Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У квітні 2015 р. Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання укладеною додаткової угоди до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01 травня 2013 р., 01.08.2016 року позивачем заявлений позов було уточнено. У позовній заяві позивач зазначає, що 01 травня 2013 р. між сторонами було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, п. 7 якого передбачено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі Правила). Оскільки умовами договору не було визначено будинкового та квартирного засобів обліку, а також інших умов, які впливають на розмір оплати за надані послуги, тому виникла необхідність в укладанні додаткової угоди. Відповідачеві було направлено текст додаткової угоди із запропонуванням її підписати, проте відповідач направив позивачеві протокол розбіжностей, зазначивши свої умови угоди. З умовами, запропонованими позивачем у протоколі розбіжностей, позивач не погоджується, оскільки вони суперечать наведеним вище Правилам, Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженій Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 (далі [PERSON]), та іншим нормативно-правовим актам. На підставі ст.ст. 641, 651, 631 Цивільного кодексу України, позивач просив вважати додаткову угоду до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01 травня 2013 р. укладеною в редакції, запропонованій позивачем. В уточненій позовній заяві Концерном «МТМ» зазначено текст даної додаткової угоди. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, також надала суду пояснення щодо позовних вимог та заперечень відповідача, в яких обґрунтувала свою позицію посиланнями на норми діючого законодавства. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову, в яких із посиланням на норми діючого законодавства зазначив, що визнання в судовому порядку додаткових угод укладеними із фізичними особами не передбачено вимогами закону, а запропоновані позивачем умови додаткової угоди, викладені у позовній заяві, не збігаються із тими, що були первісно запропоновані позивачем у тексті додаткової угоди, яку він надіслав на адресу відповідача. Крім того, не погодився із умовами додаткової угоди в частині визначення плати за місця загального користування, зазначивши, що Методикою не передбачено стягнення такої плати з фізичних осіб, в яких встановлено автономне опалення. Зазначаючи про невідповідність умов Додаткової угоди положенням Типового договору, просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 01 травня 2013 р. між Концерном «Міські теплові мережі» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води (далі Договір), форма та зміст (умови) якого відповідають типовому договору, затвердженому Правилами № 630. Відповідно до умов договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згодом відповідачем у своїй квартирі був встановлений квартирний прилад обліку ГВП (КВ-1,5; Такт) та квартирний прилад обліку на опалення Ultraheat2WR), що підтверджується актом уведення в експлуатацію від квітня 2014 року. Підставою для змін до договору від 01 травня 2013 року стало встановлення відповідачем квартирного приладу обліку тепла, внаслідок чого змінилися умови оплати, оскільки укладений договір від 01 травня 2013 ропу передбачав оплату відповідачем послуг з наданням тепла на підставі показань лише будинкового приладу обліку теплової енергії, а після встановленої відповідачем квартирного приладу обліку тепла змінилася формула оплати, оскільки при визначенні оплати тепер необхідно брати показання як квартирного приладу обліку тепла, так і будинкового. Відповідно до п.п.2 п.31 Правил № 630 та п.п.2 п.18 Договору визначено право Концерну «МТМ» вносити за погодженням із споживачем зміни у цей Договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформленням додаткової угоди до нього. Ст. 654 ЦК України зазначає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 7 договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води від 01.05.2013 року, укладеного між Концерном «МТМ» та [PERSON]М, передбачено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил. У пунктах 10, 11, 12, Правил передбачено, що:справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку (п. 10). Отже, з метою не порушення прав Відповідача, Позивач здійснює нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням показників приладів обліку:опалення - будинкового та квартирного засобів обліку;постачання гарячої води - квартирного засобу обліку. Однак у договорі, який був укладений між сторонами, не були зазначені квартирні засоби обліку гарячої води та теплової енергії на опалення. 11.04.2014 року Концерн «МТМ» здійснив Розрахунок теплового потоку на опалення міст загального користування, у звязку із чим, виникла необхідність внести зміни до договору. Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Концерн «МТМ» розробив додаткову угоди до договору, умови якої вносять зміни у Договір, що впливають на розмір плати за послуги (умови експлуатації, застосування показників при розрахунках встановлених засобів обліку (будинкового та квартирного), методики розрахунку оплати опалення місць загального користування та таке інше). 30.01.2015 року листом № М-886 (копія листа у матеріалах справи) Позивач направив Відповідачу проект додаткової угоди до договору для узгодження з проханням повернути один примірник додаткової угоди до Концерну «Міські теплові мережі». Вказану додаткову угоду було підписано [PERSON]М з протоколом розбіжностей від 17 березня 2015 року, який надіслано на адресу концерну «Міські теплові мережі». Відповідно до протоколу розбіжностей, [PERSON] не погодився із внесенням додатковою угодою змін до пунктів 11.111.10, 19.4 договору та умовами набрання чинності Додатковою угодою (арк. справи 1718). Також у протоколі розбіжностей відповідач зазначив свою редакцію пунктів 11.1, 11.2, 19.4 договору та умов набрання чинності додатковою угодою, навівши власний порядок нарахування за опалення місць загального користування та формулу здійснення розрахунків, та ін. умови. Вказаний протокол розбіжностей [PERSON] надіслав позивачеві разом із супровідним листом від 17 березня 2015 р., який позивач отримав 23 березня 2015 р. (арк. справи 19). 23.03.2015 року Відповідач у додатковій угоді з протоком розбіжностей зазначив: «В разі неузгодження Концерном «МТМ» умов, зазначених в протоколі розбіжностей, Концерн «МТМ» має право звернутись до суду за врегулюванням умов, зазначених в протоколі розбіжностей від 17.03.2015 року до додаткової угоди до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігріву питної води від 01.05.2013 року». Отже, сам Відповідач надав згоду про внесення змін до договору та право Позивачу звернутися до суду за врегулюванням даного питання. [PERSON] погодив внесення змін до договору, які передбачені пунктами 1, 2, 5, 6 додаткової угоди. Правовідносини між Виконавцем послуг та Споживачем в сфері надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються договором про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води від 01.05.2013 р., Законом України „Про житлово-комунальні послуги" 24.06.2004 року (надалі - Закон), «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за N 630 (надалі - Правила № 630), «Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 за № 359 (надалі - [PERSON]) та іншими нормативно-правовими актами України. Принцип свободи договору закріплена у ст. ст.\~6,\~627 ЦК України, який\~полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежним. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3\~ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст.\~19,\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить\~\~вимогам ч. 3 ст.\~6, ст. ст.\~627,\~630 ЦК України\~та ст. ст.\~19,\~20 Закону\~\~України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст.\~3,\~6,\~12 - 15,\~20,\~630,\~640,\~642,\~643 ЦК України\~виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі ч. 3\~ст. 6 ЦК України,\~шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Закон України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.\~\~ Аналіз цього\~Закону\~дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим\~ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року\~передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього\~Закону, базується на\~Конституції України\~і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України\~у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 208 ЦК України\~правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1\~ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). [PERSON] випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.\~ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1\~ст. 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~\~ Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст.\~6,\~627, ЦК України\~визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору,\~ЦК України\~разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.\~6\~та ст.\~627\~цього\~Кодексу\~при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього\~Кодексу\~та інших актів цивільного законодавства. Зазначені\~\~положення\~\~узгоджуються\~\~з\~\~нормами ч. 1 ст.\~203, ч. 1 ст.\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1\~ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.\~\~\~\~\~\~ Статті\~20,\~21\~цього\~Закону\~визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3\~ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року\~\~ передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3\~ч. 2\~ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З аналізу змісту ч. 3 ст.\~6, ч. 1 ст.\~630 ЦК України, ст.\~ст. 19 - 21 Закону\~\~№ 1875 - IV від 24 червня 2004 року, убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить\~\~вимогам ч. 3 ст.\~6, ст. ст.\~627,\~630 ЦК України\~та ст. ст.\~19,\~20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Договір, укладений між сторонами, за формою відповідає Типовому договору про надання зазначених послуг, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Вирішуючи даний спір, судом враховується, що у протоколі розбіжностей відповідач не заперечував проти погодження п.п. 1, 2, 5, 6 Додаткової угоди. Надаючи оцінку запереченням відповідача щодо змісту п. 3 проекту Додаткової угоди, якою пропонується змінити п.п. 11.111.10 Договору, суд дійшов висновку, що всі пропоновані позивачем зміни повністю узгоджуються із вимогами діючого законодавства, зокрема, Порядком, Методикою, Порядком проведення перерахунків розміру оплати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. № 151, державним будівельним нормам, а тому мають бути погоджені між сторонами. [PERSON] спірних пунктів Додаткової угоди (п.3,4,7) суд зазначає наступне. Так, щодо умов пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.1, 11.8 договору), наданої Позивачем, а саме: нарахування плати за опалення місць загального користування (надалі - МЗК), передбачені п.п. 10. 28 Правил № 630 «Споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства» та вимогами «[PERSON] розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 за №359. З метою підтвердження правомірності нарахувань МЗК Концерн «МТМ» листом від 01.02.2010 № 455/22 звернувся за роз'ясненнями до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (т.1 а.с.20) Листом від 25.02.2010 № 11/19-1777 Міністерство надало роз'яснення, що у разі розрахунків за спожиті послуги за показаннями квартирних засобів обліку теплової енергії мешканці цих квартир повинні додатково сплачувати за опалення МЗК згідно [PERSON].(т.1 а.с.21) Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України N 359 від 31.10.2006, встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачам. [PERSON] нарахування за опалення МЗК законодавець не передбачив. Відповідач в протоколі розбіжностей до додаткової угоди до договору пропонує розраховувати нарахування плати за опалення місць загального користування згідно з формулами та порядком, які жодним нормативним актом не передбачені і не затверджені. При цьому, пунктами 12, 13 Правил передбачено оплату споживачем опалення місць загального користування, і тому відповідач не має права відмовитись від здійснення даної оплати. У будинку 3 по вулиці Гагаріна встановлений будинковий засіб обліку централізованого опалення. В квартирі Відповідача встановлений квартирний засіб обліку централізованого опалення квартири, але не всі квартири будинку оснащені засобами обліку опалення. Опалення МЗК не обладнано засобом обліку. П. 2.1.4 [PERSON] передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами. При цьому, положеннями діючого законодавства, в тому числі, й Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869, не передбачено обовязок виконавця даних послуг з утеплення місць загального користування. Також, суд враховує, що представником відповідача не було надано доказів на підтвердження того, що місця загального користування у будинку, де мешкає відповідач, не є утепленими. [PERSON] умов пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.2, 11.3 договору), то згідно п. 14 Правил № 630 показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Для вірного нарахування за послугу з опалення та не недопущення порушення прав інших мешканців будинку, Позивач у п. 11.2 Додаткової угоди конкретизував, що Споживач в опалювальний період щомісячно, 25 числа, виконує зняття показань квартирних приладів обліку та надає Виконавцю відомість показань приладів обліку за адресою: вул.Сталеварів, 1 (сектор з обліку наданих послуг) тел.341108; 2333095 (Філія Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району) не пізніше останнього дня звітного місяця. При цьому, Правилами № 630 встановлено, що нарахування за послугу опалення здійснюються Відповідачу з урахуванням показань будинкового та квартирного приладів обліку. При ненаданні показань квартирного приладів обліку, або несправності даного приладу, Позивач зобов'язаний здійснювати нарахування по показанням будинкового приладу обліку, як вимагає діюче законодавство і таким чином не будуть порушені права інших мешканців будинку та Відповідача (п.12 Правил). [PERSON] умов пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.4 - 11.7 договору), наданої Позивачем, а саме: порядок експлуатації приладів обліку, передбачений п. п. 15, 16Правил. Навпроти Відповідач наполягає на виключення даних пунктів з додаткової угоди. З 01.05.2013 року Концерн «МТМ» був визначений виконавцем послуг для мешканців будинку 3 по вул. Гагаріна. З метою недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачу послугу з централізованого опалення як в житлове помешкання, так і в МЗК. Абзац 4 п. 2.1.4. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України N 359 від 31.10.2006 (надалі - [PERSON]) передбачає, що у разі відсутності проектних даних для будинків масових типових серій виконується розрахунок за усередненим питомим теплоспоживанням на 1 кв.м кожного типу приміщень МЗК. Правління ОСББ «Наш дім № 3» не надало проектних даних щодо теплової потужності системи опалення МЗК. 11.04.2014 року Концерн «МТМ» здійснив Розрахунок теплового потоку на опалення міст загального користування. Отже, з зазначеного часу Концерн «МТМ» отримав змогу здійснити нарахування плати за опалення місць загального користування з 01.10.2013 року, так як за весь цей час до МЗК будинку надавалася послуга з централізованого опалення. 10.04.2014 року були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон), а саме п. 4 ст. 19 Закону передбачено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Після врегулювання договірних відносин з постачальником послуг з централізованого постачання питної води (01.07.2014 року) у Концерну «МТМ» виникла необхідність внести зміни до договору від 01.05.2013. Поширення умов Додаткової угоди до Договору на правовідносини сторін, які виникли до її укладення, є свідченням того, що права та обов'язки сторін, передбачені цією Додатковою угодою до Договору за період, що передував її укладенню, є юридично значимими і викликають наслідки, передбаченні чинним законодавством. Не зважаючи на відсутність змін до договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачу послугу з централізованого опалення як в житлове помешкання, так і в МЗК. [PERSON] умов пункту 3 додаткової угоди (пункти 11.9 договору) щодо зобов'язання підтримувати у приміщеннях квартири нормативний температурний режим. Постановою КМ України від 17.02.10 № 151 затверджений Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості (надалі - Порядок). Даним порядком встановлена температура повітря у житлових приміщеннях та порядок перерахунку у разі відхилення зазначеної температури. Температура повітря у житлових приміщеннях залежить від температури повітря суміжних приміщень. Пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціювання» зазначено, що одним з тепловтрат є утратою теплоти через огороджувальні конструкції. Утрату теплоти через внутрішні огороджувальні конструкції приміщень допускається не враховувати, якщо різниця температури повітря в цих приміщеннях не більше ніж З °С. Отже, недодержання Відповідачем нормативної температури повітря спричинить зниження температури повітря у суміжних приміщеннях. В даному випадку Концерн «МТМ» буде змушений здійснювати перерахунок оплати споживачам послуги невідповідної якості. Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з положень статті 16 ЦК України, суд доходить висновку, що належним способом захисту права виконавця послуг у даному випадку буде визнання додаткової угоди до договору про надання послуг укладеною, що відповідає обраному позивачем способу захисту порушеного права. Зазначена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110 цс 12. При цьому суд також виходить також із того, що позивач, звертаючись у квітні 2015 року до суду із позовом відступив від запропонованих раніше відповідачу умов додаткової угоди, а саме у пункті 3 додаткової угоди, якою пропонуються зміни до пунктів 11.6, 11.7, 11.8 Договору шляхом їх перефразування. Разом із тим, позивачем 01.08.2016 року уточнені позовні вимоги і позивач визначаючи предмет позову, виходив саме з тих умов додаткової угоди, які були запропоновані відповідачеві при направленні проекту додаткової угоди 30 січня 2015 р. (т.1 а.с. 1314). Також суд враховує, що у протоколі розбіжностей та у судовому засіданні відповідач не заперечував проти погодження п.п. 1, 2, 5, 6 Додаткової угоди. [PERSON] заперечень відповідача, що форма та зміст укладеного договору повинні відповідати типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій» є хибним, так як Концерн «МТМ» не надає послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, а п.п.2 п.31 Правил № 630 та п.п.2 п.18 Договору визначено право Концерну «МТМ» вносити за погодженням із споживачем зміни у цей Договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформленням додаткової угоди до нього. Окрім того, п 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-ХІІ від 19.06.1992 передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Більш того, у п. 2.2.1 [PERSON] зазначено, що витрати теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, розподіляються між всіма споживачами кожного окремого помешкання будинку та споживачами нежитлових приміщень, які користуються МЗК., отже твердження відповідача про те, що він є неналежним Відповідачем, є безпідставними. [PERSON] тверджень відповідача про невідповідність позовних вимог діючому законодавству слід зазначити наступне. Умовами додаткової угоди (пункт 4) зазначено, що саме Виконавець повинен контролювати установлені міжповіркові інтервали засобів обліку. Проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Відповідач у протоколі розбіжності звузив зобов'язання Виконавця, а саме: «контролювати установлені міжповіркові інтервали засобів обліку». Доступ до квартирного приладу обліку має тільки Відповідач, так як прилад встановлений в квартирі Відповідача. Отже відповідальність за експлуатацію і поточне обслуговування приладу обліку, збереження і цілісність квартирних приладів обліку і пломб на них, може нести тільки Споживач. Трактуючи п.16 Правил № 630, а саме: «Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки». Позивач же пом'якшив вимоги Правил № 630, а саме зазначив, що оплата здійснюється за нормами або за будинковим приладом облік (при наявності) з дня останньої повірки, але не раніше початку поточного опалювального періоду. Згідно п. 14 Правил № 630 показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Для вірного нарахування за послугу з опалення та не недопущення порушення прав інших мешканців будинку, Позивач у п. 11.2 Додаткової угоди конкретизував, що Споживач в опалювальний період щомісячно, 25 числа, виконує зняття показань квартирних приладів обліку та надає Виконавцю відомість показань приладів обліку за адресою: вул.СталеварівД (сектор з обліку наданих послуг) тел.341108; 2333095 (Філія Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району) не пізніше останнього дня звітного місяця. [PERSON] нарахування за опалення МЗК то слід зазначити, що [PERSON] розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України N 359 від 31.10.2006, встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї [PERSON] нарахування за опалення МЗК законодавець не передбачив. У будинку 3 по вулиці Гагаріна встановлений будинковий засіб обліку централізованого опалення. В квартирі Відповідача встановлений квартирний засіб обліку централізованого опалення квартири, але не всі квартири будинку оснащені засобами обліку опалення. Опалення МЗК не обладнано засобом обліку. П. 2.1.4 [PERSON] передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами. Твердження Відповідача, що у [PERSON] не передбачені формули для нарахування за опалення МЗК саме для будинку 3 по вул. Гагаріна, не відповідає дійсності, так як законодавець у [PERSON] передбачив всі випадки. А щодо розміру помісячних нарахувань за опалення МЗК, які наводить у своїх запереченнях Відповідач, Позивач може зазначити, що у даній справі розглядається спір про спонукання укласти додаткову угоду до договору, а отже, дані доводи не стосуються предмету спору. [PERSON] нарахування за опалення МЗК, то слід зазначити, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил). Розрахунок оплати за опалення місць загального користування залежить від теплового навантаження будинку, квартири, наявності засобів обліку опалення та інших факторів, які передбачені Методикою. У будинку 3 по вулиці Гагаріна встановлений будинковий засіб обліку централізованого опалення. В квартирі Відповідача встановлений квартирний засіб обліку централізованого опалення квартири, але не всі квартири будинку оснащені засобами обліку опалення. Опалення МЗК не обладнано засобом обліку. П. 2.1.4 [PERSON] передбачає, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами. Розрахунок плати за опалення МЗК багатоквартирних будинків здійснюється згідно п. З [PERSON], а саме: «Плата за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів за відповідною формулою Формула (3.1) [PERSON] спростовує твердження Відповідача, що в тариф на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води вже враховані витрати на опалення місць загального користування, а саме у витратах виконавця послуг. Тариф на централізоване опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 (далі - Порядок) передбачений в гривнах за 1 Гкал. Зазначений Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. П.4 Порядку визначає терміни, а саме: «тарифи на надання послуг з централізованого опалення - вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку». Отже, формування тарифів підприємствами, що надають послуги з централізованого опалення, здійснюється на підставі річних планів надання послуг з централізованого опалення, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді з розрахунку на 1 Гкал. А оплата за надану послугу з централізованого опалення для Споживачів розраховується у відповідності з Правилами та Методикою з урахуванням кількості використаних Гкал на централізоване опалення як квартири, так і МЗК та діючого тарифу для даної категорії Споживачів. [PERSON] заперечень відповідача в частині розрахунку по проектним даним слід зазначити, що [PERSON] передбачає визначення кількості теплової енергії на опалення місць загального користування як за наявності проектних даних щодо теплової потужності системи опалення кожного МЗК, так і згідно розрахунку за усередненим питомим теплоспоживанням на 1 кв. м кожного типу приміщень МЗК (п.2). Отже, з врахуванням тих обставин, що правління ОСББ «Наш дім № 3» не надало проектних даних щодо теплової потужності системи опалення МЗК, Концерн «МТМ» здійснив Розрахунок теплового потоку на опалення міст загального користування, який згідно [PERSON] буде застосовуватися при розрахунку опалення МЗК. Як зазначив у судовому засіданні Концерн «МТМ» увесь нежитловий фонд у даному будинку належить одному власнику, який уклав договір купівлі-продажи теплової енергії з Концерном «МТМ». Розрахунок витрат теплової енергії на опалення нежитлових приміщень був зроблений Проектно-конструкторською фірмою «Комтеп» (ліцензія АВ № 356362 від 06.07.2007 року) у відповідності до чинного законодавства.Формулою пункту 2.2.1. Методики, яку приводить Відповідач у запереченнях, визначаються витрати теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка виставляється до сплати споживачами нежитлових приміщень, які користуються місцями загального користування. Однак, пунктом 2.2.2 [PERSON] передбачається розподіл визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, між окремими помешканнями будинку, які не мають відокремленого входу, пропорційний до їх загальної опалюваної площі. Нежитловий фонд будинку № 3 по вул. Гагарина має відокремлений вхід, тому в розподілі визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, нежитловий фонд не враховується. Відповідачем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу, який б спростовував той факт, що нежитловий фонд не має відокремленого входу. При цьому судом при вирішенні спірних пунктів Додаткової угоди також враховується, що внесення змін до договору в редакції Відповідача згідно протоколу розбіжностей, суперечить діючому законодавству України та не відповідає Договору укладеного сторонами за таких обставин. Отже, нарахування за поставлену теплову енергію у нежитлові приміщення здійснюються Концерном «МТМ» згідно чинного законодавства та умов договору купівлі- продажу теплової енергії без врахування визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК. Виходячи із змісту положень статті 627, 651 та 654 Цивільного кодексу України, свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобовязана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Оскільки зміна умов договору відбувається в такій самій формі як і договір, що змінюється, та враховуючи, що у даному випадку законом встановлено обовязок споживача укласти договір, суд, встановивши, що споживачем (відповідачем у справі) фактично отримуються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, доходить висновку, що споживач так само в силу закону зобовязаний укладати і додаткову угоду до договору у разі, якщо зміна умов договору може вплинути на розмір плати за послуги. Виходячи з положень статті 16 ЦК України, суд доходить висновку, що належним способом захисту права виконавця послуг у даному випадку буде визнання додаткової угоди до договору про надання послуг укладеною, що відповідає обраному позивачем способу захисту порушеного права. Зазначена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110 цс 12. [PERSON] стосується пункту 6 проекту Додаткової угоди щодо складання цієї угоди у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу по одному для кожної із сторін, то ці умови також не погоджені між сторонами, оскільки в даному випадку зміна умов Договору здійснюється судом. [PERSON] змісту пункту 7 проекту Додаткової угоди, який є спірним між сторонами, в частині набрання чинності Додатковою угодою з моменту її підписання сторонами та застосування відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України умов п.п. 2, 3 Додаткової угоди до відносин, які виникли до її укладання, а саме з 1 жовтня 2013 р., а п. 1, 3 з 1 липня 2014 р., суд зазначає наступне. Дійсно, як передбачено частинами першоютретьою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Разом із тим суд погоджується з доводами відповідача в частині того, що умови Додаткової угоди мають застосовуватись до її укладання. Виходячи зі змісту поняття «строк договору», наведеного у частині першій статті 631 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що в даному випадку споживач протягом періоду до укладення Додаткової угоди не мав змогу виконати свій обовязок щодо оплати місць загального користування, т.я. це не було передбачено у Договорі. Також, суд враховує, що питання про укладення Додаткової угоди вирішується в даному випадку саме судом, оскільки в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо її певних умов. З огляду на це, суд дійшов висновку, що умови додаткової угоди мають набирати чинність саме з дня набрання законної сили рішенням суду. Підсумовуючи вищевикладене, та враховуючи зміст позовних вимог, зміст проекту Додаткової угоди, що був запропонований для погодження відповідачеві, а також те, що частково відповідач фактично погодив умови проекту Додаткової угоди, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та визнати Додаткову угоду до договору про надання послуг з централізованого опалення, підігрів питної води від 01.05.2013 року між Концерном «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Оджонікідзевського району та [PERSON] На підставі статті 88 ЦПК України, враховуючи немайновий характер позовних вимог, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 гривень, що документально підтверджені.

Outcome: partial