Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

08.02.2017 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З 29.10.1999 року позивач перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З моменту реєстрації у спірній квартирі та по даний час відповідач в квартирі не проживає та не з»являється, комунальних платежів не сплачує. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. У судовому засідання представник позивача уточнила позовні вимоги - просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку в квартирі. Представник відповідача в судовому засіданні подав письмову заяву про визнання позову беззаперечно. Додатково пояснив, що позивач не чинила відповідачу перешкод в користуванні квартирою, а останній на даний час проживає за межами України. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до договору дарування квартири від 30.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 756 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бонтлаб О.В. (а.с. 7). За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яка була сформована 30.11.2016 року, власником вище зазначеної квартири є [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки форми № 3 виданої ОСББ "Янтар" 02.02.2017 року за [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 07.07.2005 року (а.с.22). Як видно зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29.10.1999 року Центральним відділом шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 2025, розірвано (а.с. 9). Ухвалою суду від 19.06.2017 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS], на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с. 28). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з моменту реєстрації - 07.07.2005 року, та по теперішній час, що підтверджується наданими в судовому засідання поясненнями представником відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) Наразі, приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сім'ї позивача та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] як чоловік позивача, однак шлюб за рішенням суду розірвано, відповідач у квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, а тому суд, на підставі ч. 2 ст. 405 та з урахуванням положень ч. 1 ст. 8 ЦК України, приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою квартирі [ADDRESS]. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved