Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

02.10.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 10.06.2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис № 06. Від шлюбу з відповідачем у них народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтв про народження, батьком дітей є відповідач. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Діти мешкають з позивачем, перебувають на її утриманні та потребують матеріальної допомоги. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просила справу розглянути без її участі. (а.с. 16) Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. (а.с. 17) Судом встановлено, що 10.06.2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис № 06. (а.с. 3) Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 4,5) Діти перебувають на "Д" обліку у Дробишевській амбулаторії (а.с. 9,10), проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні (а.с. 8). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, але здоровий, інвалідом не являється, не працює. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved