overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

02 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 20 вересня 2003 року виконкомом Н-Білоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 14, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, виникають постійні сварки, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі та зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з»явивсяь, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали спррави судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 20 вересня 2003 року виконкомом Н-Білоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу мають дитину : [PERSON], [INFO]. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов"язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований з відповідачем [PERSON] 10 жовтня 2017 року у Нововолинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №268. Від спільного шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Позивач вважає, що спільне проживання і збереження сім`ї не можливе, фактично сім`я розпалась. Позивач просить розірвати шлюб. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] до проведення підготовчого засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] до проведення підготовчого засідання подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо задоволення позову. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем та відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Позивач при подачі позову до суду згідно Закону України "Про судовий збір" понесла судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується документально (а.с.2). \~ \~ \~ \~З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України\~позивачу слід повернути з державного бюджету 420,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнути з відповідача на користь позивача 420,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову до суду. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

02 лютого 2017 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2/756/1020/17, яким частково задоволено позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. 06 лютого 2017 року [PERSON] подав до суду заяву про повернення сплаченого судового збору, оскільки такий було сплачено у розмірі більшому, ніж встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 65000,00 грн. Крім того, позивачем було подано заяву про забезпечення позову у справі. За подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 1378 грн. За приписами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на дату подання позовної заяви,за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 551,20 грн., за подання до суду заяви про забезпечення позову - 275,60 грн. Враховуючи, що [PERSON] було заявлено одну вимогу немайнового характеру та подано заяву про забезпечення позову, розмір судового збору, який підлягав до сплати становить 826,80 грн. (551,20+275,60) Таким чином, [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом. У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору у розмірі більшому, ніж встановлено законом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення судових витрат, а саме судового збору у сумі 551,20 грн. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

02 серпня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради, треті особи - П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, зобов'язання вчинити дії (т. 1 а.с.а.с. 2, 3, 91 - 98). 12 серпня 2014 року судом у справі було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову (т. 2 а.с.а.с. 155, 156). Рішення від 12.08.2014 р. оскаржено ПАТ КБ "ПриватБанк" в апеляційному порядку (т. 2 а.с.а.с. 1 - 4). 04 вересня 2014 року апеляційним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат (т. 2 а.с. 14). Представники сторін, третіх осіб до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 220 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачем (з урахуванням уточнень) було заявлено три самостійні вимоги (одну - майнового та дві - немайнового характеру). При цьому судовий збір у сумі 2 294,00 грн. було сплачено лише за майнову вимогу (т. 1 а.с. 1). Відтак, оскільки суд не вирішив це питання під час прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, він мав у порядку статті 88 ЦПК відшкодувати решту судових витрат у сумі 487,20 грн. за рахунок позивача. Між тим, суд, ухвалюючи рішення, не виконав приписів приведеної норми, що вплинуло на його повноту та обумовило необхідність ухвалення додаткового рішення

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 23 по вул. 100 квартал в м. Миколаєві. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить вище зазначений житловий будинок виданий приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 21.01.2014 року. В цій квартирі також зареєстрований її син [PERSON]. Відповідач не проживає в житловому будинку з моменту реєстрації, а саме: з лютого 2016 року без поважних причин, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачує, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в будинку немає, вона позбавлена можливості розпоряджатись власним майном. Оскільки відповідач відмовляються знятися з реєстрації в добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання її такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Представник позивача, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлені своєчасно та належним чином. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Житловий будинок за адресою: м. Миколаєв, вул. 100 квартал, будинок № 23 належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 21.01.2014 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON]. Відповідно до ТОВ "Центральний 1" від 27.07.2016 року, [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO]. Згідно з актом про непроживання від 05.05.2016 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2015 року. Відповідно до вимог ст. ст.\~319,\~391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі\~ст. 405 ЦК України, ст.\~71,\~72 ЖК України\~суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною адресою з 2015 року, тобто більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між стороною про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з\~позовом до відповідачки про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 12 вересня 2009 року він\~зареєстрував шлюб з відповідачкою. Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з травня 2011 року, оскільки у них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, постійно виникають скандали та сварки. Вважає, що збереження сімї неможливе та суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений\~належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, погодилась розірвати шлюб з позивачем, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище "Смірнова". Суд вважає, що в справі є всі дані про права та взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явились до суду. Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12 вересня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №38. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки з травня 2011 року, спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, постійних скандалів та сварок. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8\~статті 235 Цивільного процесуального кодексу України\~відповідачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу -\~«Смірнова». Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

02 травня 2018 року лікар-психіатр 2-А відділення ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева Леміщенко Т.В. звернулась до Київського районного суду м.Полтави із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного стаціонару, який 28.04.2018 року за направленням лікаря-психіатра ПОПНД та лікаря ПОПНД Шпигуна О.О. був госпіталізований до психіатричного стаціонару ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева з діагнозом « Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення». 28.04.2018 року хворий оглянутий комісією лікарів-психіатрів та встановлений діагноз « Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, рецидив» визнано доцільною стаціонарне лікуванні в умовах ПОКПЛ. Судове засідання проведене у режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева просив задовольнити заяву, визнати доцільною примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару та стаціонарного лікування хворого [PERSON] Прокурор наполягає на задоволенні заяви. Хворий [PERSON] категорично заперечує пройти курс лікування, вважає себе здоровим, а висновки лікарів та зверненя брата і сусідів з приводу його психічних розладів надуманими. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. 28.04.2018 року [PERSON] госпіталізований на стаціонарне лікування у ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення». 28.04.2018 року оглянутий комісією лікарів - психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева встановлений діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, рецидив» та враховуючи наявність у хворого тяжкого психічного розладу, відмову від добровільного лікування, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивна поведінка по відношенню до рідних та сусідів), носіння травматичної зброї та використання її, госпіталізація до психіатричного стаціонару визнана доцільною ( а.с.3). Згідно ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи наявність висновку лікарів психіатрів про необхідність лікування хворого тільки в стаціонарних умовах, суд дійшов до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

02 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 04 липня 1992 року Веселинівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області. Від шлюбу мають повнолітню дочку. Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на життя та сімейні відносини, крім того позивач дізналася, що відповідач їй зраджує з іншою жінкою. Проживають окремо, спільного господарства не ведеться, проживають за різними адресами. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи в їх відсутність та підтримання позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу, зазначив, що має намір на створення нової сім`ї. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 04 липня 1992 року Веселинівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 30 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 13). Від шлюбу мають повнолітню дочку. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на життя та сімейні відносини. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведеться. Відповідач [PERSON] має намір на створення нової сім`ї. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні судом встановлено, що дочка сторін повнолітня. Заяв про примирення сторони не подавали. Відповідно до ст.113 СК позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися придбаним у шлюбі прізвищем " [PERSON] ". Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

02 червня 2014 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Хмільницької міської ради, третя особа: Управління Держземагентва України у Хмільницькому районі - про визнання незаконним та скасування державного акту на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року в м. Вінниці померла мати [PERSON] - [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі земельна ділянка площею 773 кв.м, за адресою: [ADDRESS] яку вона прийняла у спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач вчасно звернувся до Хмільницької міської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак спадщину прийняти він не може, оскільки існують суперечності у зазначенні цільового призначення земельної ділянки у державному акті на право власності з цільовим призначенням земельної ділянки визначеному у рішенні виконавчого комітету Хмільницької міської ради, на підставі якого видавався державний акт. Йдеться про те, що в рішенні виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 04.05.1995 року за №103 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 773 кв.м., за адресою: [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, а в державному акті на право приватної власності на землю серія ВН №0316 цільове призначення вказаної земельної ділянки помилково змінено на інше - для ведення особистого підсобного господарства. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник Хмільницької міськорї ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимоги не заперечував. Представник управління Держземагенства у Хмільницькому районі в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, при вирішені справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, являється реалізацією права відповідача, передбаченого ст. 31 ЦПК України, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved