Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

13 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору №КСИПФ/21884.3 від 10 квітня 2013 року, відповідачу був наданий кредит у розмірі 184950,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% річних, строком повернення кредиту до 08 квітня 2033 року. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язаний був сплачувати щомісячний платіж, який складається зі сплати основної суми кредиту, відсотків та комісії. Проте, зобов'язання за договором не виконав, має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 липня 2015 року складає 193521,04 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 173948,47 грн., сума заборгованості за процентами 19572,57 грн., у т.ч. прострочена сума - 17299,69 грн. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 193521,04 грн. Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 вересня 2015 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач - Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк», подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є необґрунтованим, та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано зазначено про відсутність доказів на підтвердження позовних вимог. Проте, позивачем надано суду довідку розрахунку суми заборгованості, виписку з рахунків обліку кредитних зобов'язань [PERSON] Позивач також надав суду роздруківку з автоматизованої системи «SCROOGE-3». У зв'язку з чим вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасовано та прийняте нове, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить отримання ними повідомлень та телефонограм. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 10 квітня 2013 року між ПАТ "Український Бізнес Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №КСИПФ/21884.3, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 184950,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних. Строк повернення кредиту - до 08 квітня 2033 року (а.с. 10). З довідки про заборгованість вбачається, що станом на 31 липня 2015 року внаслідок порушення виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість загальною сумою 193521,04 гривень (а.с. 5). З заяви про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення ПАТ «Український Бізнес Банк» та незаконне заволодіння майном, коштами та документами Банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУМВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження №12015050620000287 (а.с. 6-7). З довідки про заборгованість вбачається, що станом на 31 липня 2015 року заборгованість всього складає 193521,04 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 173948,47 грн., у т.ч. прострочена сума - 4597,67 грн., сума заборгованості за відсотками 19572,57 грн., у т.ч. прострочена сума - 17299,69 грн. (а.с. 5). Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні копії кредитного договору від 10 квітня 2013 року №КСИПФ/21884.3 та всі додаткові угоди до нього, договори забезпечення виконання кредитних зобов'язань, докази сплати платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КСИПФ/21884.3 від 10 квітня 2013 року, а також всі документи, пов'язані з умовами, строком та порядком виконанням кредитного договору. Тому вимоги позивача безпідставні. Проте, такий висновок суду є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З відомостей, що знаходяться в системі «Кредитна лінія», видно, що 10 квітня 2013 року ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КСИПФ/21884.3, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 184950,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних. Строк повернення кредиту 8 квітня 2033 року (а.с. 10). З виписки - особового транзитного рахунку по кредитному договору [PERSON] з 09.04.2013 року по 06.08.2015 року вбачається, що з 30 квітня 2013 року по 31 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] частково погашав заборгованість по кредитному договору №КСИПФ/21884.3 від 10 квітня 213 року (а.с. 8-9). Станом на 31 липня 2015 року [PERSON] має заборгованість за вказаним вище договором в загальній сумі 193521,04 грн. (а.с. 5). Системний аналіз наявних документів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що відповідач [PERSON] 10 квітня 2013 року уклав з позивачем кредитний договір на відповідну суму, в теперішній час не виконує зобов'язання по поверненню кредиту та оплаті за користування ним, має заборгованість по договору, тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості разом з належним платежами підлягають задоволенню. За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо обґрунтованості відмови у задоволенні позову. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Враховуючи наведене вище, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1935,21 грн.

Outcome: approved