Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 52 545 грн. 50 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач відзначає про виконання своїх зобов'язань, як страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано цивільно-правову відповідальність в частині заподіяння шкоди майну [PERSON], якому було сплачено страхове відшкодування, що є підставою для звернення до відповідача, щодо відшкодування сплачених коштів в розмірі 52 545 грн. 50 коп. через настання 03 лютого 2012 року дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої визнано [PERSON] Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 525 грн. 46 коп. Позивач, який належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не надіслав. До початку судового засідання представником позивача надана письмова заява, згідно якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що [PERSON] не повинен нести відповідальність за шкоду перед потерпілим, оскільки перебуває у трудових відносинах з приватним підприємством «Авто-Експрес». Рішенням господарського суду Донецької області від 30 травня 2013 р. з приватного підприємства «Авто-Експрес» на користь ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» стягнуто суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8000 грн. 00 коп. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази на підтвердження обставин, які обгрунтовують та спростовують вимоги позову, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні 09 червня 2011р. між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений Договір страхування транспортних засобів № 019781, предметом якого є страхування автомобіля «Suzuki», номерний знак [NUMBER]. 03 лютого 2012 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобілю «Suzuki», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить на праві власності [PERSON], автомобілю «ВАЗ-21063», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю марки «БАЗ А 079», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Сніжнянського міського суду Донецької області від 05 березня 2012р. [PERSON] визнано винним у скоєнні вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, тобто правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 23.08.2012 року позивач на підставі Страхових актів та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із актів виконаних робіт № КЛ00007931 від 30.06.2012р., № КЛ 00007980 від 24.07.2012р., враховуючи звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника, в розмірі 102 035 грн. 50 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1311 від 04.04.2012, № 4057 від 13.07. 2012р., № 5300 від 23.08.2013р. Страховик - ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся з регресною вимогою до [PERSON] про відшкодування шкоди. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням господарського суду Донецької області від 30 травня 2013 року з приватного підприємства «Авто-Експрес» на користь ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» стягнуто суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8000 грн. 00 коп. Дана справа розглядалась за участю третьої особи на стороні відповідача - [PERSON]. Цим рішенням встановлено, що винним у скоєнні 03 лютого 2012 року дорожньо-транспортної пригоди відповідно до постанови Сніжнянського міського суду Донецької області від 05 березня 2012 року у справі № 545/5807/2012, є водій транспортного засобу марки «БАЗ», державний номерний знак [NUMBER], - громадянин [PERSON], який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди знаходився в трудових відносинах з приватним підприємством «Авто-Експрес». Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України та пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями), під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного рухові автомобіля). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки й не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що відповідальність юридичної особи настає у випадку, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходилась з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійними, сезонними, тимчасовими за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Таким чином, оскільки [PERSON] перебував на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з приватним підприємством «Авто-експрес», він не може вважається власником джерела підвищеної небезпеки й не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим. За таких обставин, позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати присудженню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed