Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

04.12.2014 року позивач звернувся з позовною заявою до районного суду про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку площею 0, 21 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та яка належить його батькові [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №25 від 24.06.1993 року. Позов мотивований тим, що 11.05.1998 року він відповідно до заповіту батька у спадок отримав житловий будинок за вказаною адресою. Незважаючи на ту обставину, що спадкування за заповітом на житловий будинок проводився нотаріусом у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,21 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку , у свідоцтві про паво на спадщину за заповітом вказана не була та на даний час на праві власності належить [PERSON], який [INFO] року помер. Так як позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька та виявив бажання узаконити своє право власності на вказану земельну ділянку, та у зв»язку із смертю власника землі існує причина яка перешкоджає позивачу у позасудовому порядку узаконити це право, він і звернувся з вказаним позовом до суду . Під час судового розгляду позивач свій позов уточнив та просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 21 га, яка надана для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Також він суду повідомив, що при зверненні до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину на цю земельну ділянку, йому в усній формі було відмовлено через наявність виправлень у Державному акті на землю, які ніким не завірені. Тому він просить позов задовольнити, так як в іншому позасудовому порядку він зможе відновити своє право на землю, яка надана для обслуговування житлового будинку в якому він на даний час проживає. Представник відповідача до суду не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, просять ухвалити рішення у зв»язку з визнанням позову, наслідки визнання позову їм зрозумілі. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. До такого висновку суд прийшов на підставі наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], який є батьком позивача. 11.05.1997 року позивач отримав у Державного нотаріуса за місцем відкриття спадку свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна після смерті батька є саме він та спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані по [ADDRESS] та що вказаний будинок споруджено на земельній ділянці. Спадкова справа 59/98, зареєстровано в реєстрі за №600. Незважаючи на ту обставину, що свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріусом було видано у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,21 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку позивачем не переоформлювалась та наданий час на праві власності належить [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №25 від 24 червня 1993 року, земельна ділянка розташована на території Врадіївської селищної ради та передана у власність [PERSON] на підставі рішення Врадіївської селищної ради н/д від 10.06.1993 року №92. Як вбачається з оригіналу Державного акту, правовстановлюючий документ містить виправлення у прізвищі, імені, по батькові власника землі та ці виправлення не завірені належним чином. Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.12.2014 року №3850/08-41, сформованого відділом Держземагенства у Врадіївському районі, власником земельної ділянки площею 0,21 га по [ADDRESS] надану для обслуговування житлового будинку, розміщеному на вказаній земельній ділянці, є позивач [PERSON] Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час смерті власника складає 31887, 14 грн. За даними державного нотаріуса за місцем відкриття спадку,після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу №59/1998, із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця [PERSON] Встановив вказані обставини, суд вважає, що між сторонами виникли відносини щодо визнання права власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку без зміни цільового призначення та існує причина, яка перешкоджає встановити це право у позасудовому порядку. Так, згідно ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. За статтею 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. За ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст.120 ч.1 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено і в ст. ст. 81, 131 ЗК України, п. 22-1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст. ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно чинного законодавства до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи той факт, що власник земельної ділянки [PERSON] помер, та оригінал правовстановлюючого документу містить виправлення, які ніким не завірені, у іншому окрім судового порядку, відновити своє право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не може. Тому його право підлягає захисту у суді. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Outcome: approved