Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

08.07.2016 року заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини. 11 вересня 2014 року в с.Дивізія Татарбунарського району Одеської області померла мати заявниці [PERSON], яка за життя не вчиняла заповіту на імя останньої. Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 4,65 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №028555, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 18.08.2004 року на імя [PERSON]. Вищезазначену земельну ділянку заявниця має право успадкувати в порядку першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. При зверненні останньої до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, їй було відмовлено у відкритті спадкової справи у звязку з ненаданням достатніх доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, на думку заявниці, з урахуванням ч.3 ст.1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину у звязку з тим, що на день відкриття спадщини постійно проживала з матірю, яка потребувала сторонньої допомоги. Посилаючись на ряд документів, та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою. Представник заявниці в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримавши вимоги заяви в повному обсязі (а.с.31). Представник Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду заяви (а.с.30) вбачається, що заінтересована особа не заперечує проти вимог заяви. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяви заінтересованої особи, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯЖ №099197 від 12.07.1957 року (а.с.6) [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про одруження І-ЖД № 306256 від 28.09.1975 року (а.с.7) слідує, що позивачка, дівоче прізвище [PERSON], у 1975 році уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище Дроботенко. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 387857 від 15.09.2014 року (а.с.8), [PERSON] померла 11.09.2014 року в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області. З копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД № 029555 від 18.08.2004 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,65 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З листа нотаріуса про відмову у відкритті спадкової справи за №561/01-16 від 17.06.2016 року (а.с.12) слідує, що заявниці відмовлено в прийомі заяви та відкритті спадкової справи після смерті [PERSON], у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не наданням належних доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Відповідно до довідок за № 816 від 17.06.2016 року, №1014 від 05.08.2016 року, виданих Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.13,27), [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], разом з нею проживала без реєстрації з початку 2002 року і до моменту смерті, яка настала 11.09.2014 року, її матір [PERSON], [INFO]. Із довідки за №810, виданої Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 17.06.2016 року (а.с.14) видно, що [PERSON], 01.07.957 року народження є єдиною донькою та спадкоємицею померлої [PERSON]. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, тобто реєстрація місця проживання не зобов'язує громадянина проживати саме за цією адресою . Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для заявниці встановлення вищезазначеного факту має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємця першої черги за законом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень заінтересованої особи (а.с.30), суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, оскільки судом встановлено, що спадкодавиця [PERSON] дійсно, останні 12 років проживала разом із заявницею [PERSON], на час відкриття спадщини 11.09.2014 року, по вул. Суворова, 47 в с.Дивізія Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується довідками Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.13,27) та не заперечується заінтересованою особою. Оскільки, прийняти спадщину за законом в установленому законом порядку при зазначених обставинах вона позбавлена можливості через відмову нотаріуса (а.с.12), якому необхідно надати докази постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або встановити вказаний юридичний факт в судовому порядку, що в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважатиметься фактичним прийняттям спадщини останньою, суд вважає можливим захистити права заявниці, встановивши юридичний факт постійного проживання заявниці [PERSON], як спадкоємця першої черги за законом, разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме 11 вересня 2014 року.

Outcome: approved