Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

07.05.2020 року позивач [PERSON] звернулась із вказаним позовом про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, у позовній заяві просила визначити місце проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 08.10.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З вересня 2018 року проживає з відповідачем окремо. Однак не можуть дійти згоди про місце проживання синів. Зазначає, що були неодноразові випадки невчасного повернення дітей відповідачем, у грудні 2019 року він забрав синів та відвіз до м.Київа, з приводу чого вона зверталася до поліції. На теперішній час шлюб з відповідачем розірвано. Зазначає, що має постійну роботу, зареєстрована як фізична-особа підприємець, проживає у власній квартирі, для дітей створені всі необхідні умови для фізичного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку. Просить задовольнити позвоні вимоги в повному обсязі. 03.07.2020 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа:орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей почергово з батьком та з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбні відносини з позивачем припинились з вересня 2019 року. В рішенні Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19.03.2020 року про розірвання шлюбу зазначено, що з акту про фактичне проживання від 28.01.2020, виданого головою правління ОСББ «Котляревського 8», вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично мешкає за вказаною адресою разом з [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать сусіди. З акту про фактичне проживання від 02.03.2020, виданого головою ЖСК «Прометей», вбачається, що [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать сусіди. Фактично діти проживали 4 дні в тиждень у батька та 3 дні на тиждень у матері. 26.02.2020 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя було видано судовий наказ про стягнення алімеиів з нього на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя судовий наказ про стягнення аліментів скасовано за ново виявленими обставинами, та у видачі судового наказу відмовлено. Після звернення до суду з заявою про скасування судового наказу відповідач порушила умови усного договору стосовно проживання дітей з батьком, заблокувала номер та не дає зустрічатись з дітьми. Він звертався до відділу поліції стосовно прийняття заходів до колишньої дружини, яка систематично не дає бачитись з дітьми, з нею була проведена профілактична бесіда, але вона продовжує ігнорувати його спроби побачитись з дітьми. Просить задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання малолітніх дітей частково разом з батьком та частково разом з матір`ю тиждень через тиждень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення постійного місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 липня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дітей було об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення постійного місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, також закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні її позовних вимог, у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити, надала пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Зазначила, що діти маленьки, проживають разом з нею, вона має власну двокімнатну квартиру з усіма умовами для нормального життя дітей. Відповідач пішов від них, шлюб розірвано, дійсно раніше мали домовленість, що діти будуть відвідувати батька та вона не заперечує та не перешкоджає спілкуванню дітей із батьком, але відповідач неодноразово викрадав дітей, а саме без будь-якого погодження забирав дітей з садочка та вивозив у невідомому напрямку, вона їх шукала, вимушена була звертатися до органів поліції, лише через деякий час відповідач повідомляв, що вони поїхали на святкування нового 2020 року до м.Київ. Також останній раз, вже під час розгляду даної справи, відповідач знову вивіз дітей не погодившися із нею. Вважає, що вона є зразковою матір`ю, любить дітей, турбується про них, забезпечує належні умови проживання для дітей та їх виховання Ніякі сторонні чоловіки у її квартирі не проживають та на дітей не впливають. Відповідач на цей час має стосунки з іншою жінкою, порушує їх домолвенність щодо зустрічей із дітьми, тому просить визначити їх місце проживання разом з нею. Представник позивача адвокат Албот О.М. наполягала на задоволенні позовних вимог її довірителя, в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. Відповідач у судовому засідання наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Зазначив, що між сторонами існує домовленість про почергове проживання дітей, діти постійно проживають з ним у визначені дні, раніше це було за адресою по [ADDRESS] , де він винаймав квартиру, на час розгляду справи проживає у трьокімнатній квартирі, яку винаймає, за адресою [ADDRESS] , де мається сучасинй ремонт, кімната для дітей та всі необхідні умови для їх проживання. Має можливість утримувати дітей, працює, постійно купує дітям одяг, взуття, іграшки, продукти харчування, сплачує розважальні заходи. Дійсно їздив з синами на сяткування нового 2020 року до своїх батьків у м.Київ та у серпні 2020 року до м.Хмельники на оздоровлення. Іншої жінки не має, а позивач проживає із іншим чоловіком, який психологічно впливає на дітей, про що йому скаржилися самі діті. З весни 2020 року позивач перестала давати йому дітей, порушуючи тим самим їх домовленість. Він як батько дітей любить та сумує за ними, вважає своїм обов`язком виховувати дітей та займатися їх розвитком. Не заперечує проти проживання дітей разом із матір`ю, але просить визначити почергове проживання дітей також із ним як батьком, оскільки вважає себе нормальним чоловіком, може забезпечити належне виховання дітей та їх розвиток, має матеріальну можливість для цього та забезпечений місцем для проживання. Представник відповідача адвокат Лозінська О.О. наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Також суду надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, в якому зазначено доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом із матір`ю . Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.10.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №1210. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.03.2020 року шлюб було розірвано. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. З акту про фактичне проживання від 05.04.2020, виданого головою правління ОСББ «Котляревського 8», вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать сусіди. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських фомувань [PERSON] зареєстрвоана як фізична особа- підприємець. З наданої довідки-характеристики старшого дільничного офіцеру поліції вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2015 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої ПТ Євролобард [PERSON] працює у вказаному товаристві на посаді касира-оціювача , характеризується позитивно. З акту про фактичне проживання від 27.04.2020, виданого головою ЖСК «Прометей», вбачається, що [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать сусіди Згідно з висновком Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання дітей. Також було складено акт обстеження умов проживання спеціалістами служби, за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для виховання та розвитку дітей. Діти відвідують КЗ «Ясла садок №163 «Квіточка». Позивач та відповідач приймають учать у вихованні дітей. На підставі викладеного, враховуючи той факт що у обох батьків належні умови для проживання, вони мають постійний дохід, належний батьківський потенціал зазначено доцільним визначити місце проживання дітей разом з матір`ю та рекомендовано матері не перешкоджати дітям зустрічатись з батьком. Крім того, судом було допитано свідків за клопотанням сторін, які повідомили суд про наступні обставини. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає разом з [PERSON] в одному будинку та іхні діти разом грають на майданчику біля будинку. Ій відомо зі слів позивача, що колишній чоловік забирає без її відома дітей, грошей не дає, іноді купляє речі та іграшки. Відповідач не проживає близько 2 років, іноді вона його бачить. Також відомо, що була домовленість, що діти будуть 3 дні проживати з матір`ю, три дні з батьком. Позивач є гарною матір`ю, добре піклується про дітей. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем з 2018 року, батька дітей вона не бачила жодного разу, діти доглянуті, [PERSON] к ним добре відноситься. Свідок [PERSON] пояснила, що є бабою дітей, у 2018 році, коли вона приїхала на відпочинок до позивача, відповідач повідомив їй, що у нього інша жінка. Діти його зовсім не цікавили, іноді давав гроші. На новий рік без відома матері відвіз дітей до Київа. Діти весь час проживали разом з матір`ю, лише іноді батько забирав їх до себе. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що діти проживають разом із матір`ю, батько лише іноді їх забирає, також ім відомо зі слів позивача, що були випадки, коли батько не повертав дітей матері та вивозив з міста. Позивач добре ставиться до дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є власником квартири за адресою [ADDRESS] , яку у неї винаймав відповідач. Періодично відвідувала квартиру та бачила, що у квартирі відповідач проживав разом із своїми синами, для цого у квартирі були створені усі умови. З квітня 2020 року дітей перестала бачити, як сказав відповідач - мати перестала давати йому дітей. Між сторонами була домолвеність про чергове проживання дітей із батьками, про що їй відомо зі слів відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є кумом сторін, добре їх знає, відповідач порядна людина, гарний батько, піклується про дітей. Коли відвідував відповідача у квартирі по [ADDRESS] , то бачив там дітей, які проживали з батьком. Позивач має відносини із іншим чоловіком, вважає, що вона проживає разом з ним. Зі слів відповідача відомо, що між ними була домовленість про почерговве проживання дітей із батьками. На цей час відповідач винаймає квартиру по [ADDRESS] , яка має три кімнати з гарним ремонтом та усі умови для проживання дітей. В квартирі позивача також був раніше, в картирі належні умови, але не такі як зараз у відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив що є чоловіком сестри відповідача, та йому відомо, що між сторонами була домовленість про почергове проживання дітей разом із батьками, діти проживали разом із батьком по [ADDRESS] , потім були у матері. З весни 2020 року позивач перестала давати дітей, його дружина та її матір - баба дітей, не могли дозвонитися до позивача. Відомо, що діти разом із батьком були у м.Київ на новий рік. Відповідач є гарним батьком та може турбуватися про дітей. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Згідно ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" роз`яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За змістом статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватися про духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір`ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю, відповідачем до суду також таких доказів не надано. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, наявність належного рівня матеріального забезпечення позивача за первісним позовом, належність їй квартири з відповідними умовами для проживання дітей на праві власності, вік дітей, висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, суд в інтересах дітей, батько не заперечує проти того, щоб діти проживали разом із матір`ю, суд прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з їх матір`ю, а тому первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє з наведених вище підстав, оскільки визначити місце проживання дитини одночасно з двома батьками неможливо, та позивач за зустрічним позовом не надав достатніх та переконливих доказів того, що існують виключні обставини, за яких дитина може бути розлучені зі своєю матір`ю. Суд враховує, що діти є малолітніми у віці 3 та 5 років, тому недоцільно розлучати дітей з матір`ю, оскільки це негативно може вплинути на їх психічний стан та розвиток. При цьому суд наголошує, що проживання дітей із матір`ю не перешкоджає спілкуванню батьку із дітьми, його участі у їх розвитку, вихованні. З відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений при подачі позову до суду та документально підтверджений. Відповідно до ст.ст.150,155,160,161 СК України, ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved