Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON], третя особа - АТ «Дельта Банк», в якому просила розірвати укладений з відповідачем договір від 28 липня 2013 року на виготовлення та доставку металоплатикових конструкцій та стягнути на її користь з ФОП [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 7 283,19 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.. Позов мотивує тим, що 28 липня 2013 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено зазначений договір, відповідно до умов якого вона сплатила відповідачу аванс в розмірі 7 283,19 грн, а він в свою чергу зобов'язувався після отримання авансу протягом 30 робочих днів виготовити та поставити металопластикові вікна, кінцевим терміном виконання робіт було 06 вересня 2013 року. 28 липня 2013 року вона уклала з АТ «Дельта Банк» кредитний договір, на підставі якого відповідачу були перераховані грошові кошти, проте, з часу підписання договору та сплати авансу відповідачем не виконані вимоги договору, жодного повідомлення про виконання договору вона не отримувала, акт прийому-передачі не підписувала. Посилаючись на норми статей 3, 11, 13, 509, 526, 901, 905, 530, 610, 611, 612, 615, 907, 651 ЦК України вважає, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, яке вже втратило для неї інтерес, а тому повинен відшкодувати їй завдані простроченням збитки. Також просить розірвати укладений з ФОП [PERSON] договір у зв'язку з істотним порушенням умов договору, яким є позбавлення її того, на що розраховувала при укладенні договору. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, адвокат [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зазначене положення процесуального закону рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). Представник третьої особи - Матвієнко Т.В. в судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду та не заперечувала в разі розірвання договору проти стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] сплаченого за придбання металопластикових вікон авансу в розмірі 7 268,19 грн. Разом з тим, зазначила, що позивач на підставі заяви про видачу коштів отримала у банку споживчий кредит та доручила банківській установі здійснити перерахування кредитних коштів в безготівковому порядку на рахунки ФОП [PERSON] протягом трьох банківських днів, при цьому, вона зобов'язувалася своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов'язання за кредитним договором та щомісяця сплачувати відповідні платежі. На даний час жодного внеску на погашення кредитного договору позивачем не здійснено. Договори, укладені позивачем з ФОП [PERSON] та з банківською установою, це два правочини, які не пов'язані між собою та обслуговуються різними організаціями із різним юридичним статусом, й банк не може відповідати за договорами, стороною яких він не являється, та не має правових підстав вимагати замість позичальників повернення коштів від ФОП [PERSON]. Також не погоджується із застосуванням позивачем норм права, що регулюють правовідносини з надання послуг, оскільки вважає, що між сторонами укладений договір побутового підряду, який підпадає під правове регулювання гл.61 ЦК України. Заслухавши пояснення представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому ЦПК України порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 28 липня 2013 року між сторонами укладено договір побутового підряду, згідно якого Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (відповідач) зобов'язується виконати роботи по виготовленню та доставці металопластикових конструкцій вартістю 7268,19 грн., а замовник зобов'язався сплатити вартість виробів та робіт (а.с. 5). Пунктом 3.2 даного договору встановлено обов'язок ФОП [PERSON] виготовити та доставити вироби протягом 30 робочих днів з дня отримання оплати замовлення. 28 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 001-24223-280713, згідно якого Банк надав позивачу споживчий кредит на придбання товару - металопластикових конструкцій у ФОП [PERSON] у розмірі 7 268,19 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів 0,01% річних. Сторони погодили, що банк протягом 3 банківських днів з дня прийняття (акцепту) пропозиції щодо укладення договору, зобов'язується перерахувати в безготівковому порядку на рахунки ФОП [PERSON] кредитні кошти, а [PERSON] зобов'язалась повернути банку суму отриманого кредиту відповідно до графіка погашення заборгованості (а.с.7-12). На виконання умов кредитного договору, АТ «Дельта Банк» за дорученням [PERSON] перерахувало кошти в розмірі 7 268,19 грн. на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується меморіальним ордером №49351154 від 29 липня 2013 року, проте ФОП [PERSON] у встановлений строк не виконав умови договору укладеного 28 липня 2013 року з [PERSON] про виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Вирішуючи питання про розірвання договору на виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій, суд виходить з того, що на час розгляду справи відповідач, незважаючи на те, що отримав від АТ «Дельта Банк» за дорученням [PERSON] грошові кошти в рахунок оплати вартості товару, не виготовив та не здійснив поставку та встановлення металопластикових вікон за місцем проживання позивача, чим істотно порушив строки, обумовлені договором. Позивач зазначила, що більше не зацікавлена в отриманні товару, а саме у встановленні вікон. Будь-які докази, що позивач відмовилась від встановлення металопластикових вікон за її місцем проживання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, твердження позивача про невиконання відповідачем умов договору свідчать про істотне порушенням відповідачем укладеного договору та є підставою для настання наслідків, передбачених ст. 611 ЦК України, а, відтак суд приходить до висновку про розірвання договору, укладеного 28 липня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] на виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій (вікон) та стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача заподіяних їй невиконанням договору збитків в розмірі 7 268,19 грн., а не 7 283,19 грн., про які зазначено у позовній заяві. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER], виданого 31 серпня 2012 року на підставі рішення Кваліфікаційно -дисциплінарної комісії адвокатури в Чернігівській області від 31 серпня 2012 року № 7, було укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 24 жовтня 2013 року. Факт надання правової допомоги позивачу та її оплата підтверджується даним договором (а.с. 9), калькуляцією вартості правової допомоги, журналом судового засідання (а.с. 35) та квитанцією на оплату коштів за надання правової допомоги (а.с.11). Виходячи з обсягу наданих та підтверджених матеріалами справи правових послуг адвоката [PERSON], які мали місце після укладення договору між адвокатом та позивачем шляхом сплати останнім адвокатського гонорару, вбачається, що адвокат приймав участь у судовому засіданні 25 грудня 2013 року тривалістю 5 хвилин, згідно калькуляції вартості правової допомоги надавав юридичну консультацію [PERSON] - 1 год., здійснював підготовку документів та складання позову - 2-00 год., отже із запланованих 5 годин адвокат використав 3 години 5 хвилин. Витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню в межах сум, що розраховуються відповідно до Закону України «По граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 „Про граничні розмірі компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави". Зокрема, розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з Законом "Про державний бюджет на 2013 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 року по 01.11.2013 року становив 1147 грн, а з 01 грудня 2013 року - 1218 грн., отже граничний розмір витрат на надання правової допомоги по даній справі становить 1417 грн., які і підлягають стягненню з відповідача, оскільки вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. в даному випадку виходять за межі встановленого законом граничного розміру.

Outcome: partial