Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

06.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02.12.1989 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюбу. 23.05.2007 року під час перебування у шлюбі, подружжя за спільні кошти придбало майно - нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,2 кв.м. Позивач зазначає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і є підстави для проведення поділу майна шляхом визнання права власності позивача на ? частину вказаного майна у відповідності до положень ст.ст. 69, 70 СК України. За наведених обставин позивач просить задовольнити його позовні вимоги провівши поділ та визнавши за позивачем право власності на ? частину нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,2 кв.м. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 02.12.1989 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданого Переяслав-Хмельницьким міськвідділом ЗАГСу Київської області (а.с. 4). За змістом положень ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вбачається з матеріалів справи, в період перебування у шлюбі відповідачкою [PERSON] 23.05.2007 року був укладений договір купівлі-продажу нежилого приміщення за яким придбано у власність нежиле приміщення №1 (колишня квартира №1), яке розташоване в [ADDRESS]. Відчужуване нежиле приміщення складається з нежилого приміщення №1 (в літ. А), загальною площею 62,2 кв.м. (а.с. 5-7). Згідно наявної в матеріалах справи копії Витягу з Державного реєстру право чинів від 23.05.2007 року, предметом правочину є нежиле приміщення №1 (колишня квартира №1), загальною площею 62,2 кв.м., яке розташоване в [ADDRESS]. Адреса: [ADDRESS]. Відчужувач - [PERSON]. Набувач - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до копії реєстраційного посвідчення [NUMBER] виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна виданого 01.06.2007 року, нежиле приміщення №1 (в літ. А) загальною площею 62,2 кв.м. розташоване в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Макаренко В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.05.2007 року №971, та записано в реєстрову книгу №95п-113 за реєстровим №5365п (а.с. 8). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Оскільки позивач звернувся до суду, вбачається, що сторони не досягли згоди щодо поділу вказаної нежилого приміщення набутого під час шлюбу, за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснено у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При розгляді справи, підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено і сторонами у справі про це не заявлено. З матеріалів справи вбачається, що жодна зі сторін не виявила бажання компенсувати іншій стороні різницю вартості нежилого приміщення, жодна зі сторін не внесла на депозитний рахунок суду відповідної суми і вимоги позивача стосуються визнання за ним саме ідеальної частки у спільному сумісному майні, що відповідає вимогам наведених вище норм закону і тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved