overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

10 листопада 2020 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 29 грудня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили у восени 2019 року, з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Додав, що спорів щодо поділу майна, утримання дитини та визначення місця проживання дитини вони не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою суду від 11 грудня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с.\~12). У судове засідання сторони не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає (а.с. 17, 20). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 грудня 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за №\~105 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). [INFO] у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с.\~5). За час спільного проживання через\~\~взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними\~\~почуття любові один до одного,\~припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені 16 вересня 2019 року, з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, з урахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420\~грн. 40 коп. (а.с.\~1), решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

10 лютого 2014 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 07 серпня 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у селі Сопів Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO] народження, який на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні. Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали разом, але міцної сім'ї у них не утворилося. Після народження дитини відповідач почав її ігнорувати, нехтувати сімейними цінностями, морально принижував її, не приділяв ніякої уваги їхній спільній дитині. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім'ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини призвели до того, що вони не підтримують будь-яких відносин і вже практично рік не проживають разом. За таких обставин вважає, що сім'я їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітнього сина, сина залишити проживати із нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]". Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 07 серпня 2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у селі Сопів Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3/а.с.5/. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO] народження /а.с.6/, який на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні. З початку спільного проживання у позивачки з відповідачем були нормальні сімейні відносини, однак з часом вони погіршились. Після народження дитини відповідач почав ігнорувати позивачку, нехтувати сімейними цінностями, морально принижував її, не приділяв ніякої уваги їхній спільній дитині. Позивачка та відповідач втратили почуття любові один до одного, а тому припинили спільне проживання і вже рік разом не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітнього сина, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати із матір'ю, після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON]". На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

10 лютого 2016 року представник Житомирської обласної психіатричної лікарні № 2 звернулася до суду із вказаною заявою та просить госпіталізувати [PERSON], до психіатричного закладу в примусовому порядку, мотивуючи тим, що останній страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду його здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. В судовому засіданні представник психіатричного закладу заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві та госпіталізувати хворого до Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 в примусовому порядку.. Прокурор заяву представника психіатричного закладу підтримав. Доставлений в судове засідання [PERSON] вважає, що його не потрібно госпиталізувати в психіатричну лікарню, оскільки він цілком здоровий. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що 09 лютого 2016 року [PERSON] було госпіталізовано в Житомирську обласну психіатричну лікарню №2, на підставі направлення лікаря-психіатра Олевської ЦРЛ. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомлюваної згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психіатричного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередньо небезпеку для неї чи оточуючих. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 09 лютого 2016 року [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для оточуючих і безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби і на підставі ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» комісія просить застосувати примусові заходи медичного характеру у психіатричній лікарні у зв'язку з агресивною поведінкою і відмовою від лікування. Йому поставлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу,змішений тип дефекту афективно- маячного синдрому обтяженого алкоголізацією. Статтею 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку можливе лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Враховуючи, що [PERSON] добровільно не погодився на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, а у разі не надання психіатричної допомоги, він може завдати суттєвої шкоди своєму здоров'ю, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі ст.ст.14,17,22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

10 серпня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Летичівському відділі реєстрації актів громадського стану Хмельницької області, актовий запис № 49, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком. Посилаючись на те, що рішенням Летичівського районного суду від 20.05.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, син проживає з нею і відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності без застосування технічних засобів, позовні вимоги позивачка підтримала, відповідач визнав. За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів і без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009р., № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

10 серпня 1997року сторони зареєстрували шлюб у Летичівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області, актовий запис № 49. Від шлюбу мають два сина: [PERSON],[INFO] та [PERSON] [INFO] народження. Посилаючись на неодноразові зради відповідачем, лайки та прирікання, його зневагу, небажання зберегти сім'ю та піклуватись про неї, окреме проживання протягом останніх 6-ти років, [PERSON] звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на розірванні шлюбу, оскільки протягом останіх шести років проживають окремо і зберегти сім'ю не бажають. Справу розглянуто в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наведених у заяві підстав. Відповідно до ст. ст. 105, 110-112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, при цьому суд вживає заходів щодо примирення подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин і проживають окремо протягом шести років, що виключає необхідність вживання заходів щодо їх примирення, крім того, вони наполягають на розірванні шлюбу. Спору щодо місця проживання дітей немає. Із встановалених обставин справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому, його необхідно розірвати з підстав, наведених в позовній заяві, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище "[PERSON]". На підставі наведеного, ст. ст. 105, 110 - 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

10 серпня 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області за актовим записом № 17. Від шлюбу у них є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] Подружнє життя у них не склалось, так як сторони різні за характерами та звичками люди, а тому на день звернення до суду вони більше двох місяців проживають окремо та не підтримують сімейних стосунків. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати з матір'ю. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 10.08.2003 року за актовим записом № 17, що вчинено у виконкомі Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище "[PERSON]". Крім того у позові вона зазначає, що не чинитиме перешкод відповідачеві у побаченні., вихованні та утриманні дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглядати без її участі та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті надав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Крім того питання про подальше проживання дитини вирішено в добровільному порядку та спору про поділ майна між ними немає. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

10 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час вона звернулася до суду із позовом про його розірвання. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Останній ніякої допомоги на дітей не надає, не бере участі у вирішенні побутових проблем, діти знаходяться на повному її утриманні. Відповідач працює оброблювачем птиці ПАТ "Володимир-Волинська птахофабрика", має постійний стабільний дохід, тому може і повинен надавати кошти на утримання дітей. Просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні під час судового розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює, має постійний дохід, з врахуванням даних про стан здоров»я дітей та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у частці, а саме по 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

10 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки доходу відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] через ненадання батьком утримання добровільним порядком. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення 27 серпня 2015 року, до суду не з'явився, про причини неявки не сповістив і заяви про відкладення розгляду справи не надав. Суд, за згоди позивачки, ухвалив про розгляд справи заочним порядком у відповідності до глави 8 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебувають у юридично зареєстрованому шлюбі, що підтверджується представленою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого на підставі актового запису №20 від 15 травня 2012 року в Книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області (а.с.4). Подружжя від шлюбу має сина [PERSON], [INFO], за записами даних про батьків у свідоцтві про його народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина проживає з матір"ю в с.Баратівка Снігурівського району Миколаївської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від виконавчого комітету Баратівської сільської ради за №1647 від 10 серпня 2015 року (а.с.6). Позивачка ствердила про невиконання відповідачем обов"язку утримання дитини. Вказаної обставини відповідач належними доказами не заперечив. Між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків на утримання дітей до досягнення ними повноліття, визначеного ст.180 СК України. Згідно ст.181 СК України визначається, що одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду, у тому числі у частці від доходу одного з батьків. Суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Визначаючи розмір стягнення, в порядку ст.182 СК України, суд враховує задовільний стан здоров'я дитини та його матеріальне становище за відсутності власного дарованого чи спадкованого майна, той факт, що дитину утримує мати за рахунок соціальних виплат та з підсобного господарства, а також положення відповідача, який має працездатний вік. Суду не повідомлено про інші обставини, що могли вплинути на рішення про визначення розміру стягнення. Суд приходить висновку про обґрунтованість визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу) батька відповідно положень ст.183 СК України, а саме стягнення 1/4 частки його доходу, починаючи з дати звернення позивачки до суду з позовом.

Outcome: approved