Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві 13.04.2017 р. звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 5573,28 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на наступне. Так, [PERSON] перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 р. № 22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07.04.2014 р. № 13-1), у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію, вона повинна протягом 10 днів повідомити орган пенсійного фонду про факт працевлаштування шляхом подання заяви. У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначив пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону, особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору). У разі звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місце перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону, особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (копію трудової книжки із записом про звільнення та/або копію цивільно-правового договору). Оскільки [PERSON] вчасно не повідомила про працевлаштування, тому виникла переплата пенсії за період з 29.10.2014 р. по 31.01.2015 р. в розмірі 5573 грн. 28 коп. Листом-повідомленням управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії в ГУ ПФУ в м. Києві просило вирішити питання про утримання переплати пенсії з [PERSON] Відповідача було повідомлено про наявність факту переплати пенсії листом-повідомленням 02.04.2015 р. вих. № 4208/06, проте переплачені кошти не були погашені. Управлінням Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва було прийнято рішення № 170 від 18.02.2016 р. про утримання переплати з [PERSON] шляхом звернення до суду. Ухвалою суду від 03.05.2017 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів, та призначено справу до судового розгляду. 16.11.2017 р. відповідачем [PERSON] надано суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У запереченнях відповідач зазначила про те, що в червні 2007 р. вона звернулась до ПФ України в Солом`янському районі м. Києва про призначення пенсії. З 28.06.2007 р. вона перебуває на обліку у Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відомості про її стаж роботи підтверджуються записами в трудовій книжці, внесеними на підставі наказу № 393 від 29.10.2012 р. - призначена на посаду начальника відділу з питань кадрової роботи. Про даний факт у передбачені терміни, а саме 03.11.2012 р., нею було повідомлено Управління про працевлаштування і у відповідності до п. 4.2 Розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення органу Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати; про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця. Звернула увагу суду на те, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів пенсійного фонду України чи в судовому порядку. Тому в даному випадку відсутні зловживання з її боку, оскільки у встановлені законом терміни нею вжиті заходи, передбачені нормами чинного законодавства, щодо повідомлення про працевлаштування. Також відповідач звернула увагу суду на бездіяльність працівників Управління, якими порушено вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, оскільки відповідно до п. 4.2 Розділу V Порядку, орган, що призначає пенсію, при прийманні документів перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності), видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі. Однак, як вбачається із заяви про стягнення надміру виплачених коштів, працівниками Управління своєчасно не внесені відомості до її особового рахунку № [NUMBER] , як працюючий пенсіонер. Також не зрозумілим є період виникнення переплати. Так, як зазначає позивач, переплата пенсії виникла за період з 29.10.2014 р. по 31.01.2015 р. Однак, відповідно до записів у трудовій книжці, період трудової діяльності починається з 29.10.2012 р., а припиняється 31.07.2017 р. Тому вимоги Управління не відповідають дійсності, а відсутність доказів на підтвердження періоду виникнення переплати, вказує на факт незаконного винесення рішення № 170 від 18.02.2016 р. Ухвалою суду від 15.05.2018 р. проведено заміну позивача з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києва. Представник позивача ГУ ПФУ в м. Києві в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. 15.03.2019 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого представник ГУ ПФУ в м. Києві повністю підтримує заявлені позовні вимоги, просить задовольнити, а справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. 15.03.2019 р. до суду від відповідача надійшла заява, відповідно до якої відповідач просить відмовити в задоволенні позову, а справу розглянути у її відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що нез`явлення позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню спору, також враховуючи подані до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та за відсутності відповідача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та, з 28.06.2007 р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Вбачається, що Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві був направлений лист-повідомлення до Управління з проханням вирішити питання про утримання переплати пенсії з пенсіонерки [PERSON] , оскільки переплата пенсії за період з 29.10.2012 року по 31.01.2015 року у сумі 5573,28 грн. виникла у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування. Як вбачається з письмових матеріалів справи, що Управлінням [PERSON] було направлено лист-повідомлення від 02.04.2015 року № 4208/06 з пропозицією внести переплату пенсії за період з 29.10.2012 року по 31.01.2015 року в сумі 5573,28 грн. на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Зазначеним листом повідомлено, що в разі не погашення переплати Управління буде звертатись до суду відповідно до ст. 1215 ЦК України. 18.02.2016 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва було прийнято рішення № 170 від 18.02.2016 р. про утримання переплати з [PERSON] шляхом звернення до суду. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 р. № 22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07.04.2014 р. № 13-1), у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію, вона повинна протягом 10 днів повідомити орган пенсійного фонду про факт працевлаштування шляхом подання заяви. У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначив пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону, особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору). При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону, особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (копію трудової книжки із записом про звільнення та/або копію цивільно-правового договору). Відповідно до п. 3 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року № 25-3 "Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення, яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Надані суду матеріали не містять підтвердження отримання відповідачем повідомлення від 02.04.2015 року № 4208/06 з пропозицією внести переплату пенсії за період з 29.10.2012 року по 31.01.2015 року в сумі 5573,28 грн. на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Згідно з нормою закону поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача. За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14). Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відомості про стаж роботи [PERSON] . підтверджуються записами в трудовій книжці, внесеними на підставі наказу № 393 від 29.10.2012 р. - призначена на посаду начальника відділу з питань кадрової роботи. Відповідно до записів у трудовій книжці, період трудової діяльності відповідача починається з 29.10.2012 р., а припиняється 31.07.2017 р. Про даний факт у передбачені терміни, відповідачем було повідомлено Управління про працевлаштування і у відповідності до п. 4.2 Розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення органу Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати; про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця. Зазначені обставини позивачем не спростовано. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004 року, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до пунктів 8, 9 ч. 2 ст. 64 Закону № 1058-ІV, виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана забезпечувати відповідно до закону організацію і своєчасне внесення відомостей про страхувальників і застрахованих осіб до системи персоніфікованого обліку; здійснювати відповідно до закону контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку. Відповідно до п. 5 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою КМУ від 4 червня 1998 р. № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях. Відповідно до частин 2, 3 ст. 21 Закону № 1058-ІV, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: 1) умовно-постійна частина персональної електронної облікової картки; 2) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат; 3) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає виплату за рахунок коштів Пенсійного фонду пенсії застрахованій особі за місяцями; 4) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає участь застрахованої особи в накопичувальній системі пенсійного страхування; 5) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає звернення застрахованої особи, надання інформації про застраховану особу та інші відомості щодо реалізації прав застрахованої особи у системі пенсійного забезпечення. Таким чином, з часу впровадження системи персоніфікованого обліку належним доказом факту працевлаштування мають бути саме індивідуальні відомості системи персоніфікованого обліку, а не записи у трудовій книжці. До позовної заяви на обґрунтування вимог не додані індивідуальні відомості стосовно відповідача з системи персоніфікованого обліку, ведення якого здійснює саме позивач. Крім того, сума переплати пенсії у розмірі 5573,28 грн. позивачем не обґрунтована. Надані суду матеріали не містять розрахунку вказаної переплати, а саме за які місяці та які доплати, надбавки, нарахування, тощо та у якому розмірі, були надміру виплачені у зв`язку з працевлаштуванням відповідача. Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні зловживання з боку відповідача, оскільки у встановлені Законом терміни нею вжиті заходи, передбачені нормами чинного законодавства, щодо повідомлення про працевлаштування. Доказів на підтвердження того, що переплата пенсії відбувалася у зв`язку з недобросовісною поведінкою відповідача Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ГУ ПФУ України в м. Києві) не надало, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed