Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

10 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що з [PERSON] зарєстрував шлюб 08.11.2014 року у виконкомі Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 3. Від шлюбу дітей не мають. Шлюб існує формально, проте відповідач відмовляється його розривати у відділі ДРАЦС. В зв`язку з викладеним позивач просив розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Позивач позовні вимоги підтримав, а справу просив розглянути без його участі, про що зазначив в позовній заяві. Відповідач в судове засідання надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище " [PERSON] " (а.с.10). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] слідує, що сторони уклали шлюб 08 листопада 2014 року, який зареєстрували у виконкомі Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 3 (а.с.6). Від шлюбу дітей не мають. Через несумісність характерів та різних поглядів на життя сторони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить його інтересам, на примирення не згодний. Подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, відповідно до ст.106 СК України, відповідач не бажає. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved