Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

10.11.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Полтави з позовом до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обгрунтовуючи тим, що вона за згодою адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник» зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS] житловою площею 12,7 кв.м. З 26.01.2011 року за згодою адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник» зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS] загальною площею 24.5 кв.м. Вона є наймачем вищевказаної кімнати та фактично користується нею з 14.09.2002 року, сплачує плату за житлово-комунальні послуги. У червні 2017 року гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність м.Полтава від ДК ЖЕП «Будівельник». Гуртожиток з 01.08.2017 року КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради прийнято на баланс. Тому позивач просила встановити факт проживання її на правових підставах у квартирі [ADDRESS] , [ADDRESS] з 26.01.2011 року та визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , [ADDRESS] з 26.01.2011 року. 12.11.2020 року ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради Алексеєва В.В. в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином. 11.01.2021 року позивач уточнила свої позовні вимоги, відповідно до яких просила суд встановити факт проживання на правових підставах у кімнаті [ADDRESS] її дітей [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) з 26.01.2011 року. Визнати право її користування кімнатою у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та її дітей [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) з 26.01.2011 року. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до висновків про задоволення позову. Встановлено, що позивач [PERSON] з 14.09.2002 року за згодою адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник» прописана (зареєстрована) та проживає у кімнаті [ADDRESS] житловою площею - 12.7 кв.м. З 26.01.2011 року за згодою адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник» позивач прописана (зареєстрована) та проживає у кімнаті [ADDRESS] загальною житловою площею - 24.5 кв.м.. Позивач - [PERSON] , на даний час, є наймачем вищезазначеної кімнати та фактично користується нею з дати вселення - 14.09.2002 року, оплачує усі житлово-комунальні послуги. У червні 2017 року гуртожиток [ADDRESS] прийнято у комунальну власність м. Полтави від ДК ЖЕП «Будівельник». З 01.08.2017 року КП «ЖЕО №2» прийнято на баланс гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . 01.08.2017 року наймачем [PERSON] укладений договір з новим балансоутримувачем - КП «ЖЕО №2» про надання послуг по кімнаті [ADDRESS] . Згідно зі ст.6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому законом порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно зі ст.128 Житлового кодексу РСР (у редакції чинній на дату вселення та реєстрації місця проживання) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Рішенням Полтавської міської ради від 24.05.2018 року з метою забезпечення реалізації прав громадян на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради і знаходяться на балансі комунального підприємства «ЖЕО №2» ПМР, залишено цілісні майнові комплекси будинків за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію їх жилих та допоміжних приміщень. У частині першій ст. 16 Цивільного кодексу України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, встановлення факту та визнання права. Згідно із частиною другою ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 №500-УІ (у редакції Закону України від 05.04.2017 року №1999-УІІІ) мешканці гуртожитків, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (позивач має двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] ). У листі Вищого спеціалізованого суду від 01.08.2013 року «Аналіз судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» вказано, що орган місцевого самоврядування, у правовідносинах щодо реалізації житлових прав мешканців гуртожитків може виступати не тільки як суб`єкт владних повноважень, а і як сторона у житлових правовідносинах. Справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних житлових прав мешканців гуртожитків згідно з частиною першою ст.15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону №500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Обов`язковою складовою статусу мешканця гуртожитку (окрім відсутності зласного житла та законної реєстрації за місцем проживання у гуртожитку), яка є обов`язковою умовою для реалізації конституційного права на житло на підставі Закону №500-УІ, є фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Питання встановлення факту проживання у кімнаті гуртожитку є частиною юридичного складу, наявність чи відсутність якого сторони зобов`язані довести, а суд зобов`язаний встановити при розгляді усіх справ, пов`язаних із застосуванням Закону №500-VI. На підставі вищевикладеного, способом захисту права позивача є саме встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права чористування (лист Вищого спеціалізованого суду від 01.08.2013 року). Відповідно до положення про управління майном комунальної власності міста, ствердженого рішенням п`ятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання з ід 16.06.2016 року. Управління майном комунальної власності міста створене для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю територіальної громади м. Полтава, та у сфері житлового законодавства. До основних функцій Управління майном комунальної власності міста належить ровноваження щодо: вчинення дій з приватизації та відчуження об`єктів к омунальної власності територіальної громади міста Полтави відповідно до ііючого законодавства України; здійснення передачі у приватну власність шляхом приватизації займаних квартир (будинків), кімнат у комунальних зартирах, що перебувають у комунальній власності міста за рішенням судів. Таким чином, Управління майном комунальної власності міста є належним відповідачем у даній справі. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4\~ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Статтею 1\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] . Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність їх проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N\~500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129\~ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved