Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Представник ПАТ КБ „Приватбанк" звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 11.05.2015 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, щодо своєчасної сплати кредиту у зв'язку з чим станом на 20.12.2017 року він має заборгованість у розмірі 26568,75 грн., яка складається з наступного: 2178,26 грн. - тіло кредиту; 15547,82 грн. - відсотки за користування кредитом; 7101,30 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина); 1241,37 гривень - штраф (процентна складова). В зв'язку з вищевикладеним ПАТ КБ „Приватбанк" просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26568,75 грн., а також судові витрати, які були ними понесені у зв'язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 1762,00 гривень. Представник позивача належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у письмових поясненнях від 15.09.2018 року. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.05.2015 року [PERSON] було надано кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді кредитної лінії зі строком користування на один рік зі сплатою 43,2% річних. Пунктом 1.1.7.13. «Додаткові положення» Умов і Правил, на які посилається позивач визначено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. З розрахунку заборгованості вбачається, що платежі за кредитним договором (повернення кредиту, сплата процентів за його використання) повинні були здійснюватись щомісячно, починаючи з 11.05.2015 року, що відповідає положенням п. 2.1.1.12.2 Умов і правил, в яких, зокрема, зазначено, що за користування Кредитом протягом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 чиста місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). У разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченого. Пунктом 2.1.1.12.3. Умов і Правил визначено, що погашення Кредиту - поповнення Картрахуику Клієнтом в розмірі Мінімального обов'язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі доручення Клієнта, (п. 2.1.1.12.4 Строк внесення мінімального обов'язкового платежу по Кредиту (далі - «Платіж». а також овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов'язань. Сторони узгодили, що датою повернення кредиту є останній день відповідного місяця останнього року дії строку договору. Тобто, сторони узгодили порядок та строки виконання зобов'язань. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №444/9519/12 наведено правову позицію щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання». Так, Велика Палата ВС вважає (п.п. 29-47), що поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. У постанові зазначається: "відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення, строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під чає дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами. її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або та законом Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців - тобто до 11.05.2016 року включно. Відтак, у межах строку надання кредиту (до11.05.2016) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит до 1 числа наступного місяця і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 12.05.2016 року відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований дише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється. Така позиція узгоджується із позицією Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 (п.п. 48-54, 90, 9.1 Постанови). З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі відхилила аргументи позивача про те. що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до пивною погашення заборгованості за кредитом. Зважаючи, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 11.05.2016 року позивач не міг такі процент нараховувати. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 12.05.2016 є безпідставними. У той же час як вбачається із розрахунку заборгованості позивач здійснив розрахунок процентів за період з моменту надання кредиту та по 20.12.2017 (колонки розрахунку 8, 9, 10). При цьому сума процентів, нарахована до 11.05.2016 включно складає 812,03 грн., та підлягає стягненню з відповідача разом з тілом кредиту у розмірі 2178,26 грн. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом, приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою етапі 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця) з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з просточених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необгрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти та/або прострочений кредит неустойки після 11.05.2016 року. Тому суд вважає за необхідне застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення пені та штрафів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1762,00 гривень.

Outcome: partial