Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по вул.. Суворова,31 в с.Оксамитне Болградського району Одеської області . Позивачка посилається на те, що вона є власником зазначеного житлового будинку на підставі договору дарування від 13.06.2014 року. Відповідачка , яка є колишньою дружиною її рідного брата [PERSON] , зареєстрована в цьому будинку з 2004 року за згодою колишнього власника будинку її батька [PERSON] . У 2009 році після розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачкою, остання пішла з будинку і з цього часу фактично в будинку не проживає, але в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, в звязку з чим вона позивачка позбавлена можливості продати належне їй нерухоме майно та вимушена звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на задоволенні позову. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що в зазначеному житловому будинку народився та зареєстрований її неповнолітній син [PERSON] [INFO] , у неї відповідачки немає власного житла та немає можливості зареєструватися за іншою адресою. У разі зняття її з реєстраційного обліку у зазначеному будинку вона відповідачка буде позбавлена можливості отримувати соціальну допомогу на свого неповнолітнього сина. Разом з тим відповідачка не заперечувала , що вона та її неповнолітній син не проживають у цьому будинку з осені 2008 року по теперішній час та протягом цього часу вона не здійснювала будь яких заходів для вселення у спірний будинок та проживання в ньому. Представник органу опіки та піклування Болградської райдержадміністрації [PERSON] вважала, що позов підлягає вирішенню у відповідності до діючих норм законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Житловий будинок по вул.. Суворова, 31 в с.Оксамитне Болградського району Одеської області належить на праві власності позивачці [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного 13 червня 2014 року між [PERSON] і позивачкою, та посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] по реєстру за № 2823 (а.с.3-6) . Судом встановлено, що раніше цей будинок належав на праві власності батькові позивачки [PERSON]. 04 вересня 2004 року у Оксамитненській сільській раді Болградського району було укладено шлюб між [PERSON] , який є рідним сином [PERSON] та рідним братом позивачки, та відповідачкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7), паспортом відповідачки (а.с.20-21). Після реєстрації шлюбу відповідачка стала проживати разом з чоловіком у зазначеному будинку та за згодою колишнього власника будинку [PERSON] була в ньому зареєстрована 16 рудня 2004 року, що підтверджується домовою книгою на цей будинок (а.с.10-11) . 30 березня 2005 року у [PERSON] і відповідачки [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.23). В осені 2008 року відповідачка разом з неповнолітнім сином [PERSON] пішла з житлового будинку по вул.. Суворова , 31 в с.Оксамитне та з цього часу проживає за адресою: [INFO] , у будинку , який належить рідній сестрі відповідачки. 15 вересня 2009 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.8), паспортом відповідачки (а.с.20-21). 08 листопада 2012 року [PERSON] помер (а.с.9). Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст.. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст.. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім"ї колишнього власника. Судом встановлено, що відповідачка вселилася у вказаний будинок за згодою його колишнього власника [PERSON], як член сімї власника будинку дружина сина власника будинку. Право особи, яка вселилася за згодою власника будинку, на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Житлові права членів сім"ї власника житлового будинку та інших осіб, які вселилися за його згодою, є похідними від прав власника цього житла. Припинення права власності особи на житловий будинок припиняє право вказаних осіб на користування цим будинком. Право власності [PERSON] на спірний житловий будинок припинилось, а тому припинилось і право користування цим житлом членів його сім"ї , в тому числі припинилось і право користування вказаним будинком відповідачки, як колишнього члена сімї власника будинку. Відповідачка втратила право користування будинком , який на теперішній час належить позивачці. Відповідачка не являється членом сімї позивачки , позивачка заперечує проти подальшого проживання відповідачки в будинку. Разом з тим позивачка, як власник будинку , позбавлена можливості здійснювати своє право користування та розпорядження належним їй майном та обрала спосіб захисту цивільного права, який відповідає ст.. 16 ЦК України. Крім того , судом встановлено , що відповідачка протягом тривалого часу з 2008 року по теперішній час у спірному будинку не проживає без поважних причин, будь яких заходів протягом цього часу для вселення в будинок та проживання в ньому не здійснювала. Посилання відповідачки на те, що у спірному будинку народився та зареєстрований її неповнолітній син [PERSON], не є підставою для відмови в задоволенні позову , тим більш , що судом встановлено , що неповнолітній [PERSON] не проживає у вказаному будинку разом з матирю з 2008 року , а позивачкою вимога про втрату права користування будинком неповнолітнім сином відповідачки не заявлена. Також безпідставним є посилання відповідачки на те, що у неї не має власного житла і не має можливості зареєструватися за іншою адресою. Судом за клопотанням відповідачки їй було надано час для вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку у спірному будинку та перереєстрацію за іншою адресою, але відповідачкою будь яки заходи з цього приводу у визначений строк здійснені не були.

Outcome: approved