Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

09.06.2016 року до суду надійшла позовна заява відоргану опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації до [PERSON], за участю третьої особи: рада опіки та піклування Червоноармійської сільської ради Березівського району Одеської областіпро позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відносно малолітніх дітей відповідача: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Ухвалою суду від 13.06.2016 року було відкрито провадження по справі. Представник органу опіки та піклування Березівської районної державної адміністраціїпозовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала та пояснила, що [PERSON], є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідач свої обов'язки по вихованню та розвитку дітей не виконує, на даний час діти перебувають на обліку служби у справах дітей Березівської РДА як діти, що опинились в складних життєвих обставинах, та влаштовані: [PERSON] до будинку дитини «Сонечко» м. Одеси, а [PERSON] - до дитячого відділення КЗ «Березівська центральна районна лікарня», у зв'язку з антисанітарними умовами проживання, відсутністю продуктів харчування та одягу, постійним вживанням матір'ю алкогольних напоїв. Позивач зазначив, що з [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди, з метою змінення ставлення до виховання своїх дітей, але жодного результату це не дало. Також позивач вказав, що відповідач була позбавлена батьківських прав стосовно своїх інших п'ятьох дітей, у зв'язку з тим, що не займалась їхнім вихованням. Позивач зазначив, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] залишилися без батьківського піклування, але через відсутність встановленого соціально-правового статусу, над ними неможливо встановити опіку та призначити всі державні пільги як дітям, позбавленим батьківського піклування. У зв'язку з вищевказаним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON], та стягнути з неї аліменти у розмірі 500.00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей відповідного віку. У судовому засіданні 22.07.2016 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав визначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 22.07.2016 року вказала, що доглядає за дітьми. Так, у минулом році вона приїздила до дітей та привозила їм фрукти. Водночас, щодо заявлених вимог позивача не заперечувала та вважала, що це краще буде для дітей. Представник третьої особи - ради опіки та піклування Червоноармійської сільської ради у судовому засіданні підтримала вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. Пояснила, що неоднарозово проводила бесіди з матір'ю, однак до позитивних результатів це не призвело. По виходу проживання, діти були завжди голодні, брудні. Мати навіть під час вагітності вживала алкогольні напої та не доглядала за дітьми. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (медсестра) пояснила, що вона дуже часто приходила додому до відповідача для обстеження дітей. Діти були завжди голодні, мати перебувала у стані алкогольного сп'яніння. Мати кормила хлопчика жареною картоплею та хлібом. Умови проживання дітей взагалі не відповідали ніяким санітарним вимогам. ЇЇ відношення до дітей було байдужим. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідка та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 26.03.2015 року та серії [NUMBER] від 19.05.2016 року (а.с.12,13). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Березівської РДА від 23.05.2016 року (а.с.4-5), згідно рішення комісії з питань захисту прав дітей Березівської РДА від 29.04.2016 року (а.с.6-7), та згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав виданого Червоноармійською радою опіки та піклування від 29.02.2016 року (а.с.9) - визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до листа Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області від 10.05.2016 року зазначено, що [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП (а.с.14). Відповідно до листа Березівського РЦСССДМ від 13.04.2016 року було повідомлено, що родина [PERSON] опинилася в складних життєвих обставинах, [PERSON] виявила себе, як безвідповідальна, не бажала співпрацювати та опинилась в умовах, що не сприяють повноцінному розвитку дитини (а.с.15). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 15.01.2016 року, від 17.03.2016 року, від 05.02.2015 року та від 27.05.2016 року, складеним депутатами Червоноармійської сільської ради, за адресою: [ADDRESS]., в родині не створені умови для виховання та догляду дітей, в будинку антисанітарні умови проживання (а.с.16-19). Окрім того, 09.06.2016 року знову проводилось обстеження помешкання відповідача, яким умови виховання дітям не створено, відсутні чисті речі, продукти харчування. Відповідно до протоколу бесіди від 10.02.2016 року [PERSON] була попереджена про виконання батьківських обов'язків та з нею було проведено профілактичну бесіду (а.с.20). Відповідно до довідки виданою Червоноармійською сільською радою [PERSON]. проживає на квартирі за адресою: [ADDRESS].., та має відповідний склад сім'ї (а.с.21). Згідно довідки виданою Червоноармійською сільською радою [PERSON] на території Червоноармійської сільської ради власного житла не має (а.с.22). Згідно з характеристики на [PERSON]. від 05.02.2015 року, складеною головою Виноградненської сільської ради (а.с.23) вбачається, що характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями. Більш того, суд враховує, що заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05.05.2014 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.39-40). Як зазначив представник позивача, на даний час діти перебувають на обліку служби у справах дітей Березівської РДА як діти, що опинились в складних життєвих обставинах, та влаштовані: [PERSON] до будинку дитини «Сонечко» м. Одеси, а [PERSON] - до дитячого відділення КЗ «Березівська центральна районна лікарня». Мати лише раз за останній рік навідувала дітей. Вказане підтвердила відповідач. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування своїх дітей, не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі в їхньому вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на неї законом. Відповідно до частини другої статті 157 СК України передбачено: «Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні». Нехтування батьківськими обов'язками з боку матері та батька, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері та батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України: «Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом». Відповідно до статті 164 СК України встановлено: «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема,… ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини». Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи зі статті 18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В даному випадку, суд вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, яка ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина друга статті 166 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, позбавлена батьківського піклування не звільняється від обов'язку їх утримання. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Оскільки судом позбавлено батьківських прав відносно відповідача, а тому підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення з останньої аліментів на утримання дітей. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Частиною першою статті 191 СК України передбачено: «Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову».

Outcome: approved