Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

05 липня 2017 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.М. звернулась до суду з позовом до Житлово-комунального обєднання, третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання особи такою, що не використала своє право на безоплатну приватизацію майна державного житлового фонду. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що приватизація квартири №12, що розташована в м. Нововолинську по вул. Небесної Сотні (бувша - Інтернаціональна) в будинку №12 була проведена її матір'ю [PERSON] в той час, коли їй було всього 13 років, тому про наслідки приватизації їй не було відомо та своєї згоди на приватизація вона не надавала. Позивач вказує, що на теперішній час має бажання використати своє право на приватизацію житла, якого її було позбавлено проведеною без її згоди приватизацією в 1994 році. Тому позивач звернулась до суду, просить визнати недійсним розпорядження №1487 від 04.01.1994р. на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на квартиру №12, що розташована за адресою: м.Нововолинськ, вул. Небесної Сотні (бувша Інтернаціональна), буд. №12 в частині надання їй дозволу на приватизацію; визнати частково недійсним свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру №12, що розташована за адресою: м.Нововолинськ, вул. Небесної Сотні (бувша Інтернаціональна), буд. №12 від 04.01.1994р., видане на ім'я [PERSON], на її ім'я, та на ім'я [PERSON], [PERSON], в частині, що стосується її прав; визнати її такою, що не використала своє право на безоплатну приватизацію майна державного житлового фонду. Ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року з ініціативи суду виправлено описку в постановленому у даній справі відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України короткому рішенні Нововолинського міського суду Волинської області від 06 жовтня 2017 року, а саме у вступній частині короткого рішення прізвище третьої особи зазначено "Нівесрський" [PERSON], правильно [PERSON], та у абзаці другому і третьому резолютивної частини короткого рішення не вказано місто Нововолинськ. Представник позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.М. та третьої особи в інтересах позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав наведених у письмовому запереченні. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представника позивача та третьої особи на стороні позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.М., [INFO] (а.с.7-9, 17). В судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2005 року позивач уклала шлюб, після реєстрації якого позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Ніверська» на прізвище чоловіка «Ковалевська» (свідоцтво про шлюб серії І-КБ № 007680 від 05.08.2005 року - а.с. 10). Із копії книги реєстрації квартир, одноквартирних будинків, що належать громадянам на праві приватної власності (видачі свідоцтв про право власності на квартиру за 1994 рік) встановлено, що за реєстровим номером 1829 808 за адресою: вул. Інтернаціональна, 12/12, 21.04.1994 року зареєстровано право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12-14). В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, реєстровий № 1829, виданого приватизаційним відділом Нововолинського управління житлово-комунального господарства від 04.01.1994 року на підставі розпорядження від 4 січня 1994 року №1784, квартира за адресою: вул. Інтернаціональна, 12/12, в м. Нововолинську шляхом приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Із копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №066346 від 10.01.2000 року встановлено, що [PERSON] померла 10.01.2000 року (а.с.15). Із копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №022095 від 16.05.1997 року встановлено, що [PERSON] померла 15.05.1997 року (а.с.16). Судом встановлено, що позивач просить визнати приватизацію вищезазначеної квартири недійсною, посилаючись на те, що будучи неповнолітньою не давала своєї згоди на приватизацію, чим позбавлено її можливості самостійного отримання власного житла. Приватизація державного житлового фонду\~це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і таке інше) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: 1) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю; 2) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Статтею восьмою Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Як встановлено в судовому засіданні, приватизація квартири за адресою: Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Інтернаціональна (зараз вул. Небесної Сотні)[ADDRESS] здійснювалась на підставі заяви [PERSON], яка була основним квартиронаймачем. При цьому, вказана квартира була приватизована на всіх членів сім'ї основного квартиронаймача, незалежно від їх віку. В судовому засіданні встановлено, що на день здійснення приватизації позивач була неповнолітньою у віці тринадцяти років і відповідно до вимог\~ст. 32 ЦК України\~не мала повної цивільної дієздатності. Враховуючи, що приватизація вимагає письмової згоди лише повнолітніх членів сім'ї квартиронаймача, наявність або відсутність згоди позивача на проведення приватизації і включення її в склад співвласників не враховувалася. Внаслідок цього включення позивача в число співвласників відбулося поза бажанням позивача та її волею. Частинами четвертою та п'ятою\~статті 5 Закону України «Про приватизація державного житлового фонду»\~передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно або з частковою доплатою один раз. Кожна особа має право користуватися своїми правами за власним бажанням та на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що позивач не висловлювала свого бажання щодо використання права на приватизацію та не була обізнана про наслідки використання цього права. В судовому засіданні встановлено, що позивач має власну родину, з 05 серпня 2005 року перебуває у шлюбі, з 2005 року постійно проживає у Київській області у м. Ірпінь, за місцем свого проживання має можливість безоплатно приватизувати нерухоме майно, проте скористатись своїм правом на безоплатну приватизацію не може, оскільки будучи неповнолітньою у віці тринадцяти років у 1994 році використала своє право на приватизацію. Таким чином, включення неповнолітньої позивачки без її згоди та поза її бажанням до співвласників вищезазначеної приватизованої квартири, призвело до фактичного використання нею права на приватизацію без відповідного волевиявлення та позбавило позивачку права на приватизацію державного житла для нужд своєї сім'ї. За таких обставин, враховуючи, що захист порушеного права позивача на приватизацію неможливо здійснити в іншій спосіб, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову.

Outcome: approved