Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

10 листопада 1990 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у Бершадському райвідділі ЗАГС Вінницької області. За час спільного проживання вони придбали житловий будинок в м. Бершадь Вінницької області по вул. Горького,12. У 2004 році [PERSON] продав належний йому житловий будинок, який отримав у спадок, та отримані кошти вклав у завершення будівництва та ремонту вищеописаного придбаного ними будинку. В наслідок проведених ремонтних робіт вартість вказаного будинку виросла на 8100 грн. Рішенням суду від 25.02.2014 року у цивільній справі №126/321/14-ц шлюб між сторонами було розірвано, однак добровільно розділитись спільним майном вони не змогли, оскільки [PERSON] вважає, що вартість їх спільного будинку значно виросла у зв'язку з тим, що він затратив власні кошти, які належали йому особисто, так як отримані в результаті продажу спадкового майна. З урахуванням викладеного [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розділити в натурі належний сторонам на праві спільної сумісної власності будинок, розташований за адресою м. Бершадь Вінницької області, вул. Горького №12 та визнати за ним право на 2/3 його частини; поділити спільне рухоме майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право особистої власності на м'який куточок (диван і два крісла) -4900 грн., холодильник LG - 8000 грн., мікрохвильова піч SAMSUNG CE2718NR -2100 грн., пральна машина BEKO - 5000 грн., бойлер gorenie -2500 грн., а всього на суму 22 500 грн.; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати 731,44 грн. судового збору, 4500 грн. - витрат на правову допомогу, витрати пов'язані з проведенням судових експертиз. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просить постановити рішення, яким розділити майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку з відповідними частками господарських будівель та споруд в м. Бершадь Вінницької області, вул. Горького №12 на суму 37983 грн.; стягнути на її користь з [PERSON] грн. - 1/2 вартості транспортних засобів: ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER] 46008 грн. із загальної вартості 92016 грн., причіп ЗАЗ 101 "Степок", реєстраційний номер [NUMBER] - 2037 грн. із загальної вартості 4074 грн. та визнати право власності на морозильну камеру "Форон" -2500 грн., унітаз - 350 грн., піддон (душ) -400 грн., раковина умивальник - 400 грн., спальня - 6000 грн., кухня - 4500 грн., кухонний куточок - 3700 грн., духовка - 1100 грн., газова плита -2600 грн., бойлер - 2500 грн., пилосос - 1000 грн., пральна машина - 5000 грн., камін - 1300 грн., всього на суму 31350 грн. Залишити у власності [PERSON]: м'який куточок (диван і два крісла) - 4900 грн., холодильник - 8000 грн., мікрохвильова піч - 2100 грн., тарілка супутникова, тюнер Оріон - 4100С - 1300 грн., телевізор Кархер кольоровий -2000 грн., , стіл комп'ютерний - 1450грн., стільці - 4 шт. - 780 грн., вішалка -770 грн., вітальня -3250 грн., чайник -250 грн., бензопили "Штіль" 5000 грн. всього на суму 33800 грн. Залишити у власності [PERSON] 1/2 частки житлового будинку з відповідними частками господарських будівель та споруд в м. Бершадь Вінницької області, вул. Горького №12 на суму 37983 грн., автомобіль ВАЗ 21101, реєстраційний номер [NUMBER] загальною вартістю 92016 грн., причіп ЗАЗ 101 "Степок", реєстраційний номер [NUMBER] загальною вартістю 4074 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що позивачем за первісним позовом до позовних вимог не включено ряд майна, яке є спільнонажитим майном, зокрема автомобіль ВАЗ 21101, який позивач забрав та користується самостійно, причіп, який знаходиться в гаражі, тощо. Крім того їх житловим будинком користується також дочка та її двоє дітей, які є онуками сторін. Також [PERSON] уточнила позовні вимоги просивши суд визнати недійсним договір купівлі - продажу від 03.03.2015 року вчинений відносно спірного автомобіля ВАЗ 21101, який за даним договором придбав [PERSON] В судовому засіданні Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити. Вказали, що автомобіль ВАЗ 21101, який [PERSON] вважає спільним майном, придбаний ним після фактичного припинення шлюбних відносин, а згодом проданий [PERSON] за кошти, які були у нього позичені, тобто даний транспортний засіб не може бути предметом позовних вимог у даній справі. Крім того, він вважає, що має право на більшу частку будинку, оскільки він вкладав у його ремонт власні кошти, отримані від продажу спадкового будинку, а відповідачка за первісним позовом [PERSON] фактично коштів не заробляла, тому і в ремонт їх не вкладала. Дочка від шлюбу повнолітня, тому матеріальної допомоги та утримання не потребує. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги, викладені у зустрічному позові та врахувати, що шлюб між сторонами розірвано в лютому 2015 року, а автомобіль ВАЗ 21101 придбаний 25.12.2014 року, тобто за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах. Крім того, [PERSON] невірно вказує про те, що вона не вкладала кошти в ремонт та придбання спільного майно, оскільки вона заробляла кошти продаючи на базарі овочі та фрукти. В наслідок такої праці вона захворіла та змушена була оплатити операцію та лікування з приводу варикозу. При цьому судом враховано, що позовні вимоги з приводу визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу [PERSON] не підтримала та в судових дебатах не вказала. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 131 ЦПК України - сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 1, 3 ст. 61 цього ж кодексу визначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно до статті 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до статті 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Це означає, що спільною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до ст. 68 СК України, може бути лише майно, придбане за договором, а не кошти, вже витрачені на придбання майна. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно роз'яснень, що містяться в п. п. 23. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ), ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у цивільній справі №126/321/14-ц від 25.02.2014 року (а.с.11) визначено, що 10.11.1990 року сторони зареєстрували шлюб у Бершадському відділі ЗАГС Вінницької області, актовий запис №119. У зв'язку з тим, що з 10.09.2013 року їх сім'я фактично розпалась, цим же рішенням шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Тому, суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], яка вказала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах до моменту розірвання шлюбу за рішенням суду, так як дана обставина спростована вищеописаним рішенням суду, а даний свідок будучи дочкою сторін може бути зацікавленою в результатах розгляду справи. Суд також не бере до уваги покази свідків та третьої особи [PERSON], які стосуються договору купівлі - продажу автомобіля ВАЗ 21101, оскільки даний договір не є предметом спору у даній справі, як у же вище зазначалось. А також, суд вважає, що враховуючи те, що фактично сторони припинили шлюбні відносини у вересні 2013 року, автомобіль придбаний [PERSON] у грудні 2013 року не може бути віднесений до спільнонажитого майна подружжя. Однак, суд бере до уваги покази свідків з яких випливає, що дійсно сторони займались підприємницькою діяльністю, яка полягала у реалізації овочів та фруктів на ринку. При цьому кошти вони заробляли спільно, так як [PERSON] особисто приймала участь у торгівлі на базарі. Проаналізувавши норми, наведені в пунктах 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, судом встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, а саме: житловий будинок за адресою Вінницька область, м. Бершадь вул. Горького,12, м'який куточок (диван і два крісла), холодильник LG, мікрохвильова піч SAMSUNG CE2718NR, причіп ЗАЗ 101 "Степок", реєстраційний номер [NUMBER], тарілка супутникова, тюнер Оріон - 4100С, телевізор Кархер кольоровий, пральна машина BEKO, стільці - 4 шт., вішалка, морозильна камера "Форон", унітаз, піддон (душ), раковина умивальник, спальня, кухня, кухонний куточок, духовка, газова плита, пилосос, камін, стіл комп'ютерний, вітальня, чайник, бойлер gorenie. При цьому перелік побутових речей сторонами погоджено в судовому засіданні так само як і їх вартість, а те, що житловий будинок №12 по вул. Горького в м. Бершадь є їх спільною сумісною власністю підтверджено договором купівлі - продажу від 28.07.2000 року (а.с.23). В судовому засіданні встановлено відсутність бензопил "Штіль" вказаних [PERSON], тому суд їх не відносить до предмету позову. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та про задоволення первісного та зустрічного позовів частково. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої \~сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. \~Якщо \~\~позов \~\~задоволено \~\~частково, \~\~судові \~\~витрати присуджуються \~\~позивачеві \~\~пропорційно \~до \~розміру \~задоволених позовних вимог. Згідно із ст. 79 цього ж кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи ( витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача). При цьому судом враховано, що сторонами сплачено судовий збір, про що надано суду оригінали банківських квитанцій, однак враховуючи те, що обидва позови задоволені частково та стосуються одних у тих же позовних вимог, тому можливо провести взаємозалік сплачених коштів та не стягувати із сторін на користь один одного відповідні суми. Однак, окрім судового збору сторонами надано квитанції про сплату витрат на правову допомогу. Так, [PERSON] надав суду квитанцію (а.с.31а) про сплату 4 500 грн. за послуги адвоката [PERSON], а [PERSON] надала суду квитанцію про сплату за послуги адвоката [PERSON] 3000 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу підлягають відшкодування, а їх граничний розмір встановлюється \~законом. Ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних \~\~та адміністративних справах" зазначає, що розмір \~компенсації \~витрат \~на правову допомогу у цивільних справах, \~в яких така компенсація виплачується \~стороні, на \~користь \~якої \~ухвалено \~судове рішення, \~іншою стороною, \~а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, \~не може перевищувати \~\~40 \~\~відсотків \~\~встановленої \~законом \~мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі \~особи, \~яка надавала правову допомогу, \~у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій \~поза \~судовим \~засіданням \~та \~під \~час ознайомлення \~з \~матеріалами \~справи \~в \~суді, \~що \~визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи те, що \~відповідно до ЗУ "Про бюджет на 2015 рік" мінімальна заробітна плата на день розгляду справи складає 1218 грн., а справа слухалась у судових засіданнях в Бершадському районному суді протягом тривалого часу, суд вважає, що витрати на правову допомогу, які понесла [PERSON] та які документально підтверджені в розмірі 3000 грн. підлягають стягненню з іншої сторони, так як адвокат [PERSON] приймав участь в усіх судових засіданнях. Однак, щодо витрат на правову допомогу, які поніс [PERSON], то тут суд виходить із того, що його інтереси в судових засіданнях представляв адвокат [PERSON], а оплата послуг адвоката проведена на ім'я іншого адвоката, який лише складав позовну заяву, тому витрати в сумі 4500 грн. у даному випадку суд вважає не спів мірними, а тому на його користь слід стягнути лише витрати понесені за послуги адвоката [PERSON] за складання позовної заяви. Так, на її складання виходячи із змісту,могло бути затрачено приблизно 1 год. часу, а тому за вимогами вищевказаного закону слід стягнути лише 487, 20 грн.

Outcome: partial