Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 серпня 2005 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ними та банком договір. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 05 липня 2013 року відповідач має заборгованість у сумі 32419,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4678,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 25720,81 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу, 1519,96 грн. - процентна складова штрафу. На підставі цього ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі - 32419,14 грн. та судовий збір 324,19 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16 грудня 2013 року скасовано заочне рішення по справі від 25 липня 2013р. Представник позивача Малервейн М.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що заборгованість за відсотками нараховувалась з моменту виходу на прострочку. Останній раз відповідач сплачував борг 07 вересня 2005 року у розмірі 399,78 грн. Відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в заяві. Строк дії договору пролонгується, поки клієнт банку, а в даному випадку відповідач, не розірве його з власної ініціативи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, його інтереси представляє адвокат [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що факт передачі грошових коштів банком не доведено, відповідач не ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, а заява відповідача про отримання кредиту не містить в собі істотні умови кредитного договори, якими є предмет, сума, строк повернення та розмір процентів. Кредитний договір укладено з недотриманням письмової форми, тому він є нікчемним, у зв'язку з чим просив суд відмовити в позові. Також просив суд застосувати строк позовної давності і відмовити в позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог треба відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов*язання позичальником належним чином не виконувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість, обчислена банком станом на 05 липня 2013 року у сумі 32419,14 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4678,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 25720,81 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу, 1519,96 грн. - процентна складова. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем було внесено 07 вересня 2009 року. Договір від 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений у письмовій формі шляхом надання останньому письмової заяви, згідно з якою відповідач приєднався та погодився з тим, що його заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, складає між ним та банком кредитний договір. Згідно до положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертається (банківське обслуговування, тощо). Відповідно до положень ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», комерційні банки самостійно встановлюють умови надання кредитів. Згідно положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. А згідно ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. На підставі вказаних норм закону банком були затверджені стандартні форми - умови надання споживчого кредиту фізичним особам, підписані Головою правління «ПриватБанку», скріплені печаткою банку, до яких приєднався [PERSON] шляхом надання письмової заяви на отримання кредиту на умовах, які були затверджені банком і доведені до його відома, про що свідчить його підпис під словами "Я підтверджую, що отримав оригінал кредитного договору. Я виражаю свою згоду, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між мною та Банком кредитно-заставний договір. Я підтверджую, що вся надана мною інформація достовірна. Зобов'язуюсь про всі зміни повідомляти Банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення. Тобто кредитний договір складається з заяви позичальника та умов в правил надання банківських послуг. Таким чином, вимоги про письмову форму договору, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] та зобов'язання про надання йому кредиту, були виконані банком в повному обсязі, а посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, що тягне за собою нікчемність договору, є неспроможними. Вказівка представника відповідача на те, що банком не доведено факт передачі грошей відповідачеві судом не може бути прийнята, оскільки відповідачем 07 вересня 2009 року було внесено платіж за користування грошима, що свідчить про існування договірних зобов'язань між сторонами. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Представником відповідача під час судового розгляду заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Заява позичальника містить визначення строку дії кредитного ліміту, що співпадає із строком дії платіжної картки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Термін дії кредитної картки [NUMBER] встановлений до квітня 2008 року, тобто кінцевий термін погашення кредиту згідно Заяви [PERSON] про надання банківських послуг від 12 серпня 2005 року, Умов та Правил надання банківських послуг сплинув в квітні 2008 року. Останній платіж було внесено відповідачем 07 вересня 2009 року. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості 11 липня 2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності при зверненні до суду не пропущено, оскільки договір діє до повного виконання зобов'язань, є неспроможними, спростовуються положеннями ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, відповідно до яких строком є певний період у часі, і саме зі спливом його пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Між тим, в порушення вимог закону, строк дії кредитної картки за умовами кредитного договору не був визначений і доказів, які б свідчили про визначення сторонами строку дії договору, як того вимагає закон, позивачем не надано. Саме така правова позиція висловлена в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову треба відмовити, оскільки позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12 серпня 2008 року поза межами строку позовної давності Посилання представника відповідача на нікчемність кредитного договору у зв'язку з недодержанням письмової форми не є слушними, оскільки судом встановлено, що кредитний договір від 12 серпня 2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений у письмовій формі шляхом надання [PERSON] письмової заяви, згідно з якою відповідач приєднався та погодився з тим, що його заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, складає між ним та банком кредитний договір. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, вимоги про стягнення судового збору теж залишаються без задоволення.

Outcome: dismissed