Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У березні 2015 року позивач - [PERSON] в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], звернувся до суду із позовом, в якому просив позбавити відповідачку - [PERSON] батьківських прав щодо дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду у 2006 році. Від шлюбу вони мають спільного сина - [PERSON], який на даний час проживає з позивачем. Після розірвання шлюбу мж сторонами, дитина деякий час проживала разом із відповідачкою, а позивач виплачував аліменти на її користь на утримання дитини. При цьому відповідачка вела аморальний спосіб життя - вживала наркотичні речовини та спілкувалась з особами, схильними до вчинення правопорушень, не доглядала належним чином за дитиною і часто залишала її на своїх наркотично залежних подруг, тому позивач забрав дитину до себе. В подальшому відповідачка двічі була засуджена за вчинення злочинів, пов'язаних із незаконним обігом наркотичних речовин. Позивач зазначає, що відповідачка протягом багатьох років проживає окремо, має іншу сім'ю, і злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні та утриманні. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, та просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що вона дійсно мала проблеми із вживанням наркотичних речовин, але пройшла відповідне лікування і тривалий час вже не вживає наркотиків. Також вона пояснила, що зараз вона проживає у м. Хмельницькому, створила другу сім'ю, у якій має дочку, але при цьому вона часто спілкується із сином по телефону, цікавиться його навчанням та інтересами, та кожного місяця надсилає кошти на його утримання. Представник Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міськради у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та вважала доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина [PERSON]. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вважав недоцільним позбавляти відповідачку батьківських прав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши надані ними письмові докази, а також думку дитини, в межах заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 по 2006 роки, і в цьому шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Дане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України визначає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Такими обставинами є факти, якщо батьки : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками (пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", далі - Постанова) За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Таким чином, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлено із декількох підстав, суд має перевірити та обґрунтувати в рішенні кожну з них (пункт 16 Постанови). Із наявного у матеріалах даної справи висновку Органу опіки та піклування Миколаївської міськради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав за № 955/02.02.01-22/14/15 від 16.04.2015 року вбачається, що зазначений орган вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав щодо її сина [PERSON]. Даний висновок мотивується тим, що вона негативно характеризується за місцем проживання, має дві судимості - за ч.2 ст. 307 КК України та ч.2 ст. 309 КК України, зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, притягувалась до адміністративної відповідальності та схильна до скоєння злочинів та правопорушень. При цьому вона неодноразово запрошувалась до служби у справах дітей з метою збереження родинних стосунків, однак вона не з'являлась за запрошенням. Разом із цим, у вказаному висновку про доцільність позбавлення батьківських прав не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, окрім характеристики з Корабельного РВ УМВС в Миколаївській області, підтверджується ухилення відповідачки від утримання та виховання дитини, та якими причинами це викликано, не зазначено ставлення дитини до матері. За такого, відповідно до положень ч.6 ст. 19 СК України суд вважає, що вищезазначений висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, і в його основу фактично покладені лише дані, надані позивачем. До того ж, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка дійсно запрошувалась до Служби у справах дітей для відповідних бесід. Суд критично сприймає довідку - характеристику, видану Корабельним РВ УМВС в Миколаївській області від 20.03.2015 року, яка лягла в основу висновку органу опіки та піклування, через те, що судовим розглядом встановлено, що відповідачка за місцем своєї реєстрації - [ADDRESS] не проживає, і вже декілька років проживає у Хмельницькій області. Матеріалів, які б негативно характеризували відповідачку за місцем її фактичного проживання матеріали справи не містять. Посилання на зловживання відповідачкою спиртними та наркотичними речовинами також не підтверджується відповідними належними та допустимими доказами, а із довідки № 513 від 07.07.15 р., виданої Миколаївським обласним наркологічним диспансером, вбачається, що вона на обліку у диспансері не знаходиться. Суд критично сприймає та не бере до уваги надані позивачем довідку-характеристику (а.с. 10), клопотання про позбавлення батьківських прав (а.с. 13) через те, що вони датовані 2007 роком і стосуються того періоду, коли відповідачка відбувала покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.12.2006 року. Що ж до доводів позивача про притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності, та наявність у неї судимостей, то суд вважає, що само по собі це не є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини, і не свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов"язків. Натомість із матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2014 року позивачка щомісячно надсилає кошти на утримання сина, що підтвердив позивач у судовому засіданні. На думку суду, вказане свідчить про намагання матері приймати участь в утриманні свого сина. Із соціально-психологічного висновку, виданого Миколаївським міським Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за № 402 від 11.03.2015 року, вбачається, що за даними психодіагностичного дослідження встановлено наявність стійкого емоційного контакту дитини з матір'ю, прагнення до спілкування та зустрічей з нею. Крім цього, у судовому засіданні суд заслухав думку дитини - [PERSON], який пояснив, що він має нормальні відносини з матір'ю, вони бачаться з нею рідко, бо вона проживає далеко, але вона телефонує йому кожного місяця та цікавиться його навчанням та заняттями у спортивих секціях. Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних відомостей про таку поведінку відповідачки, яка негативно впливала б на дитину, або інші обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідачки дійсно суперечить інтересам дитини, та зумовлювали б необхідність застосування такої виключної міри як позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено. Також судом не встановлено винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками або того, що вона є хронічним алкоголіком чи наркоманом. На підставі вище викладеного, враховуючи думку прокурора, яка вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а також те, що позбавлення батьківських прав за своєю суттю є крайнім заходом та такий захід може ускладнити в подальшому відновлення відносин між матір'ю та сином, суд приходить до висновку про те, що позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню він не підлягає.

Outcome: dismissed