Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

10 липня 2019 року позивач звернулась до суду з даним позовом та просить: визнати за нею та відповідачем [PERSON] , право власності за кожним на 1/2 ідеальну частину набутого за час шлюбу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресом: [ADDRESS] , визнати за нею та відповідачем [PERSON] право власності за кожним на 1/2 ідеальну частину набутої за час шлюбу земельної ділянки площею 0,10 га., кадастровий номер 7422410100:01:002:0989, місце розташування якої: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, госпорських будівель і споруд, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги аргументує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалось, шлюб було розірвано. З жовтня місяця 2018 року вони проживають окремо один від одного, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства. В період шлюбу вони придбали рухоме та нерухоме майно, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Рухоме спільне сумісне майно складається з речей домашнього вжитку, яке вони зможуть розділити за взаємною згодою. Нерухоме майно складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,10 га., місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, госпорських будівель і споруд. Спірний житловий будинок вони з відповідачем придбали за власні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом, саме відповідач значиться в договорі покупцем спірного житлового будинку, що підтверджується копією договору купівлі- продажу будинку. Спірна земельна ділянка була відповідачем приватизована на підставі рішення Корюківської міської ради. Відповідач [PERSON] вважає все спірне нерухоме майно своєю особистою власністю, не визнає її прав на вищевказане спірне нерухоме майно, він не бажає мирним шляхом вирішити питання визнання за нею права власності на земельну ділянку та житловий будинок, не бажає вирішити спірні питання мирним шляхом за взаємною згодою. За таких обставин позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду для вирішення спірних питань, а саме, для визнання за ними обома права власності на спірне спільно-сумісне подружнє нерухоме майно. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просила задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов не визнав. Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалось, шлюб було розірвано. З жовтня місяця 2018 року вони проживають окремо один від одного, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства. В період шлюбу вони придбали рухоме та нерухоме майно, що є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Рухоме спільне сумісне майно складається з речей домашнього вжитку, яке вони зможуть розділити за взаємною згодою. Нерухоме майно складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , і був набутий ними в період шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 27 грудня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області, покупцем у якому зазначений відповідач [PERSON] , тому право власності на будинок було зареєстровано 29 грудня 2004 року за відповідачем, та із земельної ділянки площею 0,10 га., кадастровий номер: 7422410100:01:002:0989, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, госпорських будівель і споруд, яка належить відповідачу на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ №537936 виданим 29 квітня 2011 року. Спірний житловий будинок вони з відповідачем придбали за власні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом, саме відповідач значиться в договорі покупцем спірного житлового будинку, що підтверджується копією договору купівлі- продажу будинку. Спірна земельна ділянка була відповідачем приватизована на підставі рішення Корюківської міської ради 02 сесії 06 скликання від 14 грудня 2010 року. Відповідач [PERSON] вважає все спірне нерухоме майно своєю особистою власністю, не визнає її прав на вищевказане спірне нерухоме майно, він не бажає мирним шляхом вирішити питання визнання за нею права власності на земельну ділянку та житловий будинок, не бажає вирішити спірні питання мирним шляхом за взаємною згодою. За таких обставин я вимушена звернутись з даним позовом до суду для вирішення спірних питань, а саме, для визнання за нею права власності на спірне спільно-сумісне подружнє нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Обставин, які можуть бути підставою відступити від засади рівності часток, сторони не навели. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 23 Постанови ПВС "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою з кадастровим номером [NUMBER] :01:002:0989 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, госпорських будівель і споруд придбані сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, та правочини здійснювались за згодою обох сторін, тобто суперечності вже виникли після здійснення всіх спільних дій. Тому на підставі вищевказаних норм, вказане майно, є їх спільною сумісною власністю подружжя, бо при вчиненні будь-яких дій, щодо нерухомості одним із членів сім`ї, вчиняється за згодою другого члена сім`ї і кожен з подружжя мав рівні права володіння користування і розпорядження спільним майном. Таким чином позовні вимоги в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на вищевказане майно є, законними та обргунтованими і підлягають задоволенню. Крім цього в разі визнання права власності кожного на Ѕ частину будинку, а подальшому можливого поділу його в натурі, а землеволодіння залишити за одним відповідачем, то позивач буде позбавлений користуватись своєю частиною цього будинку, господарських будівель та займатись обслуговуванням їх та веденням особистого господарства. За таких підстав, дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевказане, слід визнати право власності кожного на Ѕ частину нерухомого майна, а саме: будинку і земельної ділянки, яке є їх спільним сумісним подружнім нерухомим майном. Оскільки позов задовольняється на користь позивача, а позивач понесла витрати по сплаті судового збору та витрати на юридичну допомогу, тому ці витрати слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved