Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

ПАТ «Укрсиббанк» у січні 2015 року звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №91338232000, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» надало [PERSON] кредит на придбання автотранспортного засобу в сумі 195 953,08 грн., а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 21.02.2017 року та згідно з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитом відсотки у розмірі 18,3% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача [PERSON], між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. У зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе обов'язків утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2014 року становила 151 016,63 грн., яку ПАТ «Укрсиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів разом із судовими витратами. За вказаною позовною заявою Дарницьким районним судом м.Києва 08.06.2015 року було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Разом з тим, за заявою відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення суду від 08.06.2015 року, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 20.01.2017 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Після призначення справи до розгляду, 23.02.2017 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ПАТ «Укрсиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №91338232000від 21.02.2012 року у сумі 224 353,90 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 29.03.2017 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ТОВ «Українська факторингова компанія» у цивільній справі за позовом ПАТ «УкраСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки право грошової вимоги за кредитним договором №91338232000 від 21.02.2012 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» на підставі договору факторингу №79 від 06.03.2017 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Україська факторингова компанія", у тому числі право вимоги за договором поруки укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 29.03.2017 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ „УкрСиббанк", ТОВ „Українська факторингова компанія", 3-тя особа: [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] зазначила, що договір поруки №91338232000 від 21.02.2012 року з ПАТ «УкрСиббанк» вона не підписувала та нікого не уповноважувала на підписання вказаного договору від її імені, до банку з цього питання не приходила та не зверталась. Крім того, зазначила, що на дату укладання вказаного правочину, вона перебувала у м.Києві на роботі, тоді як вказаний договір поруки вчинено у м.Хмельницькому. Також, надала до суду висновок експертного почеркознавчого дослідження №ED-1710-7-645/16 від 03.01.2017 року, відповідно до якого підписи від імені [PERSON], зображення яких містяться в електрографічній копії договору поруки №91338232000 від 21.02.2012 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк», від імені якого діє Сурник Є.В., та [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. На підставі чого, [PERSON] просила суд визнати договір поруки №91338232000 від 21.02.2012 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26.03.2017 року у вказаній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу і на розгляд експертів поставлено наступне питання: 1. Чи виконано підписи в графі поручитель в оригіналі договору поруки № 91338232000 від 21.02.2012 року укладеного між АТ «УкрСиббанк», від імені якого діє Сурник Є.В.та [PERSON], самою [PERSON] чи іншою особою? В судовому засіданні оголошено перерву на час проведення судової експертизи. До суду 13.10.2017 року повернуто матеріали справи разом з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №13979/17-32/13980/17-33 від 06.10.2017 року. Крім того, у судовому засіданні 29.10.2018 року відповідачем [PERSON] заявлено до суду клопотання про поворот виконання рішення суду, шляхом повернення стягнутих грошових сум. Представник позивача у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити, щодо вимог зустрічного позову, то вирішення вказаного питання залишила на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та її представник вимоги первісного позову залишили на розсуд суд, зустрічний позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відзивів на первісний та зустрічний позови не надали. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 21.02.2012 року укладено договір №91338232000, згідно умов якого ПАТ «Укрсиббанк» надало [PERSON] кредит на придбання автотранспортного засобу в сумі 195 953,08 грн., а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 21.02.2017 року та згідно з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитом відсотки у розмірі 18,3% річних. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «УкрСиббанк» виконало умови згаданого кредитного договору та надало відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 195 953,08 грн. ТОВ "Україська факторингова компанія" є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до договору факторингу №79 від 06.03.2017 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Україська факторингова компанія". Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору №91338232000 від 21.02.2012 року належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 17.02.2017 року кошти у сумі 224 353,90 грн., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 112 654,67 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 63 813,13 грн., пені за прострочення сплати кредиту у сумі 32 930,85 грн., пені за прострочення сплати процентів у сумі 14 955,25 грн. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданою позивачем довідкою-розрахунком, яка перевірена судом. Позивач вказує, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ "УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] в рамках згаданого кредитного договору від 21.02.2012 року було укладено договір поруки №91338232000. Відповідно до п. 1.3 та п. 1.4 цього ж договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При розгляді справи було проведено судову почеркознавчу експертизу для з'ясування питання щодо підпису в графі поручитель в оригіналі договору поруки №91338232000 від 21.02.2012 року укладеного між АТ «УкрСиббанк», від імені якого діє Сурник Є.В.та [PERSON], самою [PERSON] чи іншою особою, з наданням експерту зразків почерку та підпису [PERSON] Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №13979/17-32/13980/17-33 від 06.10.2017 рокуКиївського науково-дослідного інституту судових експертиз було зроблено висновок про те, що підписи, які містяться у графах «Поручитель: в особі представника ____(підпис/М.П.)» та «Поручитель: [PERSON] ___(П.І.Б. поручителя/підпис)» тексту першої та другої відповідно сторінок наданого на дослідження оригіналу договору поруки №91338232000 від 21.02.2012 року, виконані рукописним способом - за допомогою кулькової ручки, спорядженою пастою. Для їх виконання попередня підготовка і технічні засоби не використовувались. Підписи від імені [PERSON] в графі «Поручитель: в особі представника» і графі «Поручитель: [PERSON]» в оригіналі договору поруки №91338232000 від 21.02.2012 року, укладеному між АТ «УкрСиббанк», від імені якого діє Сурник Є.В., та [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У свою чергу, згідно до приписів ст.236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З урахуванням викладеного та зазначеного висновку судової почеркознавчої експертизи, суд приходить до висновку, що зустрічний позов необхідно задовольнити, зважаючи на те, що він ґрунтується на вимогах закону, оскільки [PERSON] доведено суду належними та допустимими доказами факт підписання згаданого договору поруки №91338232000 від 21.02.2012 року не нею, а іншою неустановленою особою. На підставі встановлених фактів, оскільки судом договір поруки №91338232000 від 21.02.2012 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», визнаний судом недійсним, суд приходить до висновку що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Українська факторингова компанія» підлягає стягненню, за кредитним договором №91338232000 від 21.02.2012 року, заборгованість, яка станом на 17.02.2017 року, становить загальну суму 224 353,90 грн. Крім того, як вбачається із заяви [PERSON] про поворот виконання рішення, на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08.06.2015 року, яке було скасовано ухвалою Дарницького районного суду м.Києві від 20.01.2017 року, Шевченківським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавчі провадження ВП №51280551 та ВП №51280484 про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 2140,17 грн. та 151 016,53 грн. відповідно. У рамках виконання вказаних виконавчих проваджень у період з липня 2016 року по січень 2017 року із заробітної плати [PERSON] утримано та перераховано до ПАТ «УкрСиббанк» 29 076,24 грн. Державним виконавцем 28.04.2017 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08.06.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він, зокрема залишає позов без розгляду. Частиною 2 статті 445 ЦПК України визначено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Разом з тим, правовідносини, що виникли між сторонами не стосуються стягнення аліментів, стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Вбачається, що [PERSON] сплатила кошти за судовим рішенням, яке в подальшому було скасовано. З огляду на наведене, заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст..133 ЦПК України у зв»язку з їх документальним підтвердженням та підлягають розподілу, відповідно до ст.. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial