Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до ДП «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач з 07.06.1979 року по 29.06.2016 року працював машиністом електровозу на Локомотивному депо Дебальцеве-пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця». 29.06.2016 року позивач був звільнений з займаної посади у звязку з виходом на пенсію. На момент звільнення з підприємства з позивачем не був проведений остаточний розрахунок по заробітній платі та на цей час розмір заборгованості складає 30561,42 грн. Згідно з ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, які зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство зобов'язано виплатити його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Згідно з довідкою відповідача, середня заробітна плата позивача склала 7795,61 грн. Таким чином, у звязку із затримкою виплати заробітної плати при звільненні строком у 12 місяців з лютого 2016 року, розмір компенсації складає 7795,61 грн. х 12 місяців = 93547,32 грн. Просить суд стягнути з ДП «Донецька залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 30561,42 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 93547,32 грн., а всього 124108,74 грн. До судового засідання позивач, [PERSON], та його представник, [PERSON], не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали суду заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, ДП «Донецька залізниця», в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював машиністом електровозу Локомотивного депо Дебальцеве-пасажирське ДП «Донецька залізниця» з 07.06.1979 року по 29.06.2016 року, відповідно до наказу № 209/ОС від 29.06.2016 року був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції. Проведення інвентаризації та оцінки майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території АРК та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції. Станом на сьогоднішній день ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, з реєстру не виключено, тому має відповідати за своїми зобовязаннями. При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Відповідно до довідки, наданої Локомотивним депо Дебальцеве-пасажирське, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01.02.2016 року по 31.05.2016 року склала 30561,42 грн., а саме: лютий 4279,07 грн., березень 6296,30 грн., квітень 6595,90 грн., травень 13390,15 грн. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачено належну йому заробітну плату, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати в сумі 30561,42 грн. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку". За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON] просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з лютого 2016 року по січень 2016 року (за 12 місяців). Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення." Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999р., не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, вищенаведені законодавчі положення в сфері регулювання виплати заробітної плати та висновки Пленуму Верховного Суду України, викладені в вищенаведеній Постанові, суд доходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати заробітної плати з 30.06.2016 року по день ухвалення судом рішення, тобто по 15.05.2017 року. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі по тексту Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Судом встановлено, що [PERSON] звільнений з роботи 29.06.2016 року День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем було надано довідку Локомотивного депо Дебальцеве-пасажирське про те, що на час звільнення його середня заробітна плата склала 7795,61 грн. Суд не погоджується з наданою довідкою, оскільки для розрахунку середньої заробітної плати працівника для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати кількість робочих днів у розрахунковому періоді. Порядком чітко визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Таким чином, суд розраховує середньоденну заробітну плату на підставі відомостей про заробітну плату за квітень та травень 2016 року. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 499,65 грн. /(6595,90 грн.+13390,15 грн.):(21 день + 19 днів) = 499,65 грн./. Згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" з урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів у червні 2016 року 1, у липні 21, у серпні 22, у вересні 22, у жовтні 20, у листопаді 22, у грудні - 22. Згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" з урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів у січні 2017 року 20, у лютому 20, у березні 22, у квітні 19, у травні 8. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати підлягає стягненню за період з 30.06.2016 року по 15.05.2017 року в розмірі 109423,35 грн. /з розрахунку: 499,65 грн. середньоденної заробітної плати х 219 робочих днів/. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1399 грн. 85 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial