Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд встановити факт, що заповіт від імені [PERSON] від 30.12.1989 року, посвідчений секретарем комітету Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області і зареєстрованого в реєстрі за № 43 на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стосується саме відповідача - [PERSON], яка спадщину не приймала та 25 серпня 2004 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лисих Л.І., за реєстровим № 2662. Позивач також просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай), розташовану на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області розміром 4,17 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифіката серії [NUMBER] зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 380, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] в селі Старовірівка Шевченківського району Харківської області померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 4,17 в умовних кадастрових га, що розташована на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Бабуся позивача - [PERSON] при житті залишила заповіт від 30 грудня 1989 року, яким все своє майно заповіла в рівних частках кожному: [PERSON], [PERSON] (позивачу по справі) та [PERSON].[INFO]. [PERSON] померла. [PERSON] спадщину не приймала і подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину, згідно довідки приватного нотаріуса за № 349 від 08.12.2016 року. При зверненні позивача до нотаріальної контори стосовно видачі свідоцтва про право власності на спадщину, останньому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з розбіжністю написання прізвища одного зі спадкоємців, а саме: замість правильного «[PERSON]» у заповіті зазначено «[PERSON]». У зв'язку з вищезазначеним, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Представник позивача по справі (а.с.17) у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача по справі - Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву за вих. № 36 від 02.02.2017 року про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.36). Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані зі спадкуванням. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування, відповідачами в таких справах є спадкодавці які прийняли спадщину. В разі неприйняття спадкоємцями спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади, а спадкоємці третіми особами. [INFO] в селі Старовірівка Шевченківського району Харківської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2002 року (а.с.10). [PERSON] залишила заповіт від 30 грудня 1989 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області і зареєстрованого в реєстрі за № 43, яким все своє майно заповіла в рівних частках кожному: своїй донці [PERSON], і онукам - [PERSON] (позивачу по справі) та [PERSON] (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) розміром 4,17 в умовних кадастрових га, що розташована на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 380 (а.с.13). [PERSON] до дня своєї смерті постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Старовірівської сільської ради Шевченкцвського району Харківської області (а.с.14). [INFO] [PERSON], донька спадкодавеці померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.07.1993 року (а.с.9). [PERSON] спадщину не приймала та 25 серпня 2004 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 2662 (а.с.11). Таким чином, позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який фактично прийняв спадщину, користуючись предметами домашнього вжитку, що було підтверджено в суді терьою особою [PERSON] Коли позивач звернувся до відділу до Держгеокадастру у Шевченківському районі Харківської області стало відомо про наявність сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий Шевченківською райдержадміністрацією 24 липня 1998 року за № 380 по КСП «Старовірівська птахофабрика» (а.с.15). При зверненні позивача до нотаріальної контори стосовно видачі свідоцтва про право власності на спадщину, останньому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку з розбіжністю написання прізвища одного зі спадкоємців, а саме: замість правильного «[PERSON]» у заповіті зазначено «[PERSON]» (а.с.16). Положеннями ч. 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що спадкодавець померла в 2002 році, відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно вимог ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 529 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Встановлення факту, що заповіт від імені [PERSON] від 30.12.1989 року, посвідчений секретарем виконкому Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 43 стосувався саме внучки спадкодавці - [PERSON], необхідний позивачу для оформлення спадщини після смерті спадкодавця своєї бабусі [PERSON], так як він є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину, сестра - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, а його мати [PERSON], померла до відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного, оскільки позивач по справі єдиним спадкоємцем за заповітом, який фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавиці, суд вважає належним задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved