Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У вересні 2019 року позивач Закарпатська обласна кредитна спілка «Бескид» (далі ЗОКС «Бескид»)\~ звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 11 грудня 2019 року між ЗОКС "Бескид" (далі позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір №178-19 від 11 грудня 2019 року, відповідно до якого позивач надав першому відповідачу [PERSON] кредит на споживчі цілі на загальну суму 13000,00 гривень із розрахунку 51% річних від суми залишку кредиту строком на 24 місяці до 11 грудня 2021 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і [PERSON] (далі другий відповідач) було укладено договір поруки №178-19/А від 11 грудня 2019 року, за яким останній зобов`язався перед Позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання свого обов`язку згідно умов договору. Позивач вказує на те, що відповідачі за вказаним договором належним чином не виконали взяте на себе зобов`язання, і на вимогу сплатити заборгованість сторони не реагували. Враховуючи, що відповідачі не виконали належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість, яка станом\~на \~03 вересня 2020 року становить 17849,89 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень 89 коп.), яка складається із: 13000,00 грн. сума заборгованості за кредитом та 4849,89 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. \~ \~ Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7\~ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Відповідачі про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що стверджується\~ рекомендованими\~\~ повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти за закінченням терміну зберігання за №8800026199188, №8800023598898, №8800023598928, №8800026710087, №8800026709860. Відповідно до ч.4\~ ст.12\~ ЦПК\~ України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4\~ ст.223\~ ЦПК\~ України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд\~вважає\~за\~необхідне\~звернути\~увагу\~на\~тому,\~що\~застосовуючи\~відповідно\~до\~ч.\~4\~\~ст.\~10 \~Цивільно-\~процесуального\~кодексу\~України, \~ст.\~17\~Закону\~України\~\~"Про\~\~виконання\~ рішень\~\~та\~ застосування\~практики\~Європейського\~\~суду\~з\~прав\~людини" \~при\~розгляді справи ч.\~1\~ст.\~6 Конвенції про\~захист\~прав \~людини\~і\~основоположних\~ свобод,\~право\~ особи \~ на \~справедливий\~і публічний\~ розгляд\~його\~справи\~упродовж\~ розумного\~строку\~ кореспондується\~з\~обов`язком\~ добросовісно \~ користуватися наданими\~ законом\~ процесуальними\~ правами, \~утримуватись\~ від\~ дій,\~ що\~ зумовлюють затягування\~ судового\~ процесу,\~та\~ вживати\~надані\~ процесуальним\~законом\~ заходи\~для\~ скорочення\~ періоду\~ судового\~провадження \~(п.\~35\~рішення\~від\~ 07.07.1989\~р.\~ Європейського\~ суду\~з\~ прав\~людини\~у справі\~ "Юніон \~Еліментарія\~ Сандерс\~проти\~ Іспанії" (Alimentaria\~ Sanders\~S.A.\~v.\~Spain).\~Обов`язок швидкого \~здійснення\~ правосуддя\~ покладається,\~в першу\~ чергу,\~ на\~відповідні\~ державні \~судові\~органи.\~ Розумність\~ тривалості\~ судового провадження\~ оцінюється\~в\~ залежності\~від\~обставин\~справи\~ та\~з\~ огляду\~ на\~ складність\~справи,\~ поведінки\~ сторін,\~ предмету\~ спору.\~ Нездатність\~ суду\~ефективно\~ протидіяти\~ недобросовісно\~ створюваним\~ учасниками справи \~перепонам\~ для\~ руху\~ справи\~ є\~ порушенням\~ ч.\~1\~ст.\~6\~даної\~Конвенції \~(§\~66\~-\~69\~\~рішення\~ Європейського\~ суду \~з\~прав\~ людини \~від\~ 08.11.2005р.\~ у\~справі\~ "Смірнова\~проти\~України"). Враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином повторно не з`явилися до суду без\~повідомлення\~причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і\~ вирішення спору\~ по суті суд приходить до наступного. \~Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах\~ заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~ Кожна сторона\~ повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно\~\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК\~України\~цивільне\~судочинство здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники\~справи\~ мають\~рівні\~права\~щодо\~ здійснення\~всіх\~ процесуальних правта\~обов`язків,\~передбачених\~законом.\~Кожна\~сторона \~повинна\~ довести\~ обставини, які\~ мають\~значення\~для\~справи\~і\~на\~які\~вона\~ посилається\~як\~на\~ підставу\~ своїх\~вимог\~або\~заперечень, крім\~ випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом.\~ Кожна\~ сторона\~несе\~ ризик\~ настання\~ наслідків, пов`язаних із\~вчиненням\~чи\~ невчиненням\~ нею\~процесуальних\~дій. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті\~\~обставини,\~\~на які\~\~вона\~\~ посилається як на підставу\~\~своїх вимог або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених\~\~цим\~\~Кодексом.\~\~Частиною 5 даної статті передбачено, що\~\~докази подаються сторонами та іншими\~\~учасниками\~\~справи,\~\~а ч.6\~\~що\~\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.\~81\~ЦПК\~України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному\~\~здійсненні\~\~учасниками справи їхніх процесуальних прав\~\~або виконанні обов`язків\~\~щодо доказів,\~\~а\~\~також\~\~інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює\~\~наявність або\~\~відсутність\~\~обставин\~\~(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших\~\~обставин,\~\~які мають\~\~значення\~\~для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 11 грудня 2019 року між ЗОКС "Бескид" та [PERSON] було укладено кредитний договір №178-19, відповідно до якого позивач надав першому відповідачу [PERSON] кредит на споживчі цілі на загальну суму 13000,00 гривень із розрахунку 51% річних від суми залишку кредиту строком на 24 місяці до 11 грудня 2021 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між Позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки №178-19/А від 11 грудня 2019 року, за яким останній зобов`язався перед Позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання по зобов`язаннях останньої у повному обсязі, тобто: повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків. У\~пункті\~2.3\~договору\~поруки\~від\~11 грудня 2019 року ,\~укладеному\~ із [PERSON] ,\~передбачено\~ строк\~ дії\~договору\~ поруки\~ 84\~місяці,\~тобто\~до\~11 грудня 2026\~року. Пунктом\~4.1\~договору\~поруки\~від\~11 грудня 2019 року,\~укладеному\~ із\~\~\~\~\~ [PERSON] , передбачено,\~що\~ у\~разі\~ порушення\~ (невиконання\~ чи \~неналежного \~виконання)\~ боржником\~обов`язку\~за\~ основним\~ договором,\~ кредитор\~ звертається\~з\~ письмовою\~ вимогою\~до\~поручителя\~про\~ виконання\~ цього\~ обов`язку,\~ де\~зазначає\~заборговану\~суму. Факт отримання коштів першим відповідачем [PERSON] у розмірі 13000,00 грн. 11.12.2019 року підтверджується видатковим касовим ордером . Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримала кошти\~від ЗОКС "Бескид" на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Відповідно до\~п.\~1.2. кредитного договору кредит надавався\~відповідачу [PERSON] із цільовим призначенням. Позивач надав суду розрахунок заборгованості згідно якого станом на 03.09.2020 року заборгованість Відповідачів становить 17849,89 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень 89 коп.), яка складається із: 13000,00 грн. сума заборгованості за кредитом та 4849,89 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Відповідачі не спростували вказаний розрахунок заборгованості,\~ хоча\~\~ такий процесуальний\~ обов`язок\~ передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Як встановлено судом, 13.03.2020 року позивачем було направлено на ім`я першого відповідача лист-претензію позичальнику від 13.03.2020 року №2 та на ім`я другого відповідача лист-претензію поручителю від 13.03.2020 року №2, про сплату залишку кредиту у розмірі 13000,00 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 1689,29 грн. 31.03.2020 року позивачем було направлено на ім`я першого, другого відповідачів досудову вимогу від 31.03.2020 року №8 про сплату залишку кредиту у розмірі 13000,00 грн. та відсотків за користування кредитом. Суду надані докази направлення цих вимог. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі\~\~ст.\~11\~Цивільного\~кодексу\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій\~\~осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та\~\~обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав\~\~та\~\~обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України ,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти),\~визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1\~ст.509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог\~ст.\~526\~ЦК України ,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу , інших актів цивільного законодавства. Відповідно\~до\~статті\~204\~Цивільного\~кодексу\~України\~(далі\~-\~ЦК\~України)\~ правочин\~ є\~ правомірним,\~якщо\~його\~недійсність\~прямо\~не \~встановлена\~ законом\~або\~якщо\~він\~не\~визнаний\~ судом\~недійсним. Згідно\~з\~частиною \~третьою\~статті\~215\~ЦК\~України ,\~якщо\~недійсність\~ правочину\~ прямо\~ не\~встановлена\~законом\~але\~одна\~із\~сторін\~або\~ інша\~заінтересована\~особа\~ заперечує \~його\~ дійсність\~ на\~підставах,\~встановлених\~законом ,\~такий\~ правочин\~може\~бути\~ визнаний\~ судом\~ недійсним\~(оспорюваний\~правочин). Отже,\~вчинений\~правочин\~вважається\~правомірним,\~доки\~ця\~презумпція\~не \~буде\~ спростована\~на\~підставі\~судового\~рішення,\~яке\~набрало\~законної\~сили. У\~разі\~неспростування\~ презумпції\~ правомірності\~договору\~ всі\~права,\~набуті\~ сторонами\~ правочину,\~повинні\~здійснюватися,\~а\~обов`язки\~підлягають\~виконанню. Згідно вимог п.1 ч.1\~ст.1049\~ЦК України ,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.\~527\~ЦК\~України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.\~530\~ЦК\~України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.ст.\~610,\~611,\~612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Статтею\~ 1048\~ ЦК\~ України\~ встановлено\~ право\~ позикодавця\~ (Банку)\~ на\~ одержання\~ від\~ позичальника\~ процентів\~ від\~ суми\~ позики,\~ якщо\~ інше\~ не\~ встановлено\~ договором\~ або\~ законом.\~ Розмір\~ і\~ порядок\~ одержання\~ процентів\~ встановлюються\~ договором.\~ Відповідно до умов кредитного договору\~ №178-19 від 11 грудня 2019 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість за кредит і сплачувати нараховані проценти згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною договору. Статтею\~599\~ЦК\~України,\~зобов`язання\~припиняється\~виконанням,\~проведеним\~ належним\~ чином. Так\~ як\~ своїх\~ зобов`язань\~ за\~ кредитним\~ договором\~ [PERSON] добровільно не\~ виконує належним чином, але\~як\~боржник\~вона\~не\~звільняється\~від\~відповідальності\~ за\~неможливість\~виконання\~ нею\~ грошового\~ зобовязання , то\~у\~позивача\~виникло\~право\~вимагати\~ достроково від боржника та поручітеля \~повернення кредитних\~ коштів. Суд\~дійшов\~\~висновку,\~що\~\~ [PERSON] допустила \~неналежне\~ виконання\~ взятих\~ на\~себе\~зобов`язань\~за\~кредитним\~договором,\~у\~зв`язку\~з\~чим\~заборгованість,\~ яка\~ утворилась\~за\~ тілом\~ кредиту\~та\~за\~процентами,\~підлягає\~стягненню\~на\~користь\~позивача.\~\~ Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі ст.\~554\~ЦК\~України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором. За\~змістом\~пункту\~3.2\~договору\~поруки\~від\~11 грудня 2019 року,\~укладеного із\~ [PERSON] поручитель\~ та\~боржник\~ несуть\~ солідарну\~відповідальність\~ перед\~кредитором.\~Поручитель\~ відповідає\~ за\~зобов`язаннями\~ боржника\~у\~повному\~обсязі, \~тобто\~повернення \~кредиту,\~ виплату\~відсотків\~за\~його \~користування,\~ сплату\~додаткових\~ відсотків. Так як своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника та поручителя повернення кредитних коштів в солідарному порядку достроково. Як зазначено у ч. 1 - 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування\~є\~обставини,\~\~що\~підтверджують\~заявлені вимоги\~чи\~заперечення\~або\~мають\~інше\~значення\~для розгляду\~справи\~і\~підлягають\~встановленню \~при\~ухваленні\~судового\~рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.\~1,\~6\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~кожна\~сторона\~повинна\~довести\~ті обставини,\~\~на\~які\~вона посилається\~\~як\~на\~підставу\~своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~\~\~встановлених цим\~\~Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України,\~\~суд\~\~оцінює докази\~\~за своїм внутрішнім переконанням,\~\~що\~\~ґрунтується на всебічному, повному,\~\~об`єктивному та безпосередньому дослідженні\~\~наявних\~\~у\~\~справі доказів. Жоден доказ\~\~не має\~\~для суду наперед встановленого\~\~значення.\~\~Суд\~\~оцінює\~\~ належність,\~\~допустимість,\~\~ достовірність кожного доказу\~\~окремо, а\~\~також\~\~достатність\~\~і\~\~взаємний\~\~ зв`язок\~\~ доказів \~\~в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що\~ відповідачами\~ не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно\~до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~у\~разі\~задоволення \~позову,\~судові\~ витрати\~ покладаються\~на\~відповідача.\~\~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Разом з тим солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved