Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

09.07.2018 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дану квартиру він отримав у відповідача в дарунок 11.12.2017 року. Згідно умов договору дарування позивач прийняв у дарунок від відповідача квартиру за адресою: [ADDRESS] відповідно до умов законодавства, але до наступного часу відповідач не знимається з реєстрації у вказаній квартирі. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] місто Дружківка Донецької області. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 липня 2018 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до підготовчого розгляду на 01 серпня 2018 року. (а.с.14-15) Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 серпня 2018 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 26 вересня 2018 року. (а.с.19-20) В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, просив допустити до участі у справі свого представника [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - судовою повісткою. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки суду не повідомили. З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 грудня 2017 року позивач [PERSON] отримав у дарунок квартиру [ADDRESS] від [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири (а.с. 4-5 ). Позивач [PERSON] належним чином, зареєстрував своє право власності у державному органі, що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 107056256 від 11.12.2017 року (а.с. 6 ). За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним, яке включає володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позивач [PERSON], як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що в квартирі зареєстрований [PERSON] , який не є власником квартири, добровільно зніматись з реєстрації не бажає. Наявність в квартирі [PERSON] , обмежує прав [PERSON] , як власника, тому він на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідача, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю [PERSON] - підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved