Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь за договором строкового банківського вкладу "Інвестиційний" № ДГ-22-118 від 09.01.2014 року (далі - Договір) банківський вклад в розмірі 75000,00 грн., відсотки за 5 місяців перебування грошових коштів на депозиті з 09.01.2014 року по 09.06.2014 року в розмірі 6562,20 грн., а всього - 81562,50 грн. В обґрунтовування позову зазначив, що між сторонами був укладений вказаний вище Договір, згідно умов якого позивач передав відповідачу, а останній прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 75000,00 грн. із подальшою виплатою процентів в розмірі 21 % річних. Позивачем 28.05.2014 року було надано відповідачу заяву із вимогою щодо повного повернення суми вкладу та процентів, з посиланням на положення ч. 2 ст. 1060 ЦК України та п. 2.2.2. Договору. Так, згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Проте представник відповідача в усній розмові повідомив позивача про можливість отримання вкладу лише по закінченню строку дії Договору, тобто 12.01.2015 року. У зв'язку з тим, що відповідач письмової відповіді на звернення позивача не надав, грошові кошти не повернув, позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність, надав суду письмові заперечення проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що на підставі постанови НБУ від 31.07.2014 року № 456 "Про віднесення ПУТ "Банк Золоті ворота " до категорії неплатоспроможних" 01.08.2014 року прийнято рішення № 67 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк Золоті ворота". Тимчасова адміністрація запроваджена строком на 3 місяці з 04.08.2014 року по 04.11.2014 року. Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників фізичних осіб та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, а також нарахування неустойки (штрафів, пені). Крім того, відповідно до п. 3.3. Договору у разі дострокового зняття вкладу проценти на суму зняття перераховуються та виплачуються із розрахунку 1 % річних з дня, наступного за днем зарахування вкладу на депозитний рахунок. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Між позивачем (вкладником) та відповідачем (банком) 09.01.2014 року було укладено Договір № ДГ-22-118 строкового банківського вкладу "Інвестиційний", згідно умов якого вкладник вніс в банк грошові кошти в сумі 75000,00 грн. (вклад), а банк прийняв вклад та зобов'язався на умовах і в порядку, передбачених Договором, повернути вкладнику вклад та виплачувати проценти із розрахунку 21 % річних. Дата внесення вкладу - 09.01.2014 року, дата повернення вкладу банком - 12.01.2015 року. В п. 3.3. Договору також передбачено, що у разі дострокового повного або часткового зняття вкладу проценти на суму зняття перераховуються та виплачуються із розрахунку 1 % річних з дня, наступного за днем зарахування вкладу на депозитний рахунок. Факт внесення вкладу позивачем підтверджується квитанцією № 364724 від 09.01.2014 року та не заперечувався представником відповідача. 28.05.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо дострокового повернення вкладу та процентів. Зазначена заява отримана відповідачем 28.05.2014 року за вх. № 5143, що підтверджується відбитком штампу відповідача на заяві. Як встановлено судом з доводів позивача та не заперечувалось представником відповідача, вклад позивачу повернутий не був. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Пунктами 2.1.3., 2.2.2., 2.4.2. Договору також передбачено, що банк зобов'язується у випадку дострокового зняття вкладу повернути останній вкладнику, якщо вкладник повідомив про це банк за 2 дні. Статтею 509 ЦК передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу. Відповідно доч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безспосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, отримавши 28.05.2014 року вимогу відповідача щодо видачі вкладу, відповідач був зобов'язаний у семиденний строк виконати свій обов'язок щодо повернення вкладу. Проте вказане зобов'язання відповідачем виконано не було, що призвело до порушення прав позивача, гарантованих ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Оцінюючи доводи представника відповідача відносно того, що у зв'язку із запровадження тимчасової адміністрації відповідач на підставі ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позбавлений можливості повернути вклад позивачу, суд керується наступним. Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ст. 4 основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини сторін щодо повернення вкладу виникли 28.05.2014 року, коли позивачем було заявлено відповідну вимогу. Обов'язок щодо повернення вкладу відповідач повинен був виконати протягом 7 днів з дня отримання вимоги позивача. З дійсним позовом до суду позивач звернувся 17.06.2014 року, провадження у справі було відкрито 20.06.2014 року. Судове засідання, призначене на 17.07.2014 року, було відкладено на 03.09.2014 року у зв'язку з першою неявкою відповідача. Рішення про запровадження тимчасової адміністрації було прийнято 01.08.2014 року та вказано адміністрацію запроваджено з 04.08.2014 року. Таким чином, відносини щодо повернення вкладу, в тому числі відповідній обов'язок відповідача, виникли до запровадження тимчасової адміністрації. Строк, протягом якого відповідач був зобов'язаний виконати свій обов'язок щодо повернення вкладу, також сплинув до запровадження тимчасової адміністрації. Станом на момент звернення позивача до суду з дійсним позовом та відкриття провадження у справі тимчасова адміністрація запроваджена не була. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем мають регулюватись законодавством, яке діяло станом на момент виникнення таких відносин. Оскільки станом на вказаний вище момент тимчасова адміністрація у відповідача запроваджена не була, то у відповідача були відсутні передбачені ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстави для відмови в задоволенні вимоги позивача щодо повернення вкладу. Суд також враховує, що положення ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно яких під час дій тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки вказаний мораторій стосується стадії виконання судового рішення. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині повернення суми вкладу, в зв'язку з чим задовольняє позов в цій частині. Також позивачем заявлено вимоги щодо стягнення процентів за 5 місяців перебування грошових коштів на депозиті з 09.01.2014 року по 09.06.2014 року в розмірі 6562,20 грн. В судовому засіданні представником позивача зазначалось на несправедливості умов п. 3.3. Договору, згідно яких у разі дострокового повного або часткового зняття вкладу проценти на суму зняття перераховуються та виплачуються із розрахунку 1 % річних з дня, наступного за днем зарахування вкладу на депозитний рахунок. В зв'язку з наведеним представник позивача просив стягнути проценти в розмірі 21 % річних, як передбачено умовами п. 1.1. Договору. Оцінюючи зазначені доводи представника позивача, суд керується наступним. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, укладений Договір є наслідком вільного волевиявлення позивача, в тому числі і його умова щодо виплати процентів в розмірі 1 % річних в разі дострокового повернення вкладу. Крім того, як вбачається з п. 1.2. Договору, сторони погодили в тому числі його умову відносно того, що датою повернення вкладу є 12.01.2015 року. Пунктом 2.3. Договору передбачено, що банк має право використовувати грошові кошти вкладника в банківській діяльності. Таким чином, укладаючи Договір на строк до 12.01.2015 року, банк планував та здійснював свою діяльність виходячи із можливості використання грошових коштів позивача на період до 12.01.2015 року. Між тим вимога позивача щодо дострокового повернення вкладу позбавляє банк такої можливості, на яку банк справедливо та обґрунтовано розраховував при укладанні Договору. Враховуючи наведене, умови Договору щодо виплати процентів в розмірі 1 % річних в разі дострокового повернення вкладу суд вважає такими, що відповідають вимогам розумності, справедливості та не порушують прав позивача як споживача послуг, що надавались банком. Позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за 5 місяців перебування грошових коштів на депозиті. За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог, суд частково задовольняє позовні вимоги в частині стягнення процентів та стягує останні за 5 місяців перебування грошових коштів на депозиті із розрахунку 1 % річних в загальному розмірі 312,50 грн. Враховуючи наведене, суд всього стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 75312,50 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 753,16 грн.

Outcome: partial