Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У листопаді 2014 позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом до ПАТ "Дельта Банк", в якому просить стягнути з останнього неповернуті за договором банківського вкладу кошти в сумі 21 469,98 грн., 584,99 грн. несплачених процентів за договором в сумі 584, 99 грн., пені в сумі 837,33 грн. та річних в сумі 68,83 грн. В подальшому позивач, посилаючись на повернення ПАТ "Дельта Банк" суми вкладів, зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ "Дельта Банк" 45 664,65 грн. суми відсотків за договорами. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 25.04.2014 та 17.01.2014 на виконання умов договорів банківського вкладу №007-29519-2504114 від 25.04.2014 та № 10008005772207 від 17.01.2014 укладеного із ПАТ "Дельта Банк" позивач вніс на відкритий поточний рахунок суми вкладів визначені цими договорами, що становила відповідно 20 000 грн. та 2 400 доларів 00 центів США. До закінчення дії вказаного договорів банківського вкладу позивач звернувся до ПАТ "Дельта Банк" з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте останнє повернуло кошти лише 19.06.2015. За наведених обставин позивач вважає, що такі дії ПАТ "Дельта Банк"", порушують його права як споживача банківських послуг та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. У судовому засіданні позивач з урахуванням зменшених позовних вимог позов підтримав та просив задовольнити. Представник ПАТ "Дельта Банк" під час судового розгляду заперечувала проти задоволення вимог, заперечення подала в письмовому виді. В подальшому представник в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За викладених підстав, суд визнав можливим продовжувати розгляд справи у відсутності представника відповідача ПАТ "Дельта Банк", на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2014 між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір № 007-29519-2504114 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом" у гривнях. Відповідно до умов Договору позивач вніс суму вкладу у розмірі 20 000 грн. по 22.10.2014, зі сплатою 25,5 % річних. 22.10.2014 позивач звернувся до ПАТ "Дельта Банк" з вимогою про повернення грошових коштів після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу, проте останнє порекомендувало звернутися позивачу до одного з відділень Дельта Банку. Крім того, 17.01.2014 між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір №10008005772207 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая оn-line" у доларах США. Відповідно до умов Договору позивач вніс суму вкладу у розмірі 2400 доларів 00 центів США по 22.01.2015, зі сплатою 10,25 % річних. 19.01.2015 позивач звернувся до ПАТ "Дельта Банк" з вимогою про повернення грошових коштів після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу, проте останнє порекомендувало звернутися позивачу до одного з відділень Дельта Банку. Судовим розглядом також встановлено, що по даним договорам кошти позивачу в розмірі банківських вкладів були повернуті лише 19.06.2015. Відсутність належних та допустимих доказів про те, що позивач мав можливість та зняв грошові кошти, що знаходяться на його поточному рахунку, свідчить про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, а посилання відповідача на введення тимчасової адміністрації є безпідставним, оскільки порушення прав позивача відбулось до винесення постанови Правління НБУ 02.03.2015р. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Абз.2 ч. 6 ст. цієї статті передбачено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 та ч. ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши останнього його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу після закінчення строку дії договору, на що він розраховував при укладенні цього договору. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з ПАТ "Дельта Банк" невиплачених по договору банківського вкладу відсотків за весь час фактичного користування сумою вкладу в розмірі 45 664, 65 грн. є доведеними та підлягають задоволенню. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу нарахованих відсотків, відповідачем не надано. Посилання відповідача на Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" суд до уваги не бере, оскільки невиконання своїх зобов'язань у відповідача виникло до прийняття постанови Правління Національного банку України № 150 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015, та відповідно до суду позивач звернувся 10.11.2014. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів за договором банківського вкладу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання п.п.1.9, 1.10 вказаних договорів такими, що не відповідають чинному законодавству та Конституції України з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України, посиланням на яку позивач обґрунтовує пред'явлені вимоги, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. М іж тим, наведена норма закону, яка міститься в Глави 72 ЦК України, регулює правовідносини щодо договору банківського рахунку, тоді як спірні відносини, що виникли між сторонами даної справи, мають іншу правову природу. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не наведено доказів, які підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. За наведених обставин вимоги позивача до ПАТ "Дельта Банк" є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач відповідно до ст. 5 Закону України ""Про судовий збір"" звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 456 грн. 64 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial