Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

08.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та збільшивши позовні вимоги, просила поділити між [PERSON] та [PERSON] майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: 4/9 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 3/9 частин житлового будинку [ADDRESS], яка складається з: кухні 2-1 площею 5,8 кв. м., кімнати 2-2 площею, 11,6 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 10,7 з.м., передні 2-5 площею 6,6 кв.м., веранди площею 7,3 кв.м., сараю «Б», сараю «Ж», льоху «ж», частини огорожі, житлової площею 32,8 кв.м. Позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач позов визнав частково та просив поділити спільне майно порівну. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.11.1999 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.33,34). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.10.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 17). Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В період шлюбу сторони відповідно до договору купівлі-продажу частин житлового будинку від 22.01.2002 року купили 4/9 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Житловий дерев'яний будинок, житловою площею 59,1 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 903,0 кв.м., в плані означений літерою А-1, з надвірних споруд є чотири дерев'яні сараї під літерами Б, В, Е, Ж, два цегляні льохи під літерою Г, ж, дерев'яний гараж під ліерою Д, дерев'яна огорожа під літерою №1. З письмової згоди співвласника в користування покупця переходить - кухня літ. «2-1» площею 5,8 кв.м., кімната літ «2-2» площею 11,6 кв.м., кімната «2-3» площею 10,5 кв.м., кімната літ «2-4» площею 10,7 кв.м., передня літ «2-5» площею 6,6 кв.м., веранда літ. « І» площею 7,3 кв.м., сарай «Б», сарай «Ж», льох «ж», частина огорожі, житловою площею 32,8 кв.м., що складають 4/9 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Вказаний договір був оформлений на [PERSON]. (а.с. 19). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2015 року 4/9 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частин житлового будинку від 22.01.2002 року (а.с.16). Згідно висновку про вартість майна 4/9 частини житлового будинку по [ADDRESS] станом на 28.10.2016 року становить 274244 грн. 00 коп. Згідно довідки виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради №1392 від 08.11.2016 року по [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради від 18.11.2016 року в [PERSON] сколіоз ІІ ступеня. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.11.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з 24.09.2012 року і до досягнення ними повноліття в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 203 від 09.11.2015 року надано дозвіл на укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про припинення права на аліменти на утримання дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], згідно якого [PERSON] відмовляється від сплати аліментів її колишнім чоловіком - [PERSON], на утримання дітей, а [PERSON] передає дітям у рівних долях кожному своє право власності на 4/9 частини будинку [ADDRESS]. Діти зареєстровані та проживають за вказаною адресою. Зобов'язано [PERSON] та [PERSON] утримувати майно у належному санітарному стані та своєчасно сплачувати за комунальні послуги. Постановою Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ від 24.06.2014 року виконавчий документ повернуто стягувачу. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У Постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки відповідач, після відмови позивача від отримання аліментів на користь дітей, за умови передачі [PERSON] своїм дітям у рівних долях кожному право власності на 4/9 частини будинку та повернення їй виконавчого листа, не отримувала аліментних зобов'язань від відповідача через відмову без поважних причин останнього. Перевіривши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 3/9 частин житлового будинку [ADDRESS], яка складається з: кухні 2-1 площею 5,8 кв. м., кімнати 2-2 площею, 11,6 кв.м., кімнати 2-3 площею 10,5 кв.м., кімнати 2-4 площею 10,7 з.м., передні 2-5 площею 6,6 кв.м., веранди площею 7,3 кв.м., сараю «Б», сараю «Ж», льоху «ж», частини огорожі, житлової площею 32,8 кв.м. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1828 грн. 29 коп., оскільки позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Також суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на користь позивача на правову допомогу з відповідача з врахуванням складності категорії даної цивільної справи, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Outcome: approved