Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

01 жовтня 2019 року ТОВ «Князівське\~2010» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому вказує, що 01 вересня 2011 року товариство уклало з [PERSON] договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано в установленому законом порядку 27 квітня 2012 року. Строк дії договору закінчується в 01 вересня 2020 року. В грудні 2016 року між [PERSON] \~та [PERSON] було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, про що 16 грудня 2016 року внесено запис про інше речове право на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто одну і ту ж земельну ділянку двічі передано в оренду. Зважаючи на викладене, позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,6948 га, кадастровий номер 5920686600:01:001:0053, укладений 09 грудня 2016 року між [PERSON] \~та [PERSON] . У судове засідання представник ТОВ «Князівське\~2010» Ломака\~Ю.М.\~не прибув,\~направив клопотання\~про розгляд\~справи без\~його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~прибула,\~направила заяву\~про розгляд\~справи без\~її участі,\~позов визнає.\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце проведення розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,6948 га, розташована на території Павлівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №062033 (а. с. 4). 01 вересня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Князівське 2010», було укладено Договір оренди земельної ділянки № 67 (далі-Договір) площею 3,6948 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради, строком до 01 вересня 2020 року. Вказаний договір 27 квітня 2012 року було зареєстровано у відділі Держкомзему у Білопільському районі за №592060004000957(а. с. 5-6). 01 вересня 2011 року [PERSON] передала ТОВ «Князівське 2010» вказану земельну ділянку, про що було складено акт прийому-передачі (а. с. 7). Договір укладено на 9 років з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2020 року, після закінчення якого орендар має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, що передбачено п. 8 Договору. 16 грудня 2016 року Білопільською міською радою за №18069541 в державному реєстрі прав здійснено реєстрацію договора оренди земельної ділянки кадастровий номер 5920686600:01:001:0053 площею 3,6948 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради, що укладений 09 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10, 55). Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 09 грудня 2016 року, ТОВ «Князівське 2010» не було його стороною. У той же час позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року №6-605цс16, від 23 листопада 2016 року №594/153/16-ц, постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року № 587/2110/16-ц. Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 35 договору сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку його укладення; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчудження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 36 договору, його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до п. 37 договору розірвання договору в односторонньому порядку допускається лише у разі невиконання умов договору щодо ухилення орендаря від виплати орендної плати. Підстави припинення договору оренди землі зазначені в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Доказів того, що договір оренди від 01 вересня 2011 року було припинено або розірвано в установленому законом порядку суду надано не було. З огляду на викладене, [PERSON] , не розірвавши в установленому законом та договором порядку договір оренди земельної ділянки від 01 вересня 2011 року №67 до закінчення строку його дії, тобто до 01 вересня 2020 року уклала новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, п. "в" ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. З огляду на роз`яснення надані в абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №6 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Хоча позивач і користується земельною ділянкою відповідно до договору від 01 вересня 2011 року, але на момент вчинення оспорюваного правочину 09 грудня 2016 року строк дії договору оренди від 01 вересня 2011 року ще не закінчився, що свідчить про порушення його прав. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити та постановити рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 09 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з [PERSON] та [PERSON] у дольовому порядку на користь ТОВ «Князівське 2010» слід стягнути з кожного по 960,50 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved