Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 3 235,75 грн. щомісячно та на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі у розмірі 3 235,75 грн., мотивуючи тим, що відповідач є батьком їх спільних дітей, які проживають разом з позивачем, в добровільному порядку батьківського обов"язку з матеріального забезпечення та утримання синів не здійснює. Лише періодично за бажанням здійснює купівлю дитячих речей для синів. Разом з тим, матеріальний стан позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечити дітей усім необхідним для їх належного та гармонійного розвитку. Відповідач має задовільний матеріальний стан, на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не перебуває, має відмінний стан здоров"я, працездатний, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі на утримання їх спільної дитини. Одночасно були заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей та поділ майна подружжя, які ухвалою від 17.11.2017 р. були роз'єднані в самостійні провадження. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додатково, подала до суду письмові пояснення, де вказала, що відповідач є людиною працездатного віку, офіційно не працює, також, просила звернути увагу, що позивач не заявляє вимог про стягнення додаткових витрат на розвиток дітей, проте діти відвідують відповідні кружки та секції, а тому сума аліментів повинна бути достатньою для покриття вказаних витрат. Представник відповідачав судовому засіданні просила позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 1860,0 грн. на утримання обох малолітніх дітей, виходячи з 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить по 930,0 грн. на одну дитину. Пояснила, що відповідач не має постійного місця роботи, по можливості приймає участь в утриманні своїх синів з часу їхнього спільного не проживання. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що з 23.09.2005 р. сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва від 17.11.2017 р. (справа № 758/10494/17). Від спільного життя сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На момент розгляду справи діти проживають разом з матір"ю - позивачем у справі за адресою: [ADDRESS], що не заперечувалося відповідачем. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною молодого та працездатного віку, мешкає окремо від позивача та синів, документів про те, що відповідач має постійний дохід (заробітну плату), суду не надано, зазначив, що на даний час не працює.. Згідно записів трудової книжки відповідача, останній з 28.02.2013 року офіційно не працює. Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2018 року -1 860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Так, в даному випадку, 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 становить з 01.01.2018 року 930,0 грн. Між тим, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки до дитини, в т.ч. і обов'язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров'я, інших утриманців, крім їх спільних дітей, у нього не має, не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідач не заробляє достатніх коштів на утримання дітей, оскільки сторони мають рівний обов'язок по утриманню дітей. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних малолітніхдітей у розмірі 1 500,0 грн. щомісяця на кожну дитину. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. В зв'язку з чим приходить суд до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи позивача на обґрунтування розміру аліментів на утримання дітей необхідністю витрат на відвідування секцій, навчання, лікування, оскільки обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) передбачений ст.185 СК України. Авідтак, у позивача є право звернутися з позовом про стягнення безпосередньо додаткових витрат на дитину. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 08.08.2017 року, і до повноліття дітей. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. (за ставкою, що діяла на час звернення позивача до суду). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial