Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

ТОВ «Авентус Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно з договором про надання споживчого кредиту №2107583 від 09.03.2020 відповідач отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн. терміном на 30 календарних днів. Згідно з умовами даного договору, позичальник зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Однак, остання взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18 480,00 грн. 27 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав, хоча вчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Так, згідно ч.1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За нормами ст.ст.11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1048 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту №2107583 від 09.03.2020, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 12 000,00 грн. на 30 календарних дні, з кінцевим терміном повернення кредиту до 08.04.2020 та платою за користування кредитом (проценти) (а.с. 8-11). Відповідно до довідки ТОВ "Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" №5131-ВП від 30.08.2021 на підтвердження виконання переказу відповідачу на картковий рахунок були перераховані грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн. (а. с. 29). Згідно з п. 1.5.1 знижена процентна ставка становить 1,26 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору. Відповідно до п. 1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми кредиту, застосовується згідно з цим пунктом договору. Пунктом 1.7 договору встановлено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за заниженою ставкою 461,16% річних (п. 1.7.1), за стандартною ставною - 658,80% річних (п. 1.7.2). Відповідно до п. 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль с моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.640 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконала, в результаті чого відповідно до розрахунку заборгованості процентів за користування кредитом у відповідача виникла заборгованість перед позивачем: 12 000,00 грн. - розмір отриманого кредиту, 6 480,00 грн. - проценти за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог укладеного договору відповідач не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, допустила прострочену заборгованість, а тому з неї підлягає стягненню на користь позивача 18 480,00 грн. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим підлягають до задоволення. Судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, суд вважає необхідним в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved