Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII 28.12.2014р. п. 10 розділу III Прикінцевих положень було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Законом № 76-VIII було доповнено ч.6 ст. 149 Закону «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: "Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах". Листом Державної судової адміністрації України від 15.01.2015 № 1-315/15 повідомлено, що «.. .у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати». На виконання вищевикладеного, на підставі наказу начальника територіального управління ДСАУ в Київській області від 02.02.2015р. №15/0 (про проведення скорочення) територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області (у межах необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів, та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди). Скорочення територіальним управлінням було проведено у всіх судах Київської області з урахуванням вище перелічених критеріїв, а саме: вії судах за наказам; 6-х судах враховано загальну чисельність працівників апарату суду яка була значно менша за величину 3,7 визначену у частині 6 статті 149 Законом України «Про судоустрій і статус суддів»; в інших судах за рахунок існуючих вакантних посад, що не заповнювалися. Водночас, в Законі № 76- VIII не було передбачено необхідність проведення скорочення працівників в кожному суді певного регіону України окремо для отримання підстави виплачувати суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат». В рішенні Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 також було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду, у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. У звязку з вищевикладеним, на виконання вимог Закону № 76-VІІІ, ч.6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення Ради суддів України № 6 від 05.02.2015 та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів - ДСАУ № 1-315/15 від 15.01.2015 територіальним управлінням було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління №13 від 10.02.2015р. виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Натомість, в подальшому, після проведення Державною судовою адміністрацією України у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - територіальне управління) фінансового аудиту та аудиту відповідності, Державною судовою адміністрацією України у Звіті про результати проведення аудиту від 25.03.2016р. одним з висновків зазначено: «...Недотримання вимог пункту 10розділу III Прикінцевих положень Закону № 76-VІІІ та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачено суддівської винагороди у загальній сумі 919,59 тис, грн.». Тобто законну виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат Державна судова адміністрація України визначили порушенням. В подальшому, територіальним управлінням від Державної судової адміністрації України в Київській області отримано Рекомендації до Звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту (далі - Рекомендації). В наданих Рекомендаціях зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області та з урахуванням висновків необхідно: «...забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди виплаченої з порушенням вимог Прикінцевих положень Законом № 76-УІІІ суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальний заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн.». Крім того, Наказом голови ДСАУ №84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата суддям винагороди у розмірі 10 мінімальний заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. Оскільки наказ голови ДСАУ №84 від 28.04.2016 року був абсолютно незаконний - начальником управління було оскаржено його в судовому порядку. 22.11.2016р. Вищий адміністративний суд України, задовольнивши касаційну скаргу начальника територіального управління ДСА України в Київській області - залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016р. якою було визнано незаконним та скасовано наказ голови Державної судової адміністрації України №84 від 28.04.2016р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до начальника територіального управління ДСА України в Київській області. Листом голови ДСАУ №6-6511/16 від 14.09.2016р. повідомлено територіальне управління щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через не усунення територіальним управлінням «порушень», виявлених під час аудиту (зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з суддів та працівників апаратів судів «надмірно» виплачених коштів). На виконання вищевказаного листа - 29.09.2016р. територіальне управління було вимушено звернутись до 136 суддів (в тому числі до відповідача даного позову) із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені. Судді заперечили проти утримання зазначених коштів із їх заробітної плати та у своїх відповідях зауважили, що ці кошти отримані ними абсолютно законно та не має підстав для їх стягнення. Натомість, голова ДСАУ продовжує наполягати на стягненні на його думку «зайво» сплаченої суддівської винагороди, для чого у листопаді 2016р. за його вказівкою ДСАУ було виділено 242 тис. грн. на оплату судового збору для забезпечення звернення територіальним управлінням до суду із позовами про стягнення із суддів та працівників апаратів даних коштів. Враховуючи вищевикладене, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої суддівської винагороди у сумі 7 308,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача територіального управління ДСАУ в Київській області кошти у сумі 7 308,00 грн.Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача у судове засідання не з»явився,до суду поданий лист із проханням розглядати справу за їх відсутності,позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з»явився,згідно поданої до суду заяви позов не визнає та просить у позові відмовити. Представник 3-ї особи Державної судова адміністрація України у судове засідання не з»явився ,до суду поданий лист із проханням розглядати справу за їх відсутності,позовні вимоги підтримує. Суд,дослідивши письмові докази по справі вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». Зі змісту позовної заяви вбачається,що відповідачу по справі було надмірно виплачено суддівську винагороду в суммі 7308 гр,які позивач і просить стягнути із відповідача. Ставлячи питання про стягнення вказаних коштів із відповідача,позивач свої позовні вимоги не обґрунтовує відповідно до норм чинного законодавства. Разом з тим,за змістом ст. 127 КЗпП України повернення підприємству зайво виплачених коштів\~можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації\~(ст. 136 КЗпП). Також ст. 1212 Цивільного кодексу Украї\-ни\~ зобовязує особу, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦКУ встановлює, що\~не підлягають\~поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,\~якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України. Як вбачається зі змісту позовної заяви,позивач не посилається на те,що відповідачу 7\~308гр були виплачені внаслідок помилки позивача і недобросовісності відповідача,а навпаки вбачається,що позивач добровільно виплатив відповідачу зазначені кошти і вважає,що дані кошти були виплачені законно. Враховуючи викладене,суд вважає відсутні підстави для задоволення позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України у зв»язку з чим відмовляє позивачу у даному позові. Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 197 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ,

Outcome: dismissed