Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

10.04.2017 року [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON]. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав повністю, просив її задовольнити та суду показав, що [PERSON], [INFO], являється його батьком, який був зареєстрований та постійно проживав [INFO] на тимчасово окупованій території Україні. 11.13.2016 року [PERSON], перебуваючи вдома в м.Макіївка Донецької області помер від хронічної серцево судинної недостатності. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 11 форми № 106/у від 11.03.2017 року, виданого Ясинуватською центральною районною лікарнею Міністерства охорони здоров'я так званої Донецької народної республіки причиною смерті став атеросклеротичний і постінфарктний кардіосклероз. Поховання [PERSON] проведено 13.03.2017 рокуна Труболітейному кладовищі в м. Макіївка Донецької області. [PERSON] проживає в [INFO], де перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. За місцем проживання заявник звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті батька, проте отримав відмову у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів. Враховуючи те, що встановлення вказаного факту необхідно для отримання соціальних пільг вимушений звернутися до суду задля встановлення факту смерті [PERSON] В судовому засіданні заявник позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив ухвалити на розсуд суду(а.с.23). Суд, вислухавши пояснення заявника та свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що [PERSON], народився 12 липня 1935 року в м. Таганрог Ростовської області, Росія, громадянин України, являється батьком заявника, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВА № 803880, виданого 10.07.1997 року Гірницьким РО УМВД в Донецькій області (а.с.12-13), копією свідоцтва про народження заявника серії ІІ-УР № 771139 від 17.06.1960р. виданого Макіїським відділом РАЦС Донецької області (а.с.9). [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований по [INFO], Україна(а.с.13). 11.03.2017 року [PERSON], перебуваючи вдома в м.Макіївка Донецької області помер. Факт смерті, як і причину такої відображено в лікарському свідоцтві про смерть № 71 форми № 106/у від 11.03.2017 року, виданого ЦПМСП № 2 м.Макіївки Міністерства охорони здоров'я так званої Донецької народної республіки (а.с.10). 11 березня 201 року Гірницьким відділом [PERSON]Макіївки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції так званої Донецької народної республіки видано свідоцтво про смерть ДНР № 057581, про що складено актовий запис про смерть № 343. Заявник [PERSON] зареєстрований в [INFO], тому звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті [PERSON], однак реєстраційний орган своїм рішенням № 642/15.37-94 від 10.04.2017 року відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством(а.с.18). Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. [PERSON] набув чинності 21 лютого 2016 року (з\~ дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований\~ у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34). Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно являється батьком заявника [PERSON], [INFO]. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 71 форми № 106/у від 11.03.2017 року, виданого ЦПМСП № 2 м.Макіївки Міністерства охорони здоров'я так званої Донецької народної республіки, [PERSON] помер 11.03.2017 року в м. Макіївка Донецької області від атеросклеротичний і постінфарктний кардіосклероз (а.с.10). Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідка [PERSON], який був присутній під час поховання [PERSON] 12 березня 2017 року на Труболітейному кладовищі м.Макіївка Донецької області, а також фотокартками місця поховання померлого з відображенням даних про особу, які повністю співпадають з даними померлого, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.16,17), та копією договору № 243 від 12.03.2017 року про організацію та проведення поховання померлого на кладовищі в м.Макіївка Донецької області. Тобто відомості про смерть [PERSON] в м. Макіївка Донецької області, викладені у лікарському свідоцтві про смерть № 71 форми № 106/у від 11.03.2017 року, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане ним лікарське свідоцтво про смерть ДНР № 057581 від 11.03.2017 року видане Гірницьким відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, не породжує правових наслідків(а.с.18). Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Донецьк Донецької області тимчасово призупинено. Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане свідоцтво про смерть [PERSON], який помер 11.03.2017 року в м. Макіївка Донецької області - на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків. Проте факт смерті [PERSON] саме 11.03.2017 року в м. Макіївка Донецької області, та поховання на Труболітейному кладовищі в м. Макіївка Донецької області, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими доказами. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~«Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України\~рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м. Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України. Але, Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для отримання соціальних пільг. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON]. Тому, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved