Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

07 березня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 10 квітня 2018 року, просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду не зявився, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, уточнений позов підтримала та просила його задовольнити (а.с. 18). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав до суду заяву, в якій уточнений позов визнав, просив розглянути справу без його участі, зазначив, що йому відомі наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України (а.с. 19). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Частини 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначають, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. За змістом частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сторони перебувають у шлюбі з 14 червня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 211451, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 6). Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Довідка Михайлівської сільської ради Саратського району № 179 від 12 березня 2018 підтверджує, що дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Відповідач не працює, суду не надано доказів щодо наявності на його утриманні інших дітей та непрацездатних осіб. Ч. 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 року складає 1492 гривні. Таким чином, розмір аліментів на дитину сторін, якій час розгляду справи виповнилось 3 роки не може бути меншим ніж 746 гривень (1492 грн. : 100 х 50). З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін, приписів ч.2 ст.182 СК України, а також визнання позову відповідачем, суд визначає аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно до її повноліття. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У звязку з чим, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: approved