Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому зазначила, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем [PERSON] в період з 14.02.2008 року, вони за спільні кошти придбали наступне майно: - легковий автомобіль марки "Опель Астра", номерний знак [NUMBER] , вартістю 70000 грн.; - колісний трактор, реєстраційний номер, вартістю 15000 грн. Добровільно розподілити спільне майно вони не змогли. Оскільки відповідно до чинного законодавства зазначене майно, що набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тому вона вважає, що вказане майно може бути розділеним, а саме відповідачу слід виділити автомобіль та трактор, а їй половину вартості цього майна. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 50% вартості автомобіля та трактора в сумі 42500 гривень. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнили ціну позову та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позові та стягнути з відповідача на користь позивачки 50% вартості автомобіля та трактора в сумі 43419 грн. та 1800 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти позову та відповідач пояснив, що вказані транспортні засоби у нього не знаходяться, оскільки він їх продав. Крім того вважає, що експерт не міг зазначити у висновку визначити оцінку транспортних засобів, бо він навіть їх не бачив. Автомобіль знаходиться у поганому технічному стані, що впливає на його вартість. Також відповідач пояснив, що ці транспортні засоби продавалися за згодою позивачки. Вважає, що "Звіт…" про оцінку транспортних засобів не слід брати до уваги, оскільки це не висновок експертизи. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судові засідання не з'являлися без поважних причин, хоча кожен раз повідомлялися про час та місце розгляду даної справи. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2008 року. З час перебування у шлюбі вони за спільні кошти придбали легковий автомобіль марки "Опель Астра", 2001 року випуску. Також за час перебування у шлюбі відповідачем самостійно зібрано колісний трактор, який в подальшому було поставлено на реєстраційний облік відповідно до чинного законодавства та на нього видано і реєстраційний номер [NUMBER]. Оцінюючи надані сторонами докази та доведення перед судом їх переконливості, то суд надає перевагу доказам, наданих суду позивачкою, оскільки відповідачами на спростування доказів позивачки не надано будь-яких доказів, як щодо наявності спільного майна подружжя [PERSON], так і щодо їх вартості. При цьому відповідач [PERSON] не заперечив щодо придбання такого майна в період шлюбу. Натомість [PERSON] надав суду договори купівлі-продажу спірних транспортних засобів (а.с.20, 67), за якими нібито він 05.07.2012 року продав за 43294,73 грн. автомобіль "Опель Астра" своїй матері [PERSON] (яку судом притягнуто до участі в справі в якості відповідачки), а самостійно зібраний колісний трактор він 09.07.2012 року продав за 3200 грн. своєму батьку [PERSON] Суд не приймає до уваги, надані відповідачем договори та вважає їх формальними, оскільки ці договори не відповідають вимогам чинного законодавства щодо продажу транспортних засобів. Крім того відповідач [PERSON] продовжує експлуатувати автомобіль "Опель Астра", про що він у судовому засіданні не заперечив. Щодо пояснень відповідача відносно того, що транспортні засоби були реалізовані за згодою позивачки, то суд їх не приймає до уваги та вважає безпідставними. Свій висновок суд мотивує наступним. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Ст.ст.69, 70 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина (чоловік) мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Також за приписами ст.65 Сімейного кодексу України визначено - "1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена." Отже суд вважає, що в даному випадку договори на відчуження транспортних засобів, які були спільним майном подружжя [PERSON], потребували нотаріального посвідчення та письмової згоди позивачки, а тому укладені всупереч цьому. Тобто вони укладені самостійно і формально [PERSON] з метою приховання їх від розподілу. Вирішуючи питання визначення вартості спірних транспортних засобів, що визнані судом як спільне майно подружжя [PERSON], суд бере до уваги "Звіт…" ПП "Україна-Експерт-Центр", яким зроблено "Висновки про вартість про вартість об'єкта оцінки", оскільки даний "Звіт…" проведено на підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.12.2013 року експертом [PERSON], яка має: сертифікат ФДМУ суб'єкта оціночної діяльності; кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане ФДМУ; свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювача, видане ФДМУ; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача, видане ФДМУ. Також за ухвалою суду даний експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Оскільки за попередньою ухвалою суду від 18.12.2012 року (а.с.44) не можливо було провести товарознавчу експертизу внаслідок не надання відповідачами [PERSON] і [PERSON] спільного майна подружжя [PERSON], тому за клопотанням позивачки була призначена друга товарознавча експертиза, на вирішення якої і були поставлені запитання про ймовірну можливу ринкову вартість спірних транспортних засобів при належній (нормальній) експлуатації. Жодним із відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивачки щодо вартості спірних транспортних засобів, однак навпаки відповідачі перешкоджали у їх правильній оцінці та визначені їх реальної вартості. Тому суд вважає "Звіт…" належним доказом про вартість транспортних засобів, як спільного сумісного майна подружжя [PERSON]. Адже відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом." Так само і за приписами ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - "1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях." Також і підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки коштів, сплачених нею за проведення експертизи в сумі 1800 грн. (а.с.66), бо відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати…" На підставі викладеного вище, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved