Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 01.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір контракт №5-В, предметом якого є спільна діяльність Спортсмена та Клубу, пов'язана з підготовкою і виступом Спортсмена на всіх змаганнях в період дії контракту з 01.08.2013 року по 31.05.2015 року. Відповідач мав виплачувати йому заробітну плату у розмірах визначених п. 2.1 контракту. Він добросовісно виконував свої зобовязання у період з 01.08.2013 року по липень 2014 року, але відповідач не провів визначені контрактом виплати йому, заборгувавши за вказаний період 45300 грн. Окрім того, відповідач безпідставно зменшив розмір його винагороди за листопада та грудень 2013 року, не доплативши за кожен з вказаних місцеві йому по 6400 грн. У звязку з даними порушеннями, він розірвав за згодою з відповідачем контракт, але до цього часу відповідач не виплати йому заборгованість в розмірі 58100 грн. Порушеннями відповідачем його трудових прав йому завдана моральна шкода, розмір якої він оціню є в 10000 грн. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати заробітної пати в розмірі 58100 грн., 10\~000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача позов заперечив та пояснив, що позивач 31.03.2014 року подав заяву про звільнення його з посади спортсмена-інструктора за згодою сторін та наказом від 31.03.2014 року на підставі вказаної заяви позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. У звязку з даним звільненням підстав для здійснення виплат позивачу коштів за квітень липень 2014 року немає. Також зазначила, що зменшення виплат у листопаді та грудні 2013 року мали місце на підставі відповідних наказів, якій були видані керівником у межах своїх повноважень. Дані накази не скасовані, а тому відсутні підстави для стягнення цих коштів. Також зазначила, що у період квітень-липень 2014 року позивач фактично не виконував своїх обовязків у спортивному клубі «Фаворит», оскільки вирішував питання про перехід до іншого клубу. Зазначила, що контракт було розірвано за ініціативно позивача, у звязку з чим позивач сплатив визначений сторонами контракту штраф та його представник подав заяву про відсутність претензій до клубу. Просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог. Після зупинення провадження у справі у звязку з призначенням судової експертизи, представник відповідача, будучі належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи за адресою зазначеною відповідачем для здійснення викликів його представника до суду, в судове засідання не зявився, не повідомив причини своєї неявки та не подав ніяких клопотань. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 21 КзПП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обовязки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Відповідно до положень ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Встановлено, що наказом №18/13 від 01.08.2013 року позивача було прийнято на роботу до ГО СК «Фаворит» на посаду спортсмена-інструктора з волейболу на 0,5 ставки з 01 серпня з оплатою згідно штатного розкладу. (а.с. 66) Крім того, 01.08.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір, а саме: контракт № 5-В (Надалі - контракт) та Додаток № 1 , який є невідємною частиною контракту № 5-В від 01.08.2013 р. і регулює фінансові відносини сторін. (а.с. 7-11). Згідно п.1.1. предметом контракту є спільна діяльність спортсмена та клубу повязана з підготовкою і виступом спортсмена на всіх змаганнях в період дії контракту. Відповідно п.п.2.1.1.контракту, спортсмен щомісячно отримує оплату у розмірі 16\~\~800 грн., крім червня та липня 2014 року у яких встановлена оплата в розмірі по 8000 грн. на місяць.\~ Пунктом 2 додатку №1 до контракту №5-В від 01.08.2013 року передбачено, що підвищення спортивної майстерності під час дії цього контракту веде до збільшення заробітної плати, рівно як і зниження його - до зменшення. Розмір суми визначається керівництвом клубу. Розпорядженнями Громадської організації "Спортивний клуб "Фаворит" №6 від 27 грудня 2013 року та №5 від 25 листопада 2013 року за результатами підсумків проведених ігор команди ГО «СК Фаворит» у першому відбірковому колі Чемпіонату України з волейболу 2013-2014 року, в звязку зі зниженням спортивної майстерності гравців клубу ,що вплинуло на результати та місце команди у загальному командному заліку, всім гравцям даної організації, з якими укладені контракти про спільну діяльність, зменшено розмір виплат за грудень та листопад 2013 року, встановлених п.2.1.1 контракту, на 40 % пропорційно розміру кожної оплати (а.с.51-52). Дані розпорядження мають юридичну силу, оскільки вони неоспорені позивачем та відсутнє рішення про скасування даних розпоряджень. Суд не може вирішити питання про законність даних розпоряджень, оскільки це виходить за межи заявленого позову, та приймає їх як доказ, оскільки вони є дійсним на час розгляду справи. У звязку з чим, суд вважає, що відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в повному обсязі за листопад та грудень 2013 року вірно, оскільки її зменшення відбулося на підставі двох розпоряджень керівництва клубу, законність яких не оспорено. В той же час судом встановлено, що відповідачем не виплачена обумовлена контрактом винагорода з квітень 2014 року липень 2014 року в загальному розмірі 45300 грн. Представник відповідача не заперечував у судовому засіданні, що вказані виплати не були проведені позивачу. Окрім того, факт їх не здійснення підтверджується наданою суду довідкою, що видана відповідачем. (а.с. 56). Посилання представника відповідача на те, що у вказаний період були відсутні підстави для здійснення виплат позивачу, оскільки за наказом від 31.03.2014 року його було звільнено з роботи та він з того часу не виконував своїх обовязків, не заслуговують на увагу. Як встановлено, судом 31.03.2015 року позивача було звільнено з роботи з посади спортсмена-інструктора, а контракт, що є особливою формою трудового договору та якій було укладено з позивачем як спортсменом, було розірвано лише 10 липня 2014 року про що вказує довідка видана відповідачем (а.с. 106) Будь-яких доказів на підтвердження того, що у період з 01 квітня 2014 року по 10 липня 2014 року позивач не виконував своїх зобовязань перед відповідачем за контрактом суду не надано, а відтак відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати визначеної контрактом за період з 01.04.2014 року по 17.07.2014 року розмір якої, як вже зазначалося раніше судом, становить 45300 грн. Посилання представника відповідача на те, що він не має ніяких невиконаних зобовязань (в тому числі з виплати заробітної плати обумовленої контрактом) перед позивачем та обґрунтування цього розпискою виданою 10 липня 2014 року представником позивача (а.с. 90) та поясненнями свідка [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи (а.с. 134-146) рукописний текст у вказаній розписці та підпис виконані не представником позивача [PERSON], а іншою особою. Також судом встановлено, що в наслідок порушення прав позивача - на своєчасну та повну оплату праці - позивач нервував, був позбавлений можливості користуватися своїми грішми та був вимушений прикладати додаткових зусиль до організації свого життя і йому завдана моральна шкода. За положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках з звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, порушень вимог закону під час звільнення позивача, а також з урахуванням принципу розумності та справедливості, позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 1000 гривень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за квітень 2014 року 10.07.2014 року в розмірі 45300 грн., а також 1000 грн. грошової компенсації завданої позивачу моральної шкоди. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. З відповідача також на корить позивача підлягають стягненню документальної підтверджені судові витрати у даній справі в розмірі підставі 2993,84 грн., понесень на сплату судового збору в сумі 243,60 грн, правову допомогу в сумі 500 грн. (а.с. 16), а також оплату судової експертизи в розмірі 2250,24 (а.с. 153) На підставі викладеного,

Outcome: partial