Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] в с. Вербова Томашпільського району Вінницької області померла його сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем другої черги за законом, однак, коли він звернувся з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця, а тому з даним позовом він вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] адвокат Семко В.М. в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак голова сільської ради Чорний В.П. надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Вербова Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем [PERSON] підтверджується довідками Кіровського відділу запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції від 21 серпня 2019 року та 10 вересня 2019 року (а.с. 18-19). Згідно довідки № 286 від 11 листопада 2019 року, виданої виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області до складу спадкового майна входить житловий будинок розташований по [ADDRESS] . Крім того, в довідці зазначено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем майна за законом залишився [PERSON] , який протягом шести місяців після смерті останньої спадщину прийняв (а.с. 11). \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно довідки про показники об`єкта нерухомого майна № 317 від 18 листопада 2019 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», станом на право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, інвентаризація не проводилась (а.с. 9). Разом з тим, як видно з довідки Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 14 від 23 січня 2020 року згідно запису в погосподарській книзі 2016-2020 роки дубинок за адресою: [ADDRESS] дійсно рахується за [PERSON] (а.с. 10). \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою від 22 листопада 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] відмовлено, у зв`язку відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця (а.с. 6). Згідно повідомлення Тульчинської державної нотаріальної контори від 01 вересня 2020 року № 153/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалась. Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом книги\~шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Щодо довідок, виданих на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Вказана правова позиція закріплена в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року справа № 235/2357/17. Відповідно до п. 24 ч.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved