Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № DO2MCC9FDT0004 від 27.12.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 245 00,00 грн. на строк 36 місяці з 27.12.2010 року по 26.12.2013 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Позивач, посилаючись на ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та норми процесуального законодавства просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 286,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 7 859,88 грн., заборгованісті по процентам за користування кредитом - 4,32 грн.; заборгованісті по комісії за користуванням кредитом - 3 920,00 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16 583,49 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 418,38 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 302,86 грн. Представник позивача, Палій Ю.В. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні визнав, що дійсно він звертався до банку із заявою позивальника та отримав строковий кредит. Коли отримав позовну заяву, намагався укласти з банком мирову угоду або якимось іншим чином врегулювати спір, але запропоновані банком умови щодо одночасної сплати 16000 грн. є неприйнятними для нього. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом визнав, але вважав, що позивачем нарахована завелика сума пені, яку він просив зменшити, мотивуючи свою заяву тяжким матеріальним становищем та взагалі обстановкою у банківському секторі економіки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, судом встановлено, що 27.12.2010 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір № DO2MCC9FDT0004. Згідно умов договору позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 245 00,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2013 року. Згідно пункту 2.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки. Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (арк.с.5). Строк виконання зобов'язань за кредитним договором встановлений до 26.12.2013 року, позивач звернувся до суду 13.11.2013 року, тобто в межах строку позовної давності. Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися у сфері кредитних правовідносин. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банк свої зобов'язання виконав. Доказів не відкриття рахунку та не перерахування коштів на платіжну карту відповідач не надав. Згідно розрахунку станом на 17.10.2013 року заборгованість позичальника складає суму у розмірі 30 286 грн. 07 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7 859 грн. 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 4 грн. 32 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 3 920 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 418 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання в частині сплати заборгованості за кредитним договором, що надає право банківській установи вимагати сплати відповідачем основного боргу, процентів та неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7859,88 грн. - заборгованість за кредитом; 4,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3920,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а всього 11784,20 грн. підлягають задоволенню повністю. Стосовно стягнення неустойки (пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів) суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання між сторонами по загальному правилу мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та вважає необхідним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. За змістом ч. 3 статті 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність з розміром основного зобов'язання. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Згідно п. 1.5.32 Умов надання кредиту у разі порушення Клієнтом (відповідач у справі) строків платежів з будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку (позивач у справі) штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Аналогічні штрафи має сплатити Клієнт у разі порушення строків платежу більш ніж на 90 днів (п. 2.4.5.5 Умов). Відповідно до ст.ст. 549,550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 500 грн. штрафу (фіксована частина), а також 5 % з суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій у розмірі 11784,20 грн., тобто сума 589,21 грн. (процентна складова). При цьому суд зауважує, що позивачем процентна складова розраховувалась з загальної суми заборгованості з урахуванням пені в сумі 16583,49 грн. Разом з тим, позивач в судовому засіданні не надав будь-яких пояснень та не навів доказів з приводу того, яким саме нормативним актом чи пунктом кредитного договору (заяви, умов надання послуг) встановлено, що пеня належить до структури загальної заборгованості з якої нараховується процентна складова у розмірі 5%. Суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 8291,75 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 302,86 грн., оскільки саме його дії призвели до звернення позивача до суду для вирішення спору, про що не заперечував відповідач. На підставі викладеного та

Outcome: partial