Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини сторін [PERSON], [INFO], та зміну розміру аліментів на утримання дитини сторін, встановлених рішенням Рівненського міського суду по справі №1715/16932/12, з 1 / 4 частки заробітку (доходу) щомісячно,-на 2000 грн. до повноліття дитини. Позов обгрунтований тим, що сторони, які є батьками даної дитини, перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо свого сина-не бере участі у його вихованні та матеріальному утриманню, не цікавиться навчанням, рівнем здібностей та розвитку, не виконує рішення суду про стягнення аліментів, внаслідок чого має заборгованість з їх сплати за період з 12 вересня 2012 року по 31 липня 2017 року у розмірі 52089 грн. 41 коп.. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що дитина перебуває на її утриманні, шлюб із відповідачем розірваний, відповідач із сином не спілкується, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на його утримання, борг відповідача по сплаті аліментів більше 52000 грн., останній раз відповідач спілкувався із сином у серпні 2012 року, останні аліменти отримані нею в 2016 році, дитина фактично відповідача не знає. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити, пояснивши, що питання надання висновку про позбавлення батьківських прав розглядалось також в 2015 році, відповідач проти цього заперечував, після чого не надавав будь-яких заяв, на засідання комісії не з»явився без повідомлення причин. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач з пологового будинку дитину не забирав і поїхав жити до своїх батьків, дитину не утримує, не спілкується, ніяких перешкод у спілкуванні та вихованні дитини немає. Свідок [PERSON] показала, що відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні свого сина, не спілкується з ним, позивач їздила з дитиною до м.Рівне, але відповідач не виявив бажання спілкуватися з дитиною. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений згідно ч.ч.6, 7, 8, 11 ст.128\~ЦПК\~України шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,-[ADDRESS], та шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, відповідач, який не повідомив суду іншої адреси, не зявився в судове засідання без повідомлення причин і не подав відзиву, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, що є підставою в порядку ст.ст.280, 281\~ЦПК\~України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164\~СК\~України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обовязки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Позивачем по справі є [PERSON], зареєстроване місце проживання в [INFO], кім.207. В судовому засіданні встановлено, що сторони, які перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками [PERSON], [INFO], який проживає та перебуває на утриманні позивача, відповідач, який є платником аліментів на дану дитину, за період з 12 вересня 2012 року по 31 липня 2017 року має заборгованість по аліментах у розмірі 52089 грн. 41 коп.. Згідно довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №17 «Перлинка» комбінового типу від 19 вересня 2017 року вихованням та утриманням [PERSON] займається його мати [PERSON]М, участь відповідача у цьому відсутня. Орган опіки та піклування Ніжинської міської ради згідно висновку від 30 листопада 2017 року вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON]. За таких обставин, із врахуванням також показань свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] має батька-відповідача [PERSON]В, який без поважних причин не виконує свої батьківські обов"язки по його утриманню та вихованню. Також судом враховується, що під час розгляду справи поведінка відповідача не змінилася, він своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до дитини та бажає утримувати і виховувати її, також останній не надав суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим несе ризик настання наслідків, повязаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.\~\~\~\~ Зазначені фактори в сукупності розцінюються судом як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, оскільки відповідач свідомо, без поважних причин нехтує своїми батьківськими обов"язками, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Підстави на підтвердження необхідності зміни ставлення відповідачів до виховання дитини в судовому засіданні не встановлені. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК\~України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1ст.\~192\~СК\~України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК\~України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2013 року у справі № 6-143 цс13. Законодавчо визначений обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідач є платником аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1 / 4 частки доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12 вересня 2012 року і до повноліття дитини, що підтверджується копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2012 року, яке з 18 лютого 2013 року перебуває на примусовому виконанні Рівненського міського відділу ДВС Ніжинського ГТУЮ, згідно копії довідки якого від 03 квітня 2018 року аліментів не отримує за період з 01.01.2017 по 31.03.2018, наявна заборгованість у розмірі 53992,35 грн. Статтею 7\~Закону\~України\~«Про Державний\~бюджет\~України\~на 2018\~рік» установлений у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.. Розмір аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2012 року у розмірі 1 / 4 частки доходу не забезпечує належного утримання дитини навіть на рівні мінімально встановленого законодавством. Частина 2 ст.182\~СК\~України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина у зазначеному віці потребує значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, у зв»язку з чим суд,

Outcome: approved