Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

01 листопада 2019 року позивач Акціонерне товариство "ОТП Банк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2019203526 від 12.06.2018 у розмірі 20 038 грн., яка складається з: 19059 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками; 977 грн. 45 коп. - заборгованість за комісіями РО. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 12 червня 2018 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2019203526, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 19059 грн. на споживчі цілі та придбання послуг. Пунктом 1 вказаного договору зазначено наступні умови договору: - повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання відповідно до договору не пізніше 12 червня 2020 року; - сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів; Протягом дії договору для розрахунку процентів користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних, що передбачено пунктом 1.2 Договору. Як зазначив представник позивача згідно з пунктом 1.3 Договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів. Акціонерне товариство «ОТП Банк» свої зобов`язання згідно з умовами договору виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредитні кошти. Посилаючись на те, що [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені договором, у відповідача станом на 08 жовтня 2019 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2019203526 від 12.06.2018 у розмірі 20 038 грн., яка складається з: 19059 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками; 977 грн. 45 коп. - заборгованість за комісіями розрахункового обслуговування. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Представник позивача Акціонерного товариства «ОТП Банк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду представник Акціонерного товариства «ОТП Банк» - Гончаренко О.І. 25.02.2020 року направила клопотання, відповідно до якого вказала, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 10.02.2020 року та 13.03.2020 року не з`явилася і до суду повернулися конверти з повістками з зазначенням про відсутність відповідача за місцем реєстрації. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання шляхом направлення повістки поштою та шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подала, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 12 червня 2018 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2019203526, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 19059 грн. на споживчі цілі та придбання послуг. Підписання договору позичальником підтверджує те, що банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів. Крім того, позичальника перед укладенням договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту, та графіком платежів. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти на споживчі цілі у погодженому сторонами розмірі. Відповідно до даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 19059 грн. на споживчі цілі та придбання послуг. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту. Пунктом 1 вказаного договору зазначено наступні умови договору: - повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 12 червня 2020 року; - сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу (12 числа кожного місяця) та в зазначеному в Графіку платежів розмірі. Відповідно до Графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту відповідач взяла на себе зобов`язання сплачувати позивачеві щомісячну комісію в сумі 571,77 грн. Протягом дії договору для розрахунку процентів користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних, що передбачено пунктом 1.2 Договору. Згідно з пунктом 1.3 Договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів. Згідно з пунктом 1.5 договору підписанням договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному обсязі передбачену законодавством інформацію, що захищає права споживачів, позичальника перед укладенням договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту. З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2019 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» з метою врегулювання спору в позасудовому порядку звернулося до відповідача [PERSON] з досудовою вимогою про дострокове погашення грошових зобов`язань, відповідно до якої вимагало сплатити прострочену заборгованість протягом 30 календарних днів. У разі невиконання вимоги у встановлений строк, банк вправі вимагати достроково стягнути всю суму заборгованості. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання згідно з умовами договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Проте, відповідачем було порушено зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором - (а.с.12). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за умовами споживчого кредиту №2019203526 від 12 червня 2018 року відповідач станом на 08 жовтня 2019 року має заборгованість у розмірі 20 038 грн., яка складається з: 19059 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками; 977 грн. 45 коп. - заборгованість за комісією. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства, декларується у статті 3 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір за своєю правовою природою є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно з вимогами статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно з вищевказаною нормою права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач, отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів та комісії за користування грошима належним чином не виконала. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 20 038 грн., яка складається з: 19059 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 грн. 55 коп. - заборгованість за відсотками; 977 грн. 45 коп. - заборгованість за комісіями РО, підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1921 гривень 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 2901477891 від 15 жовтня 2019 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, та у зв`язку з задоволенням позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» в повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривня 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved