Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

12 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вищеозначеною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Тирасполя, громадянка України, яка проживає (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS] , є дитиною-сиротою. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначає, що [PERSON] народилася [INFO] у м.Тирасполь, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої з перекладом, виданого Республіка Молдова серія [NUMBER] . Її батьками у свідоцтві про народження вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька, [PERSON] , записані згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, тобто запис про батька дитини здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою. [PERSON] була визнана матір`ю-одиначкою. [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, [PERSON] з 29.08.2012 року посиротіла на території Придністровської Молдавської Республіки. Рішенням Державної адміністрації м.Тирасполя і м.Дністровська Придністровської Молдавської Республіки від 09.10.2012 року №3635 «Про призначення опіки над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] » опікуном над дівчиною призначено громадянина України [PERSON] , який є рідним дядьком [PERSON] 11.10.2012 року за №05-14/915 був наданий дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] , разом з опікуном [PERSON] , за місцем проживання опікуна за адресою: [ADDRESS] , та надана особиста справа [PERSON] для передачі в Новомосковську міську адміністрацію. Відповідно до листа Муніципальної установи «Управління народної освіти» м. Тирасполя від 11.10.2012 року № 05-14/915 малолітня [PERSON] була взята під контроль служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Протягом останніх 8 років дівчина мешкала з опікуном у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Відповідно до Довідки про реєстрацію особи громадянином України Посольства України в Республіці Молдова №536-457 від 26.10.2012 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована громадянином України. Довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради №568 від 27.03.2014 року було визначено, що [PERSON] , [INFO] , є опікуном над дитиною-сиротою [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням Державної адміністрації м.Тирасполя і м.Дністровська Придністровської Молдавської Республіки від 09.10.2012 р. № 3635. У липні 2020 року заявник почав підготовку документів для продовження навчання неповнолітньою [PERSON] у вищому навчальному закладі, однак виникла проблема відсутності офіційного статусу дитини-сироти. В липні цього ж року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради до Посольства України в Молдові було направлено звернення з проханням пояснення процедури призначення законного статусу та встановлення на облік в органах опіки та піклування дітей, які залишилися без батьківського піклування в Придністровській Молдавській республіці, оскільки для навчання в медичному коледжі на пільгових умовах, неповнолітній [PERSON] необхідні документи, які підтверджували б статус дитини-сироти. Окрім цього, виконавчим комітетом Новомосковської міської ради до Посольства України в Молдові було направлено звернення з проханням роз`яснення порядку надання правового статусу дітям, які залишились без батьківського піклування на території Придністровської Молдавської Республіки та з проханням надання допомоги отримати документи, що підтверджують статус дитини-сироти [PERSON] . Опікунською радою виконавчого комітет Новомосковської міської ради заявникові було рекомендовано звернутись до нотаріуса аби завірити свідоцтво про смерть [PERSON] та довідку про народження [PERSON] . Однак, звернувшись до нотаріуса м. Новомосковська йому було роз`яснено, що вищевказані документи були видані органами держави, яка не була визнана відповідно до міжнародного права іншими країнами, тож йому було рекомендовано звернутись до суду, для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] є дитиною-сиротою. Таким чином, заявник, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не має іншої можливості встановити факт того, що [PERSON] є дитиною-сиротою. Невизнання вищевказаного факту веде за собою серйозні порушення та обмеження прав громадян, відповідно до «Намібійських винятків», які були сформульовані у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в його Консультативному висновку від 21 червня 1971 року. Отже, вищезазначений факт заявникові необхідний для зарахування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на навчання до вищого учбового закладу на пільгових умовах відповідно до чинного законодавства України, тому він був вимушений звернутись до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі. Представник заявника - адвокат Сівацький А.М. в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву про встановлення факту підтримав. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування також в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, з вимогами заявника повністю згодна. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, вивчивши наведені у заяві обставини, дослідивши письмові докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню, з наступних підстав. Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , видане Республікою Молдова серія [NUMBER] , з перекладом з російської та румунської мов на українську мову (а.с.13,12), у відповідності до якого остання народилася [INFO] у м. Тирасполь, її батьками вказані: [PERSON] , росіянин, та [PERSON] , росіянка. Довідкою про народження стверджується, що 01 березня 2004 року здійснено запис акта за №192 про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , відомості про батька дитини записані за вказівкою матері (а.с.13). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.08.2012 року (а.с.17). За результатами розгляду заяви [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] про призначення його опікуном над неповнолітньою племінницею [PERSON] , з урахуванням того, що одинока мати останньої [PERSON] померла [INFO] , Державною адміністрацією м.Тирасполя і м.Дністровська Придністровської Молдавської Республіки від 09 жовтня 2012 року №3635 «Про призначення опіки над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] » прийнято рішення призначити [PERSON] опікуном над неповнолітньою [PERSON] (а.с.20). Як вбачається із повідомлення-висновку за вих.№1472 від 18.10.2012 року про встановлення опіки над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , відділ Соціальної допомоги і захисту сім`ї [PERSON] , який здійснює функцію органу опіки і піклування, враховуючи те, що [PERSON] , 1960 року народження, ступінь споріднення - дядя, який є громадянином України, має відповідні умови життя, позитивно характеризується за місцем проживання, на підставі повідомлення українських органів опіки, вважає за можливе встановлення опіки над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , опікуном може бути призначений [PERSON] , 1960 року народження (а.с.18,19). 11 жовтня 2012 року за №05-14/915 Муніципальним закладом Управління народної освіти м.Тирасполь був наданий дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з опікуном [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання опікуна за адресою: [ADDRESS] , та надана особиста справа [PERSON] для передачі в службу у справах дітей державної адміністрації м. Новомосковська (а.с.21). Відповідно до Довідки про реєстрацію особи громадянином України Посольства України в Республіці Молдова №536-457 від 26.10.2012 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована громадянином України (а.с.22), а 13.06.2019 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України (а.с.14) та картку платника податків (а.с.15). Довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради №568 від 27.03.2014 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] , є опікуном над дитиною-сиротою [PERSON] , [INFO] , згідно з рішенням Державної адміністрації м.Тирасполя і м.Дністровська Придністровської Молдавської Республіки від 09.10.2012 р. №3635 (а.с.23). З метою підготовки документів для продовження навчання неповнолітньої [PERSON] у вищому навчальному закладі, в липні 2020 року заявник звернувся до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради для отримання витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти [PERSON] [INFO] , однак отримав відмову, оскільки [PERSON] офіційно не має статусу дитини-сироти на території України (а.с.26). В свою чергу, виконавчим комітетом Новомосковської міської ради до Посольства України в Молдові було направлення звернення з проханням роз`яснити процедуру призначення законного статусу та встановлення на облік в органах опіки та піклування дітей, які залишились без батьківського піклування в Придністровській Молдавській республіці, оскільки для навчання в медичному коледжі на пільгових умовах, неповнолітній [PERSON] необхідні документи, які підтверджували б статус дитини-сироти (а.с.24). Крім того, виконавчим комітетом Новомосковської міської ради до Посольства України в Молдові було направлено звернення з проханням роз`яснення порядку надання правового статусу дітям, які залишились без батьківського піклування на території Придністровської Молдавської Республіки та з проханням надання допомоги отримати документи, що підтверджують статус дитини-сироти [PERSON] (а.с.25). Відповідей на вказані запити матеріали справи не містять. Також, як зазначив заявник у своїй заяві, звернувшись до нотаріуса м. Новомосковська йому було роз`яснено, що свідоцтво про смерть [PERSON] та довідка про народження [PERSON] були видані органами держави, яка не була визнана відповідно до міжнародного права іншими країнами, тож йому було рекомендовано звернутись до суду, для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] є дитиною-сиротою. Таким чином, [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не має іншої можливості встановити факт того, що [PERSON] є дитиною-сиротою, і зазначений факт заявникові необхідний для зарахування неповнолітньої [PERSON] на навчання до вищого учбового закладу на пільгових умовах відповідно до чинного законодавства України. До спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати наступні норми Закону. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до ч.4 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства», всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної правової допомоги, необхідної для забезпечення захисту їхніх прав, на підставах та в порядку, встановлених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги. В силу положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є: створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; виховання та утримання дітей за принципом родинності; сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів; забезпечення пріоритету форм влаштування; захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя; забезпечення права на здоровий розвиток; забезпечення соціально-правових гарантій; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги; формування системи соціальної адаптації; забезпечення вільним вибором сфери професійної діяльності, яка б оптимально відповідала потребам та бажанням особистості дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, а також особи із їх числа та запитам ринку праці; належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, сприяння в наданні реальної допомоги і підтримки підприємствами, установами та організаціями різних форм власності, банківськими установами, культурно-освітніми, громадськими, спортивними та іншими організаціями; вжиття вичерпних заходів щодо забезпечення доступу до безоплатної правової допомоги на підставах та в порядку, встановлених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги. Так, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановила, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання обмежує права громадян. Від так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. При вирішенні відповідної категорії справи, суди різних інстанцій обґрунтовано виходили з того, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Розгляд судами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. «Намібійські винятки» вперше були сформульовані у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в його Консультативному висновку від 21 червня 1971 року (Namibia case). Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Враховуючи політичну ситуацію, яка склалась на Сході України, а також на непідконтрольній Молдавській Республіці території Придністров`я, суди України при винесенні судових рішень, які пов`язані з тимчасово окупованими територіями активно використовують «Намібійські винятки». В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року №9-697/0/4-17 вказано, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and others v. Moldova and Russia») документи, видані органами та установами (зокрема лікувальними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Поряд з цим статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи викладене, враховуючи надані заявником докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник, а тому вимога про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] є дитиною-сиротою, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved