Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

07 липня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що в лютому 2017 року уклала усну угоду з [PERSON] щодо купівлі квартири [ADDRESS], так як [PERSON] запевнила, що квартира належить їй, однак документи про право власності відсутні, після виготовлення вказаних документів повинен бути укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. 19.02.2017 року в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач передала відповідачу аванс у сумі 1000 доларів США, що станом на червень 2017 року еквівалентна 26031 грн. Факт передачі грошей підтверджується розпискою відповідача. З вини [PERSON] договір купівлі-продажу укладено не було, так як вона не виготовила документи, необхідні для продажу квартири. Таким чином відповідач вирішила продати квартиру не оформивши за собою право власності, на вимогу [PERSON] про повернення сплаченого авансу [PERSON] пообіцяла повернути аванс, але досі не сплатила кошти. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити її позов та стягнути з відповідача на її користь аванс у сумі 26031 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позов за обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач у судові засідання 27.07.2017 року, 31.08.2017 року та 13.09.2017 року не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення кореспонденції (а.с.28-29, 48). Так, 30.08.2017 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження по справі, ухвалою суду від 31.08.2017 року у задоволенні вказаного клопотання - відмовлено, також 11.09.2017 року [PERSON] заявила відвід судді Римарю І.А. від розгляду справи, ухвалою від 13.09.2017 року в задоволенні заяви про відвід судді відмовлено. У вказаних клопотаннях, відповідач зазначала про розгляд їх за її відсутності. Суд вважає зазначити, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії» (1989), сторона зобовязана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. З огляду на вищевикладене, а саме: відсутністю відповідача тричі у судових засіданнях, яка належним чином повідомлена та враховуючи у клопотаннях [PERSON] від 30.08.2017 року та 11.09.2017 року про розгляд за її відсутності, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами, за відсутності відповідача. \~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши позовну заяву, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне. Згідно ч. 1\~ст. 3 Цивільно процесуального кодексу України від\~18.03.2004\~№\~1618-IV (далі ЦПК України) \~«кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів». Згідно зі\~ст. 10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти за квартиру, яка знаходиться за адресою: вул.. Є.Кравця, 45/33, смт. Раухівка Березівського району Одеської області, що підтверджується розпискою (а.с.4, 16). Будь-яких заперечень від відповідача на адресу суду щодо протилежного не надходило. У судовому засіданні позивач пояснила, що вказані кошти були надані [PERSON] в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири у якості авансу. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобовязання. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договір купівлі-продажу квартири який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Ч.2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне: По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобовязання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання незалежно від того, яка сторона відповідальназа невиконання зобовязання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Відповідно до правової позиції Верховного [PERSON] України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Суд доходить висновку, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти у сумі 1000 доларів США саме в якості авансу за продаж майнових прав на квартиру. Оскільки договір між сторонами не укладався, продаж майнових прав на квартиру не відбувся, відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі за № 6-284цс17 від 01.03.2017р., згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України\~гривні. Згідно довідки виданою Одеським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» ТВБВ від 26.06.2017 року вбачається, що офіційний курс за 100 доларів США 2603.1112 грн. (на момент подачі позову) (а.с.5). На підставі наведеного, суд доходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, належні докази виконання відповідачем свого зобовязання перед позивачем відсутні, а відтак позивачу необхідно повернути суму авансу у розмірі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 26031 грн. Відповідно до ч. 1ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В підтвердження сплати позивачем судового збору, позивачем надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 640 грн. Так, пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. ст.84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію про сплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 500 грн. (а.с. 8)., яка представляла її інтереси у суді по ордеру (а.с. 17). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доведеність позовних вимог, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню.

Outcome: approved