Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

08 грудня 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, у якій просила ухвалити рішення, яким визначити що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Брюховицькою селищною радою 05 листопада 2001 року становить 1/4; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Брюховицькою селищною радою 05 листопада 2001 року. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 05.11.2001, яке видане Брюховицькою селищною радою, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить матері позивача [PERSON] , позивачу [PERSON] та синам позивача - [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що вона 15.04.2019 звернулась до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із наміром подарувати свою частку квартири [ADDRESS] . Проте, листом № 987/01-16 від 15.04.2019 державний нотаріус повідомила, що у зв`язку з тим, у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру (свідоцтва про право власності на квартиру від 05.11.2001) їй необхідно звернутись до суду про визнання права власності на 1\\4 частину квартири, яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Брюховицькою селищною радою 05.11.2001 та здійснити реєстрацію права власності на вищевказане майно у Державному реєстрі речових прав. Позивач вказує, що оригінал свідоцтва про право власності на вказану квартиру знаходиться у відповідача [PERSON] , якому 15.04.2019 нею було передано через приватного нотаріуса Косаревич О. О. заяву, яка містила відомості щодо надання їй особисто, але не пізніше 25.04.2019 оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Доказом того, що така заява дійсно була передана відповідачу [PERSON] є свідоцтво приватного нотаріуса Косаревич О. О. від 06.05.2019, де відмічено, що її заяву було передано [PERSON] за допомогою поштового зв`язку шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення та отримана 18.04.2019 [PERSON] особисто, що підтверджується відміткою засобу поштового зв`язку в повідомленні про вручення. Отже, відповідач [PERSON] вказану заяву отримав, проте оригінал свідоцтва про право власності їй не надав. Крім цього, адвокатом Чліянц А. А. скеровано запит до комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» щодо можливості одержання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] без згоди всіх співвласників квартири, на який одержано відповідь від 04.04.2019 про те, що відповідно до п. 25 Положення, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмової згоди власника (співвласників) органом приватизації видається дублікат. До відповіді додано інформаційну картку адміністративної послуги для отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, де у п. 2 зазначається як необхідний документ для одержання дублікату свідоцтва про право власності - письмова заява про оформлення дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у зв`язку із втратою оригіналу, з нотаріально засвідченими підписами всіх співвласників. Відповідачі подавати таку заяву до органу приватизації відмовились, тому позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності. Крім того, позивач зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Згідно заповіту від 02.07.2014, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, її мати все своє майно заповідала їй - позивачу [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2020 за [PERSON] визнано в порядку спадкування за заповітом [PERSON] від 02.07.2014 право власності на 1\\4 частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за позивачем [PERSON] зареєстровано 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2020. Ненадання відповідачами оригіналу свідоцтва про право власності та їх відмова звертатися до компетентних органів із заявою для одержання дублікату свідоцтва про право власності унеможливлює гарантоване законодавством право позивача розпоряджатися своїм майном. Обґрунтування заперечень відповідача. Відзив на позовну заяву відповідачами, в порядку ст. 178 ЦПК України у встановлений судом термін до суду подано не було не подано. Заяв чи клопотань на адресу суду подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У судовому засіданні уповноважений представник позивача [PERSON] - адвокат Чліянц А. А. надала пояснення, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на адресу суду 06.01.2021 подав заяву, у якій позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з перебування у відрядженні, проте не долучив належних та допустимих доказів на підтвердження даної інформації, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, відповідач [PERSON] позов визнав, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. У судовому засіданні, поясненнями представника позивача, перевіркою її доводів і обставин справи та дослідженням письмових доказів у справі встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] , виданого 05 листопада 2001 року Брюховицькою селищною радою смт. Брюховичі м. Львова, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 6). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради міста Львова Львівської області, про що зроблено актовий запис за № 63, та копія якого долучена до матеріалів справи ( а. с. 7). Згідно довідки № 1/14632 від 03.12.2018, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», станом на 29.12.2012, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 05.11.2001, виданого Брюховицькою селищною радою згідно розпорядження від 05.11.2001 за № 58, зареєстрованого Львівським ОДК БТІ та ЕО від 16.11.2001 в реєстрі за № 732 кн. № 6 (а. с. 12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 січня 2020 року визначено частку [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] - 1/4 (одна четверта) частина квартири. Визнано за [PERSON] (ІНПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) в порядку спадкування за заповітом [PERSON] від 02.07.2014 право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 9-10). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 17.08.2020 державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2020 зареєстровано право приватної спільної часткової власності у розмірі 1/4 (однієї чверті) за [PERSON] на квартиру, що за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира, що за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] - на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 1/4 частки, [PERSON] - на праві приватної спільної сумісної власності у розмірі 1/1 частки, [PERSON] - на праві приватної спільної сумісної власності у розмірі 1/1 частки, [PERSON] - на праві приватної спільної сумісної власності у розмірі 1/1 частки (а. с. 67-68). Згідно відповіді Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» № 04/04-19-09 від 04.04.2019 на адвокатський запит, зареєстрований в Центрі надання адміністративних послуг м. Львова від 01.04.2019 № 2-10186-29 щодо можливості одержання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] без згоди всіх співвласників квартири, відповідно до п. 25 Положення, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмової згоди власника (співвласників) органом приватизації видається дублікат. До відповіді додано інформаційну картку адміністративної послуги для отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, де п. 2 зазначено як необхідний документ для одержання дублікату свідоцтва про право власності - письмова заява про оформлення дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у зв`язку із втратою оригіналу, з нотаріально засвідченими підписами всіх співвласників (а. с. 46,47). У судовому розгляді не спростовано доводів позивача, що ненадання відповідачами оригіналу свідоцтва про право власності та їх відмова звертатися до компетентних органів із заявою для одержання дублікату свідоцтва про право власності унеможливлює гарантоване законодавством право позивача розпоряджатися своїм майном. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити її право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співмешканців у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами, законом або рішенням суду. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є підставними, ґрунтуються на вимогах закону, обставини, на які покликається позивач підтверджені у судовому розгляді, а тому позов слід задовольнити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів порівну. Враховуючи ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем [PERSON] визнано позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету слід повернути позивачу 25 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved