Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

12.08.2014 року [PERSON] звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON], який заявою від 18.12.2014 року уточнила та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя легковий автомобіль марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER], та провести поділ вищезазначеного автомобілю, стягнувши з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля в розмірі 82 000 грн., мотивуючи тим, що 11.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Під час шлюбу ними був придбаний легковий автомобіль марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача. Вартість вищезазначеного автомобіля складає 164 000 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2014 року шлюб між ними був розірваний, у зв'язку із чим виникла необхідність у поділі спільного сумісного майна подружжя. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.06.2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 29.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Частиною 2 ст. 60 СК України передбачено, що вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як було встановлено в судовому засіданні, під час шлюбу був придбаний легковий автомобіль марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER], який був придбаний за спільні кошти подружжя та зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджено реєстраційною карткою АМТ, тобто відповідно до вимог ст. 60 СК України є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. У п. 30 постанови № 1 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", Пленум Верховного Суду України зазначив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Частина 1 ст.61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. За позицією Верховного Суду України, викладеною у п.п.22, 25 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21.12.2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільних кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Між сторонами було досягнуто згоди щодо визначення вартості легкового автомобіля марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER], яка складає 164 000 грн. Крім цього, позивач згодна на отримання грошової компенсації замість її частки у спільному сумісному майні подружжя, а саме 1/2 частини легкового автомобіля марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER] Враховуючи, що легковий автомобіль марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER], був придбаний під час шлюбу, тобто є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Частки сторін у спільному майні є рівними - по 1/2 частині. Однак частка позивача у спільному майні не може бути виділена в натурі, дане майно є неподільним, спільне володіння і користування ним є неможливим, суд приходить до висновку про поділ легкового автомобілю марки «Hyundai І30», 2011 року випуску, кузов номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д/н [NUMBER], який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 82 000 грн.

Outcome: approved