Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

12 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем 01.12.2007 року зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу у них є діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем. За твердженням позивача, відповідач ухиляється від обовязку утримувати своїх дітей. Інших осіб на утриманні не має. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить призначити аліменти на утримання двох дітей в частці від доходу відповідача в розмірі, визначеному законом на утримання двох дітей. Не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с.27). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що сторони 01 грудня 2007 року зареєстрували шлюб (а.с.4). У них 21 листопада 2007 року народилася дочка [PERSON] (а.с.6) та 09 червня 2010 року народився син [PERSON] (а.с.5), які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.7). Розглянувши заяви позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, у звязку із неявкою відповідача в судове засідання та проведення судом заочного розгляду справи, суд не може встановити стан здоровя останнього. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривні , а від 6 до 18 років 1860 гривень. За змістом ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З наведеного вбачається, що мінімальна частка від заробітку, яку слід стягувати на утримання двох дітей встановлена в розмірі однієї третини. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із вищенаведеного, з врахуванням відсутності заперечень відповідача, який в судове засідання неодноразово не зявлявся та не подав відзиву на позовну заяву, з врахуванням змісту заяви, в якій позивач просить визначити частку на двох дітей в розмірі, визначеному законом, суд вважає, що на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] слід стягнути із відповідача аліменти в частці в розмірі 1/3 від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, що буде достатньо для стягнення із сторони коштів на утримання двох дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. Керуючи ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,282,430 ЦПК України та ст.ст.180,182,184 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved