Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

07.11.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 116700,53 гривень та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 10.12.2012 року було укладено договір б/н. на підставі якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2012 року має заборгованість 116700,53 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 1872,37 грн., заборгованість по прецентам за користування - 106894,80 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1900,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5533,36 грн. 14.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору б/н від 10 грудня 2012 року укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 грудня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, за умовами якого Банк зобов`язався видати їй кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 10.02.2020 року Банк вважає, що нею належним чином не виконуються умови даного Договору у зв`язку з чим звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із позовом про стягнення грошових коштів. Однак вказаний договір, на її думку, є недійсним та не може породжувати жодних прав та обов`язків для сторін із врахуванням того, що на час укладення даного кредитного договору [PERSON] не досягла повнолітнього (на момент укладення договору їй було 17 років). Отже, кредитний договір б/н, укладений з ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 грудня 2012 року, у неповнолітньому віці - суперечить приписам частини другої статті 203 ЦК України. [PERSON] вважає, що ефективним способом захисту її прав та законних інтересів, як позивача по справі, буде визнання недійсним кредитного договору від 10 грудня 2012 року б/н недійсним з моменту підписання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.03.2020 року цивільну справу №219/12838/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу №219/1343/20 за позовом [PERSON] до Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним об`єднано в одне провадження, з присвоєнням об`єднаній цивільній справі номеру № 219/12839/19 (провадження № 2/219/761/2020). 14.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на позовну заяву [PERSON] до Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, в якому зокрема представник банку просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно анкети-заяви, підписаної [PERSON] 10.12.2012р., вона погодилася на укладення договору з позивачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Щодо посилання позивача на порушення його прав, оскільки на дату підписання договору вона не досягла повноліття, то згідно ст.32 ЦК України, неповнолітня особа має право вчиняти дрібні побутові правочини. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки, піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Згідно виписки по рахунку, яка є підтвердженням, що позивачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, чітко прослідковується, що кредитний ліміт встановлений на картрахунок лише 15.05.2013р. З цього часу, [PERSON] була надана можливість користуватись кредитними грошима, отримувати кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже саме з цього часу почалась дія договору. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Виходячи з вищенаведеного, фактичною датою договору є 15.05.2013р. а на цей час [PERSON] , вже була повнолітньою особою. До судового засіданні представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності позивача, а також проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач за позовом про стягнення заборгованості, позивач за позовом про визнання кредитного договору недійсним [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник [PERSON] - адвокат Гуревич Р.Г. до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором просить залишити без задоволення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. 10.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н (а.с.7), за яким відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладений між сторонами договір складається з Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами Банку (а.с.8-32). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с.5-6). Так, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2019 становить 116700,53 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 1872,37 грн., заборгованість по прецентам за користування - 106894,80 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1900,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5533,36 грн. Згідно з витягом зі статуту (а.с.38-39) позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». А, довідкою з ЄДРПОУ (а.с.31) та банківською ліцензією (а.с.36) підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 20.04.2011 року Артемівським МВ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] в м. Соледар Артемівської міськради Донецької області, та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 22.03.1995 року (а.с.33). За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 2 ст.30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Відповідно до вимог ч.1, 2, 4 ст. 32 ЦК України окрім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч.1-4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. [PERSON] народилася [INFO] , а тому на момент підписання кредитного договору - 10.12.2012 року, їй було 17 років. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України). Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же позивачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 10.12.2012 року. За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки позичальник уклав кредитний договір із ПАТ КБ «ПриватБанк» у віці 17 років без згоди батьків, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, що є підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення позову [PERSON] до Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Тобто, вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Доводи ПриватБанку щодо початку використання [PERSON] кредитної картки лише з 15.05.2013 року після досягнення свого повноліття, як відповідної особливості початку перебігу лише із цього часу його відповідальності перед позивачем, оскільки незалежно від часу надання банком кредитних коштів за даним договором, підставою відповідальності за ним є передусім умови письмового правочину, дійсність яких можлива лише від самого початку дії договору, а не внаслідок додержання певної умови, жодної із яких сторонами додатково не передбачено. Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved