Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 08.08.1974 р. до 09.10.1980 р., з 17.02.1982 р. до 02.08.2012 р. і у нього виявлено хронічне професійне захворювання, причиною якого, згідно з актом форми П-4 від 26.07.2012 року, стала недосконалість технологій, механізмів, технологічного обладнання, незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимих концентрацій (рівнів) небезпечних та шкідливих факторів, проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму. 23.08.2012 року МСЕК вперше встановила позивачу 55% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання - безтерміново. У звязку із зазначеними обставинами позивач вважає, що відповідачем йому завдана моральна шкода, яку оцінює в 11 000 грн. Просив стягнути вказану суму з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник ПАТ „Сумихімпром" проти позову заперечував, вважав, що вина відповідача відсутня, як відсутній і сам факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов обґрунтований, та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з ПАТ „Сумихімпром" з 08.08.1974 р. до 09.10.1980 р., з 17.02.1982 р. до 02.08.2012 р., що підтверджується даними трудової книжки ( а.с.5-7). Згідно з випискою з історії хвороби № 08-06/769 Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та профзахворювань, [PERSON] знаходився на обстеженні з 18.06.2012 р. по 11.07.2012 р., та у нього виявлено професійне захворювання і рекомендовано направити його на МСЕК. (а.с.8). Відповідно до довідки та акту огляду МСЕК від 27.09.2012 р. № 672 позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безтерміново. (а.с.11, 24-27). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2012 року, [PERSON] встановлений основний діагноз внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з роботою в шкідливих умовах праці, які відповідають ІІІ класу четвертого ступеню шкідливих та небезпечних умов праці (по температурі), ІІІ класу третього ступеню шкідливих та небезпечних умов праці (по запиленості), ІІІ класу другого ступеню шкідливих та небезпечних умов праці (по шуму), ІІІ класу першого ступеню (по загазованості), стаж роботи в цих умовах 38 років 1 місяць. Професійне захворювання виникло через механізмів, технологічного обладнання, незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимих концентрацій (рівнів) небезпечних та шкідливих факторів, проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму. (а.с.9-10). Адміністрація цеху не в повній мірі виконала вимоги ряду пунктів нормативних актів, що встановлюють відповідні норми. У звязку з цим начальнику ЦРР рекомендовано вжити заходи до усунення цих причин та умов. Як вбачається з наданого представником відповідача протоколу опитування потерпілого, він був забезпечений засобами індивідуального захисту, спецодягом, спецвзуттям. (а.с.31). Таким чином, судом встановлений факт отримання [PERSON] професійного захворювання в 2012 році, що виникло внаслідок професійної діяльності та зумовлено недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих та важких умовах. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на кожному робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою за наявності її вини. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Факт отримання професійного захворювання позивачем внаслідок професійного захворювання, у звязку з його роботою в шкідливих умовах праці визнається сторонами та не підлягає доказуванню. Актом розслідування, наведеним вище, підтверджується, що відповідач не виконав вимоги щодо охорони праці, що і призвело до професійного захворювання позивача та втрати ним, внаслідок цього, 55% професійної працездатності. Третя група інвалідності встановлена позивачу безтерміново, що означає неможливість повного одужання. На думку суду, втрата працездатності та отримання інвалідності призвела до моральних страждань позивача, оскільки ці фактори негативно вплинули на його звичний спосіб життя, фізичний біль та інші фізичні страждання, які майже постійно відчуває позивач у звязку з наявністю у нього професійного захворювання, також негативно впливають на життєвий уклад, оскільки позивач не має можливості вести звичний спосіб життя, постійно знаходиться під наглядом лікарів, не має можливості працювати та забезпечувати коштами для існування себе та свою родину. Ці страждання носять тривалий характер, і не можуть припинитися в подальшому житті, оскільки втрата здоров'я має безповоротний характер. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди на користь позивача 10 000 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у сумі судового збору, що підлягає сплаті при зверненні з цим позовом до суду, - 214 гр. 60 коп.

Outcome: partial