Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

02.07.2019 року [PERSON] звернулась до Київського апеляційного суду із заявою про визначення підсудності її матеріалів за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 10.09.2010 року між сторонами було укладено шлюб зареєстрований Сімферопольським міським відділом державної реєстрації актів про шлюб Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, протягом тривалого часу сторони проживають окремо, оскільки надалі спільне життя та збереження сім`ї позивач вважає неможливим, остання вимушена звернутись до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 03.07.2019 року відповідно до ст. 23 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначена підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу- Деснянському районному суду м. Києва. 10.07.2019 вищевказана справа надійшла на адресу Деснянського районного суду м.Києва. Ухвалою суду від 15.07.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки Ухвалою судді від 09.09.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 31.10.2019 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника 26.12.2019 надійшло клопотання про проведення розгляду справи у відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином, а саме у відповідності до п.19 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. Згідно вимог ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Частиною третьою статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. До суду від відповідача будь-яких клопотань щодо перенесення розгляду справи, відомостей щодо поважності причин неявки в судове засідання, а також відзиву на позов - не надходило. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 10.09.2010 було укладено шлюб, що зареєстрований Сімферопольським міським відділом державної реєстрації актів про шлюб Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а/з № 1025). Від укладеного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з 951). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать матеріали справи, сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, проживають окремо один від одного та припинили ведення спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved