Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

02.11.2017 року до суду із позовом звернувся [PERSON]. Посилається на те, що у жовтні 2016 року йому стало відомо про накладення на нього адміністративного стягнення згідно з постановою № 17 від 30.09.2016 року, винесеної посадовою особою ДП «Турківське лісове господарство», якою його визнано винним за ст.65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 85 гривень. 10.04.2017 року Турківським районним судом Львівської області ухвалено постанову в адміністративній справі за його позовом до ДП «Турківське лісове господарство», якою скасовано постанову про визнання його винним за ст.65 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 гривень. Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач оскаржив його в Львівському апеляційному адміністративному суді. Проте апеляційним судом скаргу відповідача залишено без розгляду, а постанову Турківського районного суду Львівської області без змін. Внаслідок дій відповідача він поніс наступні майнові витрати: - для реалізації своїх прав та інтересів він був змушений скористатись послугами адвокатів, тобто за отримані послуги за надання правової допомоги ним сплачено 5300 грн; - також він поніс судові витрати у виді судового збору в сумі 1280 грн. Окрім того, він зазнав моральної шкоди, яку оцінює у 12000 гривень. Моральна шкода для нього полягає у тому, що: винесення постанови про застосування адміністративної відповідальності від 30.09.2016 р. за ст. 65 КУпАП та необхідності сплати потенційної вартості нанесеної шкоди у розмірі 115 891, 52 грн. суттєво вплинуло на його психологічний та душевний стан життя, обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів; маючи невисоку зарплату та на утриманні малолітню дитину, впродовж періоду судової тяганини він мав постійний страх та переживання, що прийдеться сплачувати "непідйомну" суму; він підсвідомо переживав про подальші наслідки, про думку оточуючих, рідних, що могло вплинути на його честь, гідність та ділову репутацію; після таких судових процесів він почав скаржитись на своє здоровя, погіршилось самопочуття, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні. Просить суд: - стягнути з Державного підприємства "Турківське лісове господарство" 12000 гривень на відшкодування майнової шкоди на користь [PERSON]; - стягнути з Державного підприємства "Турківське лісове господарство" 5300 гривень на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача надав ті ж пояснення, що і в письмовому запереченні, а саме: що згідно зі ст.23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В позовній заяві зазначається, що винесення постанови про застосування адміністративної відповідальності від 30.09.2016 р. за ст. 65 КУпАП та сплата потенційної вартості нанесеної шкоди у розмірі - 115 891, 52 грн. суттєво вплинуло на психологічний та душевний стан життєвого стану, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів; маючи невисоку зарплату та на утриманні малолітню дитину, впродовж періоду судової тяганини мав постійний страх та переживання, що прийдеться сплачувати "непідйомну" суму; позивач підсвідомо переживав про подальші наслідки, про думку оточуючих, рідних, що могло вплинути на його честь, гідність та ділову репутацію; після таких судових процесів позивач почав скаржитись на своє здоровя, погіршилось самопочуття, внаслідок чого позивач перебував на стаціонарному лікуванні. При тім, постанову про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу 85 грн. винесено посадовою особою ДП - 30.09.2016 року; постанова Турківського районного суду Львівської області по справі № 458/1147/16-а, якою скасовано застосований адміністративний штраф - 10.04.2017 року; ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/5912/17, якою рішення суду 1-ої інстанції залишено без змін - 10.08.2017 року. Крім того, винесена постанова про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення по ст. 65 КУпАП України передбачала застосування штрафу у розмірі 85 грн. і не містила вимог про стягнення шкоди в розмірі 115891 грн. Зазначають, що згідно з листком непрацездатності серії АДВ № 027413 від 22.08.2017 року та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 5617-2424 від 22.08.2017 року із діагнозом "нейроциркуляторна дистонія по змінному типу" позивач перебував на лікуванні з 17.08.2017 року до 22.08.2017 року. Звертають увагу суду, що у згаданих документа, відсутня інформація щодо причин захворювання, тобто, причиновий зв'язок між хворобою позивача і застосованим ДП адміністративним штрафом згідно зі ст. 65 КУпАП та наступним судовим розглядом, відсутній. Статтею 1167 ЦК України, на яку посилається позивач, встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її' завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Однак, зазначають, що наявність вини посадових осіб ДП при складанні протоколу та постанови судами не встановлено, крім того, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт не було (випадок коли моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини). Використання позивачем норм ст. 1172 ЦК України, якою передбачено випадки відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою, а саме зазначено, що: юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків; замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника; підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу є некоректним. Оскільки вказана стаття не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, відшкодування моральної шкоди врегульовано ст. 1167 ЦК України, яка є спеціальною нормою і має пріоритетне право. Позивачем не доведено наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Щодо майнової шкоди (оплата за отримані послуги надання правової допомоги) виклали такі міркування: згідно КАС України розгляд справи про скасування постанови ДП про накладення адміністративного стягнення від 30.09.2016 року № 17, - справа розглядалась згідно норм КпАП України та КАС України; зокрема норми ст. 87 КАС України, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно норм ст.90 КАС України, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, витрати, повязані з оплатою допомоги або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбаченої законом. Згідно норм ст.97 КАС України, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані. Згідно норм ст.98 КАС України, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду. Нормами ЦПК України (гл.8), діючими на момент розгляду даної судової справи, також врегульовано питання розподілу судових витрат. Оскільки законодавством України врегульовано процедуру розподілу судових витрат, витрати на правову допомогу не можуть стягуватись у самостійному провадженні - розподіл судових витрат здійснюється у судовому рішенні по справі (в т.ч. і додатковому) відповідно до встановлених процесуальних норм і не є шкодою в розумінні статей 22, 1166 Цивільного кодексу України. На підставі викладеного просить, в позові [PERSON] відмовити повністю. Вислухавши позивача, його представника, представника ДП "Турківське лісове господарство", дослідивши обставини справи, всі надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що 30.09.2016 року начальником відділу лісового господарства Державного підприємства "Турківське лісове господарство" [PERSON] винесена постанова від 30.09.2016 року за № 17, згідно з якою позивача [PERSON] визнано винним за ст.65 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 85 гривень за те, що він нібито вчинив самовільну порубку сироростучих дерев породи "ялиця" в кількості 26 дерев у кварталах № 19 та 20 Вовченського лісництва, внаслідок чого заподіяно шкоду лісовому господарству в розмірі 115891 грн. 52 коп. Також позивача було зобов'язано добровільно відшкодувати спричинену самовільною порубкою дерев шкоду в розмірі 115891 грн. 52 коп. 06.10.2016 року [PERSON] звернувся до Турківського районного суду Львівської області із позовом про скасування цієї постанови. 10.04.2017 року Турківським районним судом Львівської області позов задоволено повністю та постанову від 30.09.2016 року скасовано як незаконну. Однак відповідач оскаржив рішення районного суду до Львівського апеляційного адміністративного суду, і 10.08.2017 року Львівським апеляційним адміністративним судом винесена ухвала, якою адміністративну скаргу ДП "Турківське лісове господарство" залишено без задоволення, а постанову Турківського районного суду від 10.04.2017 року без змін. Позивач приймав участь у судових засіданнях; у Львівському апеляційному адміністративному суді його інтереси представляв адвокат [PERSON], на послуги адвоката позивач витратив 2000 гривень. Також незаконними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінює сумою в 12000 гривень. Суд вважає можливим погодитися із даною сумою, оскільки враховує, що внаслідок незаконних дій посадової особи відповідача позивач терпів хвилювання, так як винесення незаконної постанови про застосування адміністративної відповідальності від 30.09.2016 р. за ст. 65 КУпАП та пропозиція сплати вартості нібито нанесеної ним шкоди у розмірі 115 891, 52 грн. суттєво вплинули на психологічний та душевний життєвий стан позивача, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів; проживаючи та працюючи в іншій області, позивач впродовж періоду судових розглядів справи мав постійний страх та переживання, що йому доведеться сплачувати велику грошову суму; позивач переживав про подальші наслідки, про думку оточуючих, рідних, що могло вплинути на його честь, гідність та ділову репутацію; погіршилось його самопочуття, саме після судових процесів позивач звернувся до лікаря зі скаргою на своє здоровя. Також нормальний ритм і спокій життя позивача були порушені на тривалий час - із жовтня 2016 року по серпень 2017 року, протягом якого при наявності сім'ї, роботи в м. Ужгороді, він змушений був залучати для свого захисту адвокатів, приймати участь в судових засіданнях в м. Турці Львівської області та у м. Львові, на значній віддалі від свого місця проживання; бути на прийомах у адвокатів, захищати свої права в суді, що пов'язане із значними психологічними навантаженнями на нервову систему, враховуючи характер допущених щодо нього правопорушень, зобов'язання його до добровільної сплати значної суми грошових коштів (115 891,52 гривень); позивач піддавався значному психологічному тиску із боку відповідача, оскільки і в даному судовому засіданні представник відповідача без доведення вини позивача у встановлений законом спосіб обвинувачував позивача у вчиненні самовільної рубки 26 дерев, чого суду не довів за відсутністю доказів такого факту; позивач не мав можливості повноцінно працювати, і відпочивати, на встановлення істини в справі та доказування протиправних дій відповідача витратив значні кошти, час, сили та зазнав переживань. Наведені вище обставини підтверджуються: копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 17 від 30.09.2017 року; копією рішення Турківського районного суду Львівської області від 10.04.2017 року у справі № 458/1147/16-а 2-а/458/6/2017; копією ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/5912/17 від 10.08.2017 року; листком непрацездатності серії АДВ № 027413 від 22.08.2017 року та випискою № 5617-2424 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], виданими Турківською Комунальною Центральною районною лікарнею; квитанціями про оплату послуг адвоката від 02.02.2017 року, від 03.02.2017 року від 09.03.2017 року, від 19.06.2017 року та квитанцією про сплату судового збору № 43 від 04.10.2017 року. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає, оскільки вони не суперечать один одному, є належними і допустимими. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені судом підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача, а також з урахуванням вимоги розумності і справедливості, суд вважає можливим погодитися із розміром суми відшкодування моральної шкоди, зазначеним позивачем у позовній заяві, оскільки вважає, що вина відповідача є беперечно доведеною судом, а глибина душевних страждань позивача та період його тривоги і неспокою до остаточного вирішення судом справи є значними. В силу ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При визначенні розміру майнової шкоди суд виходить із того, що така складається із суми витрат на залучення представником інтересів позивача у Львівському апеляційному адміністративному суді адвоката [PERSON] в сумі 2000 гривень, дані витрати не могли бути стягнуті судом, оскільки представництво інтересів позивач відбувалося в апеляційному суді. В силу ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідача підлягає відшкодування судових витрат у даній справі у виді судового збору в користь [PERSON] в сумі 1280 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача відшкодування його витрат на залучення адвоката для здійснення професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, суд вважає, що дані вимоги до задоволення не підлягають, оскільки це питання мало бути вирішено судом першої інстанції, і доказів того, що позивач був позбавлений такої можливості із поважних причин, ним суду не надано. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial