Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.05.2013 року зареєструвала із ним шлюб у відділі ДРАЦС Шепетівського МРУЮ Хмельницької області, від якого у них спільних дітей немає. Одруження із відповідачем виявилось невдалим, оскільки відповідач не поважає її, як жінку, часто влаштовує сімейні скандали без вагомих підстав. Тривалий час вона із відповідачем не підтримує стосунків та за цей час ніхто із них не робив спроб, щоб відновити сімейні стосунки. За вказаних обставин, позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. За вказаних обставин просила шлюб розірвати та у просила повернути їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON], по спливу строку, наданого на примирення, не з"явилась, подала письмову про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, подав заяву про визнання позову. У зв"язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогю звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.197 ЦПК України). Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], яке видано відділом ДРАЦС Шепетівського МУЮ у Хмельницькій області 21.05.2013 року, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.3). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, тривалий час не проживають спільно. Фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі, спільних дітей немають. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON], у заяві вказала, що просить суд відновити їй дівоче прізвище до першого шлюбу - [PERSON], підстав для задоволення вказаної позовної вимоги суд не вбачає.

Outcome: partial