Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

12.10.2018 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з подальшим уточненням просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. В 2009 році позивач познайомилась з відповідачем, між ними склались теплі стосунки, та вони почали мешкати у фактичних шлюбних відносинах за адресою: [ADDRESS]. В 2014 році між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб в Індії. [INFO] року позивач народила сина - [PERSON], однак на момент народження дитини сімейні відносини між сторонами були припинені. В подальшому позивачу стало відомо, що 07.07.2016 року відповідачем було укладено інший шлюб на території США. Відповідач вже три роки з дитиною не спілкується, та не виконує свої батьківські обов'язки, не надає кошти на його утримання, та сином взагалі не цікавиться, тому на думку позивача, є всі підстави для позбавлення батьківських прав, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового засідання у свою відсутність, позов підтримала, просила задовольнити та ухвалити заочне рішення. Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду надійшли пояснення, в яких представник просить розглянути справу за своєї відсутності, та надав висновок щодо розв'язання спору. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. 12.10.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 19.10.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які було усунуто позивачем 21.11.2018 року. 23.11.2018 року надано запит до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації для встановлення місцеперебування позивача та відповідача, відповіді на які повернулись до суду 03.12.2018 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2019 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач є громадянином Республіки Індії, та на разі його місцеперебування невідоме. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 2009 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, та проживали за адресою: [ADDRESS], а 17.10.2014 року між сторонами було укладено шлюб, який посвідчено Реєстратором шлюбів, Делі, Республіка Індія. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач. Судом встановлено, що позивач разом з сином зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS]. Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач не цікавиться своєю дитиною, не спілкується з сином, та матеріальної допомоги не надає, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання.(а. 42). Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку від 12.03.2019 року № 218, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з сином у обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як протилежних доказів до суду надано не було з боку відповідача, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі в інтересах дитини. Згідно наданої до суду відповіді з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 03.12.2018 року, відповідач не зареєстрований за вказаною адресою в позові, тому враховуючи приписи ч. 10 ст. 28 ЦПК України, останньою відомою адресою відповідача є: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 206,263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved