Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2009 року. Останнім часом між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з чим між ними практично припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Шлюб сторонни розривають вперше. Проти примирення позивач категорично заперечує, а тому просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства останнім часом в них постійно виникали сварки та непорозуміння, що й призвело до розпаду їх сім"ї. З березня місяця цього року вони разом не проживають, ніяких зв'язків не підтримують, а тому наполягає на розірванні шлюбу так як переконана що сім'я їх розпалася остаточно і не може бути збережена. Крім того, позивач [PERSON] просила не змінювати прізвище на дошлюбне. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи шляхом подачі оголошення у друкований засіб масової інформації - газету «Свобода» №98 ( 2932) від 26 листопада 2014 року, в суд не з'явився, причини неявки суду невідомі. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 19 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, вбачається, що 16 травня 2009 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - "[PERSON] ". Від шлюбу у сторін дітей немає. Згідно із ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини з березня 2014 року ( більше восьми місяців ) між ними відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved