Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у серпні 2007 року вона познайомилася з [PERSON], колегою по роботі, на той час вони працювали у Київському виробничому об'єднанні птахівничої промисловості "Київптахпром". Починаючи з вересня 2007 року вони стали фактично спільно проживати як чоловік та жінка однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У період з вересня 2007 року по жовтень 2008 року вони проживали разом у місті Бровари Київської області у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS]; з листопада 2008 року по березень 2009 року у місті Березань Київської області у належному її матері житловому будинку [ADDRESS]; з квітня по липень 2009 року у місті Бровари за адресою: [ADDRESS], що належала відповідачу на праві приватної власності; з липня 2009 року по грудень 2012 року знову в [ADDRESS]. 22 січня 2010 року вона і [PERSON] зареєстрували шлюб, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 04. Починаючи з січня 2013 року подружні відносини між нею і [PERSON] фактично припинені, останній переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. На день подачі даного позову до суду шлюб між ними не розірваний. У період спільного фактичного проживання без реєстрації шлюбу ними за їхні спільні кошти було придбано наступне спільне майно, яке оформлено на [PERSON]: - 16 квітня 2008 року - автомобіль марки "Деу Ланос", загальною вартістю 55200 грн., реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля, придбаного в кредит, повернення якого фактично здійснювалося нею, 20 січня 2009 року вона від імені відповідача здійснила дострокове погашення всієї суми кредиту; - 28 жовтня 2009 року - дві земельні ділянки площею 0,0072 га і 0,0128 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS], кадастрові номери 3210600000:00:057:1074, 3210600000:00:057:1075, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №№ 984092 і 984093, виданими 20 липня 2012 року на ім'я [PERSON] На вказаних двох земельних ділянках за адресою: [ADDRESS], ними уже в період шлюбу було збудовано житловий будинок, право власності на який 28 грудня 2011 року зареєстровано за [PERSON] У подальшому 16/50 часток даного житлового будинку 19 січня 2012 року за договором купівлі-продажу в рівних частках відчужено [PERSON] та [PERSON] На день подачі позову за [PERSON] рахується 34/50 часток зазначеного житлового будинку, набутого ними в шлюбі. Враховуючи збільшення та уточнення позовних вимог (т. 1 а. с. 3-7, 85-86, 147-148), просила: - встановити факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по 22 січня 2010 року; - визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на ? частку спільного майна за кожним, а саме: на 34/50 часток житлового будинку, двох земельних ділянок площею 0,0072 га і 0,0128 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та автомобіля марки "Деу Ланос", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], загальною вартістю 55200 грн.; - стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки "Деу Ланос", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 27600 грн. У лютому 2014 року відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], у якій просив визнати 34/50 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], особистою приватною власністю [PERSON], посилаючись на те, що будівництво цього будинку здійснено за його особисті кошти, одержані ним у 2009 році від продажу належної на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS]. 19 березня 2014 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] [INFO] під час розгляду справи відповідач [PERSON] помер у віці 37 років (т. 1 а. с. 155). 11 квітня 2014 року ухвалою суду провадження у даній справі зупинено до 07 жовтня 2014 року для з'ясування правонаступників померлого відповідача. 07 жовтня 2014 року провадження у цій справі відновлено. Із Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області судом витребувано спадкову справу № 188/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 1 а. с. 168-183). Із даної спадкової справи видно, що єдиним спадкоємцем майна померлого відповідача [PERSON] є його батько [PERSON], який в установлений законом строк 01 серпня 2014 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини після смерті сина за заповітом від 07 грудня 2012 року. Про свої права на спадкове майно після смерті [PERSON] заявила також позивач [PERSON], подавши 25 вересня 2014 року нотаріальній конторі заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку спільного майна. 22 жовтня 2014 року ухвалою суду до участі у справі як правонаступника померлого відповідача [PERSON] залучено його правонаступника єдиного спадкоємця - батька померлого [PERSON], якому роз'яснено положення ч. 2 ст. 37 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у суді позов підтримали. Оскільки під час розгляду справи з'ясувалося, що 10 липня 2012 року [PERSON] відчужив за життя ще 17/50 часток спірного житлового будинку [ADDRESS] а також те, що спірний автомобіль марки "Деу Ланос" проданий 21 листопада 2014 року правонаступником відповідача [PERSON] іншій особі, позивач [PERSON] позовні вимоги зменшила та уточнила їх. Просила встановити факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з листопада 2007 року по 22 січня 2010 року та визнати за нею право власності на 17/100 часток житлового будинку та ? частку двох земельних ділянок площею 0,0072 га і 0,0128 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а. с. 40). Зустрічний позов [PERSON] не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити, оскільки спірний житловий будинок набутий сторонами в зареєстрованому шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя. Представники відповідача [PERSON] та його правонаступника [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити повністю та задовольнити зустрічний позов із урахуванням уточнення позовних вимог та визнати за спадкоємцем померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] право власності на 17/50 часток житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], так як спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю померлого [PERSON] Позивач [PERSON] жодного відношення до цього майна не має, доказів на підтвердження факту спільного проживання із [PERSON] нею суду не надано. Правонаступник відповідача [PERSON] у суді позов [PERSON] теж не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити та задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 11 від 27 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Суд встановив, що 22 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 04 (т. 1 а. с. 8). 28 січня 2014 року в ході розгляду даної справи заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] за позовом останнього розірвано (т. 1 а. с. 137-138). Факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року до дня реєстрації ними шлюбу 22 січня 2010 року знайшов підтвердження в суді дослідженими доказами: показаннями свідків, письмовими документами, фотографіями. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що в період із серпня 2007 року [PERSON] працював разом із нею та [PERSON] у виробничому об'єднанні "Київптахпром", вони були колегами по роботі, працювали в одному кабінеті. Між ним і [PERSON] одразу склалися добрі відносини, через два місяці, тобто з жовтня 2007 року, вони стали проживати разом. Із їхніх розмов було зрозуміло, що сторони ведуть спільне господарство. Неодноразово в її присутності вони обговорювали питання ведення спільного побуту, покупки продуктів харчування, речей у квартиру, де проживали разом. [PERSON] розповідав їй, що проживає разом із [PERSON], на той час [PERSON], називав позивача ласкаво "Світуся". Ділився з нею їхніми планами на майбутнє. Після звільнення в лютому 2008 року з роботи [PERSON] часто заходив до них. Відносини між сторонами були такими ж добрими, сімейними. 22 січня 2010 року сторони зареєстрували шлюб між собою. Цю дату вона пам'ятає, тому що в цей день в її онучки [PERSON] день народження. Свідок [PERSON] у суді підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) почали проживати однією сім'єю з осені 2007 року та проживали разом до одруження 22 січня 2010 року, вели спільне господарство. Перед весіллям купили земельну ділянку у Броварах, на якій уже в шлюбі побудували житловий будинок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивача [PERSON] знає давно, вона є її хорошою подругою і хрещеною матір'ю її дочки [PERSON], [INFO]. Із [PERSON] познайомилася в кінці жовтня 2007 року. [PERSON] і [PERSON] через тиждень чи через два після дня народження дочки [PERSON] приходили в гості до них і залишилася ночувати. Безпосередньо на день народження дочки [PERSON] не приходила, оскільки їздила в Кагарлик знайомитися з батьками [PERSON]. У подальшому [PERSON] і [PERSON] та вона з чоловіком тісно спілкувалися, дружили сім'ями, часто бували один у одного в гостях. У [PERSON] та [PERSON] були щирі, світлі почуття, вони піклувалися один про одного, все робили разом, вели спільний бюджет. Про те, що з жовтня 2007 року вони проживали разом однією сім'єю як чоловік і жінка свідчили їхні взаємовідносини, побут у квартирі, де вони проживали разом. Свідок [PERSON], запрошений стороною відповідача, у суді показав, що був близьким другом [PERSON]. Із [PERSON] він познайомився на квартирі [PERSON] в Броварах по вулиці Короленка. Ознайомившись з однією із наданих йому фотографій підтвердив, що вона зроблена у вказаній однокімнатній квартирі в листопаді 2007 року. Після цього він ще декілька разів приїжджав до [PERSON] в цю ж квартиру та зустрічався там із [PERSON]. Вона і [PERSON] проживали разом, у квартирі були жіночі речі. Крім [PERSON], до одруження з нею у [PERSON] інших жінок у той час не було, про це свідок заявив у судовому засіданні з абсолютною впевненістю. Свідок [PERSON], заявлений стороною відповідача, у судовому засіданні показав, що він разом із [PERSON] за його пропозицією на придбаній останнім у жовтні 2009 року земельній ділянці весною 2010 року розпочали будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. В ході будівництва коштів не вистачало, тому вони продали 1/3 частку даного будинку. За виручені кошти фактично і був добудований спірний будинок. Про відносини [PERSON] та [PERSON] до шлюбу йому нічого невідомо. Із копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він дійсно в період з 01 серпня 2007 року по 27 лютого 2008 року працював заступником голови правління виробничого об'єднання "Київптахпром". Там же з 16 липня 2003 року на посаді головного бухгалтера працює позивач [PERSON] (т. 1 а. с. 243, т. 2 а. с. 2). Досліджені в суді фотографії, де відображені події до реєстрації між [PERSON] та [PERSON] шлюбу, підтверджують притаманні подружжю відносини, які закінчилися реєстрацією шлюбу між ними. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2007 року по 22 січня 2010 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] у квітні 2008 року за кредитним договором від 18 квітня 2008 року [PERSON] придбав автомобіль "Деу Ланос", 2008 року випуску, кузов № [NUMBER]. У період шлюбу сторін 11 квітня 2013 року цей спірний автомобіль було переоформлено на його батька [PERSON], правонаступника відповідача. Останній, достовірно знаючи про те, що вказаний автомобіль є спірним майном та на нього ухвалою суду від 05 березня 2014 року за заявою позивача [PERSON] накладено арешт, 21 листопада 2014 року відчужив спірний автомобіль [PERSON] за 15000 грн. (т. 1 а. с. 9-20, 132; т. 2 а. с. 18). У суді [PERSON] пояснив, що в органах ДАІ заборони на відчуження спірного автомобіля не було, з метою повернення коштів, витрачених на лікування сина, він продав даний автомобіль [PERSON] за ціною 15000 грн., яку явно заниженою не вважає. Також у період фактичних шлюбних відносин 28 жовтня 2009 року за договором купівлі-продажу № 3678 [PERSON] придбав дві земельні ділянки площею 0,0072 га та 0,0128 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], кадастрові номери 3210600000:00:057:1074 і 3210600000:00:057:1075, цільове призначення яких: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право власності [PERSON] на ці земельні ділянки посвідчується виданими на його ім'я 20 липня 2012 року державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №№ 984092 і 984093 (т. 1 а. с. 87, 88). На вказаних земельних ділянках за адресою: [ADDRESS], уже в період перебування сторін у шлюбі був збудований житловий будинок загальною площею 359,9 м2, житловою площею 128,9 м2, право власності на який 28 грудня 2011 року було зареєстровано за [PERSON] згідно із рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 13 грудня 2011 року № 637 (т. 1 а. с. 51-60). Доказів того, що даний житловий будинок, збудований [PERSON] в період шлюбу за кошти, що належали йому особисто, які були отримані ним від продажу власної квартири, стороною відповідача у судовому засіданні не доведено, належних доказів на підтвердження цього факту суду теж не надано. 33/50 часток вказаного житлового будинку за договорами купівлі-продажу від 19 січня і 10 липня 2012 року [PERSON] відчужено іншим особам: 16/50 часток [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, 17/50 часток [PERSON] (т. 1 а. с. 51-52; т. 2 а. с. 36). Правомірність відчуження [PERSON] в період шлюбу 33/50 часток вказаного вище житлового будинку позивачем [PERSON] не оспорюється. Суд встановив, що зазначене майно: автомобіль "Деу Ланос", 2008 року випуску, кузов № [NUMBER], дві земельні ділянки площею 0,0072 га і 0,0128 га та 17/50 часток житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], набуте сторонами в період фактичних шлюбних відносин та в період шлюбу, це майно визнається судом спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], у разі поділу кожний з них має право на ? його частку. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин і досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] знайшов своє підтвердження в суді та підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. Зустрічний позов [PERSON] у суді стороною відповідача не доведений, тому він задоволенню не підлягає. [INFO] під час розгляду даної справи відповідач у справі [PERSON] помер (т. 1 а. с. 155). До участі в справі судом залучено його правонаступника батька [PERSON], спадкоємця за заповітом від 07 грудня 2012 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (статті 1216, 1218, 1223 ЦК України). Із спадкової справи № 188/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] видно, що 01 серпня 2014 року в установлений законом шестимісячний строк до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після смерті сина за заповітом від 07 грудня 2012 року подав [PERSON]. У подальшому від прийняття спадщини він не відмовлявся. Інші спадкоємці до майна померлого [PERSON] відсутні. З метою вирішення даного спору, на підставі ст. 19 Конституції України, ст. 1, ч. 4 ст. 11 ЦПК України суд вважає можливим і необхідним вийти за межі заявлених вимог та вирішити незаявлену вимогу, а саме: визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на ? частку двох земельних ділянок площею 0,0072 га і 0,0128 га та 17/100 часток житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] сина [PERSON]. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] та його правонаступник [PERSON] є постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, згідно із п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" такі особи звільняються від сплати судового збору, тому сплачений [PERSON] при подачі позову судовий збір у розмірі 3441 грн. стягненню на її користь з відповідача не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved