Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач, гр. [PERSON], звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка), розташовану за адресою по вул. Центральній (колишня назва вулиці Леніна), 168/1 в смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, площею 0,214га серії І-ОД № 012548, виданий на імя [PERSON] (відповідач 1 по справі) 25.10.2000р., на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 2374 від 23.12.1997р., а також просив скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту. Позивач вказує, що він є власником ? частини будинку №168 по вул. Леніна в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області (згідно рішення [PERSON] селищної ради № 15-VІІ від 20.11.2015р. вул. Леніна перейменовано на вул. Центральну). Вказане майно позивач отримав в особисту приватну власність на підставі договору дарування від 05.10.1978р., зареєстрованого в БТІ 24.10.1978р. за реєстровим № 35. Його будинок розташований на земельній ділянці, яка територіально підпорядкована [PERSON] селищній раді (відповідачу 2 по справі) та знаходиться у його фактичному користуванні. З метою оформлення даної земельної ділянки позивач звернувся із відповідною заявою до [PERSON] селищної ради для отримання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. У своїй відповіді від 29.09.2016р. за вих. № 05/1-737 [PERSON] селищна рада повідомила позивача, що на земельну ділянку по вул. Центральній, 168/1 вже виданий іншому співвласнику Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 012548, який зареєстрований відповідачем 2 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №152-03. Таким співвласником будинку № 168 по вул. Центральній є [PERSON], якою і оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,214га. Позивач вважає, що своїми діями з приводу оформлення надання та реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД № 012548 від 25.10.2000р. відповідачі порушили його право на приватизацію, як співвласника земельної ділянки, частина якої перейшла до нього разом із ? частиною будинку. В ході розгляду справи суду стало відомо, що 10.08.2016 року [PERSON] померла. Спадкова справа 02.11.2016 року була заведена на [PERSON], [INFO]. Із врахуванням чого відповідач 1 по справі був замінений з [PERSON] на [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з"явився, але звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність, при цьому проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася, хоча неодноразово викликалася до суду, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду даної справи. Відповідачем [PERSON] селищною радою, подано заяву, в якій визначено, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу за відсутності її представника. Враховуючи наведене, суд розглядає дану справу на підставі наявних у справі доказів згідно статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи заяви, подані відповідачами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх зясування і доведеність, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини будинку №168 по вул. Леніна в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області. Вказане майно позивач отримав в особисту приватну власність на підставі договору дарування від 05.10.1978р., зареєстрованого в БТІ 24.10.1978р. за реєстровим № 35. Його частина будинку розташована на земельній ділянці, яка територіально підпорядкована [PERSON] селищній раді та знаходиться у його фактичному користуванні. Позивач з метою приватизації даної земельної ділянки у 2016 році звернувся із відповідною заявою до [PERSON] селищної ради для отримання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, але йому було відмовлено. Так, згідно листа [PERSON] селищної ради від 29.09.2016р. за вих. № 05/1-737 на земельну ділянку по вул. Центральній, 168/1 вже виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 012548, який зареєстрований [PERSON] селищною радою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №152-03, іншому співвласнику будинку № 168 по вул. Центральній на імя [PERSON], якою і оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,214га. Суд вважає, що процедура оформлення оскаржуваного Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД № 012548 була здійснена з порушенням діючого законодавства, наявність такого акту порушує права позивача по справі з огляду на таке. Відповідно до норми статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). На момент отримання Державного акту 25.10.2000 року, діяли норми ЦК УРСР в редакції від 08.10.1999 року та Земельного кодексу України в редакції від 08.06.2000 року. Відповідно до статті 113 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди -\~спір вирішується судом. Не може бути встановлено такий порядок користування жилим будинком, при якому учаснику спільної часткової власності виділяються в користування тільки непридатні для проживання або підсобні приміщення (підвал, коридор, комора тощо). Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов'язаннях, пов'язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні. Згідно статті 118 ЦК УРСР якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції від 08.06.2000р.) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 67 ЗК 1990р. розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Згідно ч.1 ст. 23 Земельного кодексу України 1990р. право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За таких підстав, [PERSON] селищною радою було посвідчено право власності на земельну ділянку [PERSON] Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 012548, який надалі і було зареєстровано відповідачем 2 (однак площею не 0,15га, а 0,214га). Також Державний акт серії І-ОД № 012548 містить одну адресу ділянки (вул. Леніна, 168/1), однак адреса будинку при цьому зазначена вул. Леніна, 168, кадастровий номер відсутній. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України. У відповідності з ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України у співвласників жилого будинку земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. [PERSON] за час свого життя отримала у власність ? частини будинку по вул. Леніна, 168 та 25.10.2000р. оформила Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 012548 на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 2374 від 23.12.1997р. Суд звертає увагу, що адреса земельної ділянки при цьому відрізняється від адреси будинку вул. Леніна, 168/1. Позивачем, у свою чергу, отримано у власність ? частини будинку №168 по вул. Леніна в смт. Великодолинське на підставі договору дарування від 05.10.1978р. За таких підстав, Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Леніна, 168/1 в смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, площею 0,214га, виданий на імя [PERSON], порушує право на приватизацію позивача, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться його власність у вигляді ? частини будинку. Тому такий Державний акт підлягає скасуванню одночасно із скасуванням його державної реєстрації. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved