Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

13 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в с. Комишня Миргородського району із серпня 1975 року до 18.12.1987 року . Пізніше вони переїхали в с. Клюшниківка Миргородського району та в подальшому спільно проживали до часу смерті [PERSON] [INFO] . На момент смерті [PERSON] мав право на земельну частку (пай) колишнього КСП «ім. Куйбишева» площею 4.32 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованим 05.08.1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 192. Це право успадкувала [PERSON] , а після її смерті позивач [PERSON] на підставі заповіту. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували шлюб у органах ДРАЦС позивач не може оформити своє право на спадщину. Тому звернувся до суду за захистом свого права на земельну частку (пай). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Про день та час судового розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] -адвокат Жага Е.Г., в судове засідання не з`явився, але направив на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності та відсутності позивача. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність проти задоволення позову не заперечує. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав (а.с. 47). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , 1938 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.12.2015 року Виконавчим комітетом Клюшниківської сільської ради Миргородського району (а.с.10). За життя [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , 1942 року народження, в с. Комишня Миргородського району Полтавської області із серпня 1975 року і до переїзду 18.12.1987 року в с. Клюшниківка Миргородського району Полтавської області. В подальшому спільно проживали за адресою: [ADDRESS] до часу смерті [PERSON] [INFO] , що підтверджується довідками наданими виконавчим комітетом Клюшниківської сільської ради, Комишнянської селищної ради та витягом з погосподарської книги №1 Комишнянської селищної ради (а.с.11,12,13,14,15,16,17). Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Реалізація права на спадщину [PERSON] за заповітом залежить від встановлення судом факту постійного проживання його матері разом із спадкодавцем [PERSON] не менше п`яти років до його смерті та відкриття спадщини, який має юридичне значення для позивача. Таким чином, факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На момент смерті [PERSON] мав право на земельну частку (пай) колишнього КСП «ім. Куйбишева» площею 4.32 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованим 05.08.1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 192 (а.с.20). На даний час отримати правовстановлюючі документи (їх дублікат) на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як, фізичної особи, припинена у момент його смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). За свого життя [PERSON] склала заповіт, в якому зробила розпорядження на випадок своєї смерті, згідно якого, все належне майно заповіла позивачу - [PERSON] (а.с.21). На частину спадкового майна позивачу вже було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.18). Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, який помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.ст. 1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 2 п. 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оскільки державний акт не видано, то є дійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я померлого. Відповідно до роз`яснень Державної реєстраційної служби України, викладених в листі від 15.01.2013 року № 10-06-15-13 «Щодо надання роз`яснення з питань видачі сертифіката на право на земельну частку (пай)», земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З огляду на це вищевказана земельна ділянка не передавалася [PERSON] у власність. Його право власності на цю земельну ділянку не реєструвалося відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема йому не видавався і не реєструвався державний акт на право власності на земельну ділянку. [PERSON] не набув права власності на вказану земельну ділянку. А тому [PERSON] за життя належало і до складу його спадщини ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України [PERSON] , у встановленому законом порядку, за свого життя набула право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Куйбишева, площею 4,32 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, право на отримання якої, згідно сертифікату серії [NUMBER], зареєстрованого 05.08.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 192, мав [PERSON] , а тому дане право входить до складу спадщини та може бути об`єктом спадкування. За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, і тому підлягають до задоволення. Спадкоємець має право на спадщину за заповітом, що складається з права на отримання земельної частки (паю) площею 4,32 умовних кадастрових гектарах. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved