Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У січні 2014 року позивачка звернулася в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 20 січня 1998 року між нею та відповідачами було укладено договір № 1582 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній Біржі „Нерухомість Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1582 від 20.01.1998 року та зареєстрований 23.01.1998 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 10293. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вона не має можливості розпорядитися купленою нею на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство - договір не посвідчений нотаріально- вона змушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи- Товарна Біржа „Нерухомість Південь"- в судове засідання не з'явився, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою, що така організація відсутня. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 січня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір № 1582 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній Біржі „Нерухомість Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1582 від 20.01.1998 року та зареєстрований 23.01.1998 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 10293. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачка уплатила продавцям вартість квартири, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користується нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved