Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

03.07.2017 року [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті матері [PERSON]. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав повністю, просив її задовольнити та суду показав, що [PERSON], [INFO], являється його матір'ю, яка була зареєстрована та постійно проживала [INFO] на тимчасово окупованій території України. 07.03.2017 року [PERSON] померла у своїй квартирі в м. Горлівка Донецької області, про що органами на тимчасово окупованій території України видано лікарське свідоцтво про смерть № 559 форми № 106/у від 07.03.2017 року. Поховання [PERSON] проведено 09.03.2017 року на Центрально-міському кладовищі в м. Горлівка Донецької області. [PERSON] проживає в [INFO]. За місцем проживання заявник звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті матері, проте отримав відмову у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів. Враховуючи те, що встановлення вказаного факту необхідно для захисту спадкових прав та отримання соціальних пільг вимушений звернутися до суду задля встановлення факту смерті [PERSON]. Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, заяву про розгляд справи без його участі не направив. За клопотанням заявника на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника заінтересованої особи. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що [PERSON], народилася 24 червня 1938 року в д.Кліщівка Глуського району Могильовської області Донецької області, громадянка України, являється матір'ю заявника, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВС № 225036, виданого 02.03.2000 року Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.9), копією свідоцтва про народження заявника [PERSON] серії ІІ-ДК № 065482 від 31.10.1961р. (а.с.7) [PERSON] постійно проживала та був зареєстрований [INFO], Україна (а.с.8,9). 07.03.2017 року перебуваючи вдома [PERSON] померла. Факт смерті, як і причину такої відображено в лікарському свідоцтві про смерть № 559 форми № 106/у від 07.03.2017 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України (а.с.11). Заявник [PERSON] проживає в [INFO], тому звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті [PERSON], однак реєстраційний орган своїм рішенням № 1245/15.37-94 від 03.07.2017 року відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством(а.с.15). Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. [PERSON] набув чинності 21 лютого 2016 року (з\~ дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований\~ у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34). Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно являється сином [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 559 форми № 106/у від 07.03.2017 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України [PERSON] помер 07.03.2017 року в м. Горлівка Донецької області у віці 78 років (а.с.10,11). Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідка [PERSON], яка є невісткою померлої та яка була присутня під час смерті і поховання на Центрально-Міському кладовищі в м.Горлівка Донецької області, а також фотокартками місця поховання померлого з відображенням даних про особу, які повністю співпадають з даними померлого, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.12-14). Тобто відомості про смерть [PERSON] в м. Горлівка Донецької області, викладені у лікарському свідоцтві про смерть № 559 форми № 106/у від 07.03.2017 року та свідоцтві про смерть ДНР № 059848 від 07.03.2017 року, виданими органами на тимчасово окупованій території України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане ним свідоцтво про смерть від 07.03.2017 року, видане органом на тимчасово окупованій території України, не породжує правових наслідків (а.с.15). Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Горлівка Донецької області тимчасово призупинено. Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане свідоцтво про смерть [PERSON] на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків (а.с.15). Проте факт смерті [PERSON] саме 07.03.2017 року в м. Горлівка Донецької області, та поховання на Центрально - міському кладовищі в м. Горлівка Донецької області, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими доказами. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України\~рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Але, Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для послідуючого прийняття спадщини, соціальних пільг. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON]. Тому, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved