Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Управління регіонального розвитку, інфраструктури та дорожнього господарства Тернопільської обласної державної адміністрації про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 07 грудня 2018 року він користувався послугами пасажирських перевезень на маршруті «Залізці-Тернопіль» транспортним засобом д.н.з [NUMBER] , які надає відповідач. Після пред`явлення пенсійного посвідчення, на вимогу позивача в порядку Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо оплати 50% вартості проїзду на внутрішніх лініях транспорту в Україні, водієм вказаного транспортного засобу на зазначеному маршруті було відмовлено позивачу у перевезенні зі знижкою та змушено оплатити повну вартість проїзду. Факт оплати повної вартості проїзду підтверджує квиток. Згідно відомостей, які розміщені у транспортному засобі д.н.з [NUMBER] перевізником на маршруті є фізична особа підприємець - [PERSON] . Позивач звертався в усному порядку до відповідача щодо добровільного вирішення спору та повернення вартості сплаченого проїзду, проте відповідачем було відмовлено позивачу у категоричній формі. Вважає, що вказані дії водія та перевізника є незаконними, та такими, що порушують його права та законні інтереси як інваліда третьої групи загального захворювання, розцінює їх, як привселюдне приниження його перед жителями територіальної громади Зборівського району, які були присутні під час конфлікту, в тому числі перед жителями с.Гаї Розтоцькі, які є земляками (односельчанами) позивача, що вплинуло на їх спілкування. Зазначені обставини повідомлені позивачем в Управління регіонального розвитку Тернопільської облдержадміністрації, згідно відповіді №8/01.07 від 04.01.19р., яка отримана позивачем 10 квітня 2019 року, названі обставини дійсно мали місце, а із водієм та перевізником провели профілактичну бесіду. В зв`язку з тим, що 07.12.2018 року при придбанні пільгового проїзного документу він був позбавлений гарантованого йому державою права на 50-відсоткову знижку водієм перевізника фізичної особи підприємця - [PERSON] , тому порушено його право як споживача. Позивач вважає, що такими діями водія перевізника фізичної особи підприємця - [PERSON] нанесено йому збитки матеріального характеру в сумі 50% від вартості проїзного документу повної вартості та вартість квитків на проїзд до Тернопільської облдержадміністрації для врегулювання спору в позасудовому порядку, що становлять 61 грн. 22 копійки та моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Під час судового розгляду позивач позов підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволені позовних вимог та пояснив, що йому як інваліду надано пільги державою і це не його провина, що перевізникам не відшкодовують витрати за перевезення пільговиків. Відмовою у пільговому придбанні квитка він зазнав глибокого морально- психологічного стресу, наслідки якого він переживає на даний час, моральних переживань у зв`язку з приниженням честі, гідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позов не визнав з підстав вказаних у відзиві на позов, справу просив слухати за його відсутності, по наявних у справі доказах. В своєму відзиві на позов, посилається на той факт, що ним, як фізичною особою -підприємцем здійснюється підприємницька діяльність в сфері пасажирських перевезень на внутрішньорайонному автобусному маршруті загального користування № 7-13 «Зборів - Ренів». Зазначена вище діяльність, ним здійснюється на підставі договору №6/16 «Про перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на автобусному маршруті» від 03 лютого 2016 року, який укладено між ним, як перевізником та Зборівською районною державною адміністрацією, як замовником та дійсний до 31 березня 2021 року. Інших нормативних документів, які б регулювали його діяльність в цій сфері законодавством не передбачено. Згідно умов цього договору, відповідач взяв на себе зобов`язання надавати якісні, безпечні та в повному обсязі перевезення пасажирів , дотримуватись вимог чинного законодавства, що регулює діяльність пасажирського автомобільного транспорту та умов перевезень, визначених цим договором. Розділ 2, укладеного договору, передбачає права та обов`язки сторін і в пункті 2.19 зафіксовано зобов`язання, як перевізника надавати соціально значущі послуги з перевезення пасажирів на пільгових умовах , передбачених чинним законодавством та здійснювати безплатне перевезення на маршруті учнів, які проживають в сільській місцевості до школи і зі школи. Це зобов`язання відповідачем прийнято добровільно та виконується в повному обсязі. Разом з цим, у пункті 2.33 договору, закріплено право перевізника отримувати компенсацію втрат внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів відповідно до вимог чинного законодавства. Вважає, що вимоги позивача є надуманими, не ґрунтуються на приписах законодавства, не доведені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особиУправління регіонального розвитку, інфраструктури та дорожнього господарства Тернопільської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, заяв про неможливість прийняття участі в справі не надав, однак, на виконання ухвали суду про забезпечення доказів зазначив, що [PERSON] надано право на здійснення перевезень на автобусному маршруті № 20-60 „Тернопіль-Залізці ч/з Ренів" згідно укладеного договору № 037/2016 від 22 січня 2016 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на автобусному маршруті. Станом на день розгляду справи в суді [PERSON] обслуговує зазначений автобусний маршрут. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , має третю групу інвалідності загального захворювання довічно, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.6). Також, 07.17.2018 року позивач купив проїзний документ у водія маршрутного транспортного засобу д.н.з [NUMBER] , повною вартістю 27 грн., квиток серії [NUMBER] . (а.с.5) Крім цього, вважаючи, що такі дії водія є незаконними, та такими, що порушують його права та законні інтереси для владнання в позасудовому порядку конфлікту позивач звернувся в Управління регіонального розвитку Тернопільської облдержадміністрації та позивачем витрачено на вимушений проїзд 47,72 грн., що стверджено фіскальним чеком №32922 від 13.12.2018 року, фіскальним чеком №1827398 від 09.02.2019 року та фіскальним чеком №1864656 від 18.02.2019 року. (а.с.5) Як встановлено судом, згідно листа Управління регіонального розвитку Тернопільської облдержадміністрації звернення позивача від 13.12.2018 № М-07/366-У щодо правомірності відмові у пільговому проїзді розглянуто управлінням, в межах компетенції та повідомлено, що згідно частини 2 статті 38-1 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" він має право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.З перевізником, який обслуговує маршрут „Залізці-Тернопіль", було проведено профілактичну бесіду під час якої роз`яснено правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, та неухильного дотримання вимог чинного законодавства України в сфері здійснення пасажирських перевезень. Звернута увага на правові наслідки у разі недотримання договірних умов про організацію пасажирських перевезень по зазначеному маршруту. Додатково проінформовано, що перевізникам на час звернення не здійснюється компенсація за перевезення пільгових категорій осіб передбачених чинним законодавством. (а.с.4) Згідно укладеного договору № 037/2016 від 22 січня 2016 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на автобусному маршруті (далі - Договору) (а.с.44-48) [PERSON] надано право на період з 01.04.2016 року по 31.03.2021 року на здійснення перевезень на автобусному маршруті № 20-60 „Тернопіль-Залізці ч/з Ренів" на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на автобусному маршруті. Станом на день розгляду справи в суді [PERSON] обслуговує зазначений автобусний маршрут. Пунктом 2.10 зазначеного Договору перевізник забезпечує дотримання: персоналом, який залучається до виконання даного Договору, вимог законодавства про автомобільний транспорт та нормативно-правових актів, що регулюють відносини: у сфері пасажирських перевезень. Крім цього, пунктом 2.19 Договору передбачено, що перевізник надає соціально значущі послуги з перевезення пасажирів на пільгових умовах, передбачених чинним законодавством. Позивач стверджує, що 07.12.2018 року при придбанні пільгового проїзного документу він був позбавлений гарантованого йому права на 50-відсоткову знижку водієм маршруту «Залізці - Тернопіль», у зв`язку з тим, що перевізником фізичною особою - підприємцем [PERSON] порушено його право споживача, а також здійснено дискримінацію Позивача за ознакою інвалідності, що такими діями нанесено йому збитки матеріального характеру в сумі 50% від вартості проїзного документу повної вартості та витрат на дорогу для врегулювання в досудовому порядку конфлікту, що становить 61 грн. 22 копійки, оскільки він був вимушено придбати білет за звичайною ціною, та завдано моральну шкоду, що полягає в душевних переживаннях та стражданнях, що виникли внаслідок порушення права споживача відповідачем, яку він оцінює в 20000,00 грн. Згідно ст.21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Цією ж нормою Основного Закону України держава узяла на себе обов`язок забезпечення реалізації громадянами своїх конституційних прав. Частиною 1 ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист у старості та у інших випадках, передбачених Законом. В статті 24 Конституції України зазначено, що кожному громадянину гарантуються рівні конституційні права і свободи та вони є рівними перед законом. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.906 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України). Частиною 1 ст.910 Цивільного кодексу України передбачається, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Відповідно до ч.2. ст.910 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Згідно ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Приписами ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ст.7 Закону України «Про транспорт» тарифи на транспортні послуги встановлюються відповідно до законодавства України. Рівень тарифів на транспорті визначається відповідно до нормативних витрат на одиницю транспортної роботи, рівня рентабельності та оплати податків. Розрахунки із споживачами послуг транспорту загального користування проводяться на основі чинних тарифів у порядку, визначеному кодексами (статутами) окремих видів транспорту та іншими актами законодавства України. Відшкодування збитків від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабінету Міністрів України. Засади діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів регламентується Законом України «Про автомобільний транспорт», а саме ст. 29 даного Закону передбачає, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. У відповідності до вимог ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт», відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати. Статтею 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що Інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що Соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду. Пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" (2109-14), "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" (І727-15), в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина-інвалід" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Статтею 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що Інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої, групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня. Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається. У відповідності до п.п.4, 5 ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Пунктом 3 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. Позивача, в порушення норм Конституції України позбавлено його права як інваліда на отримання гарантованого державою квитка за пільговою ціною шляхом обмеження такого права. За положеннями Преамбули та статті 1 Конституції України в країні проголошений принцип соціальної та правової держави. Приписами статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду. Згідно зі статтею 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Тому принцип верховенства права є одним із головних принципів і господарського судочинства. В господарському судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Європейський суд з прав людини у рішенні "Сук проти України" зауважено, що вимога заявника ґрунтувалась на чіткому положенні закону, відтак заявник міг вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, якщо не право отримати відповідну виплату. Тому остаточна відмова національних органів у праві заявника є свавільною та такою, що не ґрунтується на законі. Виходячи з викладеного суд вважає що відмовляючи позивачу у придбанні квитка за пільговою ціною, тим самим водій поставив позивача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, оскільки позивач мав відповідний статус на придбання квитка за пільговою ціною. У зв`язку з чим суд вважає можливим задовольнити вимогу про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 61 (шістдесят одна) гривня 22 копійки (50 % вартості квитка та витрати на дорогу для досудового врегулювання спору). Окрім матеріальної шкоди та порушенням прав споживача позивача з боку відповідача, [PERSON] вважає, що йому також завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями та душевними переживаннями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення протиправних дій відповідача, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі порушення його прав та його дискримінації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності, невпевненості. В момент порушення його прав з боку відповідача, він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, відчуттям своєї незахищеності перед Законом. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.15 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації. Порядок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди визначається Цивільним кодексом України та іншими законами. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Наслідки перенесених моральних страждань та душевних переживань підтверджуються показами позивача, з яких встановлено що такі дії з відмови у придбанні квитка за пільговою ціною призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Враховуючи вищевикладене суд вважає достатнім для компенсації вказаних хвилювань стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 400 грн., а тому в іншій частині розміру моральної школи вважає необхідним відмовити. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Управління регіонального розвитку, інфраструктури та дорожнього господарства Тернопільської обласної державної адміністрації про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди, підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: approved