Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

06.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] , укладений Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Херсона 27.06.1998 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №203. В позові зазначено, що спільне життя не склалося з причин різних поглядів на життя та несумісності характерів, шлюбні відносини припинені с початку 2020 року. Подальше збереження шлюбу не можливе, спроби налагодити стосунки закінчувалися непорозуміннями та чварами. Примирення неможливе. Просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання, яке відбулося 04.11.2020 року з`явились сторони у справі, представник позивача. Відповідач в судовому засіданні 04.11.2020 року зазначила, що не згодна із позовом, просила надати строк на примирення. Позивач та представник позивача заперечували проти задоволення такого клопотання, оскільки, між сторонами існують конфлікти, які унеможливлюють примирення. В даному судовому засіданні оголошено перерву для надання доказів з боку позивача до 16.11.2020 року. В судове засідання 16.11.2020 року сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що не згоден на примирення, наведене порушує його права, оскільки змушує спілкуватись з відповідачем проти його волі. Наполягає на розірванні шлюбу та розгляді справи, вказує на тривалий час перебування справи в суді. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи з посиланням на хворобу. Відповідач не з`явилась в судове засідання, про час слухання повідомлялась в приміщенні суду, що вбачається з довідкового листа від 04.11.2020 року, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. У відповідності із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно із п. 1 ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Доказів повідомлення представника відповідача про судове засідання, призначене на 16.11.2020 року, в матеріалах справи немає, є докази належного повідомлення відповідача. Незважаючи на неявку свого представника, відповідач зобов`язана була повідомити суд про причини своєї неявки, що не було зроблено. Справа призначалась до розгляду в судовому засіданні на 10.07.2020 року, 29.07.2020 року, 15.09.2020 року, 21.10.2020 року, 04.11.2020 року, 16.11.2020 року. На підставі наведеного, враховуючи факт неявки відповідача, відсутність повідомлення про причини її неявки, її позицію по справі, яка висловлена в усному клопотанні про надання строку на примирення - 04.11.2020 року в судовому засіданні, строк перебування справи в суді, заяву позивача про розгляд справи у його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином 16.11.2020 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 червня 1998 року у Дніпровському районному відділі реєстрації актів громадянського стану в м. Херсоні, про що в Книзі реєстрації актів про одруження № 203, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.1998 року. В позовні заяві зазначено, що шлюбні стосунки між подружжям припинені. Клопотання відповідача про надання строку на примирення задоволенню не підлягає з огляду на наступне. В заяві позивач зазначив про свою категоричну відмову в наданні такого строку, оскільки не бажає спілкуватись з відповідачем. Крім того до матеріалів справи долучено талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.05.2020 року, 12.05.2020 року № 7529, 12.05.2020 року № 7837, 12.05.2020 року № 7965, 23.06.2020 року №11428, 23.06.2020 року №11422, 27.08.2020 року № 16150, з яких вбачається наявність звернень відповідача із заявами на дії позивача по відношенню до неї. Також долучено заяву про вчинення кримінального правопорушення від 27.08.2020 року від позивача на дії відповідача. З листа Головного управління національної поліції в Херсонській області Херсонського відділу поліції Дніпровське ВП від 20.05.2020 року вказано про проведення профілактичної бесіди з відповідачем про недопущення протиправних дій по відношенню до позивача. З огляду на наведене, враховуючи поведінку сторін в судовому засіданні 04.11.2020 року, суд дійшов висновку про наявність конфліктів між сторонами, які тривають тривалий час. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", яка визначає що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. За таких обставин, враховуючи тривалий конфлікт між сторонами, категоричну відмову позивача від примирення, суд не надає строк на примирення, що занесено до протоколу судового засідання. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 80 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання однієї сторони продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім`ї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved