Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулась до суду із позовом, в якому просила поділити спільне майно подружжя, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль марки "Volkswagen T52", реєстраційний номер [NUMBER] , холодильник Gorenje, пральну машину LG. Відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати право особистої приватної власності на вищезазначену квартиру та транспортний засіб за ним, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що джерелом походження коштів, за які були придбані квартира та автомобіль не були спільними коштами з позивачем за первісним позовом, а були виключно грошовими коштами батька відповідача за первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, в зустрічному позові просить відмовити повністю. Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання не з`явилися, в своєму відзиві [PERSON] зазначив, що спірна квартира та транспортний засіб є його особистою власністю, а тому в цій частині він просить відмовити позивачу за первісним позовом та задовільнити зустрічну позовну заяву. Що стосується іншого майна - холодильника Gorenje та пральної машини LG, то відповідач за первісним позовом не заперечує щодо того, щоб дані речі залишилися в користуванні позивача за первісним позовом. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про одруження, 26.06.2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №57 (а.с. 9). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.05.2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). Відповідо до видаткової накладної №П01-028689 від 25.12.2011 року, [PERSON] придбала, зокрема, холодильник Gorenje RK 65 SYX2 (8418102010) вартістю 7979,00 гривень, пральну машину LG F-8020 ND1 (8450111100) вартістю 3799,00 (а.с. 15). Відповідно до звіту №06/255-07 від 15.02.2018 року ринкова вартість автомобіля марки "Volkswagen T52", реєстраційний номер [NUMBER] , складає 173460,06 гривень (а.с. 27-29). Відповідно до до акту прийому-передачі, [PERSON] набув право власності на автомобіль марки "Volkswagen T52", 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] (а.с. 69-70). Відповідно до довідки регіонального сервісного центру в Київській області №3244 від 04.07.2018 року, 25.02.2011 року вищезазначений транспртний засіб був перереєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с. 71). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Київської області Плахотньою О.Г. від 26.03.2008 року, [PERSON] придбав у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в п. 7 даного договору зазначено, що покупець [PERSON] стверджує, що дружина згоду на укладання договору надала, про що є відповідна заява, справжність підпису на якій засвідчена державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Київської області Плахотньою О.Г. За ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.ч.2 і 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1568цс16 від 07.12.2016, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тож при вирішенні питання щодо визнання право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ст. 69 СК України встановлено, що чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до статті 64 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які незаборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається що, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, враховуючи, що спірні квартира автомобіль, холодильник та пральна машина набуті сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, а тому первісний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому взадоволенні зустрічного позову суд відмовляє за недоведеністю, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів, що спірне майно було придбано ним за його особисті кошти та не є спільним майном подружжя.

Outcome: approved