Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

08.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: 1/3 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 1,2094 га, кадастровий номер 5122080400:01:001:0902, розташовану на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КАРП «Придунайська Нива», частка (пай) № 134 , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 070508 , виданий Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області 01.02.2005 року і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01.05.521.00025, зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 18.02.2014 року за № 296306051220, номер запису про право власності 4723254), мотивуючи тим, що при зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, якими позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] на підставі рішення Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 28.01.2016 року за № 33-VII), № 45, належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності у відповідності до запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 26 (особистий рахунок № [NUMBER] ), що підтверджується п. 1 довідки, виданої виконавчим комітетом Богатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 27.01.2020 року за № 159. Станом на 14 квітня 1991 року двір відносився до типу колгоспного і на цю дату в будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується п. 4 довідки, виданої виконавчим комітетом Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 27.01.2020 року за № 159. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.06.2019 року (а.с. 6), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 1/3 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 1,2094 га, кадастровий номер 5122080400:01:001:0902, розташовану на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КАРП «Придунайська Нива», частка (пай) № 134 , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 070508 , виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області 01.02.2005 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01.05.521.00025, зареєстрованого реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 18.02.2014 року за № 296306051220, номер запису про право власності 4723254. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 30.06.2016 року секретарем Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 161, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме йому на день смерті - [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №59070754 від 20.01.2020 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 30.06.2016 року, зареєстрований за № 161 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особа яка має право на обов`язкову частку - [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 88 від 17.01.2020 року, тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. №36/02-14 від 22.01.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved