Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

12 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 14 листопада 2014 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізькій області, за актовим записом №23. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що з 14 листопада 2014 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка у пред'явленому позові також зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися з липня 2016 року та спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що він зловживає спиртними напоями, матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини не надає навіть за рішенням суду. Незважаючи на її намагання зберегти сім'ю, відповідач не реагував та продовжував зловживання алкогольними напоями. За таких обставин позивачка вважає, що їх сім'я фактично розпалася, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем [PERSON] вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить шлюб, укладений з відповідачем [PERSON], розірвати та її шлюбне прізвище залишити без змін - "[PERSON]". В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, за допомогою телефонограми, проте позивачкою [PERSON] надано суду письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, з'явитися до суду немає можливості у зв'язку із знаходженням на її утриманні малолітньої дитини. На заявлених позовних вимогах позивачка наполягає та просить суд задовольнити її позовні вимоги за підставами, викладеними у позовній заяві. Після розірвання шлюбу її прізвище просить залишити без змін - «[PERSON]». Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.11). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте про причини неявки суду не повідомлено, заперечень на пред'явлений позов відповідачем не надано. З матеріалів судового доручення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21.09.2017 року вбачається, що відповідачем [PERSON] до початку судового засідання отримано копію позовної заяви про розірвання шлюбу з додатками до неї, проте в судове засідання Заводського районного суду м.Запоріжжя відповідач не з'явився, через канцелярію даного суду відповідачем [PERSON] подані письмові пояснення, в яких відповідач висловив свою позицію за пред'явленим позовом та зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] не згодний, на даний час з дружиною та їх дитиною мешкають разом, вважає позов непорозумінням та просить розглянути справу у його відсутність, врахувавши надані ним пояснення (а.с.18-21). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 листопада 2014 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.3). Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові один до одного, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог та висловлену позивачкою позицію на теперішній час, відповідно до якої позивачка [PERSON] підтримує у повному обсязі раніше заявлені нею позовні вимоги про розірвання шлюбу, категорично наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві, посилаючись на те, що їх сім'я фактично розпалася, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем [PERSON] вона вважає неможливим та недоцільним, на примирення з відповідачем не згодна. Також вивчивши письмові пояснення відповідача [PERSON], відповідно до яких останній проти заявлених позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу заперечує, посилаючись на ті обставини, що на даний час з дружиною та їх дитиною вони мешкають разом, вважає пред'явлений до суду позов непорозумінням, проте відповідач [PERSON] до зали суду не з'явився, будь-яких пояснень по суті пред'явленого позову відповідачем суду не надано, відповідних клопотань про примирення не заявлено, належних мотивованих заперечень проти позовних вимог [PERSON] суду не представлено, жодних належних та допустимих доказів, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, на спростування обставин, викладених у позові, відповідачем суду не подано та в судовому засіданні не доведено. Тому, суд вважає, що відповідач не надав суду переконливих доказів та в судовому засіданні не довів щодо можливості збереження шлюбних відносин із позивачкою. Це говорить про не тимчасовий розлад сім'ї. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам малолітньої дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведене, аналізуючи чинні законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом встановлено не було та в судовому засіданні відповідачем не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітньої дитини, що має істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивачки [PERSON] залишити без змін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved