Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Представник позивача Київського національно торговельно - економічного університету за довіреністю Косенко О.А. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на користь позивача витрат за навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01.11.2011 року по 29.10.2015 року на суму 33924,81 грн. А також понесених судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що наказом Київського національного торговельно - економічного університету № 3553 від 31.10.2011 року [PERSON] з 01.11.2011 року було зараховано до аспірантури університету за спеціальністю 08.00.03 ,,Економіка та управління національним господарством" з відривом від виробництва за державним замовленням. 08.11.2011 року між КНТЕУ в особі ректора Мазаракі А.А. та аспірантом [PERSON] було укладено угоду № 36/11аз про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення. Відповідно до умов договору термін навчання в аспірантурі складав 01.11.2011 р. по 01.11.2015 р. 25.01.2012 року на засіданні Вченої ради факультету було затверджено тему десертаційної роботи [PERSON] Аспірант [PERSON] виконала індивідуальний план за 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014 навчальні роки, що підтверджується витягами з протоколів засідання Вченої ради факультету. Однак в ході навчання на засіданнях кафедри і факультету неодноразово було встановлено неповне виконання аспірантом [PERSON] індивідуального плану роботи за I півріччя 2012/2013 н.р., за I півріччя 2013/2014 н.р., що підтверджується витягами з протоколів цих засідань, чим відповідачем порушено вимоги п. 4,6,7 ст. 16 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року . 21.10.2015 р. на засіданні за результатом звітування аспірантом [PERSON] про виконання плану за 2014/2015 н.р. Вчена рада факультету встановила невиконання індивідуального плану за 2014/2015 навчальний рік. Вчена рада ухвалила відрахувати аспіранта [PERSON] за невиконання індивідуального плану без поважних причин. Наказом КНТЕУ № 2769 від 30.10. 2015 року [PERSON] було відраховано з аспірантури Університету за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин з 29.10.2015 року. Пунктом 4.1. угоди укладеної між сторонами передбачено, що аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, невиконання наказів ректора, а також невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України з наступним відшкодуванням вартості навчання. Пунктом 3.7 угоди встановлено, що у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1 угоди, [PERSON] зобов`язана відшкодувати Університету вартість навчання в аспірантурі відповідно до п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів та згідно з розрахунком університету. За навчання [PERSON] в аспірантурі за період з 01.11.2011 року по 29.10.2015 року Університетом згідно розрахунку понесені такі витрати: оплата праці - 21405,23 грн., нарахування на оплату праці - 7770,10 грн., загальноуніверситецькі витрати - 4749,47 грн, а всього 33924,81 грн. За таких обставин просить суд позов задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали. А позивачу, у разі подання такого відзиву - заперечення на нього. Відповідач скористалася своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Мотивуючи тим, що в позовній заяві не вказано, які саме права позивача було порушено [PERSON] та який причинно наслідковий зв`язок між діям відповідача та понесеними позивачем збитками. А тому, на думку відповідача, відсутня її вина у спричиненні збитків заподіяних позивачу. Більше того, пунктом 22 Положення визначено, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини , відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Проте, чинним законодавством України не визначено механізму вирішення питання щодо стягнення коштів за державну форму навчання аспірантів. Методика розрахунку орієнтовної вартості середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, доктора, затверджена постановою КМУ від 20 травня 2013 року № 346, на яку посилається позивач, також не містить такого відшкодування. За таких обставин, відповідач також зазначає про недоведеність позивачем розрахунку завданих збитків. З огляду на означене [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує, виходячи із доводів, якими обгрунтовується позовна заява просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи із доводів зазначених у відзиві на позов. Вислухавши прояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Київського національного торговельно - економічного університету № 3553 від 31.10.2011 року [PERSON] з 01.11.2011 року було зараховано до аспірантури університету за спеціальністю 08.00.03 ,,Економіка та управління національним господарством" з відривом від виробництва за державним замовленням (а.с. 19-20). 08.11.2011 року між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі ректора Мазаракі А.А. та аспіратом [PERSON] було укладено угоду № 36/11аз про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення. Відповідно до умов договору термін навчання в аспірантурі складав з 01.02.2011 року до 01.11.2015 року (а.с. 21-22). Як убачається із витягу з протоколу № 6 на засіданні Вченої ради університету від 25.01.2012 року було затверджено тему дисертаційної роботи [PERSON] та індивідуальний план роботи аспіранта (а.с. 23). Аспірант [PERSON] виконала індивідуальний план за 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014 навчальні роки, що підтверджується витягами з протоколів засідання Вченої ради факультету (а.с.24,25, 26-27). Крім того, в ході навчання на засіданнях кафедри і факультету неодноразово було встановлено неповне виконання аспірантом [PERSON] індивідуального плану роботи за I півріччя 2012/2013 н.р., за I півріччя 2013/2014 н.р., що підтверджується витягами з протоколів засідань (а.с. 28-29). Наказом КНТЕУ № 2769 від 30.10.2015 року [PERSON] було відраховано з аспірантури Університету за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин з 29 жовтня 2015 року (а.с. 31-33). Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В обґрунтування витрат стороною позивача до суду було подано Довідку ,,Витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ аспіранта четвертого року заочної форми навчання кафедри економічної теорії та конкурентної політики спеціальності 08.00.03 - економіка та управління національним господарством Нечитайло ( Голубкової ) О.М. за період 01.11.2011 року - 29.10.2015 року" у сумі 33924,81 грн. з яких 21405,23 грн. - оплата праці економічної класифікації видатків бюджету; 7770,10 грн. - нарахування на оплату праці; 4749,47 грн. загально університетські витрати ( а.с.42). Пунктом 4.1. угоди укладеної між сторонами передбачено, що аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, невиконання наказів ректора, а також невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України з наступним відшкодуванням вартості навчання. Пунктом 3.7 угоди встановлено, що у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1 угоди, [PERSON] зобов`язана відшкодувати Університету вартість навчання в аспірантурі відповідно до п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів та згідно з розрахунком університету. Водночас Пунктом 22 Положення визначено, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Проте, чинним законодавством України не визначено механізму вирішення питання щодо стягнення коштів за державну форму навчання аспірантів. Методика розрахунку орієнтовної вартості середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, доктора, затверджена постановою КМУ від 20 травня 2013 року № 346, на яку посилається позивач, також не містить такого відшкодування. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77-81 ЦПК України визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надана позивачем довідка витрат за навчання в аспірантурі КНТЕУ у сумі 33924,81 грн. не містить даних розрахунку такої заборгованості, порядку її нарахування. Позивачем не надано суду відповідної бухгалтерської документації даних аналітичного, синтетичного обліку для встановлення судом понесених позивачем в означеному розмірі витрат для їх відшкодування саме відповідачем. А тому, суд не визнає даний доказ належним і приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог. З огляду на означене у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed