Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва на право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] недійсним та скасувати реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] В процеці розгляду справи позивачка уточнювала позовні вимоги в яких просить встановити факт її безперервного проживання у [ADDRESS] та визнати рішення виконкому Козятинської міської ради від 21.10.1997 року «Про приватизацію житлового фонду» у частині видачі свідоцтва на право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , недійсним . Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 30 червня 1988 р. перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Вона та відповідач [PERSON] перебували на квартирному обліку та 02.12.1993 року, відповідно до ордера на квартиру , виданого на сім'ю у складі трьох осіб : [PERSON], [PERSON], [PERSON] , отримали квартиру [ADDRESS] , яку за час їхнього шлюбу на себе приватизував [PERSON] без її згоди . Таким чином, вона вважає, що було порушено її право власності на ? частину квартири , а тому дане свідоцтво про право власності на квартиру та рішення виконкому Козятинської міської ради від 21.10.1997 року «Про приватизацію житлового фонду» у частині видачі свідоцтва на право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] необхідно визнати недійсним , скасувати державну реєстраціє права власності відповідача . 02.12.1993 року вона, відповідач та їх син вселились в квартиру [ADDRESS] . Вона та син на даний час проживають в квартирі , а відповідач [PERSON] не проживає в квартирі близько 18 років і забрав всі правовстановлюючі документи на квартиру , а тому просить встановити факт її безперервного проживання в [ADDRESS] . Також позивачка просить поновити строк позовної давності звернення до суду посилаючись на те , що відповідач по справі [PERSON] забрав всі правовстановлюючі документи на квартиру та не давав їй для ознайомлення. 07.02.2013р. у судовому засіданні при ознайомленні з матеріалами інвентарної справи їй стало відомо, що 21.10.1997 року, виконавчим комітетом Козятинської міської ради було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру на ім'я [PERSON], а 06.04.2004р. дане свідоцтво зареєстровано у органах БТІ за №397/1484 з зазначенням єдиного власника відповідача - [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, підтвердили обставини, на які посилаються в позовній заяві та в уточнених позовних заявах. Також позивачка подала письмові пояснення в яких зазначила , що з грудня 1993 року проживає в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживав в квартирі лише один рік, після чого, забравши всі документи на квартиру переїхав проживати до іншого місця. Документи вона не бачила до розгляду цивільної справи за позовом до ВДВС Козятинського МРУЮ в Козятинському міськрайсуді . Вона не давала письмової згоди на приватизацію квартири лише на позивача , а також згоди на отримання кредитів у банківських установах та передачу квартири під заставу. У 2009 році [PERSON] отримав декілька кредитів в установах банку під заставу квартири та довідку про відсутність зареєстрованого права власності отримував в органах БТІ. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та розгляд справи був належним чином повідомлений, так як викликався в суд через оголошення у пресі на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, а саме - через газети "Урядовий кур'єр" та "Вінничина", про що свідчать копії оголошень, додані до матеріалів справи (а.с.139,145). Третя особа, представник реєстраційної служби Козятинського МРУЮ , в судове засідання не з'явився , подав суду заяву в якій просить слухати справу без його участі . Третя особа , представник Козятинської міської ради , в судовому засіданні суду пояснив ,що в архівному відділі міської ради відсутні відомості з 1993 по 2000 р. щодо видачі свідоцтв на право власності , а тому по даному питанню нічого не може пояснити . Просить задоволити позовні вимоги позивачки. Третя особа , представник ПАТ «Дельта Банк», в судовому засіданні підтримала заперечення та доповнення до заперечення додане до справи в якому зазначено , що позивачкою порушено строк позовної давності звернення до суду , оскільки їй було відомо , що квартира зареєстрована на відповідача і що вона передається в іпотеку банку , оскільки їй 21.07.2009 року була видана довідка , що за неї не зареєстровано право власності в реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна . Також позивачка обрала спосіб захисту свого порушеного права , який не відповідає ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів. Свідоцтво про право власності не може вважатись актом ненормативного характеру, оскільки воно самостійно не породжує певні правові наслідки , а є лише похідним документом від рішення , а тому не може виступати предметом спору , оскільки не має статусу державного акта . Приватизація державного житлового фонду це безоплатна передача у власність наймачів державного житлового фонду , а тому квартира [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя , виходячи з наведеного підстав скасовувати реєстрацію права власності не має. На моменти приватизації , тобто видачі свідоцтва про право власності на житло , позивачка в даній квартирі не проживала, що підтверджується копією паспорта позивачки та копією рішення Козятинського міськрайсуду від 29.03.2013 року . Позовні вимоги про встановлення факту безперервного проживання в квартирі не обгрунтовані . Речі набуті подружжям за час шлюбу є об'єктом спільної сумісної власності подружжя , а тому майно придбане подружжям у кредит , є спільною власністю чоловіка та дружини. Розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом в якості повинна , а тому виходячи з вищевикладеного у запереченні і доповненні до заперечення необхідно відмовити в задоволенні всіх позовних вимог позивачки. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню . Судом встановлено, що з 30.06.1988 р. позивачка та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Відповідно до витягу із рішення №198 Виконавчого комітету Козятинської міської ради від 25.11.1993 року «Про надання житлової площі в новозбудованому житловому будинку МЖК «Інтернаціоналіст» по [ADDRESS]» вирішено виписати ордер на зайняття квартир в новозбудованому будинку МЖК «Інтернаціоналіст» по [ADDRESS] [PERSON] на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , жила площа 39,24 кв.м., склад сім'ї 3 особи (він , дружина, син) з зняттям з квартирного обліку (а.с.8) 02 грудня 1993 року виконавчим комітетом Козятинської міської Ради народних депутатів міста Козятина, на квартиру [ADDRESS] видано ордер №100 серія 36 [PERSON] , на сім'ю у складі трьох осіб : [PERSON] - квартиронаймача, [PERSON]- дружину, [PERSON]- сина (а.с.7) Із оглянутої інвентаризаційної справи № 7946 на квартиру [ADDRESS] вбачається , що 21.10.1997 р. Козятинською міською радою видано свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS], власником якої зазначено [PERSON] відповідно до рішення виконкому Козятинської міської ради від 21.10.1997 року (а.с.4). Дане свідоцтво про право власності на житло зареєстровано власником квартири в КП "ВООБТІ" 06.04.2004 р. постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 32661213 від 14.05.2012 р. на підставі судового наказу виданого 20.04.2012 р. Господарським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ "Дельта Банк" в сумі 2446135,21 грн., який набрав чинності. Даною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику за адресою: [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] Відповідно до повідомлення Козятинської міської ради від 04.07.2014 року за вих. №1305/14 в документах архівного відділу міської ради рішення виконкому міської ради від 21.10.1997 року «Про приватизацію житлового фонду » яким би було б надано дозвіл на видачу свідоцтва на право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] не має. Аналогічну відповідь наддав архівний відділ Козятинської міської ради (а.с.154,156) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила , що проживає в будинку [ADDRESS] з 01.06.1991 рокуц , а позивачка почала проживати в даному будинку через півтора роки разом з чоловік якого вона рідко бачила. До 1994 року чоловік проживав разом з позивачкою. , а з 1995 року вже не проживав . [PERSON] по даний час проживає в квартирі [ADDRESS] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила , що [PERSON] з 1993 року почала працювати в відділкові лікарні з того часу проживає в [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила , що вселилась в будинок [ADDRESS] в 1992 році та в цьому ж році познайомилась з сім'єю [PERSON]. [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 1992 чи з 1993 року , точно не пам'ятає, та на даний час проживає . Чоловік позивачки рідко був в квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила , що в 1993 році познайомилась з [PERSON] і вона вже проживала в [ADDRESS] . Коли приходила до неї додому ніколи не бачила чоловіка , а лише сина. Згоди на приватизацію квартири не надавала. Із аналізу показів свідків , письмових доказів , а саме : довідки голови квартального комітету №6 від 28.05.2013 року (а.с. 10) де зазначено, що [PERSON], проживає в [ADDRESS] з 2 грудня 1993 року, довідки КП «Відродження » Козятинської міської ради №215 від 17.05.2013 року , в якій зазначено, що відповідно до облікових даних підприємства , а саме по-квартирної картки Ф-17 на квартиру [ADDRESS] - [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 28.10.1997 року . (а.с.31). , копії паспорта позивачки із якої вбачається що [PERSON] в даній квартирі зареєстрована з 28.10.1997 р. (а.с.5), суд приходить до висновку , що позовні вимоги в частині встановлення факту безперервного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з грудня 1993 по 17 жовтня 2013 року підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1,4.1 ст. 5, ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. З ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Аналізуючи зміст Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже, і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Правову позицію по даному питанню висловив Верховний суд України 30 січня 2013 р. у справі № 6-125цс12. Відповідно до ч 3 ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Виходячи з наведеного , оскільки позивачка [PERSON] вселилися до спірної квартири на підставі ордера, виданого, у тому числі й на її ім'я, та була в установленому законом порядку проживала в спірні квартирі, рішення органів приватизації про передачу у власність квартири органом приватизації не приймалось, необхідно задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва на право власності на квартиру [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності на дану квартиру . Разом з тим суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення виконкому Козятинської міської ради від 21.10.1997 року про «Про приватизацію житлового фонду», через безпідставності заявленої вимоги , оскільки рішення виконкому Козятинської міської ради №79 про дозвіл видачі свідоцтва на право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] не приймалось. Згідно ст.. 256 ЦК України позовна давність -це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з положень ст..ст. 254 ч.1 , 261 ч.1 , 262 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками , спливає у відповідний місяць та число останнього року строку. Перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу , яка його порушила . Оскільки позивачка дізналась про порушення свого права 07.02.2013р. у судовому засіданні при ознайомленні з матеріалами інвентарної справи, що 21.10.1997 року, виконавчим комітетом Козятинської міської ради було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру на ім'я [PERSON], а 06.04.2004р. дане свідоцтво зареєстровано у органах БТІ за №397/1484 з зазначенням єдиного власника відповідача - [PERSON] , суд приходить до висновку, що позивачка з поважних причини пропустила строк позовної давності, та її слід поновити строк позовної давності для звернення до суду .

Outcome: partial