Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У січні 2016 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачів НАСК «ОРАНТА» та Бердянського районного відділення Запорізької обласної дирекції НАСК «Оранта», який згодом уточнив, зазначивши відповідачем тільки НАСК «ОРАНТА» в особі Бердянського районного відділення Запорізької обласної дирекції НАСК „ОРАНТА, в обґрунтування якого послався на те, що 11.04.2015 року о 07 год. 00 хв. відбулося ДТП, в якому [PERSON], керуючи автомобілем CHERY Amulet, реєстраційний номер [NUMBER], в м.Бердянську по вул. Лієпайській від вул. Тищенка, рухався в напрямку 3-го пляжу, на перехресті з пр. Пролетарським, який є головною дорогою, не надав перевагу в русі автомобілю ЗАЗ -DAEWOO Lanos, реєстраційний номер 08АХ3386, який рухався по пр. Пролетарському від залізничного вокзалу, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Після зіткнення автомобіль CHERY Amulet відкинуло та він скоїв наїзд на автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER], який був припаркований на узбіччі. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. На час дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль марки ЗАЗ -DAEWOO Lanos, реєстраційний номер 08АХ3386 (транзитний) знаходився в стадії перереєстрації, і тому на ньому були номерні знаки для разових поїздок, дійсні при наявності свідоцтва про реєстрацію САК 887360, що підтверджується копією облікової картки. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1707609 застрахована у НАСК «ОРАНТА», 12.04.2014 року було подано повідомлення про ДТП для страхового відшкодування та ряд інших документів страховику. У звязку з ДТП на виконання вимоги п.33.1.2 ст.33 Закону України позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої було додано довідку про ДТП, а пізніше - постанову Бердянського міськрайонного суду від 20.04.2015 року щодо притягнення заподіювача шкоди до адміністративної відповідальності, проте станом на 12.12.2015 року ані письмового повідомлення, ані страхового відшкодування він не отримав. Вважає поведінку відповідача такою, що порушує чинне законодавство та його права як потерпілого внаслідок ДТП. На підставі заяви відповідачем було проведено експертизу пошкодженого майна, вартість матеріального збитку, завдана йому в результаті пошкодження належного автомобіля, складає 12792,80 грн. До теперішнього часу відповідачем не направлено йому рішення про виплату страхового відшкодування. На його неодноразові звернення, в усній формі йому було повідомлено, що відповідачем прийнято таке рішення. Затягування відповідачем процесу виплати йому страхового відшкодування, порушення ним своїх зобовязань за договором, забрало значну частину його робочого та вільного часу, спричинило йому душевні хвилювання, він став дратівливим, що вплинуло на його родинні стосунки та стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі. Отже, відповідачем нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10000 грн. З урахуванням наведеного, просив визнати подію, що мала місце 11.04.2015 року, страховим випадком та стягнути з відповідача на свою користь 12282,80 грн. страхового відшкодування. Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду письмову заяву від 29.03.2016 року, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» також не зявився в судове засідання, надіслав до суду клопотання від 18.03.2016 року, в якому зазначив, що уточнені позовні вимоги [PERSON] на суму 12282,80 грн. визнає повністю, просив позовні вимоги позивача задовольнити, а справу розглянути за відсутності представника ПАТ НАСК «ОРАНТА». У звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.04.2015 року о 07 год.00 хв. відбулося ДТП, в якому [PERSON], керуючи автомобілем CHERY Amulet, реєстраційний номер [NUMBER], в м.Бердянську по вул. Лієпайській від вул. Тищенка, рухався в напрямку 3-го пляжу, на перехресті з пр. Пролетарським, який є головною дорогою, не надав перевагу в русі автомобілю ЗАЗ -DAEWOO Lanos, реєстраційний номер 08АХ3386, який рухався по пр. Пролетарському від залізничного вокзалу, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Після зіткнення автомобіль CHERY Amulet відкинуло та він скоїв наїзд на автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER], який був припаркований на узбіччі. У результаті ДТП належний позивачу автомобіль ЗАЗ -DAEWOO Lanos, реєстраційний номер 08АХ3386, який він придбав згідно довідки-рахунок ААЕ 260451 від 04.07.2015 року та який знаходився в стадії перереєстрації з транзитними номерами, отримав механічні пошкодження. На час ДТП позивач експлуатував вказаний автомобіль на підставі довіреності від 20.03.2013 року, що підтверджується копією довіреності, копією облікової картки №59976035 від 20.03.2015 року. Згідно з протоколом огляду від 14.04.2015 року та дослідженням №АН5564ЕА-15.05/5 від 05.05.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ -DAEWOO Lanos, реєстраційний номер 08АХ3386, становить 12792,80 грн. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.04.2015 року, водій [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за обставин, вказаних в позові, та підданий штрафу в розмірі 340,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно Полісу №АІ/1707609 від 12.08.2014 року, забезпечений транспортний засіб CHERY Amulet, реєстраційний номер [NUMBER], терміном дії полісу з 12.08.2014 року по 11.08.2015 року. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом зясовано, що 14.04.2014 року до страхової компанії звернувся страхувальник та [PERSON], який під час ДТП був за кермом належного позивачу автомобіля, з повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за їх участю. Позивач наполягає, що протягом трьох днів він звернувся до страховика ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав відповідні документи, однак він не в змозі надати копію паспорту та ідентифікаційного коду попереднього власника транспортного засобу [PERSON], які вимагає страховик, за відсутності їх у нього та проживанням останнього в зоні АТО, як він пояснив у попередньому судовому засіданні. Як вбачається із заперечень відповідача, що містяться в матеріалах справи, наразі виплатна справа щодо визнання зазначеної події страховим випадком та виплати страхового відшкодування позивачеві призупинена у звязку з ненаданням позивачем копії паспорту та ідентифікаційного коду власника транспортного засобу [PERSON]Х, заяви про виплату страхового відшкодування, про що ними повідомлено позивача листом №09-02-09/8293 від 04.06.2015 року, однак такого листа на імя позивача до заперечень долучено не було, під таким номером у справі міститься лист на імя [PERSON] Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування» цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 5 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 цього Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитки, зазнані особою внаслідок заподіяння їй майнової шкоди, включають не лише втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, але також і витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, чому відповідає показник вартості відновлювального ремонту, який не покривається в повному обсязі страховим відшкодуванням в порядку обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у зв'язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). \~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, у разі настання страхового випадку у вигляді ДТП, внаслідок якої заподіяно шкоду майну третьої особи, страховик повинен відшкодувати такій особі вартість матеріальної шкоди, зменшену на розмір франшизи, визначеної у полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В уточненій позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму 12282,80 грн. страхового відшкодування, зменшену ним на розмір франшизи, попередньо визнавши подію, що сталася11.04.2015 року, страховим випадком. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як вбачається із заяви представника відповідача, направленій до суду від 18.03.2016 року, він визнав повністю позовні вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування та сам просив задовольнити вимоги позивача, тому в цій частині позов задоволенню підлягає задоволенню повністю. Щодо вимог позивача про визнання події, яка мала місце 11.04.2015 року, страховим випадком, то, на думку суду, вони задоволенню не підлягають, оскільки визначення самого поняття страхового випадку наведене у ст. 6 Закону, тобто це дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника за завдану ним шкоду. Вказані обставини ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу встановлені постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року, тому не підлягають доведенню, вони є страховим випадком та не потребують окремого визнання його таким за рішенням суду, тому в цій частині позову позивачу слід відмовити.\~ Крім цього, позивач, посилаючись в самому тексті позовної заяви на ст.23 ЦК України і завдання йому страховою компанією моральної шкоди на суму 10000,00 грн. через затягування виплати страхового відшкодування, разом з тим не просив її стягнути в прохальній частині позову, про що суд нагадував йому в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Між тим, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, тобто моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, проте таких вимог до винного в ДТП водія позивачем не заявлялося. До того ж у момент ДТП позивач не знаходився ані за кермом свого пошкодженого автомобіля, ані в якості пасажира, а тому не поніс шкоду, завдану його здоровю, яку має відшкодовувати страхова компанія в передбачених Законом лімітах відповідальності. Пунктом 36.5 ст.36 Закону за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страхової компанії передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, однак таких позовних вимог позивачем не заявлялося також. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягненні з відповідача на користь позивача лише суми страхового відшкодування в розмірі 12282,80 грн. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає відшкодуванню витрати, повязані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial