Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

13.06.2017 року до суду надійшла позовна заява від органу опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації, в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] до [PERSON], третя особа: рада опіки та піклування Розквітівської ОТГ Березівського району одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 14.06.2017 року відкрито провадження по справі. Представник органу опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації у позовній заяві заначив, що [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідач свої обов'язки по вихованню та розвитку дітей не виконує, з 17.05.2017 року діти перебувають у притулку для дітей служби у справах дітей Березівської РДА по теперішній час. До притулку діти були вилучені з занедбаного будинку, в якому немає елементарних умов проживання, діти часто голодували, недостатньо речей першого вжитку, все це несе загрозу для життя дітей. Відповідно до характеристики сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе як безвідповідальна мати, відлучалась на довгий час, залишаючи дітей без догляду, вживає спиртні напої, часто змінює місце проживання , оскільки власного житла не має. У зв'язку з вищевказаним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти у розмірі: 600 грн. щомісяця на утримання дітей, на кожну дитину, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У судове засідання 31.07.2017 року представник органу опіки та піклування Березівської РДА не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 31.07.2017 року надіслав до суду заяву в якій просив вимогу про стягнення з відповідача аліментів не розглядати, на вимозі щодо позбавлення батьківських прав наполягає, просив розглянути справу за його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.64). Відповідач [PERSON] у судові засідання 29.06.2017 року, 17.07.2017 року та 31.07.2017 року не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, так на її адресу (яка зазначена у позовній заяві та згідно її місця реєстрації (а.с.50) направлялись судові повістки про виклик до суду, але поштові конверти повернулись з відміткою «за зазначеною адресою не проживає»(а.с.37, 51-52, 61). Окрім того, виклик відповідача здійснювався через оголошення в газеті «Одеські вісті» (а.с.63). Представник третьої особи - ради опіки та піклування Розквітівської ОТГ Березівського району Одеської області у судове засідання 31.07.2017 року також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 31.07.2017 року надіслав до суду заяву в якій просив вимогу щодо стягнення з [PERSON] аліментів не розглядати, проти винесення рішення в заочному порядку не заперечує, просив розглядати справу за його відсутності (а.с.68). Відповідно до частини п'ятої статті 74 Цивільно-процесуального кодексу України від зі змінами та доповненнями від 16.07.2015 (далі - ЦПК України), то в даному випадку відповідач повідомлений належним чином про час, день та місце розгляду справи. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, - у разі якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до статті 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача та представник заінтересованої особи. Суд, врахувавши думку представника позивача та представника третьої особи викладену у заявах від 31.07.2017 року, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з заяви представника позивача від 31.07.2017 року, останній просить не розглядати вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача, а лише розглядати вимогу щодо позбавлення батьківських прав. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження та копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.13-18). З рішення комісії з питань захисту прав дітей Березівської РДА від 22.03.2017 року вбачається, що [PERSON] надавався місячний термін для працевлаштування, придбання меблів та продуктів харчування (а.с.8-9). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 18.05.2016 року, 21.03.2017 року та 08.05.2017 року, спеціалістами служби у справах дітей Березівської РДА, за адресою: [ADDRESS]., в помешканні антисанітарні умови проживання, діти брудні та голодні, відсутні меблі (а.с.23-26). Відповідно до листа Березівського РЦСССДМ від 10.05.2016 року було повідомлено, що родина [PERSON] опинилася в складних життєвих обставинах (а.с.29). [PERSON] знаходилась на лікуванні у 2 ЛТД КУ «ООПТД» з 06.10.2016 року по 15.02.2017 року, що підтверджується заключення ЛКК №3 від 02.03.2017 року (а.с.30). З протоколу бесіди від 21.03.2017 року вбачається, що спеціалістом служби у справах дітей було проведено профілактичну бесіду з [PERSON] (а.с.31). Згідно довідки виконавчого комітету Розквітівської сільської ради ОТГ [PERSON] зареєстрована не території сільської ради та має відповідний склад сім'ї, фактичне місце проживання її не відоме (а.с.27-28). З висновку ради опіки та піклування при Розквітівській сільській раді ОТГ вбачається, що було вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с.11). Згідно розпорядження Березівької РДА від 17.05.2017 року (а.с.10) службі у справах дітей Березівської РДА надано дозвіл на відібрання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з сім'ї матері. Відповідно до висновку органу опіки та піклування при Розквітівській сільській раді ОТГ вирішено вважати доцільним вилучення малолітніх дітей з родини [PERSON]. (а.с.19) Згідно з характеристики на [PERSON] складеною головою Розквітівської сільської ради ОТГ (а.с.20-22) вбачається, що характеризується з негативної сторони, вихованням дітей не займається. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дітей Березівської РДА від 26.05.2017 року (а.с.6-7), та згідно висновку органу опіки та піклування Березівської РДА від 06.06.2017 року (а.с.4-5) - визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування своїх дітей, не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі в їхньому вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на нею законом. Відповідно до частини другої статті 157 СК України передбачено: «Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні». Нехтування батьківськими обов'язками з боку матері та батька, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері та батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України: «Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом». Відповідно до статті 164 СК України встановлено: «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема,… ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини». Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи зі статті 18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В даному випадку, суд вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, яка ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина друга статті 166 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, позбавлена батьківського піклування не звільняється від обов'язку їх утримання. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Outcome: approved