Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Цукановою О.В., від 14 травня 2013 р., за реєстровим номером 1-544. Визнати за ним право власності на 3/16 домоволодіння [ADDRESS]. Перерозподілити долі в справі спільної власності на домоволодіння [ADDRESS] наступним чином: 8/16 вказаного домоволодіння залишити за [PERSON], 3/16 цього ж домоволодіння залишити за [PERSON], 5/16 вказаного домоволодіння розподілити на нього, [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/8 домоволодіння, що складається з житлового будинку [ADDRESS]. Вказана частина домоволодіння була набута ним на праві власності в порядку спадкування після смерті батька, [PERSON], після постановлення рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2010 р. у цивільній справі № 2-264/10 та Ухвали Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2011 р. у цивільній справі № 22-Ц-541/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту. За вищезазначеним рішенням 3/8 домоволодіння, що складається з житлового будинку [ADDRESS] було надано у власність [PERSON], яка на момент смерті батька, являлась його дружиною. Власником інших 4/8 домоволодіння, що складається з житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] При цьому зазначив, що в березні 2014 року він дізнався про те, що [PERSON] померла, а все її майно успадкувала тільки одна особа - її донька [PERSON] Спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON] відбулось на користь спадкоємиці першої черги - її доньки, [PERSON], в той час як його не було залучено до участі у спадкуванні, не дивлячись на те, що він також відноситься до спадкоємця першої черги. Внаслідок фактичного усунення від спадкування, було грубо порушено його права на набуття 1,5/8 або ж 3/16 домоволодіння, що складається з житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, обгрунтовуючи свої доводи, надали письмові заперечення. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували, надали письмові заперечення на позовну заяву. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, завідувач Першої Харківської державної нотаріальної контори Цуканова О.В. в запереченнях на позов в письмовому вигляді просить залишити його без задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2010 року було визнано 3/8 частин житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після чоловіка, [PERSON], за [PERSON] В березні 2014 року [PERSON] померла, а все її майно успадкувала її донька [PERSON] Спадкування після смерті [PERSON] відбувалось за законом, по правилам визначеним ст. 1258-1267 Цивільного кодексу України. Цей факт підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Цукановою О.В. від 14 травня 2013 р. за реєстровим номером 1-544. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON] відбулось на користь спадкоємиці першої черги - її доньки, [PERSON] Чинним законодавством не передбачено, що діти чоловіка або дружини спадкодавця мають право на спадкування за законом ні в другу, ні в третю, ні в п"яту чергу (статті 1262, 1263, 1265 ЦК України). Як встановлено судом, у спадкодавця [PERSON] є спадкоємці першої черги, а саме дочки, тому позивач [PERSON], який не є сином спадкодавця, не може закликатися до спадкоємства ні за яких обставин. Крім того, як убачається з матеріалів справи, всі спірні питання щодо спадщини [PERSON] були вирішені рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2010 року та ухвалою апеляційного суду Харківської області, якою переглядалось вказане рішення, що набрали законної сили. Також, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2012 року, в суді апеляційної інстанції представником позивачки [PERSON] надано свідоцтво про смерть [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Стаття 1301 ЦК України визначає підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім'я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" та відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 „Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог [PERSON] і вважає його позов необґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed