Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

13.03.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою по [ADDRESS] з підстав не проживання останніх у квартирі за місцем реєстрації більше п`яти років. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що зазначена квартира належить їй на праві приватної власності в 1/4 частині, в ній, окрім позивача та інших, зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають більше п`яти років, речей, що їм належать в квартирі немає, комунальні та інші платежі вони не здійснюють. Зазначені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 01.04.2020 позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд на 24.04.2020. 23.04.2020 розгляд справи відкладено за заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] на 13.05.2020. 13.05.2020 розгляд справи відкладено за заявою представника відповідачів - адвоката Доценко Н.В. на 11.06.2020. 11.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому, зазначено, що позов вони не визнають та просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Мотиви незгоди з позовом зводяться до того, що відповідач [PERSON] вимушена була працювати за кордоном та забезпечувала коштами свого малолітнього сина та матір. В квартирі за адресою по [ADDRESS] були зареєстровані за добровільною згодою позивача [PERSON] . У відповідачів відсутнє будь - яке нерухоме майно і визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням призведе до втрати ними доступу до значної кількості адміністративних послуг та притягнення до відповідальності за відсутність реєстрації за місцем проживання, що призведе до моральних та матеріальних втрат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі це її донька та онук. В зазначеній квартирі не проживають 11 років, вони самостійно обрали інше місце проживання, їх речі в квартирі відсутні, перешкод у користуванні житлом не було. Представник відповідачів - адвокат Доценко Н.В. в судовому засіданні пояснила, що в квартирі відповідачі не проживають, у зв`язки з тим, що вимушені працювати за кордоном. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі не бажають самостійно зніматися з реєстрації, мешкають у будинку, який придбав відповідач [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони з відповідачами не спілкуються вже близько 15 років, квартиру останні не утримують. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є питання про право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в 1/4 частці, кожний, на підставі договору міни №2-867 від 08.09.2001, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Головіною Л.А.(а.с.12). З актів обстеження квартири про фактичну відсутність зареєстрованого громадянина від 06.03.2020 вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживають з 2015 року. Акти складено та підписано головою ОСМД «Будинок 76» в присутності двох свідків. (а.с.15-16) Факт реєстрації у вказаній квартирі відповідачів, підтверджується довідкою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок-76» від 20.02.2020 №1 та копіями паспортів громадянина України. (а.с.10,11, 17) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта майно за відповідачами не значиться. (а.с.58-59) Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад шість місяців без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивачем надано докази, якими підтверджується, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідачі не проживають більше п`яти років. Наявності перешкод у користуванні квартирою не встановлено. Відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власниками житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] на підтвердження своїх заперечень проти позову не надано будь-яких доказів, які б вказували на необхідність збереження за ними права користування цим житловим приміщенням. Крім, того відповідачами не заперечувався той факт, що в зазначений квартирі вони не проживають тривалий час. Доводи щодо працевлаштування за кордоном не свідчать про поважність відсутності за місцем реєстрації, а вказують на самостійне обрання відповідачами іншого місця проживання, а тому до уваги судом не приймаються, рівно, як і посилання на відсутність у власності відповідачів іншого житлового приміщення. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат належить вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved