Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON] 05 грудня 2000 року народження звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 03 жовтня 1997 року по 05 жовтня 2003 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON]. Від шлюбу має доньку [PERSON], разом із якою проживає у квартирі [ADDRESS]. У 2007 році вона за власний кошти здійснила капітальний ремонт кімнати, в якій вона проживає із донькою, а у подальшому в період 2007-2017 роки також здійснювала ремонт квартири, зокрема встановила сантехніку, опалювальні труби тощо у зв'язку з чим вартість спільного майна істотно збільшилась. У жовтні 2017 року її колишній чоловік відповідач [PERSON]. одноосібно, за власним бажанням, без попередження позивача та її згоди продав квартиру, яку позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя і таким чином залишив без житла доньку. Позивач вважає, що відчуження відповідачем [PERSON]. квартири відбулося із порушенням законодавства, а саме без отримання дозволу органу опіки та піклування, тобто всупереч інтересам неповнолітньої дитини, що у свою чергу порушує приписи ч. 6 ст. 203, 224 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства " на підставі чог просить суд визнати договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 17 жовтня 2017 року , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО м. Харкова Вахрушевою О.О. недійсним , як такий, що є нікчемний з урахуванням уточненого позову (т. а. а. с. 43-45). Також позивач вважає, що оскільки за час проживання у квартирі внаслідок її затрат на ремонт та утримання квартири, майно істотно збільшилося у своїй вартості, позивач із посиланням на ст. 60, ч. 1 ст. 62, ст. 68 СК України, просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON]. та [PERSON]., яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON]. 2000 р. н. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2018 року, прийнято до спільного розгляду позов третьої особи що заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON]., [PERSON]., треті особи [PERSON]., [PERSON]., приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О.О., служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення з первісним позовом [PERSON]. яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON]. до [PERSON]., [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева О.О., Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності. Позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] мотивовано тим, що квартира, яка є предметом спору належить йому та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН ХМНО Вахрушевою О.О. 04.01.2018 року за реєстровим № 3. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 109917885. Вищезазначена квартира була придбана ним у [PERSON], який у свою чергу купив її у відповідача за первісним позовом [PERSON]., якому відповідачі [PERSON]. та [PERSON] доводяться відповідно колишньою дружиною та донькою. Вважає, що право відповідачів [PERSON]. та [PERSON]. на користування житловим приміщенням припинилося у зв'язку з припиненням права власності на квартиру [PERSON]. у зв'язку з чим [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON], з квартири [ADDRESS]. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 січня 2018 року заяву позивача [PERSON]. про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 січня 2018 року Заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено частково. Заборонено будь-яким особам вчиняти дії направлені на відчуження [ADDRESS] до вирішення спору по суті. В задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову - відмовлено. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову та зустрічне забезпечення - повернуто заявникові. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2018 року, прийнято до спільного розгляду позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON]., [PERSON]., треті особи [PERSON]., [PERSON]., приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О.О., служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення з первісним позовом [PERSON]. яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON]. до [PERSON]., [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева О.О., Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева Ольга Олександрівна, Служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності. Та зустрічним позовом третьої особи що заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Вахрушева Ольга Олександрівна, служба у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення. Призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні [PERSON]. та її представник - [PERSON] підтримали доводи первісного позову, з урахуванням уточнень у повному обсязі. Щодо зустрічного позову третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], просили відмовити в його задоволенні, оскільки вважали його безпідставним та необґрунтованим. Відповідач за первісним позовом [PERSON]. надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги не визнає, та просив відмовити в задоволенні первісного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON]. у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову із підстав, зазначених у його відзиві від 07.02.2018 року, зокрема зазначив, що [PERSON]. не повідомляв йому про те, що має неповнолітню доньку і що вона мешкає в квартирі і про її існування та факт проживання в квартирі довідався лише у грудні 2017 року, коли приїхав до квартири розмовляти із [PERSON]. про звільнення квартири. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. надала заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Представник Третьої особи Служби у справах дітей Слобідського району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до канцелярії суду 26.04.2018 року надав заяву в якої вказав про недоцільність виселення неповнолітньої [PERSON] [INFO]. з квартири [ADDRESS] (т. 1 а. с. 190-191). Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON]. в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованим, а отже не підлягають задоволенню, а зустрічний позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] просить задовольнити з підстав зазначених у позові. Суд вислухавши учасників справи їх представників, свідків, дослідивши надані докази окремо та у їх сукупності, встановив, що правовідносини між сторонами є цивільно- правовими та врегульовані положеннями ЦК України, Сімейного Кодексу України, а також прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON]., яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON]. задоволенню не підлягає, а зустрічний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом встановлено, що 03 жовтня 1997 року між позивачем [PERSON]. та відповідачем [PERSON]. був зареєстрований шлюб, який було розірвано 05.09.2003 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Комінтернівським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова (т. 1 а. с.7). Позивач [PERSON]. разом із донькою на теперішній час проживає у квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира належала на праві власності відповідачу [PERSON]. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 26 листопада 1999 року за реєстраційним №3-99-204077 та зареєстрованого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації " 30 листопада 1999 року. Запис у реєстровій книзі № П-3-23721 (т. 2 а. с. 94). Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 29 вересня 2018 року [PERSON] в центрі надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова була отримана інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова номер 0003544-2017, сформована відділом реєстрації місця проживання у Немишлянському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Відповідно до зазначеної Інформаційної довідки, за адресою : [ADDRESS] зареєстровані дві особи, а саме [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначена Інформаційна довідка [PERSON]. була надана нотаріусу Вахрушевій О.О. для посвідчення договору купівлі-продажу та відповідно зберігається у нотаріальній справі, копія якої була витребувана судом (т. 2 а. с. 23). 17 жовтня 2017 року між [PERSON]. та [PERSON]. був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. за реєстровим № 1188, відповідно до якого [PERSON]. продав [PERSON]. квартиру [ADDRESS] від 17.10.2017 року (т. 2 а. с. 4-5). Підпунктом 1.8 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, в редакції від 24.03.2017 року, чинній на час укладання договору купівлі-продажу, визначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Підпунктом 1.9 пункту 1 глави 2 розділу II вищезазначеного Порядку встановлено, що у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. У пункті 3.5 оскаржуваного договору купівлі-продажу зазначено, що продавець, тобто [PERSON]. стверджує, що у відчужуваній квартирі на момент посвідчення цього договору, малолітніх дітей, зареєстрованих за місцем проживання та які мають право користування вищевказаною квартирою, немає. Тобто на дату укладення вищезазначеного договору купівлі продажу малолітні та неповнолітні діти зареєстровані в спірній квартирі не були. Вказані документи перевірялись приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. і ніяких порушень встановлено не було. Із копії довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 06.12.16 року № 4375, виданої дільницею № 22 комунального підприємства "Жилкомсервіс" (т. 1 а. с. 8)., вбачається, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі, втім інформація про реєстрацію місця її проживання не була внесена до Реєстру територіальної громади міста Харкова, а отже і дані про неї були відсутні у вищезазначеній інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади міста Харкова номер 0003544-2017 від 29.09.2017 року. Таким чином суд доходить до висновку, що відповідач, [PERSON]., який є батьком неповнолітньої [PERSON]., не повідомив покупця [PERSON] та нотаріуса про те, що в квартирі зареєстрована його неповнолітня дитина. Дії відповідача [PERSON]. під час укладення договору купівлі-продажу квартири не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність покупця [PERSON], не встановлено. Позивачем за первісним позовом [PERSON]. суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про недобросовісність покупця [PERSON], тобто про те, що відповідач [PERSON]. та нотаріус знали про факт проживання у квартирі неповнолітньої дитини. Верховний Суд України у п. 25 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначив, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, на яку посилається позивач за первісним позовом [PERSON]., правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Статтею 71 ЦК України встановлені обмеження для опікунів на вчинення правочинів без згоди органів опіки та піклування (частина 1) та піклувальниками на надання згоди на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування (частина 2). [PERSON]. не є опікуном неповнолітньої [PERSON], а отже і посилання позивача на зазначену норму закону є безпідставним. При розгляд справи № 6-2940цс-15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Таким чином суд дійшов висновку про те, що вимоги ч. 1 ст. 224 ЦК України, на яку посилається позивач за первісним позовом [PERSON]., до даних правовідносин не застосовується, а при укладенні договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. за реєстровим № 1188 порушень в результаті його укладення майнових прав неповнолітньої [PERSON] 2000 р. народження, судом не встановлено,а тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Щодо другої вимоги первісного позову [PERSON]. про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як зазначено вище, квартира була особистою приватною власністю [PERSON]., оскільки була набута ним у власність відповідно до Закону України"Про приватизацію державного житлового фонду" (пункт 4 частини 1 статті 57 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для застосування зазначеної норми необхідно одночасно існувати кілька умов, а саме по-перше шлюб повинен існувати (бути зареєстрованим), тобто збільшення вартості майна внаслідок грошових затрат або затрат одного з подружжя повинно відбутися саме за час шлюбу, по-друге майно повинне залишатися у власності одного з подружжя на час звернення другого подружжя із такою вимого до суду і по-третє майно повинне істотно збільшитися у своїй вартості. Посилання позивача [PERSON]. на те, що вона фактично проживала із [PERSON]. після розірвання шлюбу і по 2010 рік є безпідставним, оскільки відповідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Крім того слід зазначити, що відповідні затрати , як зазначено в позові так і підтверджено в судовому засіданні позивачем [PERSON]. , були навіть здійснені нею після розірвання шлюбу з [PERSON]., Як зазначила [PERSON]. у своєму позові, частковий ремонт у квартирі вона робила у 2007 році та у подальшому до 2017 року, тобто після припинення шлюбу з [PERSON]., а отже і норма ч. 1 ст. 62 СК України не може бути застосована, а дає право позивачу на звернення до суду з позовом про відшкодування таких витрат, про що позивач не позбавлений цього права. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд вважає що, що позивачем [PERSON]. не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно доводили не тільки факт проведення нею певних ремонтних робіт у квартирі, а і їх об'єм, вартість тощо (висновок експертів, письмові докази - договори на проведення ремонтних робіт (підряду тощо) квитанції і т.д., які б у свою чергу свідчили про істотне збільшення вартості квартири. При цьому суд зазначає що критично ставиться до показів свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., які в судовому засіданні пояснили, що [PERSON]. приблизно у 2007-2008 роках робила певний ремонт у квартирі, втім зазначені особи тісно пов'язані із позивачем [PERSON]. є друзями родини, сестра, чоловік сестри, хрещений батько її доньки, але відповідні обставини їм відомі зі слів позивача [PERSON]. Показання з чужих слів не може бути допустимими доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Задовольняючи позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про усунення йому перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS], шляхом виселення відповідачів [PERSON]. та [PERSON]., суд виходить із наступного : Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН ХМНО Вахрушевою О.О. 04.01.2018 року за реєстровим № 3. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 109917885. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, припинення права власності [PERSON]. на квартиру припиняє його право та членів його сім'ї на користування спірною квартирою. Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту усуненням перешкод [PERSON] в користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON], з квартири [ADDRESS]. Підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн., відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved