Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач - прокурор Дергачівського району Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області до [PERSON], відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, Кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, Реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області про скасування рішення сесії, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, повернення земельної ділянки в придатному для використання стані. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються функції, серед яких представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених законом. Статтею 123 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначається законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються між ними або державою. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. Прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому полягає порушення інтересів держави або в чому існує загроза інтересам держави, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Прокуратурою Дергачівського району Харківської області проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства України під час передачі у власність земельних ділянок Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області. Проведеною перевіркою встановлено, що рішення 19 сесії 5 скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1510 га в [ADDRESS] від 26.12.2007р. прийнято в порушення ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та ч. 1 п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування України». На підставі вказаного рішення Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 26.12.2007р. [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЖ № 472426 від 02.06.2009. Відповідно до нормативно - грошової оцінки земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1510 га в [ADDRESS], її вартість складає 106198 грн. Прокуратурою Дергачівського району Харківської області з вказаного факту порушено кримінальну справу № 18120056 відносно голови Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, яка з обвинувальним висновком направлена до Золочівського районного суду Харківської області та перебуває на розгляді. В ході досудового слідства у вказаній кримінальній справі достовірно встановлено факт підроблення рішення Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про передачу у власність відповідачу спірної земельної ділянки. Таким чином, вказана земельна ділянка набута у власність з порушенням ст. ст.12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та ч. 1 п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування України», що призвело до незаконного її відчуження на підставі завідомо незаконного рішення органу місцевого самоврядування, винесеного одноособово головою Русько - Лозівської сільської ради Муравським В.А. та порушення прав територіальної громади Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Просить скасувати рішення Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 19 сесії 5 скликання про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1510 га в [ADDRESS], зобов'язати кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області скасувати державну реєстрацію в державному земельному кадастрі земельної ділянки загальною площею 0,1510 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON], визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 472426 від 02.06.2009 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1510 га., розташовану за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], зобов'язати реєстраційну службу Дергачівського районного управління юстиції скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,1510 га за адресою: [ADDRESS], зобов'язати відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області скасувати державну реєстрацію державного акту серії ЯЖ № 472426 від 02.06.2009 на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] в Державному реєстрі земель, зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] в придатному для використання стані за належністю Русько - Лозівській сільській раді Дергачівського району Харківської області загальною площею 0,1510 га. та вартістю 106198 грн. В судовому засіданні представники позивача Муха А.І., Тулін Р.А., підтримали позовні вимоги, дали пояснення аналогічні тим, що містяться у позовній заяві. Представник Русько -Лозівської сільської Ради Дергачівського району Харківської області, в інтересах якої подавався позов- Бєсєдін О.А. у судове засідання не з"явився, згідно заяви позов підтримує, просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позов не визнав, пояснив, що відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. [PERSON] скористалася та реалізувала своє конституційне право на звернення до органів місцевого самоврядування та на землю, отримавши рішення XIX сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 26.12.2007 року про виготовлення технічної документації з правом передачі у приватну власність [PERSON] Право власності на спірну земельну ділянку вона набула на підставі рішення XXXI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 23.01.2009 року. Це право посвідчене державним актом і є похідним від відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки й залежить від доведеності незаконності самого рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано державний акт, що оспорюється. Будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58,59,61 ЦПК України, доказів на підтвердження нелегітимності рішення XXXI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 23.01.2009 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1510 га в [ADDRESS], а саме: судових рішень чи вироку суду, якими б було встановлено факт протиправності дій при прийнятті зазначеного рішення органу місцевого самоврядування, прокурором та позивачем суду не надано. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як визнання недійсним державного акта на право власності на землю, ЗК України не передбачено. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, то і відсутні підстави для визнання недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення земельної ділянки в придатному для використання стані, так як зазначені вимоги є похідними. При зверненні до суду, як на підставу позовних вимог прокурор посилається на ч. 3 ст. 388 ЦК України, яка передбачає, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Наведена норма визначає юридичну долю неправомірно відчуженого майна і розрахована насамперед на випадки, коли одна особа (законний власник) у результаті дій неуправомоченої особи (неуправомоченого відчужувача) була позбавлена свого майна, а інша особа (добросовісний набувач) добросовісно отримала його за відчужувальним правочином і вважала себе власником, доки не з'явився його законний власник. У подібних ситуаціях питання про перехід до добросовісного набувача права власності на майно, відчужене без волі законного власника, вирішується з урахуванням вимог ст. 330 ЦК, яка разом із ст. 328 ЦК закріплює презумпцію правомірності набуття права власності незалежно від правомірності чи неправомірності правочину, на підставі якого майно було відчужено добросовісному набувачу. За змістом коментованої норми добросовісним набувачем вважається особа, яка не знала і не могла знати, що отримувала майно від особи, яка не мала права його відчужувати, саме в момент придбання майна. Тому, якщо набувач чужого майна дізнається про це пізніше, він також вважається добросовісним. Позивачем не доведено недобросовісність [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки, а саме, що вона знала або за фактичних обставин придбання майна могла знати, що отримує майно від особи, яка не має права його відчужувати, що вона усвідомлювала неправомірність дій відчужувача. У судове засідання представник відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області Трегуб О.О. не з'явився, причини неявки не повідомив, про слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Суд вважає за можливе справу розглядати без участі представника відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області. Представник відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області Трегуб О.О. подав до суду письмові заперечення, в яких вказує на те, що зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагентства у Дергачівському районі Харківської області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,1510 га, що розташована в [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. є неможливим. Відповідно до положень Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012р. та статтею 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах належать: 1) внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах районах; 2) здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; 3) формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення зберігання поземельних книг; 4) присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам; Пунктом 5 Порядку зазначено, що Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Під втручанням у діяльність Державного кадастрового реєстратора розуміється прямо не передбачена законодавством дія будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань, яка стосується здійснення Державним кадастровим реєстратором повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Пунктами 60, 61 Порядку зазначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги. Відповідно до ч. 2 статті 39 Закону України «Про державний земельний кадастр» дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом. З аналізу положень статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати їх приймати рішення, які входять до їх компетенції. Не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому, і щодо якого не відомо, чи буде воно порушено чи ні. Звернення до суду обумовлено наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається позивач. Тому позовні вимоги про захист ще непорушеного права у майбутньому є незаконними, оскільки законодавством не надано позивачу права вимагати захисту своїх прав на майбутнє. Передчасне зобов'язання Державного кадастрового реєстратора здійснити певну дію, пов'язану з його діяльністю у роботі з Державним кадастровим реєстром без отримання відмови у здійсненні такої дії за загальним правилом відповідно до вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 №835 «Деякі питання надання Державним агентством земельних ресурсів та його територіальними органами адміністративних послуг» є незаконним. Згідно пункту 114 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, скасування державної реєстрації земельної ділянки відбувається лише у двох випадках: - поділу чи об'єднання земельних ділянок; - коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника. Чинним земельним законодавством не передбачено інших підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги щодо зобов'язання Державного кадастрового реєстратора здійснити скасування державної реєстрації земельної ділянки є незаконними та неконкретними за своїм змістом, що в свою чергу зумовлює, як неможливість ухвалення рішення за такими вимогами, так і подальше його виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Щодо зобов'язання Відділу Держземагентства у Дергачівському районі Харківської області скасувати державну реєстрацію державного акту серії ЯЖ № 472426 від 02.06.2009 на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], то порядок державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку регулювався Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021. Даний Порядок втратив чинність з 01.01.2013 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Вказаним Порядком ведення Книги записів, зокрема, пунктом 16-1 передбачалось, що державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку здійснюється одночасно із державною реєстрацією земельної ділянки. Пунктами 22, 23 вказаного Порядку ведення Книги записів передбачалось, що запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису здійснюється шляхом внесення до автоматизованої системи відомостей про скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів посадової особи, яка скасувала (поновила) запис, і формування з використанням автоматизованої системи нових аркушів Книги записів, що засвідчується підписом посадової особи та скріплюється печаткою територіального органу| Держземагентства. На даний час чинним земельним законодавством не передбачено механізму скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку. Доводів про незаконність чи протиправність дій Відділу Держземагентства у Дергачівського району Харківської області стосовно прав, свобод чи інтересів позивача, як і доказів на підтвердження таких обставин, у позовній заяві прокурором не наведено та не обґрунтовано. Кадастровий реєстратор відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області. Представник реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності представника реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області. Заслухавши представників позивача, представника відповідача [PERSON]- [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності громадян, юридичних осіб і держави реалізується виключно законами України. Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. [PERSON] скористалася та реалізувала своє конституційне право на звернення до органів місцевого самоврядування та на землю, отримавши рішення XIX сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 26.12.2007 року про виготовлення технічної документації з правом передачі у приватну власність [PERSON] Право власності на спірну земельну ділянку вона набула на підставі рішення XXXI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 23.01.2009 року. Це право посвідчене державним актом і є похідним від відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки й залежить від доведеності незаконності самого рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано державний акт, що оспорюється. Будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58,59,61 ЦПК України, доказів на підтвердження нелегітимності рішення XXXI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 23.01.2009 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1510 га в [ADDRESS], а саме: судових рішень чи вироку суду, якими б було встановлено факт протиправності дій при прийнятті зазначеного рішення органу місцевого самоврядування, прокурором та позивачем суду не надано. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як визнання недійсним державного акта на право власності на землю, ЗК України не передбачено. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, то і відсутні підстави для визнання недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення земельної ділянки в придатному для використання стані, так як зазначені вимоги є похідними. При зверненні до суду, як на підставу позовних вимог прокурор посилається на ч. 3 ст. 388 ЦК України, яка передбачає, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Наведена норма визначає юридичну долю неправомірно відчуженого майна і розрахована насамперед на випадки, коли одна особа (законний власник) у результаті дій неуправомоченої особи (неуправомоченого відчужувача) була позбавлена свого майна, а інша особа (добросовісний набувач) добросовісно отримала його за відчужувальним правочином і вважала себе власником, доки не з'явився його законний власник. У подібних ситуаціях питання про перехід до добросовісного набувача права власності на майно, відчужене без волі законного власника, вирішується з урахуванням вимог ст. 330 ЦК, яка разом із ст. 328 ЦК закріплює презумпцію правомірності набуття права власності незалежно від правомірності чи неправомірності правочину, на підставі якого майно було відчужено добросовісному набувачу. За змістом коментованої норми добросовісним набувачем вважається особа, яка не знала і не могла знати, що отримувала майно від особи, яка не мала права його відчужувати, саме в момент придбання майна. Тому, якщо набувач чужого майна дізнається про це пізніше, він також вважається добросовісним. Позивачем не доведено недобросовісність [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки, а саме, що вона знала або за фактичних обставин придбання майна могла знати, що отримує майно від особи, яка не має права його відчужувати, що вона усвідомлювала неправомірність дій відчужувача. Таким чином, у задоволенні позові суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed