Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, посилаються на те, що усі вони (позивачі) проживали разом з [PERSON] однією сім'єю в приватному домоволодінні. [PERSON] більше 2 років працював за трудовим договором кріпильником дільниці №5 шахтобудівельного управління проходки шахти «Гвардійська» ПАТ «КЗРК». [INFO] року під час виконання обов'язків за трудовим договором [PERSON] загинув в результаті нещасного випадку на виробництві. Основоною причиною нещасного випадку, згідно акту, визнано незадовільний технічний стан виробничого об'єкту. У зв'язку з цим позивачі просять суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів: [PERSON] - 100000 грн., [PERSON] - 200000 грн., [PERSON] - 100000 грн., [PERSON] - 100000 грн., [PERSON] - 100000 грн, разом становить 600000 грн. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача Бершадська Л. С. проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Представник відповідача Мордвінкін С. В. позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши думку сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вiдповiдно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести тi обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень, а ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фiзичних чи юридичних осiб, поданим вiдповiдно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог i на пiдставi доказiв, наданих сторонами та iншими особами, якi беруть участь у справi. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що позивачі проживали разом з [PERSON] однією сім'єю в приватному домоволодінні (а.с. 12, також покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]). [PERSON] протягом 2 років працював за трудовим договором кріпильником дільниці №5 шахтобудівельного управління проходки шахти «Гвардійська» ПАТ «КЗРК». [INFO] року під час виконання обов'язків за трудовим договором [PERSON] загинув в результаті нещасного випадку на виробництві (а.с. 13). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Вiдповiдно до п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.08.2004 р. за № 1112 визнаються пов'язаними з виробництвом нещаснi випадки, що сталися з працiвниками пiд час виконання трудових обов'язкiв, у тому числi у вiдрядженнi, а також тi, що сталися у перiод, зокрема, перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або виконання завдань роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні. Згідно п. 40, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.08.2004 р. за № 1112, спеціальному розслідуванню підлягають, зокрема, групові нещасні випадки, які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від ступеня тяжкості ушкодження їх здоров'я. Спеціальна комісія зобов'язана, зокрема, з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом. За результатами спеціального розслідування складаються акт форми Н-5, акт форми Н-1 стосовно кожного потерпілого, нещасний випадок з яким визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Вiдповiдно до положень п. 42 Порядку розслiдування та ведення облiку нещасних випадкiв, професiйних захворювань i аварiй на виробництвi, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України, затвердженого постановою КМУ № 1112 вiд 25 серпня 2004 року, спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 43 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку (далі - спеціальна комісія), що призначається наказом керівника територіального органу Держнаглядохоронпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, чи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за погодженням з органами, представники яких входять до її складу. Аналогічні положення містить п. 38 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. за № 1232. Як зазначили позивачі та вбачається з матеріалів справи, нещасний випадок з [PERSON] стався [INFO] року приблизно о 19 год. 20 хв. (час встановлено комiсiєю з розслiдування нещасного випадку), у робочий час, на території підприємства під час виконання ним своїх робочих обов'язків. При цьому постраждали також інші особи, оскільки було проведено спеціальне розслідування групового нещасного випадку, однак питання визнання групового нещасного випадку щодо інших постраждалих осіб не є предметом даного судового розгляду (а.с. 14-38). Згідно п. 6 Акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався [INFO] року о 19 годині 20 хвилин на ПАТ «КЗК» від 24.01.2014 року комісія зі спеціального розслідування групового нещасного випадку обстеживши місце нещасного випадку, одержавши письмові пояснення та опитавши осіб причетних до нещасного випадку, вивчивши технічну документацію , висновки науково-технічної експертної комісії, судово-медичної експертизи дійшли висновку, що нещасний випадок, зокрема, з кріпильником дільниці №5 ШБУ шахти «Гвардійське» ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] на підставі п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232, визнано таким, що пов'язаний з виробництвом та на кожного потерпілого складається акт за формою Н-1 (а.с. 35). Основною причиною нещасного випадку відповідно Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 24.01.2014 року встановлено «незадовільний технічний стан виробничого об'єкту» (а.с. 56). Відповідно до ст. 1, 3, 43, ч. 1, 2 ст.46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці», яка регулює управління охороною праці та обов'язок роботодавця, встановлює, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв'язку зі смертю близької людини позивачі перенесли душевні страждання та переживання, вони повинні змінювати звичайний спосіб життя, виникла необхідність докладати додаткові зусилля щоб замістити втрату померлого в загальному сімейному житті. Моральні страждання підтвердили свідки, які були допитані в залі судового засідання. Зокрема, [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] вже майже 14 років, разом відпочивали, святкували дні народження. Після смерті чоловіка, дружина та його батьки, майже на очах постаріли, погіршився стан здоров'я. Дитину [PERSON], після смерті батька водили до шкільного психолога. Свідок [PERSON] дала по суті аналогічні пояснення свідку [PERSON], додавши те, що після смерті чоловіка [PERSON] зверталась за поміччю до психіатра. Допитаний свідок [PERSON], пояснила, що всі позивачі з загиблим проживали однією сім'єю, мали спільний побут, мешкали в одному домі. Після смерті [PERSON] у всіх членів родини погіршився стан здоров'я, вплинуло на психологічний стан. Після смерті батька різко погіршився психологічний стан дитини [PERSON]. Згідно психологічного заключення, загибель батька для хлопчика стала стресовим фактором. Спостерігався стійкий депресивний стан, різке зменшення зацікавленості до навчання, на контакт йшов не охоче, на питання відповідав однозначно (а.с. 121). Крім цього, в залі судового засідання шкільний психолог [PERSON] підтвердив обставини викладенні в психологічному заключенні. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачам моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю, тобто моральна шкода, завдана членам сім'ї та іншим особам, які мають на це право, смертю працівника згідно ч.2 ст.1162 ЦК України відшкодовується роботодавцем. Конституційний Суд України в абаці 9 п.5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що скасування норм Закону України №1105-Х1У „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричини втрату працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди потерпілим Фондом соціального страхування від нещасних випадків, не тягне за собою порушення прав громадян на відшкодування моральної шкоди, оскільки ст. 67 ЦК України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачам моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан їх здоров'я. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачам моральної шкоди повинна складати 400000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 600000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачам шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, та

Outcome: partial