Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

11.08.2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», просить: визнати недійсними з моменту укладення кредитного договору №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року положення пункту 1.10 та пункту 6.1, укладеного між ним та відповідачем Акціонерним товариством «Ідея Банк», код ЄДРПОУ19390819, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором; зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк», код ЄДРПОУ 19390819, здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року, зарахувавши сплачену ним комісію за обслуговування кредиту в сумі 40012,46 грн. в рахунок погашення тіла кредиту за кредитним договором №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року; стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк», код ЄДРПОУ 19390819, на його користь грошові кошти в сумі 33485,75 грн., сплачені як комісію за обслуговування кредиту за кредитним договором №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.03.2019 року між ним та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z60.12893.005071261, за умовами якого (пункт 1.1.) банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 99997,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), що становить 19871,20 грн. строком на 48 місяців, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно з пунктами 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 15,5% річних від залишкової суми кредиту. Згідно пункту 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Так, згідно з пунктом 5.7 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складає 307931,25 грн., а реальна річна процентна ставка становить 193,31016542%. За договором про споживчий кредит за період строку дії кредитного договору п. 6.1. кредитного договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості за весь час строку дії договору складає 229917,91 грн. За період з 26.04.2019 року по 13.05.2020 року позивачем було внесено на рахунок відповідача на погашення кредитних зобов`язань, що є предметом розгляду, 140720,82 грн., з яких банком зараховано 54984,54 грн. на тіло кредиту, 12238,07 грн. - на погашення процентів, 73498,21 грн. - на плату за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач вважає, що умови кредитного договору, що передбачають плату за обслуговування кредитної заборгованості призводять до істотного дисбалансу сторін, є несправедливими умовами договору, які повинні надаватися на безоплатній основі, а тому просить визнати їх недійсним та зобов`язати відповідача зарахувати частину коштів, які зараховані на плату за обслуговування кредитної заборгованості, а саме в сумі 40012,46 грн. зарахувати на оплату тіла кредиту, а також стягнути з відповідача на його користь різницю таких коштів в сумі 33485,75 грн., як зайво сплачені. Оскільки, з банком добровільно не можливо вирішити вказаний спір, тому звернувся до суду за захистом своїх цивільних прав. 07.09.2020 року представник відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» - Трофімова Л.А. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що при укладенні споживчого кредитного договору №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року позичальник, позивач [PERSON] , власноручним підписом в договорі та додатках до нього, які передбачені Законом, підтвердив , що отримав повну інформацію щодо умов кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, який він виявив бажання отримати. Позивач не скористався своїм правом протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладання споживчого кредитного договору на наведених умовах відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Вважає посилання позивача на те, що в п.1.10 договору передбачено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність якої прямо передбачена Законом не відповідає дійсності. Вказана в договорі плата передбачена за щомісячне постійне інформування позивача щодо кредиту, шляхом надсилання СМС, дзвінків та в інший спосіб. Дана плата не має разового характеру. Банк діяв відповідно до статей 2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 1,8 Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49. Зокрема, відповідно до пункту 5 Правил передбачено, що у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, зазначається вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил, до яких належать також платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування, які згідно договору, що є предметом розгляду, становить 3,25% від розміру тіла кредиту щомісячно. Оскільки, відповідачу - банку, надано право отримувати таку плату за обслуговування кредитної заборгованості , просить відмовити в задоволенні позову. 04.09.2020 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні позовних вимог. Додатково зазначає, що представником відповідача підтверджено той факт, що згідно з п.1.10 Договору, що є предметом розгляду, справляється плата саме за послуги, які відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» йому, як споживачу кредитних послуг, мають надаватися безоплатно. Звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 за аналогічним позовом споживача до Акціонерного товариства «Ідея Банк» зроблено правовий висновок, згідно з яким визнано недійсним таке положення договору, наполягає на застосування даного правового висновку відповідно до ст. 403 ЦПК України. На підставі ст.1212 ЦК України також просить задовольнити вимоги про перерахунок заборгованості по кредиту та повернення зайво сплачених коштів. Учасники справи інших процесуальних заяв та заяв по суті на день розгляду не подали, про день час і місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, але без їх виклику, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від учасників справи не надходили. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.03.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Акціонерним товариством «Ідея Банк», код ЄДРПОУ 19390819, було укладено кредитний договір №Z60.12893.005071261. (а.с.10-13) Відповідно до пункту 1.1. Договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 99997,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), що становить 19871,20 грн. строком на 48 місяців, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно з пунктами 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 15,5% річних від залишкової суми кредиту. Згідно пункту 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Так, згідно з пунктом 5.7 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складає 307931,25 грн., а реальна річна процентна ставка становить 193,31016542%. За договором про споживчий кредит п. 6.1. кредитного договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 229917,91 грн. (а.с.9,10-13,14-17,18) За період з 26.04.2019 року по 13.05.2020 року позивачем було внесено на рахунок відповідача на погашення кредитних зобов`язань, що є предметом розгляду, 140720,82 грн., з яких банком зараховано 54984,54 грн. на тіло кредиту, 12238,07 грн. - на погашення процентів, 73498,21 грн. - на плату за обслуговування кредитної заборгованості, що підтверджується даними виписки по особовому рахунку по кредитному договору №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року за період з 29.03.2019 року по 13.05.2020 року. (а.с.19-22,23-44) Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п. 8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що відповідач у кредитному договорі №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року встановив щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору, а саме: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Крім того, за змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінюватим умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Суд вважає, що у спірних положеннях кредитного договору має місце встановлення оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить наведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, положення (умови) договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливим, що також є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Однак, факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Судом також встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується рухом коштів по рахунках, які додані до матеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаних договорів платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року, що на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства та повернути зайво сплачену позивачем суму коштів, оскільки відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Судом встановлено, що за період з 29.03.2019 року по 13.05.2020 року [PERSON] було видано, шляхом зарахування на його поточний рахунок [NUMBER] , кредит у розмірі 99997,00 грн. з них кошти в сумі 19871,20 грн. було зараховано як оплату страхового платежу по договору добровільного страхування життя №Z60.12893.005071261 від 29.03.2019 року. (а.с.14-17,18,19-22) Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», договір страхування життя відноситься до супутньої послуги, за яку Банк може отримати лише одноразову плату або споживач її сплачує за власний рахунок. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України « Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Відповідач не має права нараховувати на суму страхового платежу будь-які проценти по Кредитному договору, тому-що Договір страхування являється супутньою послугою і дані кошти позивач не отримував та ними не користувався. Відповідно до за ч. 5, 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З матеріалів справи вбачається, що за період з 26.04.2019 року по 13.05.2020 року позивачем було внесено на рахунок відповідача на погашення кредитних зобов`язань, що є предметом розгляду, 140720,82 грн., з яких банком зараховано 54984,54 грн. на тіло кредиту, 12238,07 грн. - на погашення процентів, 73498,21 грн. - на плату за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно п.5.2. кредитного Договору договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Пунктом 3.2.2. кредитного Договору позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту або її частину. Судом також встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується рухом коштів по рахунках, які додані до матеріалів справи. Наведений позивачем розрахунок до позову узгоджується з первинними фінансовими документами, тому суд бере його до уваги. (а.с.45) Тому, як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору, що на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства та повернути заяво сплачені кошти позивачу. На підставі ст.141 ЦПК України та ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі по 840,00 грн. за пред`явлення двох немайнових вимог щодо визнання умов договору споживчого кредиту недійсними та в сумі 840,00 грн. за пред`явлення майнової вимоги на загальну суму 73498,21 грн грн., оскільки судом прийнято рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved