Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У червні 2014 р. позивач, ПАТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], - про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 1245 860 грн. 21 коп.. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Відповідно до умов цих договорів відбулося відступлення права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 2634/0708/55-017 від 29.07.2008 р., укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON], отже він набув права кредитора. Відповідно до умов кредитного договору № 2634/0708/55-017 від 29.07.2008 р. [PERSON] отримала кредит у сумі 150000 доларів США, та зобов'язувалася повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав кредит у сумі 150 000 доларів США. У забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором відповідач, [PERSON], за укладеним з банком договором іпотеки № 2634/0708/55-017-Z-1 від 29.07.2008 р. передала у іпотеку трикімнатну квартиру № 22, загальною площею 84,8 кв. м, жилою площею 49,2 кв. м, по [ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 30.12.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстр № 4763 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 26.05.2008 р. в книзі № д.1533-7, реєстр № 1982, обумовленою сторонами вартістю предмета іпотеки у сумі 1199 309 грн.. Позичальник, [PERSON], взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала. Станом на 10.04.2014 р. склалася заборгованість за кредитом - у сумі 95 572 дол. 87 центів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 1205 928 грн. 73 коп., за відсотками - у сумі 3081 дол. 27 центів США, що еквівалентно сумі 38 879 грн. 15 коп., нарахована пеня - у сумі 83 дол. 40 центів США, що еквівалентно сумі 1052 грн. 33 коп., всього загальна заборгованість складає суму 98737 дол. 54 центи, що еквівалентно сумі 1245 860 грн. 21 коп.. Відповідачу та третій особі надіслані повідомлення про усунення порушень та попереджено про можливе звернення стягнення на іпотечне майно у разі невиконання вимог, залишені ними без виконання. Відповідно до п. 11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником основного зобов'язання, невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору. Позивач просив позов задовольнити. Представник позивача на підставі довіреності, Кураш А.М., подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], у судове засідання повторно не з»явилась, судові повістки - повідомлення, надіслані за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України вона вважаються такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Третя особа, [PERSON], у судове засідання повторно не з'явилися, місце проживання (перебування) її невідоме. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок ( ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд установив, що 29.07.2008 р. ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», за кредитним договором № 2634/0708/55-017 надав позичальнику, [PERSON], кредит у іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, на строк до 29.07.2018 р. зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (п. 1.1, п. 1.3. договору) (а. с. 13-19, 21). Банк виконав свої зобов»язання за кредитним договором, надав позичальнику кредит у сумі 150000 дол. США у повному обсязі ( а. с. 60, 61). У забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника відповідач, [PERSON], на підставі укладеного 29.07.2008 р. з банком іпотечного договору № 2634/0708/55-017-Z-1 передала в іпотеку трикімнатну квартиру № 22, загальною площею 84,8 кв. м., жилою площею 49,2 кв. м., по [ADDRESS], що належить їй на праві власності згідно договору дарування від 30.12.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 4763 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 26.05.2008 р. в книзі № д.1533-7, реєстр № 1982, обумовленою вартістю предмета іпотеки у сумі 1199 309 грн.. Предмет іпотеки залишається в користуванні та володінні іпотекодавця ( а. с. 48-55 ). 25.05.2012 р. ПАТ «Сведбанк» на підставі договору купівлі-продажу відпустив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами ( а. с. 12). 15.06.2012 р. ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору купівлі-продажу придбав у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги, у тому числ за кредитним договором № 2634/0708/55-017 від 29.07.2008 р., укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON], та набув права кредитора ( а. с. 13-20). Позичальник, [PERSON], взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, належним чином не виконувала. Станом на 10.04.2014 р. склалася заборгованість за кредитом - у сумі 95 572 дол. 87 центів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 1205 928 грн. 73 коп., за відсотками - у сумі 3081 дол. 27 центів США, що еквівалентно сумі 38 879 грн. 15 коп., нарахована пеня - у сумі 83 дол. 40 центів США, що еквівалентно сумі 1052 грн. 33 коп., всього загальна заборгованість складає суму 98737 дол. 54 центи, що еквівалентно сумі 1245 860 грн. 21 коп. (а. с. 59). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 15.05.2014 р. позивач надіслав відповідачу та третій особі повідомлення за вих. № 41798-102 б/б з вимогою усунути порушення та попередив про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги, які залишені без виконання (а. с. 62). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки ( ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 9.5. іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов'язаний відшкодувати іпотекодержателю чи забезпечити відшкодування позичальником в повному обсязі всіх витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, у тому числі з вчинення виконавчого напису. Його реалізацією та вартістю послуг незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності. Пунктом 11 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки ( ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 3.1.3. кредитного договору передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитом у випадку прострочення сплати чергового платежу по кредиту або процентів за користування кредитом понад 2 місяці. Пунктом 7.1. іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов 'язання за кредитним договору в цілому або в його частині та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, в цілому або в тій чи іншій їх частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов"язання, а у разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 7.4. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відтак, невиконання боржником кредитних зобов»язань обумовило можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. При вирішенні спору суд виходить з того, що позивач вправі стягнути заборгованість, вибравши спосіб задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши процедуру продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, оскільки право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Частиною 3 цієї статті передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Суд ураховує, що заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 98737 дол. 54 центи, що еквівалентній сумі 1245 860 грн. 21 коп. на теперішній час перевищує обумовлену вартість предмета іпотеки у сумі 1199 309 грн., непогашення кредиту і несплата процентів за користування кредитними коштами позичальником протягом тривалого часу завдає збитків іпотекодежателю, змінює обсяг його прав у частині ризику неповернення всієї суми боргу за рахунок обтяженого майна, тому не вбачає підстав до застосування ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду , проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. У позовних вимогах позивач просив суд обрати спосіб реалізації іпотечного майна: шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 15, 16, 20, 512 - 514, 516, 517, 526, 527, 530, 546, 572, 575, 589-591, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України , ст. ст. 12, 33, 35, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved