Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, який зареєстрований 27 серпня 1996 року у відділі РАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис №853. Неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] - залишити проживати з відповідачкою. Підставою зверення до суду є те, що протягом останніх двох років стосунки між ними погіршились, стали частими сварки через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Кожен з них живе окремим життям та зі своїми інтересами, спільне господарство не ведуть. Спір відносно спільного майна на даний час відсутній. Також немає спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та є неможливим. Вважає, що сім"я фактично припинила своє існування. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2020 відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачці строк для надання відзиву, яким вона не скористалась. Позивач у підготовчому судовому засіданні позов підтримав, наполягав на розлучені. Вважає, що термін на примирення давати недоцільно, оскільки він не принесе бажаних результатів. Через канцелярію суду 24.09.2020 подав заяву про подальший розгляд справи у його відсутності. У разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідно до ухвали Долинського районного суду від 24.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, однак згодом у його вирішенні поклалась на розсуд суду. [PERSON] зазначила, що робила все для збереження сім"ї, займалась вихованням дітей, турбувалась про сімейний затишок, намагалась догодити чоловікові. Звернула увагу на те, що вони, як подружжя, брали церковний шлюб, який мав би бути стримуючим фактором, однак її чоловік, замість збереження відносин та виховання спільних дітей, зрадив сім"ї . Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, заслухавши відповідачку, суд дійшов такого висновку: Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ч. 4 ст. 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (ч.5 ст. 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (ч.4 ст. 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України) Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 17.06.2020 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №853, 27 серпня 1996 року зареєстрований шлюб (а.с.4). Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи суд встановив, що від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою (а.с. 5). Як зазначили в судовому засіданні сторони, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між ними втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Суд звертає увагу на те, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Таким чином, оскільки причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, суд дійшов до переконання про задоволення позову. Щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити, що при розірванні шлюбу дане питання не може бути вирішеним, оскільки дитина вже досягла більше 14-ти років, а тому відповідно до вимог ч.3 ст. 160 СК України остання сама вправі визначати своє місце проживання з одним із батьків. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., який не просив стягувати з відповідачки. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial