Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

07.09.2021 р. представник позивача [PERSON] - Джас І.В. звернулась до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС», третя особа: Приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що 07.08.2021 р. на адресу Радехівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» в якому працює позивач, надійшов лист №22559 від 04.08.2021 р. з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.08.2021 р. за ВП №66328053, винесеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця Пиць А.А. на підставі поданої заяви відповідачем про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни за №55588 від 11.06.2021 р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача суми боргу в розмірі 18 444, 50 грн на користь відповідача - ТОВ «ФК «Сіті фінанси». Виконавчий напис був здійснений по зобов`язанням за кредитним договором № 001-13073-060613, укладеним 06.06.2013 р. між позивачем та ПАТ «Дельта Банк». При вивченні матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції нотаріус має встановлювати наявністю або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, не визначає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису перевіряються документи згідно п. 1 розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: оригіналу нотаріально посвідченого договору; документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із матеріалів виконавчого провадження №66328053 з тексту виконавчого напису від 11.06.2021 р. реєстр. №55588, вбачається, що заява-оферта № 001-13073-060613 від 06.06.2013 р. не є нотаріально посвідченим договором в порушення підпункту 3.1. п.3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, п.1 П Переліку документів постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 р. враховуючи, що до заяви №2-19485/ВП/21 від 22.06.2021 р. про примусове виконання виконавчого напису ТОВ « ВК «Сіті фінанси» не було надано жодного документу на підтвердження наявності боргу у позивача перед відповідачем по тілу та відсоткам по кредиту, строку заборгованості у виконавчому написі від 11.06.2021 р. також відсутні посилання на підстави визначення заборгованості, враховуючи викладені розрахунки, зроблені за отриманими позивачами документами, то зазначені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округ Київської області Грисюк Оленою Василівною у виконавчому написі від 11.06.2021 р. реєстр. № 55588, не підтверджують дійсності та документам, долученим до оскаржуваного виконавчого напису від 11.06.2021 р. в повідомленні від 18.06.2020 р. про відступлення права вимоги на підставі договору №2263/К з 18.06.2020 р. за кредитними договорами та договорами забезпечення строк кредитних правовідносин за заявою № 001-13073-060613 від 06.06.2013 р. закінчився 04.06.2016 р. отже строк позовної давності щодо стягнення штрафу закінчився 04.06.2017 р. строк позовної давності за заявою № 001-13073-060613 від 06.062013 р. по сплаті тіла кредиту по останньому його нарахуванню сплатив 25.05.2019 р. по сплаті відсотків по останньому їх нарахуванню сплив 02.10.2018 р. по сплаті штрафів - 04.06.2017 р. виконавчий напис було вчинено при відсутності документів на підтвердження наявності та розміру заборгованості позивача перед відповідачем, з порушенням трирічного строку в межах якого вчиняється виконавчий напис. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11.06.2021 р. реєстр. №55588 вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про звернення стягнення з гр.. України, яким є [PERSON] , [INFO] , місце народження невідоме РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання [ADDRESS] фактичне місце проживання роботи невідоме, який є боржником за кредитним договором №0001-13073-060613 від 06.06.2013 р. укладеним з ПАТ «Дельта Банк» ідентифікаційний код юридичної особи 34047020, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 2263/К від 18 червня 2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Сіті Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи 39508708, місцезнаходження 04053 м. Київ вул.. Січових Стрільців, 37/41, реквізити [NUMBER] у АТ "Райффайзен Банк» Аваль» у м. Києві, МФО 380805, заборгованості за кредитним договором №001-13073-060613 від 06 червня 2013 р., яка складає 17944, 50 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 50 копійок), в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5899,50 грн, в тому числі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 9945,00 грн, строкова заборгованість за штрафами становить 2100 грн та стягнення 500 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом, загальна сума, що підлягає стягненню 18 444, 50 грн. Стягнути з «Фінансова компанія» «Сіті Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи 39508708, місцезнаходження 04053 м. Київ вул.. Січових Стрільців, 37/41, реквізити [NUMBER] у АТ "Райфайзен Банк» Аваль» у м. Києві, МФО 380805 на користь [PERSON] судові витрати в розмірі станом на дату винесення судового рішення. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Ухвалою судді від 10.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 22.09.2021 р. забезпечено позов у вказаній справі, та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 11.06.2021 р., реєстр № 55588, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , який працює у Радехівському дочірньому лісогосподарському підприємстві ЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» (80200, Львівська область Радехівський район м. Радехів вул. Зелена, 20). Заборонено приватному виконавцю Пиць Андрію Андрійовичу вчиняти будь-які виконавчі дії в рамках виконавчого провадження №66328053 від 30.07.2021 р. відносно боржника [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] . 07.10.2021 р. в судове засідання сторони не з`явилися. 25.10.2021 р. позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, представник позивача просила про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.138-139). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. В судові засідання 07.10.2021 р. та 25.10.201 р. представник відповідача ТзОВ «СІТІ ФІНАНС» не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та Трекінгу Укрпошти (а.с.104, 183). Третя особа: Приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна в судові засідання 07.10.2021 р. та 25.10.2021 р. не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.105, 122). Приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович в судові засідання 07.10.2021 р. та 25.10.2021 р. не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.75, 121). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оглянувши заяву представника позивача, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 06.06.2013 р. між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» укладено заяву на відкриття кредитної лінії на суму 10 000 грн, шляхом отримання платіжної картки, заява підписана [PERSON]. та представником ПАТ «Дельта-Банк» (а.с.16-17, 86-87). Згідно договору про відступлення права вимоги №2263/К від 18.06.2020 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відбулось відступлення права вимоги до позичальників фізичних осіб за кредитними договорами, згідно Додатку (а.с.31- 34). Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами з 18.06.2020 р., а саме додатку до повідомлення на сайт (перелік договорів, права вимоги за якими відступлені Банком на підставі Договору від 18.06.2020 р., строк дії договору № 001-13073-060613 від 06.06.2013 р. закінчився - 04.06.2016 р. (а.с.20-21). Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було винесено 11.06.2021 р. Виконавчий напис, яким пропонують звернути стягнення з [PERSON] [INFO] , який є Боржником за Кредитним договором № 001-13073-060613 від 06.06.2013 р. укладеним між ПАТ «Дельта-Банк» правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», заборгованість за Кредитним договором 001-13073-060613 від 06.06.2013 р. в сумі 18 444,50 грн. (а.с.15). ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» звернулися до приватного виконавця Пиць А.А. із заявою про примусове виконання рішення (а.с.14). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.08.2021 р., ВП №66328053 приватним виконавцем Грисюк О.В. вирішено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] [INFO] , що отримує дохід у ТзОВ Радехівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС», за адресою Львівська область Радехівський р-н м. Радехів вул. Зелена, 20. Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 21191,95 грн., з яких 18 444,5 грн, - основний борг; 1844,45 грн основна винагорода виконавця, 903 грн витрати виконавчого провадження. Зокрема зобов`язано ТзОВ Радехівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС», здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перерахувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо таких строк не встановлено до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення (а.с.10-11). Як видно із копії листа вказана постанова 05.08.2021 р. направлена для виконання до РДЛП «ГАЛСІЛЬЛІС» в м. Радехів по вул. Зелена, 20 Червоноградського району Львівської області (а.с. 9). Крім вказаних доказів, представником позивача надано до суду відповідь про розгляд адвокатського запиту від 18.10.2021 р. (а.с.142-144), протокол №505 засідання Тарифного комітету ПАТ «Дельта Банк» від 12.09.2012 р. (а.с.145-146), відповідь на адвокатський запит приватного виконавця Пиць А.А. від 29.09.2021 р. (а.с.151-153). Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (пункти 33-35 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього Закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою (пункт 36 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду в указаній справі застосувала норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» разом з нормами частини другої цієї ж статті, яка встановлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом зазначеної постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, здійснюючи тлумачення частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Оскільки після внесення 11 липня 1995 року змін до статті 71 ЦК УРСР, а також після вступу у дію норми статті 257 ЦК України у 2004 році законом був встановлений інший строк (позовної) давності для захисту права за позовами юридичних осіб (строк був змінений з одного на три роки), Велика Палата Верховного Суду, застосувавши частину другу статті 88 Закону України «Про нотаріат», дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису у відносинах між юридичними особами також змінився на три роки. У справі № 3-239/2019(54444/19) Конституційний Суд України розглядав конституційну скаргу ТОВ «Укркава» щодо відповідності Конституції України (конституційності) саме положень частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат». У Рішенні від 01 липня 2020 року № 7-р(I)/2020 Конституційний Суд України визнав положення частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» такими, що відповідають Конституції України. При цьому Конституційний Суд України виходив з такого змісту частини першої статті 88 цього Закону: «Відповідно до частини першої статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин. Наведене дає підстави стверджувати, що передбачене оспорюваними положеннями Закону регулювання є реалізацією Верховною Радою України виключних повноважень визначати організацію і діяльність, у тому числі нотаріату, як це встановлено в пункті 14 частини першої статті 92 Конституції України. Конституційний Суд України вважає, що положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності». Отже, Конституційний Суд України розглянув питання конституційності саме частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат». При цьому, Конституційний Суд України не тлумачив частину другу статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статтю 257 ЦК України щодо прирівнювання строку вчинення виконавчого напису нотаріуса та строку позовної давності для звернення до суду, а також зміну такого строку для юридичних осіб з одного до трьох років. З наведеного вбачається, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування у відносинах між юридичними особами норм частин першої, другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» у системному зв`язку з нормою статті 257 ЦК України та висновок Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту саме частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» не суперечать один одному та не виключають один одного. Зміст частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статті 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог. Слід зауважити, що Законом України від 14 липня 2020 року № 775-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» законодавець вніс зміни до статті 88 Закону України «Про нотаріат», якими визначив єдиний строк у три роки, в межах якого вчиняється виконавчий напис, незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, чим усунув колізії у цій нормі. Норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Судом встановлено, що відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами з 18.06.2020 р., а саме додатку до повідомлення на сайт (перелік договорів, права вимоги за якими відступлені Банком на підставі Договору від 18.06.2020 р., строк дії договору 001-13073-060613 від 06.06.2013 р. закінчився - 04.06.2016 р. (а.с.20-21). Спірний виконавчий напис №55588 було вчинено приватним нотаріусом Грисюк О.В. - 11.06.2021 р. (а.с.15). Отже, трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис, передбачений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат закінчив ся 11.06.2019 р. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис №55588 від 11.06.2021 р. приватний нотаріус Грисюк О.В. неправомірно видала такий, зокрема, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки заява №001-13073-060613 від 06.06.2013 р. не є нотаріально посвідченою. Крім того, така ж правова позиція відображена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 (ЄДРСРУ № 100428590) досліджувала питання щодо вирішення виключної правової проблеми у застосуванні норм, викладених у статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», де зроблено висновок, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №55588 від 11.06.2021 р., який виданий приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області - Грисюк О.В., такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги від 10.07.2020 р., (а.с.52), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 р. від 25.08.2021 р. (а.с.132), розрахунок судових витрат (а.с.127-128), акт прийому-передачі до договору від 30.08.2021 р. та від 10.07.2020 р., (а.с.129-131), квитанції до прибуткового касового ордера від 30.08.2021 р. та від 22.10.2021 р. (а.с.133). При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, зважаючи на наступне. Як видно з акту прийому-передавання від 30.08.2021 р. адвокат Джас І.В. надала правову допомогу за складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в розмірі 3000 грн, а відповідно до Акту приймання-передачі надання правової допомоги від 22.10.2021 р., адвокат Джас І.В. надала наступні послуги правової допомоги, а саме: підготовка, складання, подача до Радехівського районного суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів від 08.10.2021 р. та прийняття участі в судових засіданнях 07.10.2021 р. та 25.10.2021 р., проте як видно із матеріалів справи участі в судових засіданнях Джас І.В. не брала, а розгляд справи 25.10.2021 р. відбувся за її відсутності, тому розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а у стягненні витрат в розмірі по 1500 грн за кожне судове засідання слід відмовити. Дослідивши додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 25.08.2021 р. (а.с.132), вважаю, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн (3000 грн. за підготовку та складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову та 500 грн за підготовку, складання, та подачу до Радехівського суду Львівської області по справі №451/1380/21 клопотання про долучення додаткових доказів). Суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС» в користь [PERSON] 1362 грн судового збору (908 грн за подачу до суду позовної заяви та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову). Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 22.09.2021 р. забезпечено позов у вказаній справі, де зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 11.06.2021 р., реєстр № 55588, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , який працює у Радехівському дочірньому лісогосподарському підприємстві ЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» (80200, Львівська область Радехівський район м. Радехів вул. Зелена, 20). Заборонено приватному виконавцю Пиць Андрію Андрійовичу вчиняти будь-які виконавчі дії в рамках виконавчого провадження №66328053 від 30.07.2021 р. відносно боржника [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] . За наведено суд роз`яснює сторонам, що заходи забезпечення позову, згідно ухвали суду від 22.09.2021 р. продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved