Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

У лютому 2017 \~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зобовязання вчинити дії, в якому вказує, що з 17.11.2012 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.01.2017 року. В період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин вони за спільні кошти придбали ряд рухомого майна на загальну суму 79130 грн., крім того, до шлюбу позивачем придбано фотоапарат "[PERSON] Д-1300" вартістю 7000 грн., вудку вартістю 1300 грн. та 2 обручки вартістю 4000 грн. Вказане майно знаходиться в користуванні відповідача. Просить поділити спільне майно подружжя наступним чином: виділити позивачу у власність: пральну машину 3600 грн., 3 стільця на суму 2000 грн., соковижималку "Філіпс" 1300 грн., мясорубку електричну 1300 грн., гусятницю 1000 грн., пароварку 700 грн., планшет "Леново" 5000 грн., швейну машинку 3000 грн., мобільний телефон 5000 грн., телевізор 5100 грн., фільтр водяний 2000 грн., ковдру овчинну 2000 грн., комплект постільної білизни 2000 грн., накопичував пам'яті 1500 грн., кавомолку 600 грн., бокали винні 500 грн., а всього майна на загальну суму 36500 грн., припинивши право власності [PERSON] на вказане майно; виділити у власність [PERSON]: спальний гарнітур 8280 грн., стіл кухонний 2500 грн., тумбу під телевізор 4000 грн., люстри в кількості 8 шт. на загальну суму 4500 грн., барну стійку 500 грн., полку хромовану - 500 грн., кухню 15000 грн., прихожу 8000 грн., шафу зі стелажами 2 шт. 1500 грн., гардеробну кімнату 5000 грн., 2 комода 1600 грн., а всього майна на загальну суму 42630 грн., припинивши право власності [PERSON] на вказане майно. Крім того, просить суд зобовязати [PERSON] повернути позивачу його особисте майно - фотоапарат "[PERSON] Д-1300" вартістю 7000 грн., вудку вартістю 1300 грн. та 2 обручки вартістю 4000 грн. та стягнути на його користь понесені судові витрати. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] надала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій вказує, що частина майна, про поділ якого ставить питання [PERSON], придбана нею та її сім'єю до шлюбу сторін по справі, в тому числі соковижималка "Філіпс", планшет "Леново", швейна машинка "Зінгер", мобільний телефон "HTS", кухня кольору бронза/перлина, прихожа кольору срібне дерево, телевізор "LG", фільтр водяний, пральна машина "Самсунг", 2 комода. Просить визнати спільним майном подружжя спальний гарнітур "Ельза" вартістю 8280 грн., тумбу під телевізор вартістю 4000 грн., люстри в кількості 8 шт. на загальну суму 4500 грн., 2 стільця вартістю 240 грн., барну стійку вартістю 500 грн., полку хромовану вартістю 500 грн., мясорубку електричну вартістю 1300 грн., пароварку вартістю 700 грн., телевізор "Самсунг" вартістю 4929 грн., гардеробну кімнату вартістю 211 грн., бокали винні вартістю 500 грн., вудку вартістю 1300 грн., модуль пам'яті вартістю 174 грн., а також поділити спільне майно подружжя наступним чином: виділити [PERSON]: спальний гарнітур "Ельза" вартістю 8280 грн., 2 стільця вартістю 240 грн., полку хромовану вартістю 500 грн., мясорубку електричну вартістю 1300 грн., гардеробну кімнату вартістю 211 грн., всього майна на загальну суму 10531 грн.; виділити [PERSON]: тумбу під телевізор вартістю 4000 грн., люстри в кількості 8 шт. на загальну суму 4500 грн., барну стійку вартістю 500 грн., пароварку вартістю 700 грн., телевізор "Самсунг" вартістю 4929 грн., бокали винні вартістю 500 грн., вудку вартістю 1300 грн., модуль пам'яті вартістю 174 грн., а всього майна на загальну суму 16603 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості майна у сумі 3036 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 13.04.2017 року позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] обєднані в одне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві, з зустрічним позовом [PERSON] не погодились частково щодо обсягу та вартості визначеного нею спільного майна подружжя. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили задовольнити, проти позову [PERSON] частково заперечували, вказуючи на те, що частина майна, яке він вважає спільним майном подружжя, придбавались до шлюбу та не за їх спільні кошти, а відтак поділу не підлягає, вимоги про зобовязання повернути особисте майно безпідставні, оскільки ані вудки, ані фотоапарату, ані обручки позивача у володінні відповідачки немає, свою обручку вважає належною їй і такою, що не підлягає поділу, оскільки була подарована позивачем на весілля при одруженні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.11.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.01.2017 року. Вказаним судовим рішенням встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство та не проживають разом з лютого 2016 року. Як вказував у позові та в судовому засіданні позивач [PERSON], за час перебування у шлюбі вони з [PERSON] за спільні кошти придбали наступне майно: пральну машину, 3 стільця, соковижималку "Філіпс", мясорубку електричну, гусятницю, пароварку, планшет "Леново", швейну машинку, мобільний телефон "Ксіомі", телевізор "Самсунг", фільтр водяний, ковдру овчинну, бокали винні, комплект постільної білизни, накопичував пам'яті "Тошиба" обємом 1 терабайт, кавомолку, спальний гарнітур, стіл кухонний, тумбу під телевізор, люстри в кількості 8 шт., барну стійку, полку хромовану, набір тарілок, кухню, прихожу, шафу зі стелажами 2 шт., гардеробну кімнату, 2 комода. Зазначив, що вказане майно залишилось за місцем проживання відповідача [PERSON] разом з його особистим майном - фотоапаратом "[PERSON] Д-1300", вудкою та 2 обручками, які остання відмовляється повернути. Відповідач [PERSON] не заперечувала той факт, що під час шлюбу з [PERSON] ними за спільні кошти придбано ряд рухомого майна, в тому числі: спальний гарнітур "Ельза", тумбу під телевізор, люстри в кількості 8 шт., 2 стільця розкладних, барну стійку, полку хромовану, мясорубку електричну, пароварку, бокали винні, а також 2 шафи зі стелажами влаштовано на балконах та гардеробну. При цьому, факт придбання спального гарнітуру "Ельза" вартістю 8280 грн., тумби під телевізор вартістю 2850 грн., 2 стільців розкладних на загальну суму 240 грн. обєктивно підтверджується фіскальними та товарними чеками від 23.11.2012 року, від 08.01.2013 року (а.с. 20, 22, 66, 67). Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] погодились з вартістю спільно придбаного майна: спального гарнітура "Ельза" - 8280 грн., тумби під телевізор - 2850 грн., люстр в кількості 8 шт. - 4500 грн., 2 стільців розкладних - 240 грн., барної стойки - 500 грн., полки хромованої - 500 грн., мясорубки електричної - 1300 грн., пароварки - 700 грн., бокалів винних в кількості 5 шт. - 500 грн., а також гардеробної 5000 грн. Обєктивних доказів на підтвердження того, що у власності сторін по справі перебували винні бокали в кількості 12 шт., як вказував позивач, останнім суду не надано та під час судового розгляду справи не здобуто. Не доведено також відповідачем [PERSON] і того факту, що мясорубка електрична являється її особистою власністю, оскільки подарована їй на день народження. Не дійшли згоди сторони щодо визначення вартості 2 шаф зі стелажами, влаштованих позивачем [PERSON] на балконах в квартирі за адресою: [ADDRESS], де проживає відповідач [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що в період шлюбу набута також вудка, яка знаходиться у її володінні, визнала те, що вказана річ є подарунком [PERSON] на день народження, на чому власне і наполягав позивач, проте зазначила, що вказане майно вважає спільною власністю подружжя. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. А відтак суд вважає обґрунтованими доводи позивача [PERSON] про те, що вудка являється його особистою власністю, у звязку з чим поділу не підлягає. Разом з тим, відповідач [PERSON] заперечила факт придбання в період шлюбу з позивачем [PERSON] та наявності у її володінні наступного майна: гусятниці вартістю 1000 грн., мобільного телефону "Ксіомі" вартістю 5000 грн., стола кухонного вартістю 2500 грн., 3 стільців на загальну суму 2000 грн., кавомолки вартістю 600 грн., комплекту постільної білизни вартістю 2000 грн., накопичувача пам'яті "Тошиба" вартістю 1500 грн., ковдри овчинної вартістю 2000 грн., телевізору "Самсунг" вартістю 5100 грн. Пояснила, що в належній їй квартирі, де вони проживали з позивачем однією сім'єю, знаходиться старий стіл 1980-х років, яким вони з позивачем користувались в період шлюбу, та 2 складних стільця, придбаних ними, наполягала на тому, що в період шлюбу ані новий стіл за 2500 грн., ані 3 стільця за ціною 2 шт. 1300 грн. та 1 шт. 700 грн. ними не придбавались, як, власне і телевізор "Самсунг", оскільки у них у користуванні перебував інший телевізор "LG", який є її особистою власністю та придбаний 31.10.2010 року за 8498,70 грн., на підтвердження чого надала суду відповідний фіскальний чек та гарантійний талон (а.с. 50). Вищезазначені твердження відповідачки не спростовано позивачем в ході судового розгляду справи шляхом подання належних та допустимих доказів. Крім того, відповідач [PERSON] стверджувала, що під час шлюбу з позивачем по справі [PERSON] ними не придбавались за спільні кошти, а відтак не є спільним майном подружжя пральна машинка, соковижималка "Філіпс", планшет "Леново", швейна машинка, фільтр водяний, кухня, прихожа, 2 комода. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що пральна машинка, наявна в її квартирі, належить її матері [PERSON] та придбана 20.03.2007 року, що підтверджується даними гарантійного талону (а.с. 49), фільтр водяний також придбаний її матірю [PERSON] 25.08.2012 року, що підтверджується даними гарантійного талону (а.с. 48), соковижималку "Філіпс" також придбано до шлюбу 21.08.2011 року, що вбачається з відповідного гарантійного талону (а.с.47), 2 комода придбані її матірю 14.12.2012 року, що підтверджується паспортом виробу (а.с. 51) та передані сторонам по справі в користування, планшет "Леново" також належить матері відповідачки, що обєктивно підтверджується даними гарантійного талону, та придбаний нею 03.09.2014 року за 5516,50 грн. (а.с. 56, 68), швейна машинка не є спільною власністю, оскільки придбана 11.07.1996 року мамою відповідачки (а.с. 46). Щодо меблів в кухні та прихожій, то вони виготовлені та встановлені в квартирі, де сторони проживали разом, до укладення ними шлюбу у період з квітня по серпень 2012 року за замовленням та за кошти гр. [PERSON], який є вітчимом відповідачки, на підтвердження вказаних обставин відповідач надала суду бланк замовлення та товарні чеки ПП [PERSON] від 11.04.2012 року, від 25.05.2012 року від 15.06.2012 року, від 17.08.2012 року (а.с. 53, 54, 85-89), і ці обставин підтвердив в судовому засіданні гр. [PERSON] під час допиту в якості свідка. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку ( доходу). Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. В ч.ч. 1-3 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ гусятниці вартістю 1000 грн., мобільного телефону "Ксіомі" вартістю 5000 грн., стола кухонного вартістю 2500 грн., 3 стільців на загальну суму 2000 грн., кавомолки вартістю 600 грн., комплекту постільної білизни вартістю 2000 грн., накопичувача пам'яті "Тошиба" вартістю 1500 грн., ковдри овчинної вартістю 2000 грн., телевізору "Самсунг" вартістю 5100 грн., оскільки судом не встановлено факту наявності вказаного майна на час розгляду справи, а також пральної машинки, соковижималки "Філіпс", планшету "Леново", швейної машинки, фільтру водяного, кухні, прихожої, 2 комодів, з огляду на наявність доказів на підтвердження того, що вказане майно не є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки частина його придбана до укладення шлюбу та за кошти матері і вітчима відповідачки [PERSON] і є власністю останніх. При цьому, виходячи з норми ч 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що спальний гарнітур "Ельза", тумбу під телевізор, люстри в кількості 8 шт., 2 стільця, барну стійку, полку хромовану, мясорубку електричну, пароварку, бокали винні в кількості 5 шт., а також 2 шафи зі стелажами влаштовані на балконах, гардеробна є спільним майном подружжя, відповідні позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання цього майна спільним майном подружжя підлягають задоволенню. Відповідно, обґрунтованими суд вважає і позовні вимоги [PERSON] та вимоги [PERSON] про поділ вказаного майна між ними в рівних частках по 1/2 частині за кожним. За змістом розяснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, частки подружжя у праві власності на спільно набуте ними майно мають визначатись з урахуванням вартості такого майна. В ході судового розгляду справи сторони [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди щодо порядку поділу спільного майна меблів та побутової техніки, обидва претендували на виділення їм одних і тих же предметів. Крім того, вони у своїх позовних заявах визначили вартість зазначеного майна на власний розсуд, при цьому, згоди щодо вартості 2 шаф зі стелажами влаштованих на балконах в квартирі, де проживає [PERSON], не досягли, визначивши її з істотними розбіжностями у сумах. З клопотанням про призначення та проведення по справі судової товарознавчої експертизи сторони не звертались, незважаючи на те, що відповідне право було розяснено судом. Таким чином, під час судового розгляду справи сторонами не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спільно набутого рухомого майна 2 шаф зі стелажами влаштованих на балконах, - які вони просили поділити. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що поділу підлягає майно з урахуванням його дійсної вартості, суд позбавлений можливості поділити вказане майно між сторонами по справі з урахуванням рівності їх часток у праві спільної власності, що визначаються з огляду на вартість такого майна, а тому не знаходить підстав для задоволення відповідних позовних вимог [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя та за доцільне в порядку розподілу спільного майна подружжя виходячи з рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності: виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на наступне рухоме майно: тумбу під телевізор вартістю 2850 грн., люстри в кількості 8 шт. на загальну суму 4500 грн., гардеробну вартістю 5000 грн., - загальна вартість якого становить 12350 грн. 00 коп.; виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на наступне рухоме майно: спальний гарнітур "Ельза" вартістю 8280 грн., 2 стільця вартістю 240 грн., полку хромовану вартістю 500 грн., пароварку вартістю 700 грн., барну стійку вартістю 500 грн., бокали винні вартістю 500 грн., мясорубку електричну вартістю 1300 грн., - загальна вартість якого становить 12020 грн. 00 коп., стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування різниці часток співвласників у вартості майна кошти в сумі 165 грн. 00 коп. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про покладення обовязку на [PERSON] повернути належні йому на праві особистої власності речі вудку, фотоапарат та 2 обручки, суд виходить з наступного. В ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить фотоапарат "[PERSON] Д-1300" вартістю 7000 грн., вказане підтверджується відомостями про замовлення його через мережу інтернет 28.04.2001 року (а.с. 13-15), цей факт не оспорювала в судовому засіданні відповідач [PERSON] Крім того, судом встановлено, що позивачем [PERSON] 27.10.2012 року придбано дві обручки вартістю 2034,54 грн. та 1938,60 грн. (а.с. 81, 82). З пояснень сторін по справі встановлено, що це весільні обручки, одну з яких позивач [PERSON] при укладенні шлюбу подарував [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що подарована їй чоловіком обручка знаходиться у неї, проте вважає її особистою власністю, а відтак не бачить підстав повертати її позивачу, зазначила, що іншої обручки та фотоапарата в належній їй квартирі та у її володінні немає, де можуть перебувати ці речі, їй невідомо. При цьому, позивачем [PERSON] не надано суду жодних обєктивних доказів на підтвердження того, що належні йому речі - фотоапарат та обручка на час судового розгляду справи перебувають у володінні відповідачки. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що одна з весільних обручок є особистою власністю відповідача по справі [PERSON], а доказів на підтвердження того, що інша обручка та фотоапарат позивача перебувають у володінні останньої, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про покладення обовязку на відповідача повернути вказані речі. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що у володінні відповідача [PERSON] перебуває особисте майно [PERSON] вудка. Позовні вимоги [PERSON] про покладення на відповідача обовязку з повернення вказаної речі суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. А тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, з урахуванням загального розміру позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом та тієї частини, в якій позов було задоволено, суд приходить до переконливого висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню частина судового збору, сплаченого з позовних вимог про поділ майна подружжя в загальному розмірі 640 грн. 00 коп., - в сумі 488 грн. 97 коп. Виходячи з загального розміру позовних вимог [PERSON] та тієї частини, в якій його позов задоволено, суд приходить до переконливого висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню частина судового збору в сумі 656 грн. 60 коп., в тому числі з позовних вимог про поділ спільного майна подружжя кошти в сумі 443 грн. 27 коп. урахуванням того, що згідно чинного законодавства позивач мав сплатити судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., та з позовних вимог про покладення обовязку на відповідача повернути особисте майно - 213 грн. 33 коп., оскільки позивач мав сплатити судовий збір з цих вимог в сумі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України "Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як встановлено в п. 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ"Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача адвокатом [PERSON] надано суду копії 2-х квитанцій, які підтверджують факт отримання від [PERSON] коштів в сумі по 2000 грн. (а.с. 29, 30). При цьому, оригінали квитанцій та розрахунок витрат на правову допомогу представником позивача надано не було, у зв'язку з чи суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивача [PERSON] витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial