Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

29.12.2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Івано-Франківського адміністративного суду із позовом до Калуської міської ради про визнання бездіяльності протиправною щодо неприйняття рішення про надання дозволу на поділ земельної ділянки та зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер 2610400000:39:012:001. 08.02.2021 позивачами подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просять визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за зверненнями про надання дозволу на поділ земельної ділянки; визнати протиправними та скасувати: рішення «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки без зміни цільового призначення в межах міста Калуша мікрорайон «Підгірки» за №165 від 23.12.2020, рішення «Про надання згоди на поділ земельної ділянки, надання згоди на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування КП «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області» за № 3581 від 29.10.2020; зобов`язати відповідача прийняти на черговому засіданні сесії рішення, яким надати дозвіл позивачам на поділ земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:39:012:001; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення; винести окрему ухвалу; зобов`язати прокурора Івано-Франківської області у встановлений судом строк повідомити про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли наведеним вище порушенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення вимог статті 118 Земельного кодексу України, всупереч рішенню Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 300/1284/19 від 07.10.2019, допущено протиправну бездіяльність щодо не надання позивачам дозволу на поділ земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:39:012:001 за їх зверненням. Натомість, протиправно прийнято оскаржувані рішення за №3581 від 29.10.2020 про надання згоди на поділ проінвентаризованої земельної ділянки комунальної власності орієнтованою площею 66,9334 га, кадастровий номер 2610400000:39:012:001 на земельні ділянки площами 33,2413 га, 27,0683 га, 6, 6238 га, та надано Комунальному підприємству «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та рішення за №165 від 23.12.2020, яким погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 66,9334 га, кадастровий номер 2610400000:39:012:001, без зміни цільового призначення на земельні ділянки площами 33,2413 га, 27,0683 га, 6, 6238 га, прийняття яких унеможливлює виконання рішення відповідача за № 3451 від 27.08.2020 про надання позивачам дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Рішенням Івано-Франківського адміністративного суду від 23.03.2021 у задоволенні вищевказаного позову відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2021 дане рішення скасовано, а ухвалою цього ж суду від 08.10.2021 справу направлено для розгляду по суті в порядку цивільного судочинства. Цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Калуської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії надійшла до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 27.10.2021. Цього ж дня ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем - Калуською міською радою подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 за № 300/1284/19, прийнято рішення за № 3451 від 27.08.2020, яким надано позивачам дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Позивачі звернулися до Центру надання адміністративних послуг Калуської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 66,9334 га з кадастровим номером 2610400000:39:012:0001. За результатами розгляду заяв позивачів від 15.09.2020, 16.09.2020 та 16.10.2020 підготовлено проект рішення Калуської міської ради "Про поділ земельної ділянки комунальної власності (кадастровий номер 2610400000:39:012:0001)" та розміщено на офіційному сайті міської ради. Дане питання було подано на розгляд постійних комісій міської ради з питань власності, житлово-комунального господарства та екології, з питань будівництва та землеустрою та на сесію Калуської міської ради 29.10.2020 та 23.12.2020. Однак, зазначений проект рішення не набрав достатньої кількості голосів. Щодо земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:39:012:0001, то відповідачем прийнято рішення № 3581 "Про надання згоди на поділ земельної ділянки, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування КП "Калуський муніципальний ринок" Калуської міської ради Івано-Франківської області". 23.12.2020 Калуською міською радою прийнято рішення № 165 "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки без зміни цільового призначення в межах міста Калуша, мікрорайон "Підгірки". Вказаним рішенням погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 66,9334 га, кадастровий номер 2610400000:39:012:0001 на земельні ділянки площами 33,2413 га, 27,0683 га, 6, 6238 га. Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером 2610400000:39:012:0001, загальною площею 66,9334 га не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки в її межах шляхом поділу утворені інші земельні ділянки. Відповідь на відзив позивачі не подавали. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Згідно статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до частини 7 статті 118 даного Кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 12 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується: у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем; у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником. Судом встановлено, що відповідач, рішенням за № 3451 від 27.08.2020, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 за № 300/1284/19, надав позивачам дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам пільгових категорій для ведення особистого селянського господарства. Тобто, відповідачем виконано зазначене рішення суду. Згідно з частиною 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частини 2 статті 79-1 даного Кодексу формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Згідно з частинами 3 - 5 даної статті Кодексу сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до частини 6 статті 79-1 цього ж Кодексу формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Згідно з частиною 13 даної статті Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Частиною 10 статті 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом). Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Згідно з статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою, серед іншого, є: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (пункт «ґ»); технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункт «і»). Із наведеного вбачається, що згідно з Земельним кодексом України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина 2 статті 79 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар. Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання про вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина 1). Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина 2). Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина 3). Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Із позову вбачається, що позивачі хотіли отримати у власність земельну ділянку, яка входить до складу проінветаризованої земельної ділянки комунальної власності орієнтованою площею 66,9334 га, яка знаходиться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки», яка була сформована та мала єдиний кадастровий номер: 2610400000:39:012:001. 15.09.2020, 16.09.2020 та 16.10.2020, відповідно, позивачі звернулися до центру надання адміністративних послуг Калуської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності для СГД та громадян, за результатами розгляду яких підготовлено проект рішення Калуської міської ради "Про поділ земельної ділянки комунальної власності (кадастровий номер 2610400000:39:012:0001)". Дане питання було подано на розгляд постійних комісій міської ради з питань власності, житлово-комунального господарства та екології, з питань будівництва та землеустрою та на сесію Калуської міської ради 29.10.2020 та 23.12.2020. Однак, вказаний проект рішення не набрав достатньої кількості голосів, що підтверджується витягами з протоколів засідання міської ради від 29.10.2020 та 23.12.2020. 29.10.2020 відповідачем прийнято рішення «Про надання згоди на поділ земельної ділянки, надання згоди на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування КП «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області» за № 3581, яким надано згоду на поділ проінветаризованої земельної ділянки комунальної власності орієнтованою площею 66,9334 га, кадастровий номер 2610400000:39:012:001, як знаходиться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки», на земельні ділянки площами: 33,2413 га, 27,0683 га, 6, 6238 га, та надано Комунальному підприємству «Калуський муніципальний ринок» Калуської міської ради Івано-Франківської області дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки» та входять до складу земельної ділянки орієнтованою площею 66,9334 га, кадастровий номер 2610400000:39:012:001. Рішенням «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки без зміни цільового призначення в межах міста Калуша мікрорайон «Підгірки» за № 165 від 23.12.2020 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 66,9334 га, кадастровий номер 2610400000:39:012:001, яка знаходяться в межах міста Калуша, мікрорайон «Підгірки», без зміни цільового призначення на земельні ділянки площами 33,2413 га, 27,0683 га, 6, 6238 га. Згідно копій Витягів з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку, 05.01.2021 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 33,2413 га за кадастровим номером 2610400000:39:012:0002; площею 27,0683 га за кадастровим номером 2610400000:39:014:0001. Таким чином, відповідач, на виконання обов`язків та в спосіб, встановлений статтями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», здійснив розподіл земельної ділянки площею 66,9334 га, кадастровий номер: 2610400000:39:012:001, тобто ця земельна ділянка припинила існування як об`єкт цивільних прав. Водночас, ненадання позивачам відповідачем саме цієї земельної ділянки не може свідчити про порушення їхніх прав, адже протиправності щодо прийняття оскаржуваного рішення не встановлено. Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Згідно п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції ", виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачами, оскільки останніми не представлено належних доказів порушення їхніх прав на отримання земельної ділянки, протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішень за зверненням про надання дозволу на поділ земельної ділянки. Також, оскільки позовні вимоги про зобов`язання прийняти на черговому засіданні сесії рішення, яким надати дозвіл на поділ земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:39:012:001, про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, винести окрему ухвалу, зобов`язання прокурора Івано-Франківської області у встановлений судом строк повідомити про вжиті заходи, безпосередньо випливають із вимог про визнання рішень відповідача протиправними та зобов`язання прийняти рішення, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed