Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Як видно з позовних заяв, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, де зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 5, 5.22 рішення сімдесят восьмої сесії [PERSON] міської ради V скликання № 38 від 28.01.2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0879га, з присвоєнням поштової адреси: вул. Макарова,56-н для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення 14.04.2010р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за номером 011026500331 державного акту на право власності серії ЯК № 829165 на зазначену земельну ділянку( кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149). Відповідно до [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.11.2013р. власником вказаної земельної ділянки є [PERSON], права власності на зазначену спірну земельну ділянку якої посвідчується державним актом від 15.04.2011р. ЯИ № 689509, кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149. Пункт 5.22 рішення [PERSON] міської ради № 38 від 28.01.2010р. підлягає скасуванню, державні акти на право приватної власності на земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, а земельна ділянка підлягає поверненню з наступних підстав. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що згідно Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням [PERSON] міської ради № 8 від 25.06.2009року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування, громадських центрів. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається. Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття [PERSON] міською радою рішення № 38 від 28.01.2010року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно [PERSON] міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території [PERSON] коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території [PERSON] коси, неможливо. Також, під час винесення спірного рішення суттєво порушено порядок надання земельних ділянок у власність. Так, відповідно до положень ст.ст. 13,14 Конституції України - право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як зазначено вище, [PERSON] міською радою рішенням № 38 від 28.01.2010р. затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст..ст..51,118,123 ЗУ України, ст.ст.88, 90 Водного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. За таких обставин прокурор прийшов до висновку, що [PERSON] міська рада під час прийняття рішення № 38 від 28.01.2010р. грубо порушила положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельних ділянок у власність, визначених Конституцією та Земельним кодексом України, і не мала права надавати у власність громадянам земельну ділянку по вул.Макарова,56-н в м. Бердянську. Відповідно, всі державні акти на право приватної власності на спірну земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, а земельна ділянка підлягає поверненню. У зв»язку з цим прокурор просить визнати незаконним та скасувати п.5,5.22 рішення сімдесят восьмої сесії [PERSON] міської ради п»ятого скликання № 38 від 28.01.2010року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова,56-н, визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 829165 на земельну ділянку площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова,56-н, вартістю 64439,49грн., виданий [PERSON] міською радою на ім»я [PERSON] та зареєстрований в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» за реєстраційним номером 011026500331 від 14.04.2010року, ( кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149); визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯИ № 689509 від 15.04.2011р. на земельну ділянку площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова,56-н, виданий [PERSON] міською радою на ім»я [PERSON] ( кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149) та зобов»язати Управління Держземагенства у [PERSON] районі Запорізької області скасувати запис у Поземельній книзі на земельну ділянку по вул. Макарова,56-н в м. Бердянську, площею 0,0879га, кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149. А також прокурор просить витребувати у [PERSON]Г земельну ділянку площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова,56-н та повернути її за належністю територіальній громаді м. Бердянська. В судовому засіданні представник прокурора Святенький М.Г. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, також зазначив, що рішення міської ради про відведення відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відсутній генеральний план забудови міста, не врахована прибережна смуга при виділенні спірної земельної ділянки та не проведена обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації. Також позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки були відкликані управлінням Держкомзему у м. Бердянськ у зв'язку з виявленими Головним управлінням Держкомзему за участю управління Держземінспекції порушеннями вимог чинного законодавства, управлінням архітектури та містобудування [PERSON] міської ради, Мелітопольським сектором регулювання природокористування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області. Через те, що [PERSON] незаконно отримав земельну ділянку, він не мав права на її відчуження, тому договір відчуження спірної земельної ділянки [PERSON] є нікчемним та таким, що не треба визнавати недійсним, а тому відповідач [PERSON]. повинна повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська. Прокурор вважає, що з огляду на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» строк позовної давності не пропущений. Представник відповідача [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і зазначив, що відповідач [PERSON] надав землевпорядну документацію, розроблену для приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства і у міської ради не було підстав відмовити у прийнятті такого рішення. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити прокурору у позові, оскільки прокурор про рішення міської ради № 38 від 28.01.2010р. дізнався в квітні 2010року , а звернувся до суду в червні 2013р. Представник відповідача - Управління Держземагенства у [PERSON] районі в судове засідання не з»явився, в своїй заяві просить справу розглянути без його представника, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. В своїх запереченнях відповідач зазначив, що спірна земельна ділянка не перебуває в прибережній зоні, позивач невірно визначив статус земельної ділянки, на теперішній час земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, але на час виділення [PERSON] відносилася до земель житлової та громадської забудови. Тому рішення [PERSON] міської ради є таким, що відповідає вимогам ст.48, 51, 118 ЗК України, оскільки всі висновки були чинними на час ухвалення рішення міською радою, а також на час ухвалення рішення була встановлено 40-метрова прибережна захисна смуга. Позовні вимоги прокурора суперечать ст.ст.140,143 ЗК України та нормам міжнародного права. Крім того при виділені земельної ділянки проект був погоджений з усіма установами згідно діючого законодавства і міська рада обґрунтовано надала відповідачу [PERSON] земельну ділянку у власність. Також відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити прокурору у позові, оскільки прокурор пропустив строк позовної давності 3 роки. Відповідач [PERSON] , яка мешкає в м. Донецьку, де на теперішній час проводиться антитерористична операція, повідомлена про час розгляду справи через сайт суду, про находження такої справи в суді їй відомо, оскільки в провадженні суду також розглядається подібний позов прокурора, на теперішній час в судове засідання не з»явилася, причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала. Представник 3-ї особи Реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з»явився, заперечень проти позову не надав. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню частково з наступних підстав: Рішенням [PERSON] міської ради № 38 від 28.01.2010року 78 сесії п'ятого скликання "Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» пунктом 5 затверджено проект відведення земельних ділянок та пунктом 5.22 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0879га, яка розташована по вул.Макарова,56-н в м. Бердянську для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації, що підтверджується копією цього рішення. На підставі цього рішення відповідач [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 829165 площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську по вул. Макарова,56-н і за відповідачем 14.04.2010р. проведена державна реєстрація за номером 011026500331 державного акту на право власності серії ЯК № 829165 на земельну ділянку площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську по вул. Макарова,56-н, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.11.2013р. власником вказаної земельної ділянки є [PERSON] права власності на зазначену спірну земельну ділянку якої посвідчується державним актом від 15.04.2011р. ЯИ № 689509, кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149. Прокурор просить визнати незаконним та скасувати п.5, 5.22 рішення [PERSON] міської ради № 38 від 28.01.2010року у зв'язку з його невідповідністю закону, а також визнати недійсними дер\-жавні акти на право власності на земельну ділянку на ім.»я відповідачів, скасувати запис та повернути земельну ділянку за належністю. Такі вимоги прокурора відповідають чинному законодавству частково у зв'язку з наступним. Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. [PERSON] зі ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води . Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. [PERSON] ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. [PERSON] п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Також, відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення. Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибере\-жної захисної смуги Азовського моря, що підтверджується інформацією Управління Держземагенства у [PERSON] районі Запорізької області № 0569/01-23 від 19.02.2014р., з якої вбачається, що відстань від урізу води Азовського моря до земельної ділянки, що розташована по вул. Макарова,56-м в м. Бердянську, кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149, складає 238 метрів. Позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки були відкликані управлінням Держкомзему у м. Бердянськ у зв'язку з виявленими Головним управлінням Держкомзему за участю управління Держземінспекції порушеннями вимог чинного законодавства, управлінням архітектури та містобудування [PERSON] міської ради, Мелітопольським сектором регулювання природокористування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області. [PERSON] листа виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 05-2886/37 від 15.05.2013р. зазначено, що на підставі проведеного містобудівного аналізу, згідно з Генеральним планом міста [PERSON] , який затверджено рішенням шістдесят восьмої сесії [PERSON] міської ради У скликання від 25.06.2009р. №8 встановлено, що спірна земельна ділянка по вул. Макарова,56-н в м. Бердянську, розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. [PERSON] листа виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 04-1567/37 від 20.03.2014р. зазначено, що проект землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг по місту [PERSON], як на момент прийняття рішення тридцять другої сесії [PERSON] міської ради від 10.12.2004р. №11, так і на сьогоднішній день не розроблено і не затверджено. Також цим листом підтверджено, що спірна земельна ділянка по вул. Макарова,56-н в м. Бердянську, розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2010р., яка набрала чинності 17.09.2010р., задоволено позов [PERSON] міжрайонного прокурора до [PERSON] міської ради про скасування рішення [PERSON] міської ради від 10.12.2004р. № 11, яким доповнено п.1 рішення [PERSON] міської ради від 26.04.2000р. № 44 « Про затвердження концепції приватизації земель м. Бердянська» і встановлена уздовж Азовського моря, [PERSON] затоки, лиманів на вільних від громадської забудови землях в межах м. Бердянська сорокаметрова прибережна захисна смуга. [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2300543952013 від 25.11.2013р. спірна земельна ділянка по вул. Макарова,56-н в м. Бердянську ( кадастровий номер [NUMBER] :08 : 004: 0149), яка належить [PERSON] розташована на землях рекреаційного призначення. В своїх позовних вимогах прокурор ставить питання при визнання незаконним та скасування п.5, 5.22 рішення [PERSON] міської ради № 38 від 28.01.2010року, однак такі вимоги прокурора є безпідставним з огляду на наступне. Порядок припинення прав на землю регулюється гл. 22 ЗК України. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним. Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Подібну позицію висловив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 8 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), згідно з яким при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п.5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Відповідно до договору відчуження земельної ділянки відповідач [PERSON]. передав відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,0879га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова,56-н, яка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №689509, що підтверджується [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2300543952013 від 25.11.2013р. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Враховуючи порушення законодавства, допущені [PERSON] міською радою при прийнятті рішення № 38 від 28.01.2010р., правочин з відчуження земельної ділянки площею 0,0879га, розташованої за адресою: вул. Макарова,56-н в м. Бердянську Запорізької області, у власність відповідачу [PERSON] для індивідуального дачного будівництва неможливо визнати таким, що вчинений за встановленим законом порядком та відповідають вимогам ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Азовського моря та належить до земель водного фонду договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки укладений з порушенням вимог закону, оскільки земельна ділянка передавалась особою, у якої вона на підставі наведених вище норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України не могла перебувати у власності, тому вказаний договір купівлі-продажу є недійсними (нікчемними). [PERSON] ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крім тих , що пов»язані з його недійсністю. Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, яка станом на 2010р. була власником спірної земельної ділянки, всупереч вимогам законодавства, у відповідачів [PERSON], [PERSON] не виникло право власності на землю, а укладений ними договір є нікчемними і не можe бути підставою для виникнення будь-яких прав і обов»язків, з огляду на що всі юридичні факти, які виникли на підставі цього договору, не можуть вважатися такими, що виникли на законних підставах. Така позиція підтверджена у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , де зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Отже відповідач [PERSON] не набула права власності на підставі договору відчуження, оскільки право власності на спірну земельну ділянку не належало [PERSON] і він не мав права її відчужувати. Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно отримане майно в натурі. Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м. Бердянська Запорізької області. Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, земельна ділянка повинна бути повернута територіальній громаді м. Бердянськ. Відповідно до інформації виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 04-2332/37 від 22.04.2014р. згідно з електронною базою даних рішень сесії [PERSON] міської ради, яка формується з 2005року, рішень про передачу земельних ділянок, які вказані у вимозі( № 79-2313-14 від 17.04.2014р.-вул. Макарова,56-н), до земель житлової та громадської забудови, [PERSON] міською радою не приймалося. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про грубе порушення [PERSON] міською радою положення чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу, та про необхідність визнання недійсним п. п. 5, 5.22 рішення [PERSON] міської ради п'ятого скликання № 38 від 28. 01. 2010року про передачу [PERSON] земельної ділянки по вул. Макарова,56-н. Відповідно, державні акти на право приватної власності на спірну земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, запис скасований , а земельна ділянка підлягає поверненню за належністю територіальній громаді м. Бердянська. [PERSON] міжрайонний прокурор на підставі ст..36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.. 45 ЦПК України, положень Земельного (земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави) та Водного( до земель державної власності , які не можуть передаватися у приватну власність , належать землі водного фонду) кодексів України мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом в інтересах держави за результатами проведеної прокурорської перевірки. Суд вважає безпідставним посилання на пропуск строку позовної давності, оскільки для прокурора строк позовної давності починає збігати з дати отримання результатів прокурорської перевірки, а не з дати ухвалення радою оскаржуваного рішення. Також згідно із п.5 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-УІ від 20.12.2011року, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання недійсним правового акту органу державної влади , органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, а прокурор як позивач, в інтересах держави звернувся до суду з позовом 10.06.2013року, після проведеної прокурорської перевірки, тому немає підстав вважати позивача таким, що пропустив строк позовної давності . На підставі викладеного,

Outcome: partial