Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

10 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Воронівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер її син [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай), розміром 4,57 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Воронівської сільської ради, яка перебувала у колективній власності АФ ім. Ватутіна. Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року № 57. Після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняла позивачка, але юридично не оформила свої спадкові права. Позивачка являється спадкоємцем першої черги. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після сина [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на земельну частку (пай), розміром 4,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності АФ ім. Ватутіна, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданого на ім'я померлого. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача - Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб - відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області та приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Шамукова С.Ф. у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого 05 липня 2017 року (а. с. 6). [PERSON] помер [INFO] року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). З довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Воронівської сільської ради від 04 квітня 2017 року за № 256/02-17 вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] року постійно проживав за адресою: [ADDRESS] одиноко. Заповіт від імені померлої виконкомом сільської ради не посвідчувався. [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом розпорядження речами померлого, зберігала документи (а. с. 8). Зі змісту довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 10 квітня 2017 року за № 0-18-0.21-48/162-17 вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), розміром 4,57 умовних кадастрових гектарах на території Воронівської сільської ради, АФ ім. Ватутіна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 12 березня 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року № 57 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією сертифікат виданий на руки (а. с. 9). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість об'єкта оцінки - земельної ділянки, загальною площею 4,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 127 790 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Воронівської сільської ради (а. с. 11-12). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою С.Ф. від 27 липня 2017 року вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, не вдається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а. с. 10). Позивачем надавалось в газету «Білопільщина» оголошення про те, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а. с. 13-14). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою С.Ф. у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо спадкової справи після померлого [INFO] року [PERSON] (а. с. 23,24). Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] прийняла спадщину після померлого [INFO] року сина - [PERSON] , на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,57 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності АФ ім. Ватутіна, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 лютого 1997 року № 57 на ім'я померлого. Однак, вказана обставина не позбавляє позивачку права на спадщину після сина та підлягає захисту в суді, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved