Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Міська страхова компанія" (надалі - ПрАТ "Міська страхова компанія") про стягнення страхового відшкодування в сумі 17427,40 грн., пені в сумі 5430,37 грн., збитків від інфляції в сумі 191,70 грн. та 3% річних в сумі 1088,62 грн. Позов обґрунтований наступним. 16 липня 2011 р. в м. Києві на вул. Тепловозній з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль “ДЕУ Ланос”, д.н.з. [NUMBER]. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 17427,40 грн. Оскільки цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ "Міська страхова компанія", 18 липня 2011 р. [PERSON] повідомив відповідача про страховий випадок, а 2 серпня 2011 р. подав заяву про страхове відшкодування з усіма необхідними документами. Позивач вказує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування повинна буди здійснена не пізніше 1 листопада 2011 р. 20 грудня 2011 р. відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування, проте не дивлячись на сплив усіх термінів страхове відшкодування не сплатив. Врегулювати питання виплати страхового відшкодування не вдалося, так як відповідач постійно змінював адреси і місця державної реєстрації. У зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування відповідач відповідно до ст. 36.5. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за 760 днів прострочення, інфляційні втрати та три проценти річних, що передбачено ст.ст. 536, 625 ЦК України. Позивач [PERSON] подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ПрАТ "Міська страхова компанія" повідомлялось про день та час розгляду справи в установленому законом порядку через оголошення у пресі, проте свого представника в судове засідання не направило, про причини неявки не повідомило, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 16 липня 2011 р. в м. Києві на вул. Тепловозній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Хюндай Таксон" д.н.з. [NUMBER] під керуванням громадянки Республіки Білорусь [PERSON] та "ДЕУ Ланос", д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу [PERSON] У даній дорожньо-транспортній пригоді постановою судді встановлена вина [PERSON] Цивільна відповідальність [PERSON] при використанні на території України автомобіля "Хюндай Таксон" д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ "Міська страхова компанія" згідно полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0087847 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 грн. (а.с. 8). Укладеним між ПрАТ "Міська страхова компанія" та [PERSON] договором встановлена франшиза в розмірі 1000 грн. Оскільки шкода була заподіяна транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, 18 липня 2011 р. позивач [PERSON] повідомив про страховий випадок Моторне (транспортне) страхове бюро України (а.с. 9). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату)… Таким чином внаслідок настання страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої була страхувальник [PERSON], між [PERSON] як потерпілою особою та ПрАТ "Міська страхова компанія" як страховиком виникли правовідносини, які врегульовані нормами глави 67 ЦК України "Страхування" та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів"( надалі - Закон 1961-IV). У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 2 серпня 2011 р. [PERSON] подав до ПрАТ "Міська страхова компанія" заяву про страхове відшкодування, надавши документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхової виплати (а.с. 10). Строки здійснення страхових виплат за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у ч. 2 ст. 36 Закону1961-IV. Відповідно до вказаної норми Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. З огляду на те, що заява про виплату страхового відшкодування була подана 2 серпня 2011 р., відповідач зобов'язаний був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його до 1 листопада 2011 р. 15 грудня 2011 р., тобто з пропуском зазначено строку, відповідач направив позивачу письмове повідомлення про визнання випадку страховим та виплату страхового відшкодування в сумі 17427,40 грн. (а.с. 11) На момент розгляду справи в суді з дня отримання відповідачем (страховиком) заяви позивача про здійснення страхового відшкодування пройшло понад 2 роки, проте в порушення ч. 2 ст. 36 Закону 1961-IV страхове відшкодування виплачене не було. Згідно з приписами ст.ст. 526,611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом... Враховуючи прострочення виплати страхового відшкодування, [PERSON] відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону 1961-IV вправі вимагати сплати пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. Оскільки відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування до 1 листопада 2011 р., станом на 1 січня 2014 р. він прострочив вказану виплату на 791 день. Проте позивачем заявлена вимога про стягнення пені за 760 днів прострочення. Оскільки суд не вправі вийти за межі позовних вимог, розмір пені, яка присуджується до стягнення з відповідача за прострочення виплати страхового відшкодування становить 5430,37 грн. (17427,40х0,041х760/100). Зобов'язання, яке не виконав відповідач, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Не виходячи за межі позовних вимог, за 760 прострочення суд присуджує до стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1088,62 грн. (17427,40х3%/365х760) та інфляційні втрати в розмірі 191,70 грн. (17427,40 - (17427,40 х101,1/100). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені на оплату судового збору та оголошення у пресі про виклик відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved