Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

04.02.2020 року [PERSON] , в особі представника [PERSON] зврнулась до Сторожинецького районного суду із позовом до Виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, визнання права на вселення та користування квартирою. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] являється донькою [PERSON] та [PERSON] . Мати та батько позивача в 1990 році були реабілітовані, як незаконно репресовані особи. За рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Сторожинецької районної Ради народних депутатів №3 від 28.01.1993 р. їм було визначено грошову компенсацію, в тому числі, і за житловий будинок на [ADDRESS] . Не погоджуючись із рішенням комісії, мати позивача та інші члени родини оскаржили його до суду, про що у справі №2-448/93 було порушено провадження. За наслідками розгляду цієї справи, сторонами було укладено мирову угоду, яка 07.07.1993р. була затверджена Сторожинецьким районним судом Чернівецької області. Так, згідно з умовами цієї мирової угоди виконком Сторожинецької міської Ради народних депутатів зобов`язався впродовж одного року з дня підписання цієї мирової угоди надати позивачці [PERSON] однокімнатну квартиру в м.Сторожинець за розміром згідно норм, що діють в даній місцевості (по Чернівецькій області). В залежності від обставин вказаний строк може бути продовжений ще на шість місяців. З наданням квартири [PERSON] вимоги [PERSON] рахуються також задоволеними. В свою чергу, позивачі [PERSON] та [PERSON] визнають за виконкомом Сторожинецької міської Ради народних депутатів право власності на житловий будинок в [ADDRESS] як об`єкт державного житлового фонду, а також право власності [PERSON] на побудовані нею господарські будівлі при житловому будинку і визнають право відповідачів [PERSON] , [PERSON] та всіх інших членів сім`ї сумісно з ними проживаючих в спірному будинку - на проживання в цьому будинку. У зв`язку із затвердженням судом цієї мирової угоди, провадження у справі №2-448/93 було закрито. 06.11.2000р. виконавчим комітетом Сторожинецької міської Ради народних депутатів на підставі прийнятого ним рішення від 11.10.2000р. матері позивача було видано ордер №56 на право зайняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . [INFO] мати Позивача, [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . Позивач є єдиним спадкоємцем всього майна після смерті її матері, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.10.2006р. державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г., зареєстроване в реєстрі за №2252. Однак, [PERSON] не могла успадкувати квартиру по [ADDRESS] , оскільки у її матері не було правовстановлюючих документів на вищевказане житлове приміщення. Наприкінці 2019 року, позивачу стало відомо про те, що 25-ти квартирний житловий будинок [ADDRESS] зданий в експлуатацію і виконавчим комітетом Сторожинецької міської ради вирішується питання заселення вказаного житлового будинку згідно з раніше виданими ордерами на відповідні квартири в ньому, що підтверджується рішенням, прийнятим відповідачем за №241 від 11.12.2019р. 23.12.2019р. позивач звернулася із заявою до Сторожинецького міської ради, в якій просила вжити заходів для надання їй, як єдиному спадкоємцю після смерті її матері, можливості оформити за собою право на вказану квартиру. 15.01.2020р. відповідачем прийнято рішення за №13, яким позивачу відмовлено у задоволені її заяви, оскільки вказана квартира [PERSON] не видавалася і заявниця не має законних підстав на заселення у квартиру. Із рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради від 15.01.2020р. №13 позивач не згідний повністю та вважає, що воно є незаконним та підлягає скасуванню, а порушені права підлягають відновленню. Просила суд Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 15.01.2020 року за №13 та визнати за [PERSON] право на вселення та користування квартирою [ADDRESS] . Позивач та його представник до суду не з`явились однак направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенням п. 3, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.4, п. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У відповідності ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Ч. 2 ст. 27 ЦК України передбачає, що правовий акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється донькою [PERSON] та [PERSON] . Мати та батько позивача в 1990 році були реабілітовані, як незаконно репресовані особи. За рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Сторожинецької районної Ради народних депутатів №3 від 28.01.1993р. їм було визначено грошову компенсацію, в тому числі, і за житловий будинок на [ADDRESS] . Не погоджуючись із рішенням комісії, мати Позивача та інші члени родини оскаржили його до суду, про що у справі №2-448/93 було порушено провадження. За наслідками розгляду цієї справи, сторонами було укладено мирову угоду, яка 07.07.1993р. була затверджена Сторожинецьким районним судом Чернівецької області. Так, згідно з умовами цієї мирової угоди виконком Сторожинецької міської Ради народних депутатів зобов`язався впродовж одного року з дня підписання цієї мирової угоди надати позивачці [PERSON] однокімнатну квартиру в м.Сторожинець за розміром згідно норм, що діють в даній місцевості (по Чернівецькій області). В залежності від обставин вказаний строк може бути продовжений ще на шість місяців. З наданням квартири [PERSON] вимоги [PERSON] рахуються також задоволеними. В свою чергу, позивачі [PERSON] та [PERSON] визнають за виконкомом Сторожинецької міської Ради народних депутатів право власності на житловий будинок в [ADDRESS] як об`єкт державного житлового фонду, а також право власності [PERSON] на побудовані нею господарські будівлі при житловому будинку і визнають право відповідачів [PERSON] , [PERSON] та всіх інших членів сім`ї сумісно з ними проживаючих в спірному будинку - на проживання в цьому будинку. У зв`язку із затвердженням судом цієї мирової угоди, провадження у справі №2-448/93 було закрито. 06.11.2000р. виконавчим комітетом Сторожинецької міської Ради народних депутатів на підставі прийнятого ним рішення від 11.10.2000р. матері позивача було видано ордер №56 на право зайняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . [INFO] мати Позивача, [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . Позивач є єдиним спадкоємцем всього майна після смерті її матері, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.10.2006р. державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г., зареєстроване в реєстрі за №2252. Однак, позивач [PERSON] не могла успадкувати квартиру по [ADDRESS] , оскільки у її матері не було правовстановлюючих документів на вищевказане житлове приміщення. 23.12.2019 р. позивач звернулася із заявою до Сторожинецького міської ради, в якій просила вжити заходів для надання їй, як єдиному спадкоємцю після смерті її матері, можливості оформити за собою право на вказану квартиру. 15.01.2020р. відповідачем прийнято рішення за №13, яким позивачу відмовлено у задоволені її заяви, оскільки вказана квартира [PERSON] не видавалася і заявниця не має законних підстав на заселення у квартиру. Суд вважає, що рішення виконкому про відмову позивачу у задоволенні її заяви є таким, що винесено із порушенням законодавства та ущемлює законні права та інтереси позивача. Так, відповідно до пункту 9 постанови Верховної Ради України від 24.12.1993р. «Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", реабілітовані згідно із статтями 1 та 3 цього Закону особи (їх спадкоємці першої черги) мають право на повернення (відшкодування вартості) вилучених у них будинків, майна (стаття 5). Даний перелік розширеному тлумаченню не підлягає. Компенсація реабілітованим громадянам або їх спадкоємцям не є спадщиною в розумінні закону, однак законодавець зазначив, що таку компенсацію можуть отримати не лише реабілітовані особи, а і їх спадкоємці першої черги. Право спадкодавця на отримання спірної квартири на виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди підтверджено ордером від 06.11.2000 року (а.с. 18), який видано відповідачем на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, згідно вище викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в особі представника [PERSON] до Виконавчого комітета Сторожинецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, визнання права на вселення та користування квартирою, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved