Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] за довіреністю - [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому, після уточнення позовних вимог, просить надати дозвіл без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на виїзд за межі України малолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], з 15 липня 2017 року по 15 вересня 2017 року до країн Болгарії, Туреччини з метою оздоровлення та відпочинку, у супроводі матері [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що протягом останніх років позивачка неодноразово мала намір вивезти сина [PERSON] за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте не могла цього зробити, так як не мала дозволу відповідача. Відповідач, в свою чергу, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову в оформленні документів не наводить. Вказав, що в травні 2017 року позивачка надіслала відповідачу лист з проханням надати згоду для тимчасового виїзду сина за кордон. Позивачка та представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки та у його відсутності. Належно повідомлений відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, докази, надані представником позивачки, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 26.08.2014 року Скала-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області). Шлюб між сторонами розірваний згідно рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року. Згідно довідки Скала-Подільського територіального медичного об'єднання №211 [PERSON], житель смт.Скала-Подільська, часто і тривало хворіє, знаходиться на диспансерному обліку з приводу частих простудних захворювань (2-3 рази на місяць) в Скала-Подільському територіальному об'єднанні. З даного приводу дитині рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторіях бронхо-легеневого профілю. Лікувальний заклад не має заперечень щодо санаторно-курортного лікування дитини. З довідки, виданої ПП [PERSON], туристичне агенство Магеллан-тур №18-11-К/2017 від 10.06.2017 року вбачається, що [PERSON] звернулася в туристичне агенство Магеллан-тур №18-11-К/2017, щоб придбати туристичну путівку на море, в країни Болгарія або Туреччина разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON], в період з 15.07.2017 року по 15.09.2017 року. Дати ще точно не визначені, так як [PERSON] ще не отримала дозволу від батька [PERSON] на вивезення дитини за кордон. Представник позивачки у позовній заяві посилається на те, що на даний час малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] Батьки дитини не підтримують стосунків, шлюб між ними розірвано. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] виник спір щодо тимчасового виїзду малолітньої дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку без згоди другого з батьків та оформлення відповідних документів для його виїзду на певний період, оскільки [PERSON] відмовляється надати тимчасовий дозвіл на виїзд сина за кордон. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (надалі Правила), визначено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп.1 п.4 Правил вказано, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Виходячи з наведеної норми для безперешкодного виїзду малолітнього [PERSON] за кордон разом із матір'ю з метою оздоровлення та відпочинку необхідний дозвіл батька. Батько дитини, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їх дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд з врахуванням дати розгляду справи приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог, а тому позивачці [PERSON] слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], у країни Болгарія та Туреччина в період з 02 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року, з метою оздоровлення та відпочинку. На підставі вищезазначеного та ч.7 ст.7, ст.141, ч.2 ст.150, ч.ч.1,2 ст.155 СК України, ч.3 ст.313ЦК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, принц. 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, пп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: partial