Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що згідно довіреності від 15 травня 2012 року він має право користуватися та розпоряджатися транспортним засобом марки "Альфа Ромео", 1984 року випуску, державний номерний знак Х7807ОІ, підписувати відповідні договори на свій розсуд, отримувати кошти від оренди вказаного автомобіля, захищати права та інтереси, пов'язані з незаконним заволодінням транспортним засобом в усіх судових установах з усіма правами, наданими законом. 15 червня 2012 року [PERSON] за домовленістю з [PERSON] передав останньому вказаний транспортний засіб в користування з правом викупу строком на три місяці до 15 вересня 2012 року, про що склали розписку. [PERSON] зобов'язався виплатити вартість автомобіля у сумі 14000 гривень. Щомісячно виплата через картку ПАТ КБ "Приват Банк" мала б становити: у травні 5000 гривень, у червні, липні та серпні по 3000 гривень щомісячно. Лише після виплати вартості автомобіля [PERSON] мав би набути право користування та розпорядження транспортним засобом. У разі невиконання вимог домовленості щодо оплати вартості автомобіля, вказаний транспортний засіб мав бути повернутий [PERSON] до 20 вересня 2012 року в справному технічному стані. Однак [PERSON] станом на 10 травня 2015 року умови домовленості не виконав, кошти за автомобіль не виплатив та не повернув автомобіль позивачеві. 12 червня 2012 року [PERSON] надсилав [PERSON] претензію, яка останнім залишена без задоволення, тому у 2014 році [PERSON] звертався до Барського РВ УМВС України у Вінницькій області та у прокуратуру Барського району Вінницької області і за результатами його звернень вказаними установами були проведені перевірки, однак рішення не прийнято. Тому [PERSON] вимушений звертатися до суду та просить стягнути на його користь з [PERSON] понесені матеріальні збитки на загальну суму 24892 гривень 66 коп., які складаються із вартості автомобіля в розмірі 14000 гривень, інфляційних втрат у розмірі 7154 гривень 8 коп., трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1112 гривень 71 коп., пені у розмірі 2625 гривень 87 коп., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 14 листопада 2017 року (а.с. 121), не повідомив суд про причини неявки, а тому, з урахуванням вимог, передбачених ч. 2 ст. 77 ЦПК України, не зявився в судове засідання без поважних причин. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON], в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 14 листопада 2017 року (а.с. 120). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши\~ письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що власником транспортного засобу марки "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х7807ОІ є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія ОІС № 010835, видане 9 квітня 1994 року МРЕВ УВС м. Одеси (а.с. 7). Позивач [PERSON] до написання розписки відповідачем [PERSON] передавав у користування останньому автомобіль "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х7807ОІ. Оскільки [PERSON] не повертав автомобіль, тому власник транспортного засобу [PERSON] звертався до УМВС України у Вінницькій області щодо незаконного заволодіння [PERSON] вказаним автомобілем. 13 лютого 2012 року за результатами розгляду звернення [PERSON] начальником управління профілактики правопорушень УМВС України у Вінницькій області № 33-К-18,18/1 надано відповідь про те, що в ході проведених оперативно-розшукових заходів працівниками ВДАІ Барського РВ УМВС України у Вінницькій області було встановлено місцезнаходження вищевказаного автомобіля, який на даний час знаходиться на арешт майданчику Барського РВ УМВС України у Вінницькій області. Для більш детальної інформації по вказаному факту [PERSON] рекомендовано звернутися до ВДАІ Барського РВ УМВС України у Вінницькій області (а.с. 30). Як повідомив суду позивач [PERSON] автомобіль було повернуто йому, а не власнику [PERSON] Після чого, 15 травня 2012 року [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на строк до 15 травня 2015 року, якою уповноважив [PERSON] бути його представником з питання експлуатації, володіння, користування та розпорядження без права дарування належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки серія ОІС № 010835, видане 9 квітня 1994 року МРЕВ УВС м. Одеси легковим автомобілем "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х7807ОІ (при необхідності зняття автомобіля з обліку в органах Державтоінспекції чи поставлені його на облік, продати чи обміняти (за умови сплати всіх податків та платежів) за ціну та на умовах за його розсудом, заставити, в тому числі виступати майновим поручителем, здавати в оренду, позичку тощо), що підтверджується даними копії довіреності (а.с. 76). 15 червня 2012 року [PERSON] повторно передав [PERSON] автомобіль "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х78070І, про що сторони склали розписку за змістом якої [PERSON] по домовленості з [PERSON], який, як вказано в розписці, на підставі довіреності є власником автомобіля "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х78070І, надає [PERSON] вказаний автомобіль в користування з правом викупу та без права передоручення, дарування терміном на три місяці до 15 вересня 2012 року. [PERSON] зобов'язався до 15 вересня 2012 року виплатити вартість автомобіля в сумі 14000 гривень, а саме, у травні - 5000 гривень, у червні, липні та серпні по 3000 гривень щомісячно. Після чого автомобіль згідно договору переходить в користуванні та розпорядження [PERSON] згідно чинного законодавства. У разі невиконання зобов'язань даного договору [PERSON] повертає [PERSON] автомобіль до 20 вересня 2012 року у справному технічному стані (а.с. 117). 5 серпня 2017 року [PERSON] надав [PERSON] повторно нотаріально посвідчену довіреність з правом розпорядження та керування належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки серія ОІС № 010835, видане 9 квітня 1994 року МРЕВ УВС м. Одеси легковим автомобілем "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х7807ОІ, а також з правом передовіри, строком на три роки, яка дійсна до 5 серпня 2022 року, з правом виїзду за межі України, що підтверджується даними копії довіреності (а.с. 116), тобто в той час, коли правовстановлючий документ на автомобіль перебуває у [PERSON], про що вказано в розписці та підтвердив у судовому засіданні [PERSON] Долучивши вказану довіреність [PERSON] не повідомив, що саме доводить цей письмовий доказ, а тому, з урахуванням зазначеного вище, суд не бере його до уваги. Обгрунтовуючи позов [PERSON] наполягав, що розписка, яка написана позичальником, тобто [PERSON], є грошовою та відповідає вимогам ЦК, зокрема, ст. 1046 ЦК. Так, відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2\~ст. 1047 ЦК України\~допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник, як передбачено ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 526 ЦК України\~ передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~526,\~527 ЦК України\~належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей\~ 1046,\~ 1047 ЦК України\~ повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін\~ незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, яку суд ураховує при застосуванні вказаних вище норм права, як то передбачено\~ст. 360-7 ЦПК України. Встановлено, що за умовами розписки складеної сторонами 15 червня 2012 року [PERSON]\~передав [PERSON] у користування з правом викупу автомобіль "Альфа Ромео", 1984 року випуску, реєстраційний номер Х7807ОІ, а останній зобов'язався до 15 вересня 2012 року виплатити вартість автомобіля в повному обсязі у розмірі 14000 гривень, а в разі невиконання цього зобов'язання повинен був повернути [PERSON] автомобіль у технічно справному стані до 20 вересня 2012 року (а.с. 117). [PERSON] у судовому засіданні наполягав, що розписка від 15 червня 2012 року написана [PERSON] особисто, є договором позики. При цьому пвідомив, що предметом угоди між ним та [PERSON] є автомобіль, а не грошові кошти, однак, на думку позивача, через невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним договором позики, з останнього підлягають до стягнення на користь позивача понесені збитки, а саме борг, який складається з вартості автомобіля, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, як то передбачено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Згідно з ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в\~ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3\~ст.16 ЦК України\~вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача та чи підлягають вони захисту в обраний ним спосіб. Згідно з частинами 3, 4 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 20 ЦК України, статей 3,4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Відповідно до статей 15,16 ЦК України, статей 1,3 ЦПК України суд здійснює захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема, фізичних осіб. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що розписка від 15 червня 2012 року відповідача [PERSON] не може бути належним доказом укладення договору позики грошових коштів, оскільки [PERSON] не передавав [PERSON] грошові кошти, а на певних умовах передав річ, визначену родовими ознаками, а саме, транспортний засіб марки "Альфа Ромео", 1984 року випуску, державний номерний знак Х7807ОІ, а тому суд дійшов висновку, що позивачем невірно обрав спосіб захисту. Ураховуючи те, що позивачем [PERSON] не надано інших доказів на підтвердження передачі [PERSON] грошових коштів, тому, з урахуванням підстав (обгрунтування) та змісту позовних вимог, правові норми на які посилається позивач не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами. За підстав, зазначених вище, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову. На підставі ч. 1 ст. 3, статей 4, 15, 16, 526, 527, 625, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1047 ЦК України,

Outcome: dismissed