Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

12 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 30.05.1999 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.05.1999 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 18. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначив, що сімейне життя спочатку складалося нормально, однак потім в сім'ї стали виникати різні непорозуміння, сварки, внаслідок чого сімейні відносини в подружжя припинилися. На даний час сторони не підтримують жодних сімейних стосунків, сім'я існує формально. Відтак, оскільки подальше збереження шлюбу і примирення між сторонами неможливе, позивач просить суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву від 11.09.2018 року, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого засідання подала до суду заяву від 11.09.2018 року, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу та просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.1999 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 18, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2016 року, виданим повторно. Від спільного сумісного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз'яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися він не бажає, відповідач визнала позов, не заперечувала проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тому суд дійшов до висвку, що дана сім'я розпалась. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: approved