Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

09.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.03.1998 року. Від подружнього життя мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, сторони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо. За таких обставин позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя є неможливим, тому просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2021 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, справу просить слухати у його відсутність. В судове засідання відповідач не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, вимоги позову визнає. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи, судом встановлено, що 28 березня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 77. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення неможливо. Згідно статті 56 Сімейного кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що збереження сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду, позивач був звільнений від сплати судового збору, згідно Закону України "Про судовий збір". До початку розгляду справи по суті, відповідач позовні вимоги визнала, у звязку з чим, судом у справі прийнято рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зважаючи на норми ст. 142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення 50 % судових витрат по справі, а саме судового збору на користь держави, а 50 % сплати судових витрат необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved