Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

02 травня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до громадянина Республіки Польща [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві покликається на ту обставину, що з 20 березня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. В даний час дитина знаходиться виключно на утриманні матері. Батько дитини є громадянином Польщі, працює водієм міжнародних рейсів. Його приблизний дохід становить 5000, 00 злотих, що є еквівалентом 35 000 грн. щомісячно. Сторони не можуть дійти згоди про спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тому є підстави стягнути з нього кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу відповідача. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частина всіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29 жовтня 2018 року із зазначенням резервної дати на 13 листопада 2018 року та направлено клопотання про виконання дій у цивільній справі відповідно до Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, підписаного у м.Києві 24 травня 1993 року. Відповідач відзив на позов не направив. Під час підготовчого судового засідання представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, а відповідач та його представник [PERSON] заявили про повне визнання позову. Заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. За змістом частини 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] Сторони не можуть дійти згоди про спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тому є підстави стягувати з батька дитини кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу відповідача, проти чого він та його представник не заперечили. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не змогли в позасудовому порядку дійти згоди щодо утримання їх неповнолітньої дитини, тобто між ними існує спір. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує повне та беззаперечне визнання позову відповідачем та його представником в частині розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved