Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом, в якому просить визнати недійсними та скасувати: -державну реєстрацію права власності 8 травня 2012 року за реєстраційним № 34054013: житловий будинок літ. «А"-1» площею 99,3 кв.м. та гараж літ. «Ж» площею 43,4 кв.м., розташований за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Майданна, 8; власник - [PERSON]; -розпорядження [PERSON] районної адміністрації [PERSON] міської ради від 2 липня 2012 року № 320 про присвоєння поштового номера 8-А на вул. Майданній; -наказ [PERSON] комунальної власності Департаменту економічної політики [PERSON] міської ради №1844-Ж-С від 8 серпня 2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок та гараж на вул. Майданній, 8-А»; -свідоцтво про право власності № С-05186 від 8 серпня 2012 року на житловий будинок літ. «А"-1» площею 99,3 кв.м. та гараж літ. «Ж» площею 43,4 кв.м., розташований за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Майданна, 8-А, видане [PERSON] [PERSON] комунальної власності Департаменту економічної політики [PERSON] міської ради; -державну реєстрацію права власності 28 серпня 2012 року за реєстраційним номером № 37473953: житловий будинок літ. «А"-1» площею 99.3 кв.м та гараж літ. «Ж» площею 43,4 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Майданна, 8-А; власник [PERSON]; Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про скасування реєстрації права власності на житловий будинок літ. «А"-1» площею 99,3 кв.м. та гараж літ. «Ж» площею 43,4 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська область, м.Львів, вул.Майданна, 8-А; власник [PERSON] В обґрунтування покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10 квітня 2012 року позов [PERSON] задоволено та визнано право власності [PERSON] на самочинно збудований будинок та гараж за адресою: м.Львів, вул.Майданна, 8. В подальшому проведено державну реєстрацію права власності, присвоєно окремий поштовий номер, видано свідоцтво про право власності. Однак рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано з відмовою у позові. Відтак вважає, що державна реєстрація права власності, підставою якої було скасовано рішення суду, не є дійсною і повинна бути скасована, як і наступні розпорядчі та правовстановлюючі документи. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просять задоволити. Представник відповідача [PERSON] згідно з відзивом на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечив та просить в позові відмовити за безпідставністю за відсутністю у позивача порушеного права та відсутністю підстав для визнання недійсними і скасування розпорядчих документів органів місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів відповідача. Заявив про застосування строку позовної давності. У судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] міської ради та [PERSON] комунальної власності Департаменту економічної політики [PERSON] міської ради проти позову заперечили за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації [PERSON] міської ради у вирішенні позову покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, подав суду письмові заперечення, згідно з якими проти позовних вимог заперечує, так як позивач [PERSON] своєю ж нотаріально посвідченою заявою від 15 жовтня 2011 року не заперечувала щодо визнання права власності на згадане майно, а крім того таке є самостійними обєктами цивільно-правових відносин. Зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та досліджуючи докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Встановлено, що позивачу [PERSON] належить 53/100 частки, а третій особі [PERSON] 47/100 частки будинку №8 по вул.Майданній в м.Львові, що підтверджується витягами Обласного комунального підприємства [PERSON] обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про державну реєстрацію права власності за №36883640 та №36883681 від 21 грудня 2012 року. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2014 року по справі №464/1510/12, в якому брали участь дані учасники справи та яке набрало законної сили, встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21 листопада 2012 року між цими двома співвласниками проведено реальний поділ даного житлового будинку. Однак, при цьому між ними не встановлено порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовано цей житловий будинок. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10 квітня 2012 року по справі №1319/1510/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] районної адміністрації [PERSON] міської ради, з участю третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю України у Львівській області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудований будинок та гараж визнано за [PERSON] право власності на самочинно збудований житловий будинок позначений літ.«А"-1» площею 99,3 кв.м. та гараж літ. «Ж» площею 43,4 кв.м., розташований за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Майданна, 8. 8 травня 2012 року на підставі вказаного судового рішення проведено державну реєстрацію прав, що підтверджується витягом Обласного комунального підприємства [PERSON] обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за №34054013. В подальшому на підставі рішення суду від 10 квітня 2012 року та витягу про державну реєстрацію права власності від 8 травня 2012 року [PERSON] районною адміністрацією [PERSON] міської ради 2 липня 2012 року видано розпорядження за №320 про присвоєння житловому будинку під літ.«А"-1» площею 99,3 кв.м. та гаражу літ. «Ж» площею 43,4 кв.м. на вул. Майданній у м.Львов поштовий номер 8-А на вул.Майданній. На підставі вказаного розпорядження від 2 липня 2012 року [PERSON] комунальної власності Департаменту економічної політики [PERSON] міської ради видано наказ №1844-Ж-С від 8 серпня 2012 року, яким оформлено [PERSON] право приватної власності на житловий будинок (в технічному паспорті літ. "А"-1") загальною площею 99,3 кв.м. та гараж (в технічному паспорті під літ. "Ж") загальною площею 43,4 кв.м. на вул. Майданній, 8-А у м.Львові. Згідно з даним наказом від 8 серпня 2012 року видано [PERSON] свідоцтво про право приватної власності №С-05186 від 8 серпня 2012 року на даний житловий будинок та гараж. На підставі даного свідоцтва про право власності від 8 серпня 2012 року проведено державну реєстрацію прав, що стверджується витягом Обласного комунального підприємства [PERSON] обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №35301721 від 28 серпня 2012 року. Натомість рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2014 року по справі №1319/1510/2012, яке набрало законної сили, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10 квітня 2012 року скасовано та в позові [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудований будинок та гараж відмовлено. За умовами ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Судове рішення є обовязковим до виконання /ст.129-1 Конституції України/. Тому, розглядаючи доводи позову щодо державної реєстрації, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Згідно з вимогами\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили, щодо права власності; передбачено можливість скасування записів щодо державної реєстрації прав. У ч.1\~ст.328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а ч.2\~ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням, що рішення суду, на підставі якого здійснено державну реєстрацію прав власності, скасовано, а тому на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», слід державну реєстрацію такого права власності скасувати. Відповідно до ч.1\~ст.144 Конституції України\~органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. За ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Аналізуючи наведені вище норми закону та враховуючи, що розпорядження [PERSON] районної адміністрації [PERSON] міської ради від 2 липня 2012 року, наказ [PERSON] комунальної власності Департаменту економічної політики [PERSON] міської ради від 8 серпня 2012 року видані тільки на підставі скасованого рішення суду, а тому такі підлягають скасуванню. Крім того, оскільки встановлено неправомірність набуття права власності [PERSON] на самочинно побудовані житловий будинок та гараж, а тому підлягають скасуванню і свідоцтво про право власності від 8 серпня 2012 року, а також і державна реєстрація права власності від 28 серпня 2012 року. За умовами ч.2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором /ст.5 ЦПК України/. Отже такий спосіб захисту порушеного права як скасування державної реєстрації права власності та відповідних актів ґрунтується на вимогах закону, а вимога щодо визнання їх «недійсними» є безпідставною. Також вимога щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав, яка не заявлена до жодного з відповідачів, враховуючи положення ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, не підлягає до задоволення. У судовому засіданні представником відповідача в порядку ч.3 ст.267 ЦК України заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За умовами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у даному випадку початком перебігу строку позовної давності слід вважати день, коли постановлено та набрало законної сили рішення апеляційного суду Львівської області 23 травня 2014 року, у звязку з яким позивач у листопаді 2016 року звернувся до суду. Отже строк позовної давності при зверненні до суду не повинен відраховуватися з 2012 року та не є пропущеним. Доводи третьої особи щодо наявності нотаріально посвідченої заяви позивача [PERSON], не приймаються судом до уваги, так як вказана заява не була підставою для вчинення оскаржуваної державної реєстрації та винесення оскаржуваних документів. На підставі наведеного позивачем в порядку ст.ст.12, 13, 84 ЦПК України доведено вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності, розпорядження, наказу та свідоцтва, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували даний висновок суду та покликання відповідачів. \~ За умовами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь на користь позивача підлягає до стягнення 2756,05 грн. судового збору, а саме по 689,01 грн. з кожного.

Outcome: dismissed