Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У жовтні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулись до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, в якому просили: стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти у сумі 100 675,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 липня 2016 року о 22 год. 30 хв. по пр. Голосїївський в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю наступних транспортних засобів: - автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; - автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; - автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (винуватецъ в ДТП). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] не була застрахована в жодній страховій компанії. Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, то Відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу Позивачу завдану шкоду, у зв`язку з чим, останні звернулися до суду із відповідним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року було вирішено передати справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 14 грудня 2020 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, відзив не надав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що 20 липня 2016 року о 22 год. 30 хв. по пр. Голосїївський в м. Києві сталася дорожньо- транспортна пригода за участю наступних транспортних засобів: - автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; - автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; - автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (винуватецъ в ДТП). 26 липня 2016 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про ДТП (справа № 35057) звернувся водій пошкодженого автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] гр. [PERSON] та надав відповідні документи. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «БМВ» д.н.з. [NUMBER] була застрахована відповідно до полісу № АК/840819 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія: «Інтер-Поліс». На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] не була застрахована в жодній страховій компанії. За дорученням МТСБУ було проведене незалежне автотоварознавче дослідження пошкодженого у ДТП транспортного засобу «БМВ» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до звіту № 1286 від 08.08.2018р. про оцінку автомобіля вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW Х-5 3.0si номерний знак [NUMBER] без урахування фізичного зносу складових складає 591 331,20 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW Х-5 3.0si номерний знак [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу складових складає 239 453, 96 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW Х-5 3.0si номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП, складає 569 013,20 грн. Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 20.09.2017р. по справі № 752/3917/17 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Проте цивільний позов власника автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , гр. [PERSON] залишений без розгляду, але із залишенням можливості вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.10.2018р. по справі № 752/1380/18 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені в повному обсязі, стягнуто на користь [PERSON] із [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 552 грн. 59 коп. та інші витрати. За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». 20 листопада 2018 року до Позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернулась власник пошкодженого автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] гр-ка [PERSON] та надала відповідні документи. На момент звернення потерпілої особи до Позивача, за законодавством обов`язковий ліміт відповідальності Позивача за шкоду, заподіяну майну потерпілих, складатиме більше 100 000 гривень на одного потерпілого, а обов`язковий ліміт відповідальності шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих до 200 000 гривень на одного потерпілого. Позивачем потерпілій особі по справі № 35057 була відшкодована завдана матеріальна шкода в сумі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1014964 від 20.12.2018р. Крім того, на підставі п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Позивачем для визначення розміру завданого збитку по даній справі залучався аварійний комісар, послуги якого Позивачем були сплачені окремо в сумі 675,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 35057рв від 18.08.2016 року. Загальна сума регламентних виплат Позивача по даній страховій справі складає 1000 675 грн., з них: -страхове відшкодування за пошкоджений в ДТП автомобіль в сумі 100 000 грн.; -за послуги аваркома (експерта) по справі № 35057 в сумі 675,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення коштів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.41.4 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 ст.38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 20.09.2017р. по справі № 752/3917/17, за яким Відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрав законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у МТСБУ виникло право зворотньої вимоги саме до Відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 100 675,00 грн. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти у сумі 100 675,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved