Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач ПАТ «БАНК ФОРУМ»в особі в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що18 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» і [PERSON] було укладено кредитній договір № 025/06 /12-А., згідно якому відповідачу були надані грошові кошти в сумі49500,00 дол. США для придбання автомобіля марки «SUBARU TRIBECA В9;» строком до 17.12.2012р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних.Крім цього, договором передбачено за несвоєчасне повернення кредитних коштів і сплату процентів, позичальник повинен сплатити пеню в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення платежу, штраф у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до умов додаткового договору № 1 від 21.10.2011р. сторони домовились провести реструктуризацію кредитної заборгованості та було змінено валюту на гривню. Також було змінено строк повернення кредиту на 17.12.2015 року. Боржник, взяв на себе зобовязання щомісячно, відповідно до Додатку 1 до Додаткового договору №1 сплачувати банку грошові кошти в рахунок повернення частини тіла кредиту, а також сплатитипроценти за користування кредитом з розрахунку 14,5 % процентів річних.Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором.Відповідач в порушенні ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України свої зобовязання не виконує і тому утворилася заборгованість,яка станом на 10.04.2015 року становить у розмірі 207098,56 грн. та складається із суми простроченої заборгованості по поверненню кредиту 81555,04 грн.; поточної заборгованості по поверненню кредиту 40586,87грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 28007,62грн., поточної суми заборгованості за нарахованими процентами -1940,89 грн.; суми пені, нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ 55008,14 грн. В забезпечення прийнятих [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 0257/06/12-А від 18.12.06 року, цього ж дня між боржником і банком було укладено договір застави № 0257/06/12-А (Т) у відповідності до якого в заставу було передано автомобіль, а саме: «SUBARU TRIBECA В9;», а крім того з [PERSON] було укладено договір поруки № 0257/06/12-А, (П) згідно з умовами яких поручитель зобовязалися в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед банком погасити, заборгованість по Кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені Кредитнимдоговором, тому згідно зі ст. 554 ЦК України просять стягнути з відповідачів солідарно усю суму заборгованості. На теперішній час відносно банку почата процедура ліквідації банку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і дав пояснення про обставини викладені вище. Представник відповідча [PERSON] [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що 18.12.2006 року був укладений кредитний договор №0257/06/12-А з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 21.10.2011 року, який забезпечений порукою згідно договору поруки №0257/06/12-А (П) від 18.12.2006р. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 21.10.2011 року. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.І, ч.2 ст.553 ЦК України). За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно п.п.4.1.п.4 договору поруки сторони визначили, що порука припиняється з припиненням зобов'язань за Кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Тобто, в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про припинення поруки з припиненням зобов'язань за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно умов кредитного договору передбачено повернення кредиту частинами, а також щомісячно повинні сплачуватися проценти. Останні платіж [PERSON] здійснено 28.09.2013 р. Кредитор протягом шести місяців з моменту внесення останніх платежів не звернувся до поручителя, тому просять відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] неодноразово в судове засіданні не зявлявся, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність відповідача, який, зловживаючи своїми процесуальними обовязками, не реагує на виклики до суду, відмовляючись від отримання рекомендованої кореспонденції, що направляється за місцем його постійного проживання, внаслідок чого судові повістки відділенням зв"зку повернуті суду за закінченням строку зберігання. Відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені на заборгованість по сумі основного боргу та несплачених процентів за період з 21.03.2013р. до 08.08.2013 року та в цій частині просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали в справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошті( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 18.12.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» і [PERSON] було укладено кредитній договір № 025/06 /12-А., згідно якому відповідачу були надані грошові кошти в сумі49500,00 дол. США для придбання автомобіля марки SUBARU TRIBECA В9;строком по 17.12.2012р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Щомісячно, не пізніш 20 числа кожного місяця, позичальник повинен сплачувати банку грошові кошти в сумі не менш 688,00 дол. США повернення частини тіла кредиту, а також сплатити проценти закористування кредитом з розрахунку 12,5 % процентів річних. За несвоєчасне повернення кредитних коштів і сплату процентів, сплатити пеню в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення платежу (п. 4.1 Кредитного договору № 0257/06/12-А від 18.12.06 року). За кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.3.3. (крім п. 3.3.2) кредитного договору, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5 000,00 грн. (п. 4.4 Кредитного договору № 0257/06/12-А від 18.12.06 року). 21.10.2011року, між банком та боржником було укладено додатковий договір № 1 докредитного договору № 0257/06/12-А від 18.12.06 року. Відповідно до додаткового договору №1, сторони домовились провести реструктуризацію кредитної заборгованості та було змінено валюту зобовязання на гривню, а також було змінено строк повернення кредиту на 17.12.2015 року. Боржник, взяв на себе зобовязання щомісячно, відповідно до Додатку 1 до Додаткового договору №1 (графік сплати позичальником платежів в погашення основної заборгованості по кредиту), сплачувати Банку грошові кошти в рахунок повернення частини тіла кредиту, а також сплатитипроценти за користування кредитом з розрахунку 14,5 % процентів річних. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Свої зобовязання позивач виконав, про що свідчать відповідні документи. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець подавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. За правилом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать.. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який: сплачується пеня. Відповідач [PERSON] систематично порушував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і тому станом на 10.04.2015 року заборгованість становить у розмірі 207098,56 грн. яка складається із суми простроченої заборгованості по поверненню кредиту 81555,04 грн.; поточної заборгованості по поверненню кредиту 40586,87грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 28007,62грн., поточної суми заборгованості за нарахованими процентами -1940,89 грн.; суми пені, нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ 55008,14 грн. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Пеня нарахована за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року, тому підстав для застосування строків позовної давності немає . Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] не оскаржував тій факт, що він отримав кредитні кошті і не оскаржував наданий розрахунок заборгованості по тілу кредиту та процентам. Враховуючи, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 207098,56 грн. слід задовольнити. В якості забезпечення своєчасногоі повного виконання зобовязань позичальника [PERSON] за -кредитним договором, між банком та боржником було укладено договір застави № 0257/06/12-А (Т) у відповідності до якого в заставу було передано автомобіль, а саме: марка 5иВАКи, модель ТБІВЕСА В9, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов 484\\УХ83П574405174, реєстраційний № [NUMBER]. Стосовно позовних вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] та [PERSON] (поручителя), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного. В забезпеченні прийнятих [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 18.12.06 р. між банком і [PERSON] було укладено договір поруки № 0257/06/12-А (П) згідно з умовами яких поручитель зобовязалися в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед банком погасити, заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, і можливі неустойки (п. 1.1. договору), що відповідає вимогам ст.554 ЦК України. [PERSON] також підписав і додаткову угоду до договору поруки від 21.10.2011р. Відповідно до п. 3.1 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1, ч.2 ст.553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплавом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Згідно до п.4.1. п.4 Договору поруки сторони визначили, що порука припиняється з припиненням зобов'язань за ередитним договором, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Тобто, в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про припинення поруки з припиненням зобов'язань за Кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ч.І ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з п.2.3. Кредитного договору від 18.12.2006р. позичальник здійснює повернення основної заборгованості по кредиту частинами, протягом кожного місяця. У відповідності до п.2.6 кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами також здійснюється щомісячно. Відповідно до п. п. 3.2.2. Кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та /або поручителем зобовязань за договорами, які є забезпеченням виконання зобовязань. Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що мало місце систематичне порушення позичальником сплати кредиту та процентів. Судом встановлено, що відповідно розрахунку заборгованості, наданої банком, останній платіж за кредитним договором [PERSON] вніс 28 серпня 2013 року. Представник Банку не заперечував, що після 28 серпня 2013 року жодної оплати боржник на погашення кредиту не вніс. Протягом наступних шести місяців з моменту припинення внесення позичальником платежів по кредиту (з серпня 2013 року), банк будь-яких претензій до поручителя [PERSON] про дострокове погашення кредиту не предявляв, при цьому позов подано до суду лише в серпні 2014 року, отже було пропущено відповідний шестимісячний строк для звернення із вимогою до поручителя, тому поруку слід визнати припиненою. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, тому судовий збір у розмірі 2070,56 грн. необхідно стягнути на користь держави.

Outcome: partial