. Згідно претензії ЛКП «Снопківське» від 19.09.2014 року, скерованої [PERSON], ЛКП «Снопківське» просить до 25.09.2014 року добровільно оплатити всю суму заборгованості або укласти договір про розтермінування боргу, який станом на серпень 2014 року складав 4510,91 грн. Як вбачається із ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлених виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язок виконавця - надання послуг вчасно, відповідної якості та згідно з умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг. Визначення виконавцями житлово-комунальних послуг віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування та визначається ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наказом Держжитлокомунгоспу України від 25.01.2005 року №60 «Про затвердження порядку визнання виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді» та п.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з п.п. 5,7 ч.2 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуг зобов'язаний своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України, споживачі зобов'язані своєчасно вносити щомісячну квартирну плату та плату за комунальні послуги у встановлений законодавством термін. До житлово-комунальних послуг, згідно п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», належать також послуги з утримання будинків і споруд, та прибудинкових територій. В судовому засіданні відповідач не заперечила, що їй надавались послуги з вивезення твердих побутових відходів на загальну суму 469,24 грн., обслуговування систем водопостачання та водовідведення на загальну суму 304,35 грн., та послуги із забезпечення електроенергією місць загального користування загальною вартістю 64,25 грн. Враховуючи те, що надання зазначених послуг відповідачем не заперечується, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 837,84 грн., оскільки зазначена сума не оспорюється, та не потребує доказування. В судовому засіданні представник позивача ствердила, що у спірний період Львівське комунальне підприємство «Снопківське» якісно надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території Однак такі доводи представника позивача не підтверджуються долученими до матеріалів справи належними доказами. Судом встановлено, що позивачем, також, дійсно надавались послуги з обслуговування поточного ремонту, що підтверджується робочими листками ЛКП «Снопківське» від 01.02.2013 року, 01.04.2014 року, 02.01.2013 року /а.с.36, 38,41 /, та послуги з освітлення МЗК, що підтверджується робочими листками ЛКП «Снопківське» від 01.03.2014 року, 01.10.2013 /а.с.37,39/. Тобто, крім заборгованості, визнаної позивачем в судовому засіданні, з неї слід стягнути заборгованість за поточний ремонт на загальну суму 373,00 грн, та освітлення МЗК на загальну суму 31,80 грн. Надання інших послуг носило епізодичний, неякісний, неповний характер, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи, відтак не може вважатись належним наданням послуг. Крім того, позивач свої вимоги мотивує тим, що 02.01.2015 року ЛКП «Снопківське» та ОКП профілактичної дезинфекції уклали договір про надання послуг з профілактичної боротьби з паразитами та шкідниками (дератизація і дезинфекція), відповідно до Акту від 21.04.2015 року ЛКП «Снопківське», складеним комісією в складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Снопківське» та мешканців будинку [ADDRESS] прибирання сходової клітки та прибудинкової території здійснюється належним чином /а.с.51/, згідно акту від 22.04.2015 року, затвердженого директором ЛКП «Снопківське», складеним комісією в складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Снопківське» на [ADDRESS], прибирання сходової клітки та прибудинкової території здійснюється належним чином /а.с.52-53/, відповідно до Робочого листка виконання сажотрусних робіт по профілактичній прочистці димовентиляційних каналів в житлових будинках від 05.08.2014 та 06.08.2014 року у будинку [ADDRESS], виконано роботу по очистці димовентиляційних каналів /а.с.57/, згідно дозволу Територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області від 23.09.2013 року, ЛКП «Снопківське» надано дозвіл на ремонт та чищення димарів, повітропроводів /а.с.58/. Суд не бере до уваги дані матеріали, та твердження представника позивача про те, що надання таких послуг відбувалось належним чином, оскільки договори про надання послуг носять декларативний характер, не підтверджують їх реальне проведення і не можуть свідчити про фактичне надання послуг. Крім того, суд не може брати до уваги акти про прибирання прибудинкової території та сходових кліток будинку, оскільки такі складені після закінчення спірного періоду, не відносяться до предмету спору, підписані комісією майстрів ЛКП «Снопківське», та невідомими особами. З актів вбачається, що такі підписані також, можливо, мешканцями будинку, проте в акті не зазначено прізвищ мешканців, та у яких саме квартирах вони проживають. Крім того, покликання представника позивача про належне прибирання спростовується показаннями свідка, даними в судовому засіданні, яким суд надає віри, оскільки такі знаходяться в об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи. Доказів, які б свідчили про належне надання інших послуг відповідного характеру, суду не представлено. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо посилань відповідача на відсутність договірних відносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 66 ЖК України, плата за користування (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно, та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово - комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 - IV від 24 червня 2004 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. З, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. З ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. З ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. З ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» . З аналізу змісту ч. З ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. З ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24.06.2004 року. Правовідносини сторін даної справи не містять посилань та висновків щодо відповідності запропонованого договору на надання житлово-комунальних послуг типовому договору, у той час як установлення цього факту є реалізацією зазначених матеріальних норм права. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. З, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачає обов'язок споживача укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовленій виконавцем на основі типового договору. В пункті 3 ч.2 ст. 21 цього Закону зазначено, що виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Як вбачається з матеріалів справи, договір власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між сторонами укладений не був. Зважаючи на те, що між сторонами відсутні договірні відносини, які б визначали зміст та обсяг зобов'язань між ними, на думку суду, вирішення спірних питань, які виникли необхідно проводити згідно з чинним законодавством, яке їх регулює. Відповідно до ст. 179 ЖК України та ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду та їх утримання здійснюється за рахунок коштів власників згідно діючих Правил користування приміщеннями жилих будинків прибудинковими територіями. Згідно п.п. 17, 35 зазначених Правил власник квартири, що розташована в багатоквартирному будинку зобов'язаний сплачувати платежі за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги. Обов'язок відповідача проводити оплату за надані позивачем послуги по обслуговуванню будинку та прибудинкової території безпосередньо випливає із зазначених вище нормативних актів. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за квартирну плату. Вищенаведене, враховуючи ту обставину, що відповідач не відмовлявся у встановленому законом порядку від надання послуг, свідчить про фактичні договірні відносини між сторонами по справі, що склались у процесі розвитку правовідносин, зумовлених наданням послуг. | А відтак відповідач зобов'язаний нести обов'язок перед позивачем по оплаті наданих житлово - комунальних послуг. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у обсязі, пропорційному до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial