Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16217,49 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір за яким остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, укладений між сторонами Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позики. Відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 28.02.2014 року перед банком утворилась заборгованість в загальній сумі 16217,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4720,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10248,21 грн., штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та 748,45 грн. (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати. Відповідач, не погоджуючись із заявленими ПАТ КБ «ПриватБанк» позовними вимогами подала письмові заперечення на позовну заяву, у яких вказує, що позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, в зв'язку із чим в задоволенні позову просила відмовити. Крім цього зазначила, що додані до заяви «Умови та правила надання банківських послуг» не можна вважати частиною договору, оскільки ці Умови нею не підписані, а тому немає підстав вважати, що вона погодилась з такими умовами договору. Представник позивача Савицька Г.Р. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та пояснила, що укладений з відповідачем договір мав два предмети, а саме: видача кредиту на товар в сумі 3960 грн., та видача кредитної картки «Універсальна» з встановленим 31.10.2007 року першопочатковим лімітом у розмірі 500 грн. По кредиту на товар в сумі 3960 грн. претензій до відповідача немає, а предметом спору у даній справі є кредитна картка «Універсальна», по якій 29.02.2008 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн., що стверджується випискою про рух коштів по виданій відповідачу кредитній картці. Кредитні кошти з зазначеної картки знімались неодноразово в період з листопада 2007 року по квітень 2009 року. Починаючи з квітня 2009 року кошти з картки уже не знімались, а картка працювала лише на погашення кредиту, останнє погашення якого мало місце 11 квітня 2011 року. На сьогоднішній день договір відповідачем перед банком не виконаний, домовленості про реструктуризацію боргу з останньою не досягнуто, в зв'язку із чим просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Крім цього, зазначила, що строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки останнє погашення кредитного боргу відбулось 11 квітня 2011 року, при цьому з приводу заволодіння кредитною карткою третьою особою відповідач в правоохоронні органи не зверталась, а також не зверталась в банк ні в усній, ні в письмовій формі з заявою про блокування кредитної картки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, підтримала подані нею письмові заперечення та пояснила, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» дійсно був укладений кредитний договір, однак вона просила видати їй кредит в сумі 5000 грн., а отримала лише 3960 грн. Коли підписувала договір з Банком, то з правилами надання банківських послуг не ознайомлювалась, оскільки їй ніхто не дав їх прочитати. Зазначила, що кредитною карткою фактично користувалась третя особа (знайомий), яка за усною з нею домовленістю мала повністю погашати суму взятого кредиту. При цьому відповідач розуміла наслідки укладеного договору та володіння карткою іншою особою. Особисто вона ніяких коштів ніколи не знімала, кредит не погашала, змоги його погашати не має та їй невідомо коли і в якому розмірі знімались (погашались) кредитні кошти. З приводу володіння карткою іншою особою в правоохоронні органи вона не зверталась та не зверталась в банк із заявою про блокування кредитної картки. З викладених підстав просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 11.10.2007 року подала позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» заяву на отримання кредитної картки «Універсальна», дала згоду на користування кредитною карткою «Універсальна» та ознайомилась з Правилами користування карткою та Умовами надання банківських послуг. 11 жовтня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» видав відповідачу кредитну картку «Універсальна» за номером рахунку [NUMBER], яку остання отримала, про що підтвердила своїм власноручним підписом у заяві та не заперечила даного факту в судовому засіданні. У своїй заяві відповідач також погодилась з тим, що базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.13-14). З наданої представником ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по картковому рахунку [PERSON] за [NUMBER] за період з 01.10.2007 року по 14.04.2014 року вбачається, що 31.10.2007 року кредитний ліміт по зазначеній кредитній картці був встановлений у розмірі 500 грн., а з 29.02.2008 року збільшений до 5000 грн. Доводи відповідача [PERSON] про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) вона не підписувала, суд до уваги не приймає, оскільки підписавши Заяву (а.с.14), в пункті, що передує його підпису, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена та згідна із зазначеними Умовами, а також надала згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між нею та банком кредитний договір. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що в порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник не повертає кредит та нараховані відсотки за користування кредитним договором, тобто порушує свої зобов'язання перед банком. Статтями 549-551 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг, договір, укладений між сторонами, діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін. Договором також передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 6.5 умов і правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 6.6 умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та зобов'язання щодо виплати винагороди банку. Пункт 5.2. Умов та правил надання банківських послуг визначає, що у випадку порушення держателем вимог чинного законодавства України та/або умов цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань вцілому чи у визначеній банком частині. Розділом 2 Умов та правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя, які щомісячно належать до сплати держателем протягом строку дії картки. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для держателя платіжних карт, що здійснюють операції по кредитній схемі. Відповідно до п. 5.3. Правил користування платіжною картою, строк і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем визначений в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. За умовами Заяви та п. 4.1. правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Відповідно до п. 8.6 умов і правил надання банківських послуг, в разі порушення відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, він зобов'язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Проте, відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконала та згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.10.2007 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 28.02.2014 року загальна сума боргу становить 16217,49 грн. і складається з: заборгованості за кредитом - 4720,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10248,21 грн., штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та 748,45 грн. (процентна складова) (а.с.7-12). При цьому, доводи відповідача про те, що кредитною карткою фактично користувалась третя особа, а не вона, суд до уваги не приймає, оскільки факт отримання кредитної картки нею не заперечено, про наслідки укладеного договору, тобто взяті на себе зобов'язання, вона розуміла, про що підтвердила в судовому засіданні, а володіння карткою третьою особою в даному випадку правового значення не має, так як саме відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання по її використанню, при цьому факту незаконного вибуття (заволодіння) даної картки з володіння відповідача в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено. З моменту укладення договору до моменту розгляду справи судом відповідач не заявила про намір його припинити, не подавала позивачу письмової заяви про закриття карткового рахунку, а також не зверталась в правоохоронні органи з приводу незаконного заволодіння кредитною карткою третьою особою. Доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності є безпідставними, виходячи із наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] за [NUMBER] за період з 01.10.2007 року по 14.04.2014 року, останнє надходження коштів платника [PERSON] на погашення кредиту було проведено 11 квітня 2011 року. З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, моментом виникнення заборгованості слід вважати 11 квітня 2011 року і з цього часу у банку виникло право на позов. З вимогами про повернення заборгованості за кредитом банк звернувся 19 березня 2014 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, а тому правових підстав для застосування строків давності у суду немає. Таким чином, проаналізувавши пояснення сторін, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки ПАТ КБ „ПриватБанк" взяті на себе зобов'язання по укладеному договору №б/н від 11.10.2007 року виконало у повному обсязі, а відповідачем [PERSON] порушено умови вказаного договору, заборгованість по платежах відповідно до умов укладеного договору нею своєчасно не сплачувалася, тому з останньої слід стягнути на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" суму кредитної заборгованості в розмірі 16217,49 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір при поданні позову.

Outcome: approved