Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що наказом від 01.09.2011 року за № 99-к, був прийнятий на посаду викладача з повним педагогічним навантаженням в ДНЗ „Коломийський професійний ліцей сфери послуг" на контрактній основі. Підставою прийняття на посаду викладача по контракту було підписання заяви від 29.08.2011 року директором [PERSON]. 01.09.2011 року на підставі наказу від 01.09.2011 року з ним було укладено контракт терміном дії з 01.09.2011 року по 01.09.2016 рік. Контракт складено у двох примірниках з відповідними правами та обов'язками на підставі ст. 21, 24 КЗпП України. Контракт підписано ним та директором [PERSON] Підставою для видачі наказу від 30 серпня 2013 року про звільнення була заява [PERSON], яку вважає необґрунтованою, оскільки діяв контракт з позивачем. Особа, яка розриває умови контракту в односторонньому порядку мала би обґрунтувати своє рішення в наказі, але таких фактів не зазначено,тобто вони відсутні. Тому, третя особа порушила норми КЗпП України. Звільнення на підставі заяви [PERSON] є абсурдним так як він не має вищої освіти за спеціальністю «правознавство» та кваліфікації юриста. [PERSON] було порушено ст. 21, 23, 24, 36, 40 КЗпП України. Про факт розірвання контракту в односторонньому порядку в установлений термін не було його попереджено і не зазначено причин. В п.1.2 контракту від 01.09.2011 року по 01.09.2016 рік зазначено,що звільнення з посади директора ліцею не є підставою для розірвання контракту з педагогічним працівником. Відповідачем не було надано йому основну відпустку за 2012 навчальний рік в кількості 56 календарних днів, що спричинило заборгованість в розмірі 3427 грн. Причиною невикористання основної щорічної відпустки в кількості 56 календарних днів з 02 липня 2012 року по 27 серпня 2012 року було те, що позивач був фактично відкликаний з відпустки колишнім директором [PERSON], як правознавець, для представництва інтересів відповідача в судах згідно виданих доручень, з тією умовою, що в 2013 році нададуть відпустку невикористану за 2012 рік згідно трудового законодавства. Так, з 20.06.2012р. представляв інтереси ліцею згідно доручень по справі №0909/3026/2012 за позовом до [PERSON] щодо житлових відносин в наступних судових засіданнях 09.07.2012 р. з 09 год.00 хв.; 08.08.2012 р. з 14 год. 30 хв. Позивачем по цій праві сплачено за власний кошт судовий збір в розмірі 214 грн., так як на той період зазначеної суми в касі ліцею не було. Ці кошти йому не повернуто по даний час. З 06.07.2012 р. представляв інтереси ліцею по справі №0909/3330/2012 за позовом [PERSON] 01.08.2012р. з 10 год. 00 хв.; 21.08.2012 р. з 14 год. 00 хв.; 19.09.2012р. з 09 год.00 хв. З 06.07.2012р. з 11 год.00 хв. по справі №0909/4341/2012 за позовом [PERSON] По цій справі брав участь в судових засіданнях 13.07.2012р. з 14 год. 30 хв.; 19.07.2012р. з 13 год. 15 хв.; 03.08.2012р. з 14 год. 10 хв.; 08.08.2012р. з 13 год.00 хв.; 03.09.2012р. з 14 і од. 10 хв. По справі №0909/3454/2012 за позовом [PERSON] представляв інтереси ліцею в суді 16.07.2012р.з 10 год.00 хв.; 23.07.2012р. з 13 год. 00хв.;03.08.2012р.з 10 год.30 хв.; 22.08.2012р.з 09год. 00 хв.; 26.09.2012р з 09 год. 00 хв. З 13.07.2012р. з 10 год.30 хв. по справі №0909/3329/2012 за позовом [PERSON] По даній справі також представляв інтереси ліцею в суді 17.07.2012р. з 11 год.00 хв.; 19.07.2012р. з 11год.20 хв.; 08.08.2012р. з 08 год. 45 хв ,15.08.2012р. з 09 год. 00 хв. Розірвання в односторонньому порядку контракту з позивачем призвело до порушення також вимог ст.116, 117 КЗпП України. Незважаючи на те, що він був прийнятий на роботу на контрактній основі з 01.09.2011 року по 01.09.2016 рік, звільнення проведено за ст.7 КЗпП України, як сумісника. Згідно ст.79 КЗпП України відпустку зобов'язані були йому надати, а в разі звільнення виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки відповідно до ст.83 КЗпП України. Вважає, що діями третьої особи [PERSON] щодо звільнення йому завдано моральної шкоди в розмірі 16500 грн., оскільки зазнав моральних та фізичних страждань Причиною морального страждання стало погіршення фінансового становища, розлад здоров'я - постійне паморочення , підвищення тиску. Про розірвання контракту, тобто про звільнення випадково дізнався аж 10.12.2013 року, і також в цей день був ознайомлений з наказом від 30 серпня 2013 р.№57-к де провів запис ,що з наказом не згідний та розписався про ознайомлення, і в кінці дня йому дали копію наказу на вимогу. Вважав, що у нього є відпустка з 1.09.2013 року за невикористану раніше з 02 липня 2012р. по 27 серпня 2012р. Склалося так, що керівництво ліцею вирішило піти на обман для того, щоб він не зміг вчасно подати позовну заяву до суду і приховувало наказ про звільнення. Після такого цинічного ставлення до нього, написав звернення 11.12.2013 р. до директора Департаменту освіти, науки, сім'ї, молоді та спорту в Івано-Франківській області п. Дерев'янку Є М.,але відповіді не отримав. Тому, просить поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 3421 грн. за невикористану відпустку за період з 02 липня 2012р. по 27 серпня 2012 р. та 16500 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Пояснив, що адміністрацією відповідача сфальсифіковано факти і документи відносно нього. Так, 25.06.2013р. перебував у Сокальському райуправлінні юстиції Львівської області, що підтверджується довідкою начальника цього райуправління, а тому фізично не міг бути присутнім при складенні акту про його відмову від підпису про ознайомлення з наказом № 98 від 20.06.2013р. про попередження педагогічних працівників ліцею про звільнення згідно ст. 40 п.1 КЗпП України. Був прийнятий на роботу і працював у відповідача, як на основній роботі, по контракту, який було укладено і підписано тодішнім директором ліцею [PERSON] Педнавантаження його в ліцеї становило приблизно 500 год. в рік. Дійсно, крім того, з 01.09.2011р. працював вчителем в Коломийському НВК № 9 «Школа - природничо- математичний ліцей», де мав лише кілька уроків по п»ятницях. Його особова справа сфальсифікована адміністрацією відповідача. Тому, його звільнення як сумісника неправильне. [PERSON] працював вчителем історії і не викладав дисципліни, які викладав він. В 2012р. фактично не відбув щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів, оскільки був відкликаний з відпустки колишнім директором [PERSON], який зобов»язав його здійснювати представництво інтересів відповідача в суді по цивільних справах на підставі доручень. За свої кошти сплатив судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. Практично на протязі всієї відпустки брав участь у чисельних судових засіданнях до яких необхідно було готуватись, що займало весь вільний час. З наказом про звільнення був ознайомлений лише 10 грудня 2013р. в присутності свідка [PERSON] В той же час, йому було видано трудову книжку та відмовлено у внесенні запису про звільнення. Після чого, відразу 11.12.2013р. звернувся щодо незаконного звільнення з листом до департаменту освіти, науки, сім»ї, молоді і спорту Івано-франківської ОДА. До цього, адміністрація відповідача приховувала інформацію і не давала йому чіткої відповіді щодо його звільнення та підстав звільнення, приховувала документи, не видавала довідку про заробітну плату, копію наказу про прийняття на роботу. В результаті протиправних дій адміністрації відповідача та незаконного звільнення зазнав сильних душевних хвилювань, стресу, приниження честі, гідності та ділової репутації, як викладач з багаторічним стажем роботи, що негативно відобразилось на його здоров»ї, почало боліти серце, голова, підвищився тиск. Змушений був звернутись за медичною допомогою. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Подав письмове заперечення. Пояснив, що посилання позивача на прийнятий його на посаду викладача по контракту на підставі заяви від 29.08.2011р. і, що з ним було укладено контракт терміном дії з 01.09.2011 по 01.09.2016p., не відповідає дійсності. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду викладача за контрактом з неповним педнавантаженням на підставі заяви від 31.08.2011р., яка є в особовій справі викладача [PERSON] Наказом № 99-к від 01.09.2011р. він був прийнятий на посаду викладача з 01.09.2011р. на контрактній основі, але контракту з [PERSON] не укладалося. Зазначений документ в навчальному закладі не складався, в описі документів особової справи не зазначений, текст контракту вигаданий [PERSON], що викликає сумнів, що даний документ є належним і допустимим доказом у цивільній справі. Позивач працював в навчальному закладі як сумісник. Основне його місце роботи Коломийський навчально-виховний комплекс № 9 «Школа природничо-математичний ліцей», де він працює з 01.09.2011р. Педнавантаження викладачів ліцею формується у залежності від кількості прийнятих на навчання учнів. У 2013р. до ліцею прийнято на навчання значно меншу кількість учнів (на 3 групи), а тому педнавантаження у працівників ліцею зменшилося і надлишку годин для сумісника позивача [PERSON] не було. Про можливість звільнення позивач був попереджений згідно наказу по ліцею № 98 від 20.06.2013р. в зв'язку із зменшенням набору учнів. Проте, вчинити підпис про ознайомлення з наказом позивач відмовився, про що був складений акт комісією в складі 3 чоловік. Посилання позивача на те, що [PERSON] не має юридичної освіту, диплому за спеціальністю «Правознавство» не відповідає дійсності. Викладач [PERSON] працює в навчальному закладі на посаді викладача історії та правознавства 34 роки, як постійний працівник, пройшов курси підвищення кваліфікації, як викладач правознавства, йому присвоєно вищу кваліфікаційну категорію, що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] від 01.02.2013 р. та рішенням атестаційної комісії Управління освіти і науки Івано-Франківської ОДА від 08.04.2009 р. Позивачу у 2012р. надавалась щорічна відпустка тривалістю 56 календарних днів. Додаткових наказів про оплату робочих днів під час відпустки за вищевказаний період та відклику з відпустки [PERSON] у ліцеї не видавалося.Твердження позивача, що у 2012 р. він приймав участь у судових засіданнях по цивільних справах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і ним понесено витрати на судовий збір в сумі 214 грн. з особистих коштів не відповідають дійсності, так як участь у цивільних справах брав юрисконсульт ліцею, а 214 грн., які сплачені за судовий збір засвідчують про те, що платником судового збору був навчальний заклад, а не [PERSON], який тільки вносив гроші в касу Ощадбанку і в квитанції про сплату судового збору вказано, хто є виконавцем, а не платником судового збору. При звільнені з позивачем було проведено розрахунок. Так, 27.06.2013р. йому було виплачено через банкомат грошові кошти в сумі 3489 грн. 73 коп. (платіжне доручення № 120) на відпускні кошти за період з 01.07.2013 р. по 27.08.2013 та з 27.08.2013 р. по 30.08.2013 р. [PERSON] було нараховано 266 грн.74 коп., які згідно його заяви від 29.08.2013 р. було знято для часткового перекриття суми боргу, яка була виявлена під час ревізії (акт № 840 - 21/10 від 08.08.2013). При цьому, за позивачем залишився борг перед навчальним закладом в сумі 75,51 грн., який до сьогоднішнього дня не погашений. Наказ № 57-к від 30.08.2013р. був доведений до [PERSON] 30.08.2013p., про що він особисто зробив підпис про ознайомлення з наказом і зазначив, що з «наказом не згідний», оскільки в цей день, 30.08.2013 р. [PERSON] дійсно знаходився на роботі в навчальному закладі про що свідчить табель виходу на роботу педпрацівників ліцею за серпень 2013 p. Починаючи з 01.09.2013 р. позивач на роботу в навчальний заклад не виходив. Трудові правовідносини з позивачем розірвані як з сумісником відповідно до вимог КЗпП України. Окрім того, за безпідставними заявами [PERSON] проводилися неодноразові перевірки державними органами, а саме прокуратурою та інспекцією праці і фактів порушення трудового законодавство в діях дирекції не виявлено. Третя особа в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що на час звільнення позивача всього місяць як працювала директором відповідача. Позивач рахувався у відповідача як сумісник. Контракту в його особовій справі не було. Була лише копія трудової книжки. Була допущена помилка в записі номера наказу про звільнення та даті заяви про прийняття на роботу в наказі. В особовій справі наявна заява про прийняття на роботу позивача від 31.08.2011р. з неповним педнавантаженням, а в наказі про прийняття на роботу вказано як підставу - заяву від 29.08.2011р. Звільнення позивач було проведено у зв»язку із зменшенням кількості учнів та відповідно педнавантаження викладачів. Крім позивача його дисципліни не викладав ніхто. [PERSON] дійсно раніше викладав лише історію, мав повну ставку - 720 годин. Наказу про відкликання позивача з відпустки в 2012р. не має. Тому, вважає, що не має підстав для нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку в 2012р., у зв»язку з його участю в судових засіданнях як представника відповідача. Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та зібрані докази, приходить до висновку, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, наказом третьої особи від 30.08.2013р. № 57-к позивача було звільнено з посади викладача правознавства з 30.08.2013р. на підставі ст. 7 КЗпП України та п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993р. № 43. Як підставу звільнення в наказі зазначено - заяву основного працівника [PERSON] Позивач був прийнятий на роботу наказом директора Державного навчального закладу «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» [PERSON] № 99-к від 01.09.2011р. з 01.09.2011р. на контрактній основі. Як підставу прийняття на роботу в наказі зазначено заяву позивача від 29.08.2011р. Згідно оглянутого в судовому засіданні оригіналу трудової книжки позивача наявний запис про прийняття його на роботу на посаду викладача по контракту на підставі вищевказаного наказу № 99-к від 01.09.2011р. Запис про звільнення відсутній. Позивач представив в судове засідання контракт від 01.09.2011р. укладений з колишнім директором відповідача [PERSON] з терміном дії до 01.09.2016р., згідно якого позивача призначено на посаду викладача з предметів «правознавство», «основи правових знань», «захист Вітчизни», які він фактично й викладав. Згідно п. 4.4 контракту [PERSON] підлягає державному соціальному страхуванню на термін його дії. В розділі 6 контракту передбачено умови зміни і розірвання контракту на умовах чинного законодавства та самого контракту, в якому не передбачено можливості звільнення працівника як сумісника. Звільнення з посади директора ліцею не є підставою для розірвання контракту з педагогічним працівником ( п.1.2 контракту). Позивач посилається на те, що при прийнятті на роботу за вказівкою керівництва написав декілька заяв про прийняття на роботу різного змісту, копії яких долучив до матеріалів справи, оригінали не збереглись, хоча в особовій справі на даний час наявна лише заява від 31.08.2011р. про прийняття на посаду викладача за контрактом з неповним педнавантаженням, хоча в наказі про прийняття на роботу підставою прийняття зазначено заяву від 29.08.2011р. Згідно довідки Коломийського навчально-виховного комплексу № 9 «Школа природничо-математичний ліцей» річне педагогічне навантаження [PERSON] протягом 2011-14рр. становило 70 годин. Як встановлено з пояснень позивача, представника відповідача, третьої особи та з показань свідка [PERSON] річне педнавантаження позивача в державному навчальному закладі «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» становило 500 годин, при ставці 720 год. У відповідності до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п.1,8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993р. № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці. В п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 3 квітня «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» встановлено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Згідно ст. 54 ч. 3 закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. У відповідності до п.1.5, 6.6 Положення про порядок наймання і звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності, яке затверджено Наказом Міністерства освіти України від 05.08.1993 № 293, відповідно до статті 54 Закону України "Про освіту", статті 21 Кодексу законів про працю України педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладання трудового договору, в тому числі за контрактом. Педагогічний працівник, який працює у даному навчальному закладі на умовах строкового трудового договору або контракту, має переважне право на укладання трудового договору, контракту на новий або інший (але не менший строк), передбачений цим Положенням. Згідно п. 6,8,9 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 170, роботодавець зобов'язаний забезпечувати конфіденційність умов контракту. Контракт оформляється у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу і зберігаються у кожної із сторін контракту. Контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого у контракті за угодою сторін. У відповідності до п.64 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.93 р. № 102, ставки заробітної плати (посадові оклади) вчителів, викладачів, вихователів та інших педагогічних працівників виплачуються: а) за 3 години педагогічної (викладацької) роботи на день (18 годин на тиждень): вчителям I-XI (XII) класів шкіл та шкіл-інтернатів усіх типів і найменувань; а) за 3 години викладацької роботи в середньому в день (720 годин на рік): викладачам та старшим викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних постійно діючих курсів, курсів по підготовці до вступу в вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації. Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. (п.1.1). Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.4). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці ( п. 2.5). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (п.2.6). Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком (п. 2.14 абз. 6 ). Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції (п.4.1 абз. 5). Згідно оглянутої в судовому засіданні особової справи та трудової книжки [PERSON] [INFO], останній запис про роботу зроблено 01.10.1986р. про переведення його на посаду викладача історії, заява щодо призначення його на посаду викладача з предметів, які викладав позивач, на підставі чого виданий оспорюваний наказ про звільнення останнього, відсутня. До того ж, в судовому засіданні не доведено вищої кваліфікації та продуктивності праці [PERSON], який є пенсійного віку, по відношенню до [PERSON], що давало б підставу для звільнення останнього на підставі ст. 40 п.1, 42 КЗпП України, з приводу чого було видано наказ про № 98 від 20.06.2013р. про попередження педагогічних працівників ліцею про звільнення згідно ст. 40 п.1 КЗпП України. Відмова від підпису та ознайомлення з даним наказом, з приводу чого було складено акт від 25.06.2013р., заперечується позивачем з посиланням на те, що в цей день він знаходився в Сокальському райуправлінні юстиції Львівської області, на підтвердження чого представив лист начальника цього управління та виписку з журналу реєстрації прийому громадян. Хоча допитані в судовому засіданні в якості свідків працівники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] й підтвердили складення акту. Згідно трудової книжки [PERSON] є спеціалістом вищої категорії, згідно свідоцтва про підвищення кваліфікації від 07.12.2012р. підвищував кваліфікацію за категоріями : викладач предмету «Захист Вітчизни», згідно посвідчення від 27.01.2012р. проходив функціональне навчання у сфері цивільного захисту. Згідно атестаційних листів [PERSON] зарекомендував себе виключно позитивно. У звіті про заплановане вивільнення працівників відповідача від 25.06.2013р. позивач зазначений як викладач основ правових знань. Дані щодо його роботи у відповідача як сумісника відсутні. Таким чином, проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, беручи до уваги недоведеність роботи позивача в ДНЗ «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» як сумісника, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача передбачених ст. 36 КЗпП України, який правомірно звернувся за судовим захистом і його слід поновити на посаді викладача Державного навчального закладу «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» та стягнути з відповідача в користь [PERSON] 14695 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи із середньоденного заробітку за два повні місяці роботи перед звільненням в сумі 104 грн. 97 коп. На підставі ст. 237 КЗпП України слід стягнути з третьої особи в користь відповідача 14695 грн. 80 коп. шкоди завданої в результаті оплати часу вимушеного прогулу. Також, суд вважає, що в користь позивача на підставі ст. 79, 83 КЗпП України слід стягнути 306 грн. 93 коп., як компенсацію за час фактично невикористаної відпустки в 2012р., яку суд визначає виходячи з часу участі позивача в чисельних судових засіданнях, як представника відповідача, при розгляді зазначених ним в позовній заяві цивільних справ протягом липня-серпня 2012р., який становить загалом 13 год і підтверджується журналами судових засідань по даних справах, виданими дорученнями, квитанціями про сплату судового збору на загальну суму 214 грн. 60 коп. та довідкою Коломийського управління ДКС України в Івано-Франківській області, в яких платником зазначений позивач. При цьому, розмір компенсації суд вираховує відповідно до розміру оплати праці [PERSON] за годину, яка становить згідно довідки відповідача 23 грн. 61 коп. При цьому, посилання представника відповідача на відсутність наказу про відкликання позивача з відпустки не заперечує фактичної роботи позивача. Останній, звертався з листом до директора ліцею від 16.01.2013р. з приводу компенсації за невикористану відпустку, який залишився без належного реагування. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки в судовому засіданні не доведено невикористання позивачем більшої частини, окрім 13 годин, щорічної відпустки в 2012р. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає, що в результаті незаконного звільнення та порушення законних прав позивача йому завдано моральної шкоду, яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, внаслідок порушення звичного укладу життя, втрати матеріального джерела для існування, приниження честі та гідності, погіршення здоров»я та необхідності медичної допомоги, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого згідно якої видно, що у позивача констатовано дифузний кардіосклероз, астено-невротичний синдром, гіпертонічну хворобу. Завдану моральну шкоду суд оцінює в 1500 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. В решті позову слід відмовити. У відповідності до ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Суд вважає, що позивач пропустив передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин, оскільки його пояснення про те, що він ознайомився з наказом про звільнення лише 10.12.2013р. підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який пояснив, що був присутній при тому, як позивач 10.12.2013р. після 15 год в приміщенні ДНЗ «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» в кабінеті на другому поверсі отримав від жінки, яка знаходилась в кабінеті, копію наказу та трудову книжку, у зв»язку з чим був сильно схвильований, переживав. Крім них та цієї жінки в кабінеті нікого не було. Свідок [PERSON] пояснив суду, що разом з позивачем та [PERSON] 10.12.2013р. після 15 год заходили в приміщення ДНЗ «Коломийський професійний ліцей сфери послуг», де позивач та [PERSON] зайшли в кабінет на другому поверсі, а він чекав їх в коридорі. При цьому, чув як позивач сперечався з особою жіночої статі з приводу наказу про звільнення. Свідок [PERSON] підтвердив, що 10.12.2913р. після обіду бачив позивача біля входу в ліцей. Цими показаннями спростовуються показання спеціаліста по кадровій роботі відповідача - свідка [PERSON] про те, що позивач був ознайомлений з наказом про звільнення 30.08.2013р. Запис позивача про те, що він не згідний з наказом не датований. До того ж, в оригіналі оглянутої в судовому засіданні трудової книжки позивача взагалі відсутній запис про звільнення. Актом перевірки державної інспекції України з питань праці від 28.01.2014р. встановлено порушення відповідачем вимог п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників і відсутність підписів позивача в особовій картці про ознайомлення з наказами про прийняття та звільнення. Оглянуті в суді оригінали матеріалів особової справи позивача не підшиті і не прошнуровані. Крім того, суд враховує, що відповідач звертався з листами з приводу незаконного звільнення та невидачі йому довідок про заробітну плату в департамент освіти, науки, сім»ї, молоді і спорту Івано-франківської ОДА від 11.12.2013р. та з приводу невидачі йому адміністрацією відповідача довідок про заробітну плату та копії наказу про прийняття на роботу в органи прокуратури від 10.01.2014р. Свідок [PERSON] хоча й підтвердив суду, що, як черговий майстер, здійснював чергування в ліцеї 10.12.2013р. і вів відповідний журнал, де реєструються сторонні особи, але пояснив, що відлучався і не виключив можливості потрапляння осіб в приміщення ліцею поза його відома. На підставі викладеного,

Outcome: approved