Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на автомобіль «HYUNDAI I 30», реєстраційний номер [NUMBER], про розподіл між нею та відповідачем автомобіля «Volkswagen-Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер [NUMBER] та розірвання шлюбу між нею та [PERSON], що зареєстрований 08.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 493, залишивши їй прізвище «Петровська», та відповідний розподіл судових витрат. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання за ним права власності на комплекс нежитлових будівель, які розташовані за адресою: вул. Шевченка-26, с.м.т. Шевченкове, Шевченківський район, Харківська область, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлРозєднати позов про розірвання шлюбу та визнання права власності на автомобіль, виділення у натурі частки із майна, поділ майна подружжя. За клопотанням відповідача за первісним позовом, ухвалою суду від 28.07.2016 року позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визнання права власності, роз"єднані. Вимоги про розірвання шлюбу виділені в інше провадженняі. Як підставу позову про розірвання шлюбу зазначено, що з 8 червня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Наприкінці листопаду 2015 року стосунки з [PERSON] погіршилися, сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємного порозуміння, який почав ставитися до неї з неповагою, висловлюватися на її адресу зухвало, в тому числі у присутності сторонніх осіб та у громадських місцях, що принижує її честь та гідність. Відповідач постійно предявляє їй необґрунтовані претензії, принижує та ганьбить її, що робить сумісне життя нестерпним. Крім цього, у відповідача є інша жінка, з якою чоловік їздив відпочивати, в зв"язкуу з чим вона була змушена переїхати жити у частину нежитлових приміщень, придбаних ними спільно комплексу нежитлових будівель, розташованого у с.м.т. Шевченкове Харківської області по вул. Шевченка-26, а з 14.12.2015 року - до матері у м. Харків. Вважає, що між ними втрачені фізичні та духовні звязки. Подальше спільне проживання, примирення і збереження шлюбу неможливі та суперечить її інтересам. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Позивач просить розірвати шлюб, оскільки не має наміру поновлювати подружні стосунки з відповідачем, після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище - «Петровська» та стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору. У судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, позивач підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач визнав позов у повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 8 червня 2012 року строни перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що наприкінці листопаду 2015 року стосунки між сторонами різко погіршилися, сумісне життя не склалося через відсутність взаємного порозуміння, різних поглядів на сімейне життя та сімейні обовязки по ведення сумісного господарства. Відповідач почав ставитися до позивача з неповагою, висловлюватися на її адресу зухвало, в тому числі у присутності сторонніх осіб та у громадських місцях, що принижує її честь та гідність. Пред"явлення необґрунтованих претензій, з боку відповідача, що принижувало та ганьбило позивача, робило сумісне життя нестерпним. Крім цього, у відповідача є інша жінка, з якою останній відпочивав у Єгипті та з якою має намір створити сімю, оскільки майбутня дружина вагітна. 14.12.2015 року, після повернення [PERSON] з відпочинку, позивач переїхала жити до матері у м. Харків. Суд вважає, що між сторонами втрачені фізичні та духовні звязки. Подальше спільне проживання, примирення і збереження шлюбу неможливі та суперечить їх інтересам. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємного порозуміння, різних поглядів на сімейне життя та сімейні обовязки по ведення сумісного господарства. На примирення сторони не згодні. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог статті 112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги відсутність у сторін спільних дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved