Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У липні 2016 року Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання не повнолітніх дітей до досягнення ними повноліття; стягнути фактично понесені додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 7 743,50 грн.; стягнути щомісячно 137,50 грн. додаткових витрат за навчання неповнолітніх дітей у музичній школі. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовула тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 03.04.2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.05.2014 року відповідач зобов»язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 600 грн. щомісячно з індексацією стягувальних сум відповідно до закону, починаючи з 30 квітня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка вважає, що з моменту набрання рішення законної сили змінився матеріальний стан відповідача - з»явилась постійна робота з офіційним працевлаштуванням, а розмір аліментів у вигляді фіксованої суми 600,00 грн. на утримання кожної дитини щомісячно є недостатнім, діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки підростають та стали школярами, у зв'язку з чим збільшились потреби та витрати. Зважаючи на дані обставини вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Крім того, оскільки відповідач не бере жодної участі у додаткових витратах на дітей, позивачка просить стягнути з нього додаткові витрати у судовому порядку зазначивши, що діти відвідують дитячу музичну школу №35 у м. Києві, вартість навчання в якої складає 275,00 грн. щомісячно. Позивачкою було сплачено навчання у зазначеній школі та придбано піаніно, таким чином сукупний розмір витрат склав 15 487,00 грн., половину з цієї суми, а саме 7 743,50 грн. просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивачка не з"явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судовому засіданні не з»явився, але через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, також просив розглядати справу без його участі. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2008 року, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13), який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року (а.с. 17-18). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 14). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2014 року [PERSON] зобов»язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі по 600,00 грн. на утримання кожної дитини щомісячно з індексацією стягу вальних сум відповідно до закону, починаючи із 30 квітня 2014 року і до досягнення сином [PERSON] та донькою [PERSON] повноліття. (а.с. 15-16). Постановою головного державного виконавця державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Кияниця Н.М. від 22.09.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №44812394 за виконавчим листом №2/761/3696 виданий 27.06.2014р. (а.с. 19). На даний час спільні діти сторін проживають з позивачкою [PERSON], що не оспорюється сторонами та підтверджується довідкою Форма №3 № 999 від 01.04.2016, виданої Центром комунального сервісу (а.с. 20). Судом встановлено, що станом на час винесення рішення від 28.05.2014 року про стягнення аліментів, згідно трудової книжки [PERSON], останній з 17.03.2014 року не працював. Між тим, згідно з відповіддю №1016937908 від 12.04.2016 року наданої Пенсійним фондом України на запит державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Гриченюк А.А. №18223426 від 12.04.2016 року про осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи [PERSON] працює у ТОВ «Епіцентр К» (а.с. 26). За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статтей 183, 184 СК України. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Виходячи з того, що матеріальне становище платника аліментів змінилося, він офіційно працевлаштований, має регулярний дохід,а тому може сплачувати аліменти у частці від заробітної плати, отже суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів з розміру по 600,00 грн. на утримання кожної дитини щомісячно з індексацією стягувальних сум відповідно до закону, на 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У своїй позовній заяві щодо стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, позивач зазначила, що відповідач додаткових витрат не надає, в добровільному порядку узгодити питання про матеріальне забезпечення між сторонами не є можливим. Так, ч.1 ст.185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. До додаткових витрати позивачкою віднесено витрати на відвідування дитячої музичної школи № 35 у м. Києві з вересня 2015 року по травень 2016 року, за що сплачено 2 380,00 грн. (275,00 грн. щомісячно) та придбання піаніно YAMAHA у розмірі 13 107,00 грн. (а.с. 34-40). Таким чином, загальна вартість додаткових витрат, які батьки дітей повинні нести разом та які понесла одна позивачка складає 15 487,00 грн. 50% від цієї суми, а саме 7 743,50 грн., позивачці повинен сплатити відповідач, відповідно до його законного обов'язку брати участь у додаткових витратах на дітей. Відтак виходячи із суми навчання спільних дітей сторін по справі у музичній школі №35 у м. Києві в розмірі - 275,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача 137,50 грн. щомісячно на навчання [PERSON] та [PERSON] в зазначеній школі. З огляду на наведенне, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 551,20. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 180, 182, 185, 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved