Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

11.07.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулось ТОВ Дата [PERSON] до [PERSON], з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 30.09.2014 року між ПАТАльфа-Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено Договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями. 08.12.2014 року у відповідності до Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу від 30.09.2014 р. доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Фактор (ТОВ «Дата [PERSON]») зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а Клієнт зобовязується відступити Факторові свої Права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим Фактору в день отримання Клієнтом грошових коштів від Фактора. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача, за договором № 500922310 від 27.11.2013 року позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 27.11.2013 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк та фізична особа громадянка України - [PERSON], уклала кредитний договір № 500922310. Відповідно до умов вищевказаного Договору, Кредитор зобовязується надать Відповідачеві кредит у сумі 23 933,20 грн. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязується в порядку та на умовах визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавець строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитор свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 23933,20 грн. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.05.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 23 313,44 грн., за відсотками -7 850,61 грн. та по комісії - 15 426,25 грн. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Відповідачу була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобовязання стосовно повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованості кредиту, заборгованість за відсотками та неустойкою. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утримати від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язань: одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Просить суд: стягнути з відповідача на користь ТОВ «Дата [PERSON]» (ЄДРПОУ 35945570, р/р 16500010453501 в ПАТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346, юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Гончара, буд. 52, оф. 31), заборгованість 46 590,30 грн., а саме: - за кредитом - 23 313,44 грн.; - по відсотках - 7 850,61 грн.; - по комісії -15 426,25 грн., а також стягнути з Відповідача на користь ТОВ «Дата [PERSON]» (ЄДРПОУ 3594557 26500010453501 в ПАТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346, юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Гончара, буд. 52, оф. 31), витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні не був присутній, але в позовних вимогах просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не надали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Суд, на підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 08.12.2014 року у відповідності до Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу від 30.09.2014 р. доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Фактор (ТОВ «Дата [PERSON]») зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а Клієнт зобовязується відступити Факторові свої Права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим Фактору в день отримання Клієнтом грошових коштів від Фактора (а.с.14-16). Отже, внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 500922310 від 27.11.2013 року позичальником, згідно якого є [PERSON] (а.с.17-18). 27.11.2013 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк та фізична особа громадянка України - [PERSON], уклали кредитний договір № 500922310, згідно даного договору Кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 23 933,20 грн., згідно з умовами, на строк з 27.11.2014 року по 28.11.2018 року (а.с.4-6). Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору та станом на 28.05.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 23 313,44 грн., за відсотками -7 850,61 грн. та по комісії - 15 426,25 грн. (а.с.11). Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, та відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно умови договору відповідач [PERSON] не виконує, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед - кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, запеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність в поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позовом ТОВ «Дата [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 79 ч. 1 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом страви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь Дата [PERSON] потрібно стягнути судовий витрати в сумі по 1378,00 грн.

Outcome: approved