Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна, співвласниками яких є сторони, посилаючись на те, що вони не можуть досягнути згоди щодо порядку користування спільним будинком та земельними ділянками по [ADDRESS], які вони отримали у дар, тому просила виділити із складу спільної часткової власності позивачеві дві земельні ділянки площею 0,0354 га кожна, а відповідачеві дві земельні ділянки площею 0,0893 га кожна та житловий будинок площею 93,1 кв.м. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що сторони отримали у дар житловий будинок і земельну ділянку загальною площею 0,25 га, яка складається із двох відокремлених ділянок, в останній час відповідач перешкоджає позивачеві користуватись спільним майном, тому позивач наполягає на поділі майна, у позасудовому порядку здійснити поділ не вдалося по причині технічних аспектів виготовлення правовстановлюючих документів на землю та незгодою відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлена, заяв, клопотань чи заперечень суду не надала, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Іщенко С.М. проти позову не заперечив, посилаючись на те, що було виготовлено технічну документацію з поділу земельних ділянок, присвоєно кадастрові номери окремо кожній ділянці. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представників позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. 16 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №870. Відповідно до вказаного договору [PERSON] передала у власність Обдарованих у рівних частках земельну ділянку площею 0,2500 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно плану зовнішніх меж двома масивами, кадастрові №№ 3223180502:02:007:0008, 3223180502:02:007:0007, розташовану на території [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 11 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4587. Відповідно до вказаного договору сторонам було передано у власність у рівних частках житловий будинок житловою площею 21,5 м2, загальною площею 93,1 м2 до якого належать господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. 20 січня 2006 року позивачеві Обухівським районним відділом земельних ресурсів був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 304233, яким підтверджується виникнення у сторін права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га, яка складається з двох масивів площею 0,0710 га, кадастровий номер 3223180502:02:007:0008, та площею 0,1790 га, кадастровий номер 3223180502:02:007:0007, яка знаходиться по [ADDRESS]. 18 квітня 2005 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» була проведена державна реєстрація права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та внесений відповідний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач та відповідач належним чином зареєстрували своє право власності на спірні земельні ділянки по ? частці кожній в Реєстраційній службі Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому сторони спільно звернулися до Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області для розподілу земельних ділянок в натурі по ? частці кожній. Управлінням Держземагентства в Обухівському районі було виготовлено кадастрові плани земельних ділянок та присвоєно кадастрові номери, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Таким чином кожна із сторін має право на ? частку кожного з двох масивів земельної ділянки площею 0,0710 га та 0,1790 га, які знаходиться по [ADDRESS], а також на ? частки будинку [ADDRESS], який розташований на земельній площею 0,1790 га. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України та ч.1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. В той час, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, як встановлено п «б» ч.1 ст. 87 ЗК України, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами. Таким чином, земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] Київської області та складається з двох масивів площею 0,0710 га та 0,1790 га, а також житловий будинок з надвірними господарськими спорудами [ADDRESS], належать позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначення часток кожного із співвласника, яка складає 1/2 частину цього майна. До складу житлового будинку [ADDRESS], входять надвірні споруди, які розміщені на земельній ділянці площею 0,1790 га і становлять з ним одне ціле, а саме: два сараї, погріб, ворота та огорожа, що підтверджується експлікацією, яка міститься в технічному паспорті на житловий будинок, складеного 13 травня 2004 року в результаті проведення його технічної інвентаризації КП КОР «Обухівське БТІ». Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч.1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Поряд з тим, статтею 88 ЗК України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Зазначені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як випливає з ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України визначено, що кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Таким чином позивач маючи законне право на половину кожного земельного масиву, а також житлового будинку по [ADDRESS] не може користуватись жодним з них, оскільки відповідач не надає доступу до спірного будинковолодіння. Отже з метою забезпечення права на безперешкодне користування та розпорядження своїм майном суд вважає можливим виділити позивачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,0354 га, кадастровий номер земельної ділянки 3223180502:02:007:0058, та земельну ділянку площею 0,0354 га, кадастровий номер земельної ділянки 3223180502:02:007:0060, які розташовані по [ADDRESS], відповідачу виділити у приватну власність земельну ділянку площею 0,0893 га, кадастровий номер земельної ділянки 3223180502:02:007:0059, та земельну ділянку площею 0,0893 га, кадастровий номер земельної ділянки 3223180502:02:007:0057, також виділити відповідачу у приватну власність, із майна що перебуває у спільній частковій власності, цілий житловий будинок, загально площею 93,1 м2, житловою площею 21,5 м2, що розташований по [ADDRESS]. Вирішуючи спір на засадах диспозитивності цивільного судочинства суд враховує, що при визначеному позовом варіанті поділу спільного майна, сторонам забезпечується безперешкодне володіння і користування відокремленими об'єктами нерухомого майна, що унеможливить виникнення спорів між ними у подальшому, позивач добровільно погоджується на відступ від рівності часток у спільному майні, виділення їй майна менше, ніж їй належить у спільній власності, позовні вимоги про відшкодування позивачеві як співвласнику у грошовому еквіваленті відповідної частки у майні, як від позивача переходить до відповідача, не пред'явлені, тому наявними позовними вимогами права відповідача чи інших осіб не порушуються. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає позовні вимоги доведеними і такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві та матеріалах справи, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved