Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

08 липня 2020 року до суду подано позовну заяву, у якій позивач просить: -визнати незаконним та скасувати наказ № 72-ос від 22.04.2020 року Державного спеціалізованого підприємства « Чорнобильська АЕС» про звільнення його, [PERSON] , з посади провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП ЧАЕС з 09 червня 2020 року. -Поновити його з 09 червня 2020 року на посаді провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування Державного спеціалізованого підприємства « Чорнобильська АЕС». -Стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 червня 2020 року, і по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідності до наказу № 56-о/с від 15 вересня 2014 року, з того ж дня був прийнятий на посаду провідного інженера у відділ аварійної готовності та реагування Державного спеціалізованого підприємства Чорнобильська АЕС ( надалі - ДСП ЧАЕС) в порядку переведення з ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС». Але його трудова діяльність на даному підприємстві розпочалася ще з травня 1987 року і фактичний трудовий стаж на ньому становить 20 років 7 місяців. Дані обставини підтверджуються записами в його трудовій книжці за порядковими номерами 8-11;12-15; 22-25; 42-47. За наказом № 171 ос від 12.05.2015 року у зв`язку з реорганізацією він був переведений провідним інженером в господарський відділ. В подальшому у зв`язку з черговою реорганізацією згідно наказу № 472 ос від 24.09.2015 року він з 01.10.2015 року був переведений на посаду провідного інженера в відділ матеріального та господарського забезпечення, на якій пропрацював по день звільнення з роботи. Відповідно до наказу № 72-ос від 22.04.2020 року його з 09 червня 2020 року звільнено з посади провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП ЧАЕС на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вважає, його звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Підставою вручення йому попередження за № 105 від 11.07.2019р., яке він отримав 16 липня 2019 року, стало скорочення його посади згідно наказу ДСП ЧАЕС за № 705 від 30.05.2019р. «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів». Зі змісту даного наказу вбачається, що штатний розпис відділу матеріального та господарського забезпечення (ВМтаГЗ) втрачає чинність з 30.05.2019р. і з того ж дня вводиться в дію новий штатний розпис новостворених на ДСП ЧАЕС структурних підрозділів: адміністративно - господарського цеху (АХЦ), складського господарства (СГ), транспортного цеху (ТрЦ), відділу організації харчування (BOX), відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутич (ВЗФЗ), в жодному з яких йому не було запропоновано посади, аналогічної тієї, яку він обіймав до звільнення, або іншої роботи з урахуванням його кваліфікації, освіти та досвіду роботи, в тому числі і на ДСП ЧАЕС. В той же час у наказі ДСП ЧАЕС за № 705 від 30.05.2019р. «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів», на підставі якого його посада була скорочена, відсутні докази щодо змін в організації виробництва і праці, які б стали підставою його вивільнення з роботи за скороченням, а також того, що він відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести його з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві на протязі тривалого періоду часу, який минув з моменту вручення попередження по день його звільнення з роботи, врахування відповідачем наявного у нього переважного права на залишення на роботі, хоча у п. 4.1 вищеназваного наказу зазначено, що при звільненні працівників повинні врахувати вимоги ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі. В попередженні № 105 про скорочення його посади йому дійсно було запропоновано переведення на одну із вакантних посад, а саме - слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ та переробник радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ. Звертає увагу суду на те, що дана пропозиція поступила йому 16 липня 2019 року і більше ніяких пропозицій по день звільнення з роботи, а це 10 місяців 23 дні, він від відповідача не отримував, хоча йому неодноразово обіцяли знайти відповідну посаду з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи. І такі посади, як йому стало відомо після звільнення з роботи, були. як вбачається з звітів про вакансії в ДСП ЧАЕС за період з 22.07.2019р. по 09.09.2019р., і враховуючи його кваліфікацію та здобуті професії, які підтверджуються відповідними дипломами та посвідченнями, досвід роботи на різних посадах, він дійсно мав би право претендувати на певні з них, що зазначені у звітах як вакантні, в тому числі керівного, професіонального та робітничого рівня. Вважає, що ступінь його кваліфікації та продуктивності праці дійсно надають йому переважне право на залишення на роботі. Відповідач взагалі не взяв до уваги і те що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим 21.12.1992 року. Грубі порушення роботодавцем під час звільнення позивача з роботи вимог ст.ст.40,42,49-2 КЗпП України, свідчать про безпідставність та незаконність звільнення позивача з роботи, що є підставою для поновлення його на роботі з 09 червня 2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10 червня 2020 року і по день поновлення на роботі ( т.1 а.с.2-7). Ухвалою судді від 13 липня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами ( т.1 а.с. 92-93). Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. 30 липня 2020 року на адресу суду від ДСП «Чорнобильська АЕС» в особі представника за довіреністю Стужної В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ДСП ЧАЕС є юридичною особою з цільовим бюджетним фінансуванням, засноване на державній власності і підпорядковане Уповноваженому органу управління - Державному агентству України з управління зоною відчуження (ДАЗВ). Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. У зв`язку з припиненням державного підприємства ДП УЗФО ЧАЕС в результаті реорганізації шляхом його приєднання до ДСП ЧАЕС, ДСП ЧАЕС були передані додаткові завдання і функції. В ході проведення вищезазначених змін з метою централізації напрямів діяльності і зниження дублювання функцій у виробничій діяльності, а також для більш ефективного використання наявних людських ресурсів, на ДСП ЧАЕС були внесені зміни в організаційну структуру та створені нові структурні підрозділи: адміністративно-господарський цех, транспортний цех, відділ організації харчування, складське господарство та відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича, затверджені та погоджені ДАЗВ їх штатні розписи. Одночасно була оптимізована організаційна структура ДСП ЧАЕС в частині перерозподілу завдань і функцій, скорочено кількість працюючого на ДСП ЧАЕС персоналу. Зокрема в організаційній структурі ДСП ЧАЕС ліквідовано відділ матеріального та господарського забезпечення, в якому на посаді провідного інженера групи транспортного обслуговування працював позивач. Про зміни в організації виробництва і праці ВМтаГЗ був виданий наказ від 29.05.2019 №704. Наказом від 30.05.2019 № 705 "Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів" з 30.05.2019 штатний розпис ВМтаГЗ втратив чинність, а посада позивача скорочена. Вважають, що твердження позивача про відсутність змін в організації праці є безпідставними оскільки відбулось скорочення посади, яку обіймав позивач. Як вбачається з матеріалів справи позивач, з урахуванням тимчасової непрацездатності та його заяви від 22.04.2020 року, був звільнений з роботи 09.06.2020 року, попередження від 11.07.2019 року №105 про наступне вивільнення йому вручено під особистий підпис 16.07.2019 року. Таким чином, термін попередження про звільнення, який передбачений КЗпП України, роботодавцем дотриманий. Одночасно з повідомленням позивачу було запропоновано наявні вакантні посади, а саме слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ, переробника радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ. Позивач не звертався до ДСП ЧАЕС із заявою про працевлаштування, а тому його переведення на іншу посаду за умов відсутності його волевиявлення для такого працевлаштування було неможливим. Оскільки позивач не виявив бажання перевестися на інші посади, наказом від 22.04.2020 року № 72 ос він був звільнений 09.06.2020 за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку с скороченням штату працівників. З доданого до відзиву штатного розпису відділу матеріального та господарського забезпечення вбачається, що у ВМтаГЗ була наявна лише одна посада провідного інженера, яку займав позивач, тому є не обгрунтованими доводи позивача посиланням на ст. 42 КЗпП України і ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що відповідач мав залишити позивача на роботі, оскільки переважне право можна було реалізувати за наявності аналогічної посади, яка не підлягала б скороченню, а така у штатному розписі ВМтаГЗ була відсутня. Оскільки позивач не є членом первинної профспілкової організації, його звільнення відбулось без попередньої згоди ППО ЧАЕС. Таким чином, при вивільненні позивача, ДСП ЧАЕС було дотримано всіх вимог, які повинен дотриматись роботодавець відповідно до норм КЗпП України: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43). Враховуючи викладене, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДСП ЧАЕС про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі. ( т.3 а.с. 99-103). 10 серпня 2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що вважає доводи, викладені відповідачем на обґрунтування своєї позиції щодо незгоди з заявленими ним позовними вимогами безпідставними та такими, що не підтверджуються належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами, і повністю суперечать як вимогам норм чинного трудового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, так і поданим ним та за вимогою суду відповідачем письмовим доказам, фактичним обставинам справи. На момент вручення йому 16 липня 2019 року попередження № 105 від 11.07.2019 року про скорочення займаної ним посади у відповідності до наказу ДСП «ЧАЕС» від 30.05.219 року «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів» він працював на посаді провідного інженера ВМ та ГЗ/група транспортного обслуговування ДСП ЧАЕС». Як вбачається з змісту наказу ДСП ЧАЕС за № 705 від 30.05.2019р. «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів», на підставі якого його посада, як зазначено у Попередженні.... була скорочена, відсутнє посилання на зміни в організації виробництва і праці, які б стали підставою його вивільнення з роботи за скороченням. У п.2 даного наказу зазначено «з 30.05.2019 року вважати таким, що втратив чинність штатний розпис відділу матеріального та господарського забезпечення (ВМта ГЗ)». В той же час, одночасно, з 30.05.2019 року було введено в дію штатні розписи нових підрозділів в ДСП «ЧАЕС», в тому числі складського господарства (СГ) та транспортного цеху (ТрЦ), до яких в повному обсязі перейшли всі завдання та функції, до виконував наш відділ, в тому числі і передбачені моєю посадовою інструкцією, до штату цих підрозділів була зарахована і більша частина працівників нашого відділу. Посадова інструкція провідного інженера групи транспортного обслуговування відділу матеріального і господарського забезпечення 12Д-ОмиХО, функції за якою він виконував, обіймаючи дану посаду, передбачала здійснення ним керівництва діяльністю транспортного відділу, підтвердженням чого є як зазначені у посадовій інструкції права та обов`язки, так і Список працівників категорії «В» ГУП ПЗУ ДСП ЧАЕС, що є додатком до наказу ДСП «ЧАЕС» № 170 від 08.02.2018 року «Про внесення змін до наказу від 05.11.2014 року № 739». В подальшому всі завдання і функції, які він виконував за вищезазначеною посадою, так і залишилися в повному обсязі та фактично були передані іншій особі [PERSON] у зв`язку з призначенням його на посаду керівника транспортного відділу ГУП ПЗУ, про що свідчить розпорядження № 87 від 13.09.2019 року, тобто в той період часу, коли працював позивач та виконував повністю ідентичні функціональні обов`язки. Навпаки, його ще зобов`язували проводити з ним навчання та інструктаж, від чого він відмовився. Вищенаведені обставини свідчать про те, що всі завдання та функції, які він виконував, працюючи на посаді провідного інженера ВМ та ГЗ/група транспортного обслуговування ДСП ЧАЕС» повністю так і залишилися та їх продовжує виконувати по даний час інша особа [PERSON] , який до призначення його на керівником транспортного відділу ГУП ПЗУ працював на посаді механіка автомобільної колони ( гараж № 2) транспортного цеху. Вважає, що відповідач, враховуючи його освіту, кваліфікацію, продуктивність праці, досвід керівної роботи за різними посадами, термін його безперервного тривалого часу роботи на ДСП «ЧАЕС», наявний статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), з урахуванням положень ст. ст. 42, 49 - 2 КЗпП України, мав всі підстави та був зобов`язаний врахувати наявні у нього переважні права на залишення на роботі, пропонувати на протязі всього періоду часу, з моменту вручення йому Попередження... про скорочення і по день звільнення з роботи, всі наявні на ДСП «ЧАЕС» вакантні посади, в тому числі іншу роботу, на яку він мав право претендувати, чого фактично так і не було зроблено. В той же час, відповідачем не надано суду доказів того, що він відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести його з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві на протязі тривалого періоду часу, який минув з моменту вручення попередження по день його звільнення з роботи, хоча вакантні посади, на які він мав право претендувати для працевлаштування були наявні в ДСП «ЧАЕС», в тому числі і в період часу, коли він продовжував працювати після вручення йому 16 липня 2019 року Попередження... Як вбачається з доданих до відзиву на позов Табелів обліку використання робочого часу за липень - вересень 2019 року він продовжував працювати за займаною посадою по 13 вересня 2019 року, що надавало відповідачу всі можливості виконати покладені на нього як роботодавця згідно ст. 49-2 КЗпП України зобов`язання, врахувати наявне у нього переважне право на залишення на роботі або запропонувати іншу роботу в ДСП «ЧАЕС». Після 13 вересня 2019 року і по день його звільнення з роботи він знаходився у відпустках або на лікарняному за станом здоров`я. В той же час, він регулярно сам, особисто передавав працівникам відділу кадрів ДСП «ЧАЕС» Кучаєвій, заяви на відпустки, які я брав за цей період часу, та листки непрацездатності [PERSON] . Таким чином, вважає, що доводи, викладені у відзиві на позов, покладені в обґрунтування своєї позиції, та надані сторонами письмові докази свідчать про грубі порушення його трудових прав під час проведення процедури скорочення та звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: - ч. 4 ст. 36 КЗпП України за якою зазначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується; - ч. 2 ст. 40 КЗпП України, згідно з якою звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу; - ст. 42 КЗпП України - не враховано наявні у мене освіту, кваліфікацію, досвід роботи та продуктивність праці, тривалий стаж роботи на підприємстві, статус учасника ЛНА на ЧАЕС категорія 2; - ст. 49-2 КЗпП України - не запропоновано іншої роботи на ДСП ЧАЕС за вакансіями, що були в наявності за Звітами про вакансії в ДСП ЧАЕС за період з 22 липня 2019 року по 09 червня 2020 року (т.3 а.с.160-165). Крім цього 10.08.2020 року позивач подав клопотання про витребування додаткових письмових доказів з відповідачів. Ухвалою суду від 13.08.2020 року клопотання позивача було задоволено, поновлдено позивачу строк подання та витребування доказів. Встановлено додатковий строк для подання доказів. Від відповідачів додатково витребовано завірені копії документів (т.3 а.с.166-170). Ухвалою суду від 29.09.2020 року за клопотанням позивача було поновлено строк для подання клопотання про витребування доказів. І задоволено клопотання позивача про витребування від відповідачів додаткових доказів ( т.4 а.с.78). 05.10.2020 року від відповідачів ДСП «ЧАЕС» надійшли документи а саме довідка і графік підсумкового обліку робочого часу( т.4, а.с.81-84). Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 та ч.13 ст.7 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , копія якої долучена до справи, [PERSON] відповідно до наказу № 56-о/с від 15 вересня 2014 року, з того ж дня, був прийнятий на посаду провідного інженера у відділ аварійної готовності та реагування Державного спеціалізованого підприємства Чорнобильська АЕС в порядку переведення з ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС». За наказом № 171 ос від 12.05.2015 року у зв`язку з реорганізацією [PERSON] був переведений провідним інженером в господарський відділ. В подальшому у зв`язку з черговою реорганізацією згідно наказу № 472 ос від 24.09.2015 року [PERSON] з 01.10.2015 року був переведений на посаду провідного інженера в відділ матеріального та господарського забезпечення (т.1 а.с.30-32). В період з травня 1987 року і до 09.06.2020 року позивач працював на різних посадах на ДСП ЧАЕС (т.1 а.с.19-32). Посадові права та обов`язки провідного інженера відділу матеріального та господарського забезпечення закріплені в посадовій інструкції 12Д-ОМиХО, що затверджена 12.10.2015 року першим заступником генерального директора Сейда В.О. ( т.1 а.с.41-54). 16 липня 2019 року позивачу було вручено повідомленням про скорочення штату працівників №105 від 11.07.2019 року, в якому йому повідомлено, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України та наказу ДСП «Чорнобильська АЕС» від 30.05.2019 № 705 «Щодо введення в дію та втрати штатних розписів» адміністрація ДСП ЧАЕС повідомлено, що його посаду було скорочено. Йому було запропоновано переведення на одну із наявних вакантних посад : слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ з оплатою 9581 грн. + 12% ШУП , робоче місце у зоні відчуження; переробник радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ з оплатою 11638 грн + 4% ШУП , робоче місце у зоні відчуження (оплата згідно з наказом № 801 від 20.06.2019). Зазначили, що його рішення щодо переведення, або відмову необхідно викласти у письмовому вигляді (у формі заяви). В разі відмови від переведення на запропоновану посаду з ним буде розірваний трудовий договір на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників) у термін відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с.35). Наказом ДСП ЧАЕС № 72-ос від 22.04.2020 року «Про припинення трудового договору» провідного інженера МВтаГЗ/Група транспортного обслуговування [PERSON] з 09.06.2020 року було звільнено у зв`язку зі скороченням, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 33 ). Таким чином, підставами для припинення трудового договору з [PERSON] згідно з п.1 ст.40 КЗпП України стали наказ ДСП ЧАЕС за № 705 від 30.05.2019 року «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів» (т. а.с.55-56). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності і захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 5-1 КЗпП України передбачено гарантії забезпечення права громадян на працю, згідно з якою держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно із ст.36 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору (ч.3 вказаної статті). У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (ч.4 цієї статті). Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом було встановлено, що позивач був звільнений з ДСП ЧАЕС на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням. Підставою для скорочення позивача з роботи став наказ ДСП ЧАЕС за № 705 від 30.05.2019р. «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів». Зі змісту даного наказу вбачається, що штатний розпис відділу матеріального та господарського забезпечення (ВМтаГЗ) втрачає чинності з 30.05.2019р., і з того ж дня вводиться в дію новий штатний розпис новостворених на ДСП ЧАЕС структурних підрозділів: адміністративно-господарського цеху (АГЦ), складського господарства (СГ), транспортного цеху (ТрЦ), відділу організації харчування (ВОХ), відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутич (ВЗФЗ). Зазначено, що працівників ВМтаГЗ письмово повідомити про скорочення відповідних посад, в разі відмови від переведення на іншу роботу відповідно до їх кваліфікації та професій, про звільнення у зв2язку зі змінами в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, за наявності підстав у зв`язку з достроковим зняттям ЧАЕС з експлуатації. При звільнення працівників врахувати вимоги статті 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі (т.1 а.с.55-56). 16 липня 2019 року позивачу було вручено повідомленням про скорочення штату працівників №105 від 11.07.2019 року, в якому йому повідомлено, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України та наказу ДСП «Чорнобильська АЕС» від 30.05.2019 № 705 «Щодо введення в дію та втрати штатних розписів» адміністрація ДСП ЧАЕС повідомлено, що його посаду було скорочено. Йому було запропоновано переведення на одну із наявних вакантних посад : слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ з оплатою 9581 грн. + 12% ШУП , робоче місце у зоні відчуження; переробник радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ з оплатою 11638 грн. + 4% ШУП , робоче місце у зоні відчуження (оплата згідно з наказом № 801 від 20.06.2019). Зазначили, що його рішення щодо переведення, або відмову необхідно викласти у письмовому вигляді (у формі заяви). В разі відмови від переведення на запропоновану посаду з ним буде розірваний трудовий договір на підставі пункту 1 статті 40 КзпП України (скорочення чисельності або штату працівників) у термін відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с.35). Наказом ДСП ЧАЕС № 72-ос від 22.04.2020 року «Про припинення трудового договору» провідного інженера МВтаГЗ/Група транспортного обслуговування [PERSON] з 09.06.2020 року було звільнено у зв`язку зі скороченням, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.33 ). Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Як встановлено з письмових матеріалів справи, [PERSON] , провідному інженеру ВМтаГЗ попередження про скорочення його посади № 105 від 11.07.2019 року було вручено 16 липня 2019 року, тобто за два місця до звільнення (т.1 а.с. 35). У вказаному попередженні [PERSON] , позивачу у справі, було запропоновано дві вакантні посади: слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ з оплатою 9581 грн. + 12% ШУП , робоче місце у зоні відчуження; переробник радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ з оплатою 11638 грн. + 4% ШУП , робоче місце у зоні відчуження (оплата згідно з наказом № 801 від 20.06.2019). Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Аналіз положень ч.2 ст.40 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ст.49-2 КЗпП України у їх сукупності дає підстави для висновку, що важливою умовою при звільнені працівника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є об`єктивна неможливість перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до п.а ч.2 ст.9 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Як вбачається зі Звітів про вакансії в ДСП ЧАЕС за період з 22.07.2019р. по 09.09.2019р., вакантні посади на підприємстві, і враховуючи кваліфікацію та здобуті професії позивача, які підтверджуються відповідними дипломами та посвідченнями, досвід роботи на різних посадах, він дійсно мав би право претендувати на певні з них, що зазначені у звітах як вакантні, в тому числі керівного, професіонального та робітничого рівня. Це посади дозиметриста 5-го розряду (КІРО) ЦРБ/ДЕ/ група експлуатації та зняття з експлуатації; дозиметриста 5-го розряду ЦРБ/ДРК ЗО/група контролю майданчика «ОУ», дозиметриста 5-го розряду ЦРБ/Лабораторія ІДК/група вимірювання доз зовнішнього опромінення; інженера з налагодження й випробувань 2 категорія ЕЦ/СРЗАЗДТК/лабораторія спеціальних вимірювань і високовольтних випробувань; майстра з ремонту 1 група РМЦ/ДРтаЕВПМ/ група технічного обслуговування і ремонту механічної частини вантаж, провідного інженера з обліку та зберігання ядерних матеріалів атомної електростанції ВІП PM/група обліку і контролю ядерних матеріалів; електромеханіка з ліфтів 5-го розряду РМЦ/ДРЕУ/група технічного обслуговування і ремонту ліфтів; інженера з охорони праці ВВН/група охорони праці на ЧАЕС, інженера 1-ї категорії РМЦ/ДРтаЕВПМ/група технічного обслуговування і ремонту механічної частини вантаж (Звіти про вакансії в ДСП ЧАЕС станом на 22.07.2019р. (т.1 а.с.76-78); на 27.08.2019р. (т.1. а.с.79-81); на 02.09.2019р. (т.1 а.с.82-84); на 09.09.2019р. (т.1 а.с.85-87). Крім того, вбачається: -зі Звіту про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 16.09.2019р. в якості вакантних були зазначені посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; інженера з охорони праці Відділу відомчого нагляду; електромеханіка з ліфтів, майстра 1-ї групи Ремонтно - механічний цех (т.1 а.с.167-169); -за Звітом ... станом на 08.10.2019р. вакантними були посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; інженера з охорони праці Відділу відомчого нагляду; майстра 1 - ї групи, інспектора 1-ї категорії/група технічного обслуговування і ремонту механічних частин Ремонтно - механічний цех (т.1 а.с.171-174); - за Звітом ... станом на 16.10.2019 року - вакантні посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; майстра 1 -ї групи РМЦ, електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ЗРФЗ/група технічних засобів охорони (т. 1 а.с. 176-177); - за Звітом ... станом на 22.10.2019р. вакантними зазначені посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; майстра 1 -ї групи РМЦ, електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ВРФЗ/група технічних засобів охорони; електромеханіка з ліфтів РМЦ (т. 1 а.с. 181 - 184); - за Звітом ... станом на 28.10.2019р. вакантними були посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ВРФЗ/група технічних засобів охорони (т. 1 а.с. 186-187); за Звітом .. станом на 11.11.2019р. вакантними зазначені посади інженера з налагодження і випробування, інженера 1 - ї категорії Електроцех, електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ВРФЗ/група технічних засобів охорони, електромеханіка з ліфтів РМЦ, охоронника 3-го розряду ВЗФЗ/команда охорони м. Славутич (т.1 а.с. 190-192); - за Звітом ... станом на 09.12.2019р. вакантними були посади інженера 2 - ї категорії ЕЦ/СЕ/група зняття з експлуатації і демонтажу устаткування, інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами (т.1 а.с. 194- 195); -за Звітом .. станом на 18.12.2019р. вакантними зазначені посади інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами (т.1 а.с.196-198); інженера СВЯП - 2, інженера 1-ї категорії 2 група ОУ Електроцех/оперативний персонал, інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами, майстра дільниці/група санітарного прибирання приміщень АПК - 1 та ЗО у АГЦ (т.1 а.с.199-200); - за Звітом... станом на 16.01.2020р. - посади інженера СВЯП - 2, інженера 1-ї категорії 2 група ОУ Електроцех/оперативний персонал, інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами (т.1 а.с.202-204); -за Звітом... станом на 29.01.2020р. - посада дозиметриста ЦРБ (т.1 а.с. 205); - за Звітом ... станом на 10.02.2020р. - посади інженера 2-ї категорії (з експлуатації) ЕЦ, дозиметриста ЦРБ, майстра дільниці АГЦ (т.1 а.с.207-208); - за Звітом ... станом на 20.02.2020р.- посади інженера 2-ї категорії, інженера з ремонту 1-ї категорії, майстра дільниці ЕЦ, дозиметриста ЦРБ, майстра дільниці АГЦ (т.1 а.с.210-212); -за Звітом ... станом на 26.02.2020р. - посади інженера з ремонту 1-ї категорії, інженера оперативного 2-ї категорії, майстра дільниці ЕЦ, дозиметриста ЦРБ, майстра дільниці АГЦ (т.1 а.с.213-215); - за Звітом ... станом на 02.06.2020року вакантними були зазначені посади майстра шляхового/група утримання залізничних колій/Цех поводження відпрацьованого ядерного палива, охоронника 3-го розряду Загону охорони/команда охорони об`єктів зони відчуження, заступника начальника транспортного цеху, інженера з експлуатації машино - тракторного парку 1-ї категорії, інженера з ремонту 2-ї категорії, провідного інженера з організації керування виробництвом, начальника колони №1, начальника колони № 2 Транспортного цеху (т.1 а.с.216-218). Згідно з положеннями ч.4 ст. 36 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Як вбачається з табелів обліку використання робочого часу за липень-вересень 2019 року [PERSON] продовжував працювати за займаною посадою по 14 вересня 2019 року. В той же час, жодна з вище перелічених вакантних посад позивачу не була запропонована. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Доводи представників відповідача про те, що позивач повинен був скористатися правом самостійного працевлаштування, не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин. В свою чергу представником відповідача не надано суду будь-яких переконливих доказів в обґрунтування того, що у зв`язку зі скороченням посади позивача його неможливо було перевести за його згодою на іншу роботу на ДСП ЧАЕС, що є порушенням передбаченого ч. 2 ст.40 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядку звільнення працівника та гарантованого Конституцією України права на збереження місця роботи і захист від незаконного звільнення. Також не надано суду доказів про те, що позивач під розпис був ознайомлений з переліком вакантних посад на ДСП ЧАЕС та відмовився від переведення на ці посади. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен громадянин має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку, що було порушено встановлений законом порядок звільнення позивача, а саме не виконано обов`язок по працевлаштуванню позивача та не запропоновано іншої наявної вакантної посади на ДСП ЧАЕС, не встановлено факту неможливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на цьому підприємстві і факту відмови позивача від переведення на іншу роботу, тому з цієї підстави позивач підлягає поновленню на роботі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався також на те, що під час його звільнення відповідачем були порушені вимоги щодо переважного права на залишення на роботі. Вказані твердження суд до уваги не приймає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Пунктом 3 частини 2 вказаної статті передбачено переважне право на залишення на роботі працівника з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації. На підтвердження зазначених обставин позивач зазначив, що він пропрацював на ДСП ЧАЕС з травня 1987 року і фактичний трудовий стаж на ньому становить 20 років 7 місяців. Стаж його роботи на керівних посадах становить 15 років 08 місяців, а на посадах, віднесених до категорії професіонали і фахівці - 10 років 6 місяців та 12 років 4 місяці на посадах, віднесених до категорії робітники. Не враховано його високу кваліфікацію, продуктивність праці. Крім того він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, категорія 2. Однак, в обґрунтування переважного права залишення на роботі, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що він на час звільнення дійсно мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно з іншими працівниками. Згідно із ч.1 ст.235 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин необхідно поновити [PERSON] з 09 червня 2020 року на посаді провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС». Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно із п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно з довідкою ДСП «Чорнобильська АЕС» №367 від 18.06.2020 року середньогодинна заробітна плата провідного інженера ДСП «Чорнобильська АЕС» [PERSON] на день звільнення, обчислена відповідно до положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, складала 133 гривень 13 копійки та середньомісячна заробітна плата, 18822,00 гривень (т.1 а.с.34). Відповідно до довідки ДСП ЧАЕС № 47-842 від 02.10.2020 року, яка надійшла до Славутицького міського суду 05.10.2020 року, та виробничого графіку №2 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2020 рік кількість робочих днів становить: червень - 20 днів, липень-23 дні, серпень-20 днів, вересень - 22 дні, жовтень 21 день, при цьому один робочий день становив 7.25 годин (т.4, а.с. 83,84). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача обчислюється з 10.06.2020 року, оскільки з матеріалів справи встановлено, що 09 червня 2020 року як останній робочий день, було оплачено позивачу, і по день ухвалення рішення суду, тобто по 06.10.2020 року. Кількість робочих днів за вказаний період становить 83 днів, що становить 601.75 робочих годин (83х7.25), тоді середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином: 133,13 гривень (середньогодинна заробітна плата) х 601.75 (кількість робочих годин вимушеного прогулу за період з 10.06.2020 року по 06.10.2020 року) = 80 110 гривень 98 копійок. З урахуванням наведеного стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 80 110 гривень 98 копійок, з якого необхідно під час виплати здійснити відрахування передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів. Судові витрати. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат Прокопенко А.П. надавав позивачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 15 липня 2020 року ( т.3 а.с.157-159). Як вбачається з п.4.3. вказаного договору, клієнт сплачує адвокату вартість послуг по наданню правової допомоги: за надання консультацій, вивчення наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовку та оформлення позову інших процесуальних документів в процесі розгляду справи в сумі 3 000 гривень, із розрахунку 500 гривень за одну годину; за представництво в суді з урахуванням складності справи - 3000 гривень (т.3 а.с.158). Згідно акту виконаних робіт від 29 вересня 2020 року у липні - вересні 2020 року адвокатом [PERSON] була надана правова допомога за договором про надання правової допомоги від 15 липня 2020 року у зв`язку із зверненням [PERSON] до Славутицького міського суду Київської області з позовом до ДСП «Чорнобильська АЕС» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вказаного акту виконаних робіт правова допомога була надана в такому обсязі: вивчення та проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору - 2 години - вартість послуги 1000 гривень, з розрахунку 500 гривень за годину; надання консультацій Довірителю з питань трудового та цивільно-процесуального законодавства - 2 години-вартість послуги 500 гривень, з розрахунку 250 гривень за годину; аналіз відзиву на позовну заяву ДСП «Чорнобильська АЕС» та додатків до неї - 1 година - вартість послуги 500 гривень за годину; вивчення та аналіз судової практики по вирішенню трудових спорів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за часа вимушеного прогулу - 2 години - вартість послуги 1000 гривень, з розрахунку 500 гривень за годину; ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 377/392/20 - з урахуванням обсягу документів - 3 години - вартість послуги 1500 гривень, з розрахунку 500 гривень за годину; підготовка відповіді позивача на відзив на позовну заяву ДСП «Чорнобильська АЕС» та клопотання про витребування доказів - 3 години - вартість послуги 1500 гривень, з розрахунку 500 гривень за годину ( т.4 а.с.77). Відповідно до рахунку на оплату №51 від 17 липня 2020 року вартість послуг, наданих довірителю - надання правової допомоги - консультації, підготовка позову та інших процесуальних документів, підготовка та представництво в суді що зазначені у даному акті, адвокатом Прокопенко О.П. та оплачених [PERSON] складає 3000 гривень (т.4 а.с.74). Відповідно до рахунку на оплату №56 від 01 вересня 2020 року вартість послуг, наданих довірителю - надання правової допомоги - підготовка та представництво в суді що зазначені у даному акті, адвокатом Прокопенко О.П. та оплачених [PERSON] складає 3000 гривень (т.4 а.с.75). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенко О.П. на вивчення наданих клієнтом документів, надання усної консультації, вивчення нормативних актів та матеріалів судової практики з предмету спору, складання позовної заяви, оформлення додатків до неї та подання до суду, представництво інтересів довірителя в суді, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 6000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень. СУДОВИЙ ЗБІР. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 840,80 гривень та дві вимоги немайнового характеру гривень (840,80 гривень +840,80 гривень), від сплати якого був звільнений позивач при подачі позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в розмірі, передбаченому п. п. 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що в загальній сумі становить 2522,40 гривень. Згідно з п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню та ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved