Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

07.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.05.2005 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини не підтримують. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти знаходяться на її утриманні. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі по 1 500 грн. на кожного, до їх повноліття та по 1 000 грн. щомісяця, додаткових витрат. За правилами пункту 9) Перехідних положень цивільного процесуального Кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, справа підлягає розгляду відповідно до цивільного процесуального Кодексу України, який набув чинності 15.12.2017 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку до їх повноліття та відмовилась від позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представлених копій документів сторони перебували у шлюбі з 14.05.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Мають двох малолітніх дітей, доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с.8-9). Позивачка в судовому засіданні долучила до матеріалів справи копію рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.12.2017 року про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України) . Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні із позивачкою зобов'язаний нести витрати по утриманню дітей та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторонами визнано, що неповнолітні діти перебувають на утриманні позивачки. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2017 року і до їх повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved