Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

02.07.2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], померлого 30.12.2015 року в ЦМЛ №17 м. Донецька в Куйбишевському районі м. Донецька Донецької області. В обґрунтування заяви зазначено, що на тимчасово окупованій території м. Донецька Донецької області помер чоловік [PERSON] [PERSON]. У травні 2016 року на звернення до Іллічівського відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області щодо отримання свідоцтва про смерть було отримано письмову відмову. На теперішній час [PERSON] не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть свого чоловіка, оскільки в м. Донецьк на момент смерті останнього, не здійснюють повноваження органи влади України як заклади охорони здоровя або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть. На підставі викладеного просив встановити факт смерті громадянина України [PERSON] у м. Донецьк 30.12.2015 року, причина смерті хронічна мозкова недостатність, церебральний атеросклероз з гіпертензією. Заявник в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заінтересованою особою, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, свого представника до суду не направлено. Надано заяву про можливість розгляду справи за відсутності їх представника. Заперечень проти задоволення заявлених вимог не має. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Згідно до довідки від 09.06.2016 року №1412025309 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON]: пр.. Металургів[ADDRESS] в м. Маріуполі Донецької області. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія V-НО №368562 видного 27.09.1988 року Калінінським відділом ЗАГС м. Донецьк [PERSON] та [PERSON] з 27.09.1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 30.12.2015 року [PERSON] перебуваючи в Міській клінічній лікарні №21 м. Донецька помер від хронічної мозкової недостатності, церебрального склерозу з гіпертензією, про що 31.12.2015 року медичною установою було видано відповідне лікарське свідоцтво про смерть №285 та довідку про причини смерті. Після смерті [PERSON] представник [PERSON] у травні 2016 року звернувся до Іллічівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за видачею свідоцтва про смерть, проте, 25.05.2016 року йому було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України. Як встановлено, [PERSON] має намір встановити факт смерті [PERSON], оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті та видачі свідоцтва про смерть та отримання грошової допомоги на поховання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки [PERSON], [INFO], помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в м. Донецьку Донецькій області, після його смерті [PERSON] не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку. Відтак з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України [PERSON] суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] 30.12.2015 року в м. Донецьку Донецької області.

Outcome: approved