Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

10.11.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування в розмірі 12 224,17 грн. та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.09.2015 між АТ »СК АХА Страхування» та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір добровільного страхування № 650а5юб, згідно якого було застраховано майнові інтереси потерпілого, пов'язаного з експлуатацією наземного транспортного засобу -легкового автомобіля «Форд», д/н [NUMBER]. 05.11.2015 о 09-08 год. в м. Києві на вул. О.Довженка,16 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ДЕО» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля потерпілого. Внаслідок вказаної вище ДТП, транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2016 [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 05.11.2015. Позивач зазначає, що ним на підставі страхового акту №1.004.15.00752/VESKO25050 від 30.11.2015 та заяви потерпілого, 02.12.2015 на підставі платіжного доручення за № 210 481 було виплачено потерпілому 12 224, 17 грн. страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля « Форд , д/н [NUMBER]. Посилається, що 26.04.2016 позивач звернувся до відповідача, як винної особи про відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті страхового відшкодування у розмірі 12224, 17 грн., проте вимога позивача залишилася без виконання відповідачем. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити з підстав передбачених ст.ст.993,1188 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує. 10.11.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 10.11.2017 судом направлені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 27.11.2017 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 01.12.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 04.04.2018. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Судова повістка, що направлялася на останню відому адресу відповідача, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи заяву позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України «Про страхування» страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що 25.09.2015 між АТ »СК АХА Страхування» та ТОВ «ОТП Лізин» було укладено договір добровільного страхування № 650а5юб, згідно якого було застраховано майнові інтереси потерпілого, пов'язаного з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Форд», д/н [NUMBER]. 05.11.2015 о 09-08 год. в м. Києві на вул. О.Довженка,16 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ДЕО» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля потерпілого. Внаслідок вказаної вище ДТП, транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2016 [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 05.11.2015. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду , що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. 05.11.2015 потерпілий повідомив позивача про вказану вище ДТП . На підставі страхового акту № 1.004.15.00752/VESKO25050 від 30.11.2015 та розрахунку страхового відшкодування від 17.11.2015 , 02.12.2015 позивачем було виплачено потерпілому 12 224, 17 грн. страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля « Форд» , д/н [NUMBER], що підтверджується платіжним дорученням за № 210 481 . Доказів того, що цивільно-правова відповідальність відповідача, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована, матеріали справи не містять. 26.04.2016 позивач звернувся до відповідача, як винної особи про відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті страхового відшкодування у розмірі 12224, 17 грн., проте вимога позивача залишилася без виконання відповідачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені кошти в розмірі 12 224, 17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved