Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, так як вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати поняття суброгації, а не регресу і позивач пропустив строки позовної давності і просить суд застосувати строки позовної давності. Також відповідач пояснив, що він не може оплачувати дану суму, коли він писав пояснення в страховій компанії, то йому пояснили, що все добре і пізніше зателефонували та попросили сплатити 1400 гривень за якійсь довідки, що він і зробив. Це помилка страхової компанії, тому він не зобов`язаний нічого сплачувати. В зв`язку з даними обставинами просить відмовити в позові повністю. Судом встановлено, що 17 січня 2017 року між позивачем - приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та громадянином [PERSON] - страхувальником- був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого було страхування цивільної відповідальності особи, яка керує транспортним засобом «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] . При укладенні даного договору було застосовано право страхувальника на зменшення розміру страхового платежу на підставі пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 19.11.2014 року. Дані обставини підтверджуються копією полісу № АМ/0195790 від 18.07.2017 року. 14 грудня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія - відповідача [PERSON] та транспортного засобу «Форд», номерний знак [NUMBER] , яким керував громадянин [PERSON] . Відповідач [PERSON] порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вказана вище дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль «Форд», номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується постановою судді Садгірського районного суду міста Чернівці від 09.01.2018 року по справі № 726/2224/17. Позивачем 11.05.2018 року було складено страховий акт №00245619, на підставі якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 25000 грн., внаслідок настання страхового випадку потерпілому [PERSON] , що підтверджується копією платіжного доручення від 17.05.2018 року №022408, страховим актом від 10.05.2018 року № 00245619, наказом про виплату страхового відшкодування від 11.05.2018 року №00245619/ЕК та актом узгодження розміру страхового відшкодування № 00245619 від 10.05.2018 року. При розрахунку розміру страхового платежу за полісом обов`язкового страхування було враховано положення п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 %, за умови, що страхувальником є громадянин України, - учасник війни, інвалід ІІ групи, особа яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або ІІ категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 см? включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України баз надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Таким чином п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає виключно особисте використання забезпеченого транспортного засобу особою, що має право на пільги. На момент ДТП транспортний засіб експлуатувався відповідачем, тобто особою, відповідальність якої була застрахована, а не страхувальником. Відповідач [PERSON] на момент настання страхового випадку не був учасником війни, інвалідом ІІ групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або ІІ категорії, пенсіонером, а забезпечений транспортний засіб не належав йому на праві власності. Відповідно до ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресивний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначеного договором страхування чи з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 даного Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зобов`язана компенсувати страховику 50% виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, до позивача ПрАТ «СК «Уніка» в порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] , компенсації матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля «Форд» д.р.н. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.12.2017 року в м. Чернівці. 03.12.2018 [PERSON] частково сплатив борг у сумі 1400 гривень, що підтверджується позивачем, а також дана підтверджується платіжним дорученням від 03.12.2018 року №@PL742237. Сума боргу становить: 25000 грн. (сплачене страхове відшкодування) / 2 (50% виплаченого страхового відшкодування) - 1400 (частково сплачений борг) = 11100 гривень. Суд відхиляє доводи відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що між сторонами виникли правовідносини, засновані на регресі, а не суброгації. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18)). У випадках коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 цього Закону, страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття цього права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема їх захист. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, суд важає, що вимога позивача - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»» до завдавача шкоди -відповідача [PERSON] є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на регресі, тобто переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.(постанова ВС від10.01.2019 року справа № 200/13392/13-ц). Враховуючи дані вимоги законодавства, суд вважає безпідставними доводи та твердження відповідача про те, позивач пропустив строки позовної давності і, що між сторонами склалися правовідносини суброгації. Відповідач [PERSON] в порушення ст.81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що позивачу відшкодовано фактичний розмір шкоди, спричиненої відповідачем, у сумі 12500 грн. 00 коп., тобто 50% виплаченого страхового відшкодування, а сплатив лише 1400 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «Уніка» 11400 гривень 00 копійок шкоди в порядку регресу та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 22700 гривень. На підставі ст.ст. 1191 Цивільного кодексу України, п. 13.2 ст. 13, 38,38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved