Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

22.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] [PERSON]», в якій (з урахуванням доповнень та уточнень) просить суд визнати припиненим іпотечний договір б/н від 18.06.2007р., укладений між ним та ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на виконання кредитного договору №010/15-56/07-316 від 13.06.2007р. та зобовязати приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] негайно зняти обтяження та обмеження з іпотечного майна нежитлової будівлі крамниці кавярні, що розташоване за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл. Пр. Суворова, 173, зробивши відповідну реєстрацію в реєстрі. Свої вимоги мотивує тим, що 13.06.2007 року між ним та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» було укладено кредитний договір за №010/15-56/07-316. З метою забезпечення вказаного договору 18.06.2016р. між ним та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» було укладено іпотечний договір б/н, предметом якого є нежитлова будівля кавярня, що розташована за адресою: пр. Суворова, № 73, м. Ізмаїл, Одеська область. Зазначене приміщення належить йому на підставі свідоцтва про право власності №514, зареєстрованого 24.10.2003р. Заочним рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2014р. з нього на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» стягнуто 1477853,86 грн. за кредитним договором №010/15-56/07-316, у тому числі відсотки, пеня, тіло кредиту. За виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2015р. ним 23.08.2016р. у повному обємі сплачено вказану суму за рішенням суду від 17.12.2014р. У звязку з чим, вважає, що зобовязання за кредитним договором №010/15-56/07-316 від 13.06.2007р. він виконав повністю. Договір іпотеки від 18.06.2007р. діє до виконання боргових зобовязань. 01.09.2016р. ним направлено листа до Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] [PERSON]» про розірвання іпотечного договору та зняття обмежень з іпотечного майна. Але відповіді від відповідача до теперішнього часу не отримав. Вважає, що відповідач порушує його право власника володіти та розпоряджатися власним майном, що перебувало в іпотеці після виконання основного зобовязання. Згідно заперечень, наданих АТ «[PERSON] [PERSON]» відповідач позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що згідно 13.06.2007 року між [PERSON] та АТ "[PERSON] [PERSON]" був укладений кредитний договір № 010/15-56/07-316, з лімітом кредитування у розмір 150 000 доларів США. З метою забезпечення Кредитного договору між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір б/н від 18.06.2007 року. Разом з тим, у зв'язку із систематичним невиконанням позичальником умов вищезазначеного кредитного договору, банк звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості у розмірі 1 477 853,86 гривень (справа № 1510/2051/12), та позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за Кредитним договором № 010/15-56/07-316 від 13.06.2007р. у загальному розмірі 237 867,71 доларів США (справа № 500/1908/15-ц). 17.12.2014 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №1510/2051/12 стягнуто у солідарному порядку [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» в особі Одеської обласної дирекції АТ "[PERSON] [PERSON]" заборгованість у розмірі 1477853,86 гривень. По цивільній справі № 500/1908/15-ц (звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобов'язання у розмірі 237 867,71 доларів США) ухвалою суду від 18.04.2016р. призначено судову оціночну експертизу, яка ще не проведена, тобто рішення судом ще не прийнято. 17.12.2014р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області прийнято заочне рішення, згідно якого з [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 1477853,86 грн. (станом на 18.09.2013р.) та суму судових витрат у розмірі 3219 грн., а всього 1481072,86 грн. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2015 року відмовлено [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 17.12.2014р. За вищевказаним заочним рішенням суду від 17.12.2014р. банком отримані відповідні виконавчі листи на боржників [PERSON], [PERSON], які були пред'явлені до виконання до відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Міністерства юстиції України. 15.07.2016р. [PERSON] на виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області рахунок Банку було внесено суму у розмірі 1 481 072,86 грн. Таким чином, [PERSON] було виконано тільки частину боргових зобов'язань, оскільки станом на дату подання позовної заяви кредит залишається не погашеним. Згідно умов кредитного договору датою остаточного повернення кредитних коштів є 13.06.2017 року, відтак, кредитний договір до цієї дати є діючим, відповідно, є правові підстави для донарахування відсотків до дати повернення кредиту. Отже, за період з 19.09.2013р. (наступний день дати, по яку стягнено заборгованість за рішенням суду від 17.12.2014р.) по дату 13.07.2016р. (дата перед оплатою [PERSON] (15.07.2016 р.) частини кредитних зобов'язань за рішенням суду від 17.12.2014р.) позичальнику за невиконання кредитного договору, згідно умов останнього нараховані несплачені відсотки, відповідні штрафні санкції. Так, за період з 19.09.2013р. по 13.07.2016р. нарахована заборгованість у загальному розмірі 106\~681,74 доларів США з яких: несплачені відсотки - 46 611,85 дол. США; пеня за тілом кредиту - 32 573,69 дол. США; пеня за відсотками - 27 496,20 дол. США. На даний час існує заборгованість за кредитним договором №010/15-56/07-316 від 13.06.2007р., яка не врегульована рішенням суду від 17.12.2014 року, окрім того, на теперішній час не вирішено питання про стягнення суми боргу розмірі 237867,71 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, АТ "[PERSON] [PERSON]" 06.10.2016р. звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON], [PERSON] суми донарахованих відсотків та суми штрафних санкцій у загальному розмірі 106 681,74 дол. США в рамках справи 500/5367/16-ц. Приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, з огляду на звернення до неї як до неналежного відповідача. У вказаній категорії справ нотаріус не може виступати як відповідач. Також зазначив, що питання проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів відноситься до компетенції державного реєстратора, що перебуває у трудових відносин з субєктом державної реєстрації прав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства та умов кредитного договору. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 13.06.2007 року між [PERSON] та АТ "[PERSON] [PERSON]" був укладений кредитний договір № 010/15-56/07-316, з лімітом кредитування у розмір 150 000 доларів США. 18.06.2007 року, з метою забезпечення зазначеного кредитного договору, між банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір б/н, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за реєстровим № 2726; заборона відчуження за реєстровим №67. Відповідно до п. 6.1 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені Іпотекодавцем, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобовязань за цим договором. Відповідно до п. 9.1. Іпотечного договору цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобовязань в повному обсязі та зобовязань Іпотекодавця за цим договором. Згідно п. 1.1 кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі та у валюті, визначеній у частині №1 цього договору, а позичальник прийняв, зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користуванням кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі. Згідно п. 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісячно у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до Договору) шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині №1 договору. Згідно п. 1.5.1.1 нараховані в порядку, передбаченому цим договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього договору) кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст.. 1.5. цього договору. Згідно п. 1.4.1.4. у будь-якому випадку, при повному поверненні суми кредиту нараховані проценти повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку передбаченому в п.п. 1.4.1.1-1.4.1.7 цього договору та повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. Згідно п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виконання заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Як встановлено судом, банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, однак [PERSON], в порушення п. 1.4,1.5 кредитного договору, не виконав прийнятті на себе зобовязання, а саме не здійснив погашення кредиту у встановлений строк, не сплатив відсотки за користування кредитними коштами. У зв'язку із невиконанням позичальником умов вищезазначеного кредитного договору, АТ «[PERSON] [PERSON]» звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості у розмірі 1 477 853,86 гривень (справа № 1510/2051/12). 17.12.2014 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1510/2051/12 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» в особі Одеської обласної дирекції АТ "[PERSON] [PERSON]" заборгованість у розмірі 1477853,86грн. та суми судових витрат у розмірі 3219 грн., а всього 1481072,86 грн. 15.07.2016р. [PERSON] на виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області рахунок Банку було внесено суму у розмірі 1481 072,86 грн. Згідно ч. 4, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦПК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором кредиту (позики) за змістом частини третьої\~статті 1049 ЦК України\~не припиняє обов'язку Боржника (позичальника) сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену\~статтею 625 цього Кодексу. Кредит (позика) вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.09.2016р. по справі №6-1252цс16. Згідно умов кредитного договору датою остаточного повернення кредитних коштів є 13.06.2017 року, відтак, кредитний договір до цієї дати є діючим, відповідно, є правові підстави для донарахування відсотків до дати повернення кредиту. Рішенням суду від 17.12.2014р. стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 18.09.2013р. Фактично суму заборгованості за рішенням суду від 17.12.2014р. сплачено позивачем лише 15.07.2016р. Отже, відповідно до вимог зазначених норм матеріального права та кредитного договору кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, за період з 19.09.2013р. (наступний день дати, по яку стягнено заборгованість за рішенням суду від 17.12.2014р.) по дату 13.07.2016р. (дата перед оплатою [PERSON] (15.07.2016р.) частини кредитних зобов'язань за рішенням суду від 17.12.2014р.) позичальнику за невиконання кредитного договору, згідно умов останнього нараховані несплачені відсотки, відповідні штрафні санкції, які станом на дату розгляду даної справи позивачем не сплачені, докази зворотного суду не надані. Також на даний час в провадженні суду розглядається справа за позовом АТ "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 010/15-56/07-316 від 13.06.2007р.у розмірі 237 867,71 доларів США (справа № 500/1908/15-ц). Також, суд наголошує на тому, що в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом АТ "[PERSON] [PERSON]" до [PERSON], [PERSON] про стягнення з суми донарахованих відсотків за період з 24.09.2015р. по 13.07.2016р. та суми штрафних санкцій у загальному розмірі 106 681,74 дол. США (справа 500/5367/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Оскільки на даний час існує заборгованість за кредитним договором, тобто зобовязання, забезпечене іпотекою, ще не виконано та дія іпотечного договору ще не закінчена, то підстави для припинення іпотечного договору відсутні, та відповідно відсутні підстави для зняття обтяжень і обмежень з іпотечного майна. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства. У звязку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed