Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

08 лютого 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про захист честі і гідності. Позовна заява обгрунтована тим, що 05 серпня 2020 року у смт. Ворзель Київської області за участі позивача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, яка була зафіксована співробітниками поліції. Внаслідок цього було завдано шкоду здоров`ю домашній тварині (собаці) відповідача. Позивач [PERSON] вказує, що оскільки ДТП відбулося миттєво, вона не змогла зреагувати на раптову появу на дорозі собаки відповідача. Ввечері того ж дня, а саме о 21:14 год. відповідачем у соціальній мережі «facebook» (інтернет адреса посилання на допис https: [INFO] ) було оприлюднено інформацію в якій на думку позивачів відповідач безпідставно звинувачує позивача [PERSON] у тому, що остання навмисно завдала шкоду здоров`ю домашній тварині (собаці) відповідача. Крім того, відповідачем наведено вислови, які нібито були сказані позивачем, а саме: «Я не обязана вести твою шавку в клинику и оказывать помощь.!!!! Сейчас приедет сын, все по решает, а я с места не сдвинусь!!!!! Вам места будет мало и вы еще узнаете с кем связались !!!!!». «И что ???!!!! Дождитесь все моего сына!!!!!!!! И уберите эту неадекватную (хозяйку собаки в истерике), а то из-за нее всем не поздоровиться». Вказана інформація була розповсюджена відповідачем в мережі інтернет, зокрема у наступних так званих «групах» соціальної мережі «facebook»: «Громада Ворзеля», «Ворзель», « Ворзель .Буча.Ирпень.Киев. Зверье мое.», «Соседи. «Ворзель», « Наш Ворзель », « Ворзель, Без обмежень! », « Территория_Ворзель », «Животные Ирпень, Буча, Гостомель. Пуща», « Ворзель - мій край », « Михайлівка - Рубежівка », « Альянс захисту та допомоги тваринам: Ірпінь , Буча , Возель , Горенка , Немішаєво». Позивачі також відзначають, що внаслідок вказаних дій відповідача та на підставі безпідставних та недоведених звинувачень позивача у навмисному завданні шкоди домашній тварині відповідача, мережею інтернет, а саме у соціальній мережі «facebook» набула поширення інформація, яка завдає шкоди їх честі та гідності. Крім того, така інформація призвела до погроз на адресу позивачів з боку інших користувачів соціальної мережі «facebook», завдала шкоди та призвела до негативної соціальної оцінки позивачів в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. На підставі вище наведенного позивачі просили суд, зобов`язати [PERSON] спростувати інформацію щодо навмисного завдання [PERSON] шкоди домашній тварині, яка належить [PERSON] , [PERSON] , спростувати факт того, що [PERSON] були сказані вислови оприлюднені [PERSON] на своїй «сторінці» у соціальній мережі «facebook», а саме: «Я не обязана вести твою шавку в клинику и оказывать помощь.!!!! Сейчас приедет сын, все по решает, а я с места не сдвинусь!!!!! Вам места будет мало и вы еще узнаете с кем связались!!!!!». «И что ???!!!! Дождитесь все моего сына!!!!!!!! И уберите эту неадекватную (хозяйку собаки в истерике), а то из-за нее всем не поздоровиться». Розповсюджені [PERSON] у мережі інтернет, а саме у соціальній мережі «facebook», зокрема у наступних так званих «групах» соціальної мережі «facebook»: «Громада Ворзеля», « Ворзель », « Ворзель . Буча. Ирпень. Киев. Зверье мое.», «Соседи. « Ворзель », « Наш Ворзель », « Ворзель, Без обмежень! », « Территория_Ворзель », « Животные Ирпень, Буча , Гостомель. Пуша», « Ворзель - мій край », « Михайлівка - Рубежівка », « Альянс захисту та допомоги тваринам: Ірпінь , Буча, Ворзель, Горенка, Немішаєво» щодо [PERSON] шляхом оприлюднення та розповсюдження спростування у соціальній мережі « facebook » зокрема у наступних так званих «групах» соціальної мережі «facebook»: «Громада Ворзеля», « Ворзель », « Ворзель .Буча.Ирпень.Киев. Зверье мое.», «Соседи. « Ворзель », « Наш Ворзель », « Ворзель, Без обмежень! », « Территория_Ворзель », «Животные Ирпень, Буча, Гостомель. Пуща», « Ворзель - мій край », « Михайлівка - Рубежівка », « Альянс захисту та допомоги тваринам: Ірпінь, Буча, Возель, Горенка, Немішаєво». Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 09 липня 2021 року представником відповідача через канцелярію суду було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому просила суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист честі і гідності - відмовити. 29 липня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила суд задовольнити. Позивач [PERSON] судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити. Наголошував, що відповідач у своєму дописі посилалася саме на навмисне заподіяння шкоди домашній тварині, що є неправдивим фактом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала протии задоволення позовної заяви, просила суд відмовити у повному обсязі. Підтвердила факт, що публікація в соціальній мережі «facebook» була здійснена нею з її особистого аканту. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволеня позовної заяви, просила суд відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі інтернету «Фейсбук» та на сторінках груп «Громада Ворзеля», «Ворзель», «Ворзель.Буча.Ирпень.Киев. Зверье мое.», «Соседи. «Ворзель», « Наш Ворзель », « Ворзель, Без обмежень! », « Территория_Ворзель », «Животные Ирпень, Буча, Гостомель. Пуша», « Ворзель - мій край », « Михайлівка - Рубежівка », « Альянс захисту та допомоги тваринам: Ірпінь, Буча, Возель, Горенка, Немішаєво» було опубліковано допис в якому відповідач вказує що позивач навмисно завдала шкоду здоров`ю домашній тварині (собаці) відповідача наступного змісту «Я не обязана вести твою шавку в клинику и оказывать помощь.!!!! Сейчас приедет сын, все по решает, а я с места не сдвинусь!!!!! Вам места будет мало и вы еще узнаете с кем связались!!!!!». «И что ???!!!! Дождитесь все моего сына!!!!!!!! И уберите эту неадекватную (хозяйку собаки в истерике), а то из-за нее всем не поздоровиться», які нібито були сказані позивачем. Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Згідно з п.15Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Із наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року). Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, відповідно до положення ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Також, за ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 25 Пленум Верховного суду України зазначив, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Суд приходить до висновку, що спірна інформація не є оціночним судженням в розумінні частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оскільки не є вираженням суб`єктивної думки та не містить у собі винятково оціночні судження, не є такою, де використовуються мовні засоби, зокрема гіперболи, алегорії, сатири, а навпаки містить фактичні твердження. Відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів достовірності інформації допису в соціальній мережі, щодо навмисного заподіяння шкоди позивачем домашній тварині та висловів до цього посту наступного змісту «Я не обязана вести твою шавку в клинику и оказывать помощь.!!!! Сейчас приедет сын, все по решает, а я с места не сдвинусь!!!!! Вам места будет мало и вы еще узнаете с кем связались!!!!!». «И что ???!!!! Дождитесь все моего сына!!!!!!!! И уберите эту неадекватную (хозяйку собаки в истерике), а то из-за нее всем не поздоровиться», які нібито були сказані позивачем [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, оскільки наведена інформація викладена [PERSON] на її персональній сторінці та на сторінці груп «Громада Ворзеля», «Ворзель», «Ворзель.Буча.Ирпень.Киев. Зверье мое.», «Соседи. «Ворзель», « Наш Ворзель », « Ворзель, Без обмежень! », « Территория_Ворзель », « Животные Ирпень, Буча , Гостомель. Пуша», « Ворзель - мій край », « Михайлівка - Рубежівка », « Альянс захисту та допомоги тваринам: Ірпінь , Буча, Возель, Горенка, Немішаєво» шляхом публікації та розповсюдження спростування [PERSON] у соціальній мережі « Fасеbоок » зокрема на сторінках: «Громада Ворзеля», « Ворзель », « Ворзель .Буча.Ирпень.Киев. Зверье мое.», «Соседи. « Ворзель », « Наш Ворзель », « Ворзель, Без обмежень! », « Территория_Ворзель », «Животные Ирпень, Буча, Гостомель. Пуша», « Ворзель - мій край », « Михайлівка - Рубежівка », « Альянс захисту та допомоги тваринам: Ірпінь , Буча, Возель, Горенка , Немішаєво» у формі категоричних стверджень про існування конкретних обставин (фактів), які нічим не підтверджені, є негативною, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.11ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі наведеного та

Outcome: approved