Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

08 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказував, що 19 лютого 2014 року [PERSON] взяв у нього в борг 20000 гривень (двадцять тисяч грн.), про що було укладено письмову розписку від 19 лютого 2014 року. Відповідно до розписки відповідач зобов'язався повернути борг до 03 травня 2014 року, але зазначене ним не було виконане. В добровільному порядку повернути борг відповідач відмовляється, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 20000 гривень (двадцять тисяч грн.), три проценти річних у розмірі 259,72 грн (двісті п'ятдесят дев'ять грн. 72 коп.), втрати від інфляційних процесів у розмірі 1780,00 грн(тисяча сімсот вісімдесят грн.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору позики підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 19 лютого 2014 року(а.с.3). Відповідно до розписки від 19 лютого 2014 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші у розмірі 20000 гривень. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписи ст. 526 ЦК України встановлюють обов'язковість виконання грошового зобов'язання, зокрема, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кінцевий строк повернення позики відповідно до розписки встановлює до 03 травня 2014 року, але до теперішнього часу суму позики відповідач не повернув. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки повернення грошового зобов'язання не виконане у строк передбачений договором позики, у відповідності до чого вимоги позивача про стягнення суми боргу у розмірі 20000,00 грн(двадцять тисяч грн.) з відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Наслідки невиконання грошового зобов'язання позичальником, передбачені ч.1 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено,що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов'язання в не залежності від наявності вини в його діях. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми 3% річних від суми заборгованості складає: 20000(сума заборгованості)Х 0,03% річних = 600 грн. 3% річних на один день складає: 600 грн/ 365 днів = 1,6438 грн. 1,6438 грн Х158(прострочених днів з 03.05.2014 року по 08.10.2014 року) = 259,72 грн ( 3 % річних від простроченої суми) Отже вимоги [PERSON] про стягнення на його користь 3% річних у розмірі 259,72 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Інфляційні витрати, у відповідності до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-Х11 в редакції від 22 травня 2008 року та з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 р. відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, за період з 03.05.2014 року по 08.10.2014 року, становить: травень -103,8%,червень- 101,0%,липень -100,4%, серпень 100,8%, вересень -102,2 %. 20000(сума боргу)Х 8,9%(рівень інфляції за прострочений період)/100=1780,00 грн(втрати від інфляційних процесів) Отже вимоги [PERSON] про стягнення на його користь втрати від інфляційних процесів у розмірі 1780,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики у розмірі 20000,00 грн., 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 259,72 грн., втрати від інфляційних процесів у розмірі 1780,00 грн., що разом становить 22039,72 грн. підлягають задоволенню. Суд також стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем та документально підтвердженні (а.с. 1) у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. на підставі ст.. 88 ч.3 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved