Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

07 лютого 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що 18 жовтня 2003 року вона, [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та шлюб був зареєстрований Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 28. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з тим, що між ними постійно виникали конфлікти та сварки, оскільки відповідач не бажає приймати компромісних рішень з питань сімейного життя, що призвело до відчуження один до одного. За таких обставин позивачка вважає, що їх сімя розпалася остаточно, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON], та [PERSON], який зареєстрований 18.10.2003 року Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, за актовимй записом № 28, та після розірвання шлюбу її прізвище просить залишити без змін «Димченко». Ухвалою Василівського районного суду від 21 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Василівського районного суду від 06 березня 2018 року закінчено підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі. На заявлених позовних вимогах [PERSON] наполягає та просить суд задовольнити її позов за підставами, викладеними у позовній заяві. Після розірвання шлюбу її прізвище просить залишити без змін «Димченко». Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.19). В судові засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою в отриманні ним судової повістки особисто 13.03.2018 року (а.с.21), проте жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку на позов, заперечень проти позовних вимог суду не представлено, тому відповідно до положень ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача [PERSON], суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини по справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 18 жовтня 2003 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізькій області, за актовим записом № 28, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.2). Від подружнього життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження дітей, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.8, 9, 10). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові один до одного, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, наявними конфліктами в родині, припинення шлюбних відносин, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved