Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Комунального підприємства "Поділ-Благоустрій" Подільської районної державної адміністрації м. Києва про стягнення боргу та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що 02 лютого 2013 року він, відповідно до розписки, надав в борг відповідачу-1 суму коштів у розмірі 80 тис. грн., які повинні були бути повернені останнім до 25.04.2013 року, в разі не повернення суми боргу відповідач-1 зобов"язався передати позивачу три кіоски (малі архітектурні форми), що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що кошти [PERSON] на день подачі позову так і не повернув. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за розпискою виконав належним чином, надавши кошти у відповідній сумі [PERSON], а відповідач-1 суму боргу за розпискою у встановлений строк не повернув, просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за розпискою у сумі 80 000 грн. та у разі невиконання договору позики зобов'язати відповідачів передати у його власність три кіоски (малі архітектурні форми), що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що факт отримання [PERSON] коштів від позивача підтверджується розпискою від 02 лютого 2013 року (а.с. 4). Згідно умов розписки позивач надав в борг [PERSON] суму коштів у розмірі 80 тис. грн., строком повернення до 25.04.2013 року, в разі не повернення суми боргу [PERSON] зобов'язався передати позивачу три кіоски (малі архітектурні форми), що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Як пояснив у судовому засіданні позивач, [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та не повернув суму заборгованості за розпискою у строки, які в ній визначені, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано оригінал розписки, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 75). Матеріали справи свідчать, що 01 вересня 2013 року позивачем [PERSON] була вручена вимога про повернення суми боргу за розпискою (а.с. 5). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми боргу за розпискою підлягають задоволенню, а саме у розмірі 80 000 грн. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач також просив, у разі невиконання договору позики зобов'язати відповідачів передати у його власність три кіоски (малі архітектурні форми), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], однак дані вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки задоволення одночасно обох вимог про стягнення заборгованості за розпискою та про передача у власність три кіоски є подвійною відповідальністю за заборгованість. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 80 000 грн. - заборгованість за розпискою. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 800 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial