Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

14.01.2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В обґрунтування вимог посилається на те, що 02.04.2010 року [PERSON] уклала трудовий договір з ФОП [PERSON] , за умовами якого була прийнята на посаду продавця магазину. 18.05.2017 р. [PERSON] припинила свою підприємницьку. В листопаді 2020 року вона звернулася до Миколаївського міського центру зайнятості про надання їй статусу безробітної та виплати відповідної допомоги, однак листом від 16.12.2020 р. їй було відмовлено, в зв`язку з наявністю на момент звільнення дійсного трудового договору. При таких обставинах, вона вимушена звернутися до суду. Представник заявника - адвокат Онищенко Л.В. у заяві від 30.03.2021 року просила розгляд справи проводити за її відсутності та за відсутності заявника. Заінтересована особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно повідомлення Миколаївського міського центру зайнятості від 16.12.2020 р., [PERSON] уклала договір з [PERSON] з 02.04.2010 р., який є актуальний, і після розірвання договору в установленому порядку можливо розглянути питання щодо надання статусу безробітного. Згідно інформації про фізичну особу-підприємця, [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність 18.05.2017 за власним рішенням. У відповідності до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, крім встановлення фактів перелічених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Трудові відносини працівників врегульовані Кодексом законів про працю України (КзПП України) від 10.12.1971 року №322-VIII. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути безстроковим, якщо укладається на невизначений строк (п.1 ч.1 ст.23 КзПП України). Повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором (Постанова КМУ від 17.06.2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу». Основним документом про трудову діяльність працівника - є трудова книжка, порядок ведення якої визначається Кабінетом Міністрів України. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться (ст.48 КзПП України). Статтею 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору, зокрема, за угодою сторін, з ініціативи власника чи працівника, закінчення строку договору чи з інших підстав визначених договором, законом. Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. З 1 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» виключено з Кодексу законів про працю України статтю 241, якою передбачалася реєстрація трудового договору, укладеного між підприємцем і найманим працівником у службі зайнятості. З 2015 року під час оформлення трудових відносин підприємець не повинен реєструвати трудовий договір у центрі зайнятості, але зобов`язаний повідомити про нового працівника орган Державної фіскальної служби. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» визначено механізм повідомлення податкової служби про прийнятих працівників. У додатку до цієї постанови міститься форма повідомдення. Фізична особа-підприємець під час оформлення трудових відносин із працівником зобов`язані укладати трудові договори.У разі звільнення працівників, оформлених на роботу після 01.01.2015 року, підприємці не звертаються до служби зайнятості і оформляють таке звільнення розпорядженням або наказом. Порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Мін`юсту, Мінпраці, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58). Відповідно до п. 2.3. Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Відповідно до п .2.4. Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно із п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, фізичні особи, при звільненні найманого працівника, роблять у трудовій книжці запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КзПП України). Відтак встановлено, що трудовий договір між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] слід вважати припиненим, оскільки встановлення даного факту надасть можливість заявникові надалі здійснювати її право на працю. Таким чином, суд приходить до висновку, що дана заява є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved