Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позивач посилається на те, що відповідач є її невісткою. В 1993 році відповідач та брат позивача стали співвласниками будинку по [ADDRESS]. У зв'язку із тим, що будинок потребував ремонту, на сімейній нараді було вирішено зробити ремонт. Відповідач та син позивача організували ремонт, на який позивач надала кошти. Ремонт здійснювався протягом кількох років, по завершенню якого відповідачу було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та сторони розпочали спільно проживати в даному будинку. Однак, відповідачем не виконувалась основна вимога позивача, а саме визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку за позивачем, що призводило до чисельних сварок та сімейних незгод. Протягом деякого часу відповідач погодилась та надала позивачу необхідні документи для переоформлення права власності. Однак відповідач відмовилась в нотаріальному порядку переоформити на позивача право власності. У зв'язку із чим позивач вимушена звернутися із даною позовною заявою до суду. В підготовче судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.1993 року за № 2203 та № 2204 [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками житлового будинку по [ADDRESS].(а.с.6-7) Відповідно до рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 27.07.2012 року № 288 за [PERSON] оформлено право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому в [ADDRESS].(а.с.18) [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому в [ADDRESS], загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 58,1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 06.02.2017 року (а.с.19-24) та свідоцтвом про право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 28.08.2012 року.(а.с.24) Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в цілому в [ADDRESS], загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 58,1 кв.м. становить 300 000 грн., висновок про вартість № 33 від 17.10.2018 року.(а.с.33) Згідно довідки № 17-30/8139 про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому будинку [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], та разом із нею зареєстровані ще 3 особи.(а.с.30) Відповідно до розписки від 03.02.2017 року [PERSON] отримала кошти в сумі 120 000 грн. від [PERSON] за житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS].(а.с.25) Відповідно до ст. 368 ч. 4 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом згідно ст. 372 ч. 2 ЦК України. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки встановлено, що позивач надала кошти в сумі 120 000 гр. на ремонт житлового будинку в [ADDRESS], відповідач не заперечує щодо виділення частини житлового будинку у право приватної власності позивачу, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 368, 372 ЦК України та

Outcome: approved