Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

10 червня 2016 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Скригалівської сільської ради про визнання недійсними державних актів, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати сторін [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок № [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], як її діти. 13.11.1997 року спадкодавицею було складено заповіт, яким вона заповідала належний їй будинок своїм дітям в рівних частинах. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері, своєчасно подавши заяву до нотаріальної контори та 18 жовтня 2008 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по ? частині вказаного житлового будинку. 11 листопада 2008 року було здійснено державну реєстрацію будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,67 га. Рішенням Скригалівської сільської ради від 27.12.1993 року вказану земельну ділянку було передано безкоштовно у приватну власність померлій [PERSON], проте за життя державний акт на цю земельну ділянку вона не отримала. Із спадкуванням ? частин житлового будинку, позивачці перейшло і право користування земельної ділянкою, на якій він розташований, проте, як стало відомо, рішенням Скригалівської сільської ради від 05.01.2001 року земельну ділянку площею 0,25 га цільовим призначенням для обслуговування будинку № [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,28 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за вказаною вище адресою, загальним розміром 0,53 га передано у приватну власність [PERSON] Позивач вважає, що оскільки мати не відмовлялася від земельної ділянки, рішення Скригалівської сільської ради ухвально без належних правових підстав, є незаконним, тому просить скасувати рішення 25 сесії ІУ скликання Скригалівської сільської ради Фастівського району Київської області № 256 від 05.01.2006 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,53 га, розташовану за адресою [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га та державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2820 га, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищевказані земельні ділянки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на вищевказані обставини, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача Скригалівської сільської ради до судового засідання не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій не заперечував проти позовних вимог, просив справу слухати без участі представника сільської ради, позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАЦС Фастівського міськрайонного управління юстиції 27 листопада 2007 року (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок № [ADDRESS]. Сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги по закону. 13 листопада 1997 року спадкодавицею складено заповіт, яким вона заповідала належний їй будинок № [ADDRESS] своїм дітям в рівних частинах. 18 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом: по ? частині на житловий будинок № [ADDRESS] (зареєстровані в реєстрі за номерами 2-3830 та 2-3816 відповідно) (а.с.15,17). 11 листопада 2008 року на підставі вказаних свідоцтв КП КОР «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» було здійснено державну реєстрацію будинку та виділено по ? частці в приватну спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] (а.с.16,18). Рішенням № 7-11-ХХІ 11 сесії ХХІ скликання Скригалівської сільської ради від 27 грудня 1993 року земельну ділянку загальною площею 0,67 га було передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] (а.с. 19). Рішенням 25 сесії IV скликання Скригалівської сільської ради Фастівського району Київської області №256 від 05.01.2006 року земельну ділянку площею 0,25 га цільовим призначенням для обслуговування будинку № [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,28 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS], загальним розміром 0,53 га передано у приватну власність [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до архівної довідки, виданої Фастівською районною державною адміністрацією 26.01.2016 року 06-03/5, архівним сектором, в документах архівного фонду «Скригалівська сільська рада» с. Скригалівка Фастівського району Київської області в протоколі пленарного засідання двадцять п'ятої сесії ІУ скликання від 05 січня 2006 року зазначено рішення від 05.01.2001 року № 256 щодо передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки на ім'я громадянки [PERSON]. Як вбачається з архівної довідки, виданої Фастівською районною державною адміністрацією 01.02.2016 року 06-03/9, архівним сектором, в документах архівного фонду «Скригалівська сільська рада» с. Скригалівка Фастівського району Київської області за період з 1993 по 2006 роки рішення про відмову від земельної ділянки громадянки [PERSON] не зазначено. На підставі рішення Скригалівської сільської ради 25 сесії ІУ скликання № 256 від 05.01.2006 року, [PERSON] 08.06.2006 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер № [NUMBER] (а.с. 23). На підставі рішення Скригалівської сільської ради 25 сесії ІУ скликання № 256 від 05.01.2006 року, [PERSON] 08.06.2006 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2820 га. (а.с. 24). Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою у суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.126 цього кодексу, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України також передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. З наведеного виходить, що набувши право власності в рівних частках (по ? частині за кожним) на житловий будинок, сторони набули право власності і на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень . Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 за №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Припинення права власності особи на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії правового титулу, як підстави виникнення такого права, тобто визнанням недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому припинення права власності, як спосіб захисту цивільного права, можливе у разі реалізації позивачем свого права на звернення до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 12.10.2012 № 3-34гс12. Відповідно до статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, наявність рішення 25 сесії IV скликання Скригалівської сільської ради Фастівського району Київської області №256 від 05.01.2006 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,53 га., суперечить інтересам позивачки, як власниці ? частини житлового будинку, а тому заявлені вимоги в частині скасування спірного рішення, визнання недійсним державних актів та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки підлягають задоволенню. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved