Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів та третьої особи про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно, покликаючись на те, що 19 січня 2007 року помер її чоловік [PERSON]. До дня своєї смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований [INFO]. Разом з ним за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована його дружина, позивачка по справі [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно в тому числі на житловий будинок № 56 по вул. Свободи в с. Пристань Сокальського району Львівської області. При цьому спадщина відкрилася на 1/2 частину зазначеного майна, позаяк воно належало як позивачці так і її чоловікові на праві спільної сумісної власності членів колгоспного двору, оскільки відповідно до [PERSON] про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Бутинської сільської ради народних депутатів 19.10. 1990 р. будинковолодіння належало до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], тому будинок був зареєстрований за останнім. На спадкове майно [PERSON] склав заповіт на користь їх сина [PERSON] Заповіт посвідчено секретарем виконкому Бутинської сільської ради 10.06.2003р. та зареєстровано в реєстрі за № 75. Відповідно до гл. 85 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, щодо спадкового майна батька [PERSON], а тому 23.10.2007р. отримав [PERSON] про право на спадщину за заповітом на спадкове майно вказане вище (спадкова справа № 500 за 2007р.) і 20.11.2007р. зареєстрував своє право власності на спадковий будинок в ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» за № запису 52 в книзі № 1. Позивачка на день смерті спадкодавця була непрацездатною (пенсіонерка по віку), а тому відповідно до ст.1241 ЦК України, мала право успадкувати незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Відтак незалежно від змісту заповіту позивачці мало бути видане [PERSON] про право на спадщину на 1/4 від 1/2 частини спадкового майна. Заяву про відмову від обовязкової частки в межах строку на її подання позивачка не подавала, а тому згідно до ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою що прийняла спадщину, оскільки проживала і була зареєстрованою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Про те, що позивачка мала право на обовязкову частку у спадщині, а також про те, що видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно на імя сина було порушено її право на спадкування обовязкової частки у спадщині їй стало відомо лише після смерті її сина [PERSON], який помер 22.10.2015р., внаслідок її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після його смерті. Крім того, видачею [PERSON] про право на спадщину на весь будинок на імя сина позивачки порушене її право на виділ її частки зі спільного майна та отримання [PERSON] про право власності на зазначену частку, яке видається нотаріусом в ході видачі спадкових свідоцтв. [PERSON] припускає, що таке право було порушено тому, що син при зверненні до нотаріальної контори з метою спадкування не вказав того, що є інший спадкоємець, який має право на обовязкову частку та право на виділ частки зі спільного майна, а тому її син успадкував увесь будинок. Також, їй не було відомо, що за життя її син займався оформленням спадщини, оскільки вони не проживали разом. На даний час при спадкуванні за законом після смерті [PERSON] позивачка як мати і відповідачі як дружина та діти померлого - спадкоємці першої черги за законом мають право на спадкування в рівних частинах кожен майна спадкодавця, внаслідок чого відповідачі безпідставно набудуть право на частину будинку, яка за законом не могла належати покійному [PERSON] З огляду на те, що син позивачки не мав права на спадкування за заповітом всього будинку після смерті свого батька, а чоловіка позивачки, а лише 3/4 його частини [PERSON] про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори [PERSON] 23.10.2007р. зареєстроване в реєстрі за № 1-3149 на імя [PERSON] має бути визнано судом недійсним. Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори [PERSON] 23.10.2007р. зареєстрованого в реєстрі за №1-3149; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку №56 по вул.Свободи в с.Пристань Сокальського району Львівської області як на частку в спільній власності майна колгоспного двору; визнати за нею право власності на 1/8 ідеальну частину вказаного житлового будинку як на обовязкову частку; припинити право власності [PERSON] на 5/8 частин зазначеного житлового будинку. Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, подали заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять справу слухати та ухвалювати рішення у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, надали заяви в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнають повністю та просять розглядати справу і ухвалювати рішення у їх відсутності. Представник третьої особи, Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій вказує, що просить справу розглядати у відсутності представника нотаріальної контори, вирішення справи покладає на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. З свідоцтва про смерть серії І СГ № 085106, встановлено, що [PERSON] помер 19.01.2007 року. З оглянутого свідоцтва про шлюб серія ЯС №516877 встановлено, що 06.02.1952р. був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №3. Згідно пенсійного посвідчення серія Д №719787 виданого 05.12.2003р. встановлено, що [PERSON] в 1987р. призначено пенсію за віком та на день смерті її чоловіка, [PERSON] вона була непрацездатною. Також, згідно свідоцтва про смерть серії ІСГ №397608, встановлено, що [PERSON] помер 22.10.2015 року. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок виданий Червоноградським МБТІ від 19.10.1990р. встановлено, що житловий будинок №56 по вул.Свободи (колишня Воз»єднання) в с.Пристань Сокальського району Львівської області належить колгоспному двору, голова [PERSON] на підставі рішення виконкому Сокальської районної ради народних депутатів №278. З довідки Бутинської сільської ради №1127 від 9.11.2015р. та будинкової книги на будинковолодіння № 56 по вул. Свободи в с. Пристань Сокальського району Львівської області вбачається, що [PERSON] постійно проживала та була зареєстрованою за даною адресою на день смерті її чоловіка [PERSON] [PERSON] про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON] 23.07.2010 р. за реєстровим № 1-3149 [PERSON] вбачається що таке видане на весь житловий будинок № 56 по вул.Свободи в с.Пристань Сокальського району Львівської області . За ст.16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до вимог ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також в інших випадках, передбачених законом. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки такі є законними , позаяк на день смерті чоловіка [PERSON] позивачка була непрацездатною ( пенсіонеркою по віку) та мала право на обовязкову частку в спадковому майні незалежно від змісту заповіту в розмірі половини частки яку б вона могла успадкувати за законом ( ст.1241 ЦК України) Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом з ним до дня його смерті в житловому будинку № 56 по вул. Свободи в с. Пристань Сокальського району Львівської області у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до копії [PERSON] про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Бутинської сільської ради народних депутатів 19.10. 1990 р. будинковолодіння № 56 по вул. Свободи в с. Пристань Сокальського району Львівської області зареєстроване за колгоспним двором [PERSON] Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Реєстраційне [PERSON] про реєстрацію права власності на житловий будинок № 56 по вул. Свободи в с. Пристань Сокальського району Львівської області на імя її чоловіка у позивачки відсутнє. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності, а як зазначено вище державний акт на землю був втрачений власником. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Outcome: approved