Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача простягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що наказом № 4155/ОК від 18.07.2008 року її було прийнято на роботу до цеху залізничного транспорту учнем приймальноздавача вантажу та багажу ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» з 22.07.2008 року. В подальшому, наказом № 9564/ВК від 20.10.2015 року її було переведено на посаду диспетчера з 19.10.2015 року. Наказом № 498/ВК від 18.01.2017 року її було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільнені з нею не було проведено повного розрахунку. До теперішнього часу відповідач не виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі, посилаючись на відсутність грошових коштів. У зв'язку з тим, що позивачці при розрахунку не була виплачена заробітна плата і розрахункові суми, вона була змушена звернутися до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, яку вона обґрунтовує тим, що відповідач порушив трудове законодавство, позбавив її можливості реалізувати свої життєві потреби. До початку судового засідання позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з невиплаченої заробітної плати в сумі 17634,20 грн., в тому числі 9549,41 грн. вихідної допомоги, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7813,26 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Справу просила розглянути у її відсутність та у відсутність її представниці за договором - адвоката Смирнової О.Л. 14.06.2017 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від представника відповідача за довіреністю Коцупиці О.М. надійшли письмові пояснення щодо причин виникнення заборгованості із виплати заробітної плати. Крім того, просив суд взяти до уваги те, що кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача необхідно виходити із робочих днів, встановлених наказом відповідача від 21.03.2014 року № 75. Не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення з Товариства заборгованості з заробітної плати в сумі 17634,20 грн., в тому числі 9549,41 грн. вихідної допомоги, та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7813,26 грн. Справу просив розглянути у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Суд, перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» та наказом по підприємству № 498/ВК від 18.01.2017 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. ( а. с. 8) Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачці в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі , з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 року про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 року на Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень, робочі дні: понеділок, вівторок, середа . Відповідно до довідки № 16-07/283 від 10.05.2017 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», заборгованість по заробітній платі позивачці складає 17634,20 грн.., в тому числі 9549,41 грн. вихідної допомоги. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачкигрошові кошти в сумі 17634,20 грн., в тому числі 9549,41 грн. вихідної допомоги. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов"язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №16-07/283 від 10.05.2017 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 144,69 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягаєсередній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7813,26 грн., з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів, з розрахунку: 144,69 грн. середньоденна заробітна плата х 54 кількість робочих днів = 7813,26 грн. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, можливості реалізувати свої життєві потреби. Позивачка є матір'ю-одиначкою, сама виховує малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син відвідує дитячий садок, за який вона щомісячно сплачує кошти в сумі близько 160 грн. Ніякої державної матеріальної допомоги, чи аліментів на утримання дитини не отримує, у зв'язку з чим змушена брати гроші в борг у знайомих. Крім того, в позовній заяві позивачка вказала про те, що вона не має власного житла, тому проживає на орендованій квартирі, за яку треба сплачувати кошти. При звільненні з роботи позивачка розраховувала на отримання заборгованості з заробітної плати, однак до теперішнього часу її не отримала. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідач не довів відсутність вини в несвоєчасній виплаті позивачці заробітної плати, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Отже, стягненню з відповідача на користь позивачкипідлягає моральна шкода в сумі 1000,00 грн., оскільки суд вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial