Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи»звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №14/18-675/2011 від 27.05.2011 р. в розмірі 61 757,19 грн., що є заборгованістю за відсотками. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК» та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір, у відповідності до якого позичальник отримала кредит в розмірі 549 000 грн. В подальшому між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки за вказаним кредитним договором. 21.07.2014 р. між позивачем та ПАТ «НЕОС БАНК» укладено Договір факторингу, у відповідності до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними з відповідачами. Відповідачі зобов'язання за договором не виконують, заборгованість за кредитним договором не повертають, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. 15.03.2018 р. ухвалою судді відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 30.07.2018 р. до суду зі сторони відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження правонаступництва ПАТ «НЕОС БАНК» від ПАТ «Банк Кіпру», та укладення договору факторингу між позивачем та ПАТ «НЕОС БАНК». При цьому, вказує на те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, доказів зміни відсоткової ставки з 19, 9 % на 22, 9%. 02.08.2018 р. до суду зі сторони відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що 19.03.2013 р. рішенням Деснянського районного суду м. Києва з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кіпру» стягнуто заборгованість за кредитним договором №14/18-675/2011 в розмірі 683 345, 48 грн. Вказаним рішенням кредитний договір розірвано. Зокрема, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2013 р. на користь ПАТ «Банк Кіпру» звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №14/18-675/2011 від 27.05.2011 р. в розмірі 683 345, 48 грн. Вказаним рішенням суду встановлено, що заборгованість по відсоткам становить: 10 395, 5 грн. - заборгованість за процентами за кредитом; 137 939, 7 грн. - прострочені нараховані відсотки. Враховуючи вказане, кредитний договір розірвано, відсотки за користування кредитом стягнуті. При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження періоду нарахування відсотків, суми залишку боргу на яку нараховуються відсотки, правову підставу їх нарахування. Крім вказаного, позивачем не надано суду доказів повідомлення відповідачів про відступлення права вимоги. Поміж іншого, сторона відповідача [PERSON] в поданому відзиві зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності на звернення до суду з вимогами до відповідачів. 03.08.2018 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та витребувано з ТОВ «Кредитні ініціативи» докази письмового повідомлення [PERSON] та [PERSON] про відступлення права вимоги від ПАТ «Неос Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи» із зазначенням суми грошової вимоги; обґрунтований розрахунок стягуваної суми із зазначенням: правової підстави нарахування відсотків, суми, на яку здійснювалось нарахування відсотків, періоду за який нараховані відсотки, підстави припинення нарахування відсотків 11.10.2017 р. 08.10.2018 р. на адресу суду зі сторони представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та розрахунок заборгованості. Інші докази, витребовувані судом, стороною позивача на виконання ухвали суду не надані. 19.10.2018 р. до суду зі сторони відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у відповідності до яких, зазначає про те, що позивачем не надано до суду доказів правових підстав нарахування відсотків, періоду їх нарахування, визначення часового проміжку. Зокрема. відсутні докази укладення договору факторингу, а саме акти приймання-передачі документів. Від представника позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача [PERSON]до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 27.05.2011 р. між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] укладено Кредитний договір №14/18-675/2011, у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 549 000 грн., зі сплатою19,9 % річних, строком до 25.05.2018 року. У відповідності до п. 1.1. вказаного договору у разі порушення позичальником зобов'язань процентна ставка за користування кредитом складає 22,9 %. 27.05.2011 р. між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] укладено договір поруки, у відповідності до якого остання зобов'язалась відповідати за виконання позичальником в повному обсязі грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору №14/18-675/2011 від 27.05.2011 р. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2013 р. стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кіпру» заборгованість за кредитним договором №14/18-675/2011 від 27.05.2011 р. в розмірі 683 345, 48 грн. На підставі вказаного рішення, 22.10.2013 р. Деснянським районний судом м. Києва видано виконавчий лист№2-1682/13. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2013 р. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №14/18-675/2011 р. в сумі 683, 345, 48 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON] Вказаним рішенням суду встановлено, що на 22.01.2013 р. заборгованість за Кредитним договором №14/18-675/2011 р. становить 683 345, 48 грн., з яких: з яких: 55 538, 35 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 137 939, 5 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 479 471, 93 грн. - залишок за кредитом; 10 395, 5 грн. - нараховані проценти за кредитом. З наданого стороною позивача розрахунку вбачається, що станом на 16.01.2015 р. заборгованість за кредитним договором в розмірі 683 345, 48 грн. погашена. При цьому, як вбачається з вказаного розрахунку (а.с. 139), в період з 21.04.2015 р. по 02.10.2018 р. заборгованість за кредитним договором відсутня, зокрема її наявність не відображена у відповідних графах. При цьому позивачем не надано до суду на виконання ухвали суду від 03.08.2018 р. докази на підтвердження розміру заборгованість за відсотками в розмірі 61 757, 19 грн., а саме правової підстави нарахування відсотків, суми, на яку здійснювалось нарахування відсотків, періоду за який нараховані відсотки. У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих до суду матеріалів вбачається, що станом на 2013 рік заборгованість відповідачів за вказаним кредитним договором стягнута рішеннями судів від 19.03.2013 р. та 16.05.2013 р., при цьому з розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи вбачається, що вказана заборгованість в розмірі 683 345, 48 грн. погашена. Докази наявності у відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 61 757, 19 грн. суду не надані, в процесі судового розгляду не здобуті, при цьому позивачем не надано суду доказів наявності суми заборгованості, на яку здійснювалось нарахування відсотків та періоду їх нарахування. Зокрема, необхідно зазначити наступне. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Вказана вище правова позиція закріплена також в постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 р. Таким чином, оскільки судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів на користь ПАТ «Банк Кіпру» ухвалене, то нарахування відсотків за користування кредитом поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Отже, після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується, а відтак з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно з цього моменту припиняються кредитні зобов'язання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Як вбачається з позовної заяви, позивачем не ставиться питання щодо стягнення з відповідача заборгованості по ч. 2 ст. 625 ЦК України. Поміж іншого, обґрунтовуючи свої вимоги сторона позивача посилається на те, що 21.07.2014 р. між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов»язків ПАТ «Банк Кіпру», та ПАТ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набув статусу нового кредитора за договором №14/18-675/2011 від 27.11.2011 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. В матеріалах справи відсутні докази передачі права вимоги від первісного кредитора за Кредитним договором №14/18-675/2011 від 27.05.2011 р. до позивача, а саме: суду не надано доказів правонаступництва ПАТ «НЕОС БАНК» після ПАТ «Банк Кіпру», не надано підтвердження суми заборгованості відповідачів за Кредитним договором, яка була передана за договором факторингу. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем вимог позову та відмову в їх задоволенні. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позову та відмову в їх задоволенні, заява про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed