Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Прокурор міста Ужгород звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що слідчим відділом Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014070030001637 від 27.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є [PERSON], який за наслідками отриманих тілесних ушкоджень в результаті вчиненого щодо нього кримінального правопорушення [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні в центральній міській клінічній лікарні міста Ужгород, яка фінансується за кошти відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради. Відповідно до інформації вказаного закладу охорони здоровя, витрати на лікування хворого [PERSON] становили 4820,83 грн. Таким чином, в результаті вчинення злочину [PERSON], державою в особі відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради, центральною міською клінічною лікарнею м. Ужгорода на лікування потерпілого [PERSON] затрачено 4820,83 грн., чим спричинено шкоду державним інтересам на вищевказану вказану суму, що є відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в особі вищевказаних органів. В судовому засіданні прокурор позов підтримав з підстав викладених у ньому. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, дослідивши матеріали справи, виходячи з їх належності та допустимості наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 12.09.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді пяти років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. Судом встановлено, що у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні у центральній міській клінічній лікарні міста Ужгорода. Згідно положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат № 11 від 07.07.1995 року», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Порядком обчислення розміру фактичних витрат охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів,проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно калькуляції видатків на лікування хворого № 4 від 17.03.2015 року, сума видатків на лікування хворого [PERSON] протягом 23 днів склала 4820,83 грн. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат № 11 від 07.07.1995 року, відшкодуванню підлягають тільки кошти,витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. За таких обставин, враховуючи, що дослідженими в ході судового розгляду матеріалами підтверджується, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України, в результаті вчинення якого [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, що потягло за собою необхідність його стаціонарного лікування, витрати на яке становлять 4820,83 грн., суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved