Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 05.11.2014 року між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Після укладення даного договору позивачка стала власником нерухомого майна, однак до теперішнього часу відповідачка не звільняє квартиру від своїх речей та не виселяється з неї. При цьому, за умовами договору відповідачка зобов'язалась передати відчужуване майно покупцеві та знятись з реєстраційного обліку до 19 листопада 2014 року. Однак до теперішнього часу відповідачка не звільнила квартиру, не вивезла своїх речей та не виселяється з неї. Внаслідок цього позивачка не може повною мірою користуватись своїм майном та вселитись зі своєю сім'єю. Просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], шляхом виселення із зазначеної квартири відповідача та будь-яких інших осіб, які самовільно вселились та мешкають без будь-яких правових підстав, без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності, з участю її представника [PERSON] У разі неявки відповідача не заперечувала проти здійснення заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, а розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідачка [PERSON], будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою представника позивача, здійснив заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 05 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В., за яким покупець передала грошові кошти у розмірі 58 275,00 гривень, а продавець в строк до 19 листопада 2014 року включно зобов'язалась передати відчужуване майно покупцеві, ключі та знятись з реєстраційного обліку. (а.с.5) З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29039500 від 05.11.2014 року, вбачається, що право власності на [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. (а.с.6) Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Як встановлено судом, після укладення договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON] не виселилась з квартири, право власності на яку після укладення вищезазначеного договору перейшло до позивача, що підтверджує факт виникнення такого права у позивача. Аналогічна правова позиція міститься в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №6-158цс14 від 05.11.2014 року право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. За нормою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про те, що після відчуження [PERSON] зазначеної квартири, право відповідача на користування нею перестало існувати, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог також є і усунення перешкод відповідачем у здійсненні права власності квартирою, яка належить позивачу на праві власності, що за цивільним законодавством складає елемент змісту права власності. Таким чином, оскільки право позивача є непорушним та вона не може протиправно бути позбавлена такого права, оскільки проживання відповідачки в квартирі обмежує права позивача, як власника цього майна, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. З особового рахунку № [NUMBER] від 27.04. 2015 року, виданого ККП "КК "Приморська" вбачається, що квартиронаймачем [ADDRESS] є [PERSON], та більш ніхто не зареєстрований. (а.с.21) Щодо позовних вимог про виселення із зазначеної квартири будь-яких інших осіб, які самовільно вселились та мешкають без будь-яких правових підстав та зняття цих осіб та відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, то суд позбавлений можливості встановити та визначити коло осіб, які мешкають в квартирі, визначити їх правовий статус, тому приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, як таких що не ґрунтуються на законі, не підтверджені доказами, а тому задоволенню не підлягають. Крім того зазначає, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є безумовною підставою для подальшого зняття з реєстрації відповідним підрозділом органу внутрішніх справ, та в судовому порядку не вимагає заявлення вимоги про зняття такої особи з реєстраційного обліку. Окрім того, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку виходить за межі компетенції суду, оскільки є компетенцію відповідного підрозділу Державної міграційної служби України.. Прийшовши до висновку про часткове задоволення позову, суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial