Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області про зобовязання видати будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник позивача посилається, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,01698 га в с. Самусіївка по вул. Миру, 7 Кременчуцького району Полтавської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 20 червня 2017 року відповідач відмовив йому у виготовленні будівельного паспорта на імя [PERSON] в звязку з тим, що відсутня містобудівна документація села Самусіївка, а саме, генеральний план. Вважає, що відповідач своєю відмовою в виготовленні будівельного паспорта позбавив права [PERSON] вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю, оскільки не отримавши будівельного паспорта вона не може реалізувати своє право на будівництво житла, тобто використати земельну ділянку за цільовим призначенням, порушивши тим самим її законні права та інтереси. Просив суд зобовязати відповідача видати [PERSON] будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розташованої с. Самусіївка вулиця Миру, 7 Кременчуцького району Полтавської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5322487010:10:001:0029. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у їх відсутність, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Разом з тим, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В статті 391 ЦК України говориться, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 травня 2017 року земельна ділянка загальною площею 0,1698 га по вулиці Миру, 7 в селі Самусіївка Кременчуцького району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5322487010:10:001:0029. Згідно ст.ст. 373,375 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується Конституцією України та набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб, має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва (ст. 26 Закону). Забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок здійснюється на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Отже, обов'язковою умовою для можливості забудови присадибної земельної ділянки є необхідність отримання замовником будівництва будівельного паспорта. 20 червня 2017 року позивач звернулася до [PERSON] містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Кременчуцької районної державної адміністрації з листом про надання будівельного паспорту на земельну ділянку за зазначеною адресою. 26 червня 2017 року відповідач відмовив їй у виготовленні будівельного паспорта посилаючись, що на село Самусіївка відсутня містобудівна документація, а саме, генеральний план. Так, Наказом Мінрегіонбуду України №103 від 05.07.2011 "Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», на який посилається у своїй відмові відповідач, передбачено: п.1.4. Розроблення будівельного паспорта здійснюється в межах населених пунктів відповідно до наявної містобудівної документації на місцевому рівні, п.1.5. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов і обмежень, п.1.6. Для обєктів будівництва, на які надається будівельний паспорт, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника, п.2.3. Уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проекта садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Провівши системний аналіз зазначених норм права з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач відмовивши позивачу надати будівельний паспорт на забудову належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з підстав відсутності містобудівної документації села Самусіївка, виготовлення якої не залежить від її волі і час її виготовлення невідомий, порушив право на приватну власність позивача передбачене ст.41 Конституції України, що право власності є непорушним, яке підлягає поновленню шляхом зобовязання відповідача надати позивачу зазначений будівельний паспорт. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved