Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

03 вересня 2021 року (згідно з інформацією про відправку) представник позивача [PERSON] - адвокат Драпак Д.А., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вище вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним Договір № 3001035295601 від 15 травня 2018 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (код 14282829), в силу недійсності цього Договору, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений нотаріусом. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., на підставі звернення АТ «Перший Український Міжнародний Банк», виданий виконавчий напис № 27541, згідно з яким запропоновано стягнути на користь АТ «ПУМБ» заборгованість, що виникла по Договору №3001035295601 від 15.05.2018 за період з 24.06.2019 по 23.06.2020 у розмірі 9828,88 грн. 03.09.2020 постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Сулімою О.О. на підставі заяви відповідача про відкриття виконавчого провадження вих. № 98, відкрито виконавче провадження за № 62947939. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що 12.05.2018 позивачем було підписано заяву № 3001035295601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого позивач отримав кредит на суму 4497,02 грн на придбання товару, а саме мобільного телефону, строком на 24 місяці. При підписанні заяви № 3001035295601 для підтвердження особи-позичальника банку було надано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Згурівським РУ ГУ МВС України в Київській області 20 лютого 1996 року. Місцем проживання вказано адресу: [ADDRESS] . Однак станом на дату підписання заяви № 3001035295601 у позивача не могло бути на руках зазначеного паспорта з тих підстав, що вказаний документ було втрачено ним ще влітку 2016 року, а замість втраченого 02 вересня 2016 року Згурівським РС УДМС України в Київській області позивачу видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Тобто позивач не підписував жодного кредитного договору та навіть не був обізнаний про факт отримання кредиту. Паспорт, пред`явлений співробітнику банку позичальником є підробленим. Окрім того, підпис позивача абсолютно відрізняється від підпису позичальника в заяві № 3001035295601. Відповідно договір № 3001035295601 від 15.05.2018 є недійсним. З урахуванням недійсності цього договору, виконавчий напис за № 27541, виданий приватним нотаріусом Хара Н.С. 13.08.2020, вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача. До позовної заяви доданий попередній розрахунок суми судових витрат по справі на загальну суму 6816,00 грн, з яких: 1816,00 грн - судовий збір, 5000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу адвоката, в якому представник позивача просить забезпечити стороні позивача додатковий п`ятиденний строк для надання доказів понесених судових витрат з моменту винесення рішення по справі. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зокрема: належним чином завірені копії документів: кредитної справи [PERSON] за договором № 3001035295601 від 15.05.2018, виконавчого провадження ВП № 62947939 від 03.09.2020. 22 вересня 2021 року (згідно з інформацією про відправку) на виконання ухвали суду від 08.09.2021 приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Суліма О.О. направила до суду належним чином завірені копії документів виконавчого провадження ВП № 62947939 від 03.09.2020. 30 вересня 2021 року (згідно з інформацією про відправку) уповноважений представник відповідача АТ «ПУМБ» направив до суду відзив на позовну заяву та копії документів кредитної справи [PERSON] , зокрема копії паспорта серії [NUMBER] та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. Свої заперечення обґрунтовує тим, що банк до встановлення з клієнтами ділових відносин здійснює заходи з належної перевірки клієнтів, які полягають в ідентифікації та верифікації клієнта. Під час здійснення ідентифікації фізичної особи-резидента банк отримує ідентифікаційні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові; дата народження; номер, серія паспорта громадянина України, дата видачі та орган, що його видав; відомості про місце проживання або місце перебування. Отримання ідентифікаційного документа (паспорта) здійснюється шляхом пред`явлення клієнтом відповідальному працівнику банку оригіналу паспорта при особистій присутності клієнта. Відповідальний працівник банку виготовляє паперові копії з оригіналу паспорта, які засвідчуються підписами відповідального працівника банку та фізичної особи - власника документа. Також банку був наданий оригінал та виготовлена копія довідки про присвоєння позивачу РНОКПП. Позивач не зазначає у позові про втрату довідки. Зазначені документи були оглянуті відповідальним працівником банку. Підчистки чи виправлення виявлені не були. Також була перевірена відповідність фотокартки особи, яка надала паспорт. До підписання заяви, позивач підписав «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит», метою підписання якого є ознайомлення клієнта з детальними умовами кредитування. Паспорт споживчого кредитування, підписаний працівником банку та позивачем, є офертою. Заява, підписана позивачем, є акцептом, що також містить істотні умови кредитного договору. 11 листопада 2021 року суд постановив ухвалу, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Драпак Д.А. позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Позивач пояснив, що він у 2016 році, коли їхав з міста Києва, на автостанції загубив паспорт та оригінал довідки про присвоєння йому РНОКПП. Коли виявив втрату паспорта написав заяву та йому видали новий паспорт. Стверджує, що кредитів не брав. Натомість, невідома особа, скориставшись його втраченими документами, оформила кілька кредитів на його ім`я. У зв`язку з цим позивач написав дві заяви в поліції про вчинення кримінального правопорушення, проте поліція нікого не шукала. Представник позивача адвокат Драпак Д.А. в судовому засіданні додатково до викладених у позовній заяві обставин зазначив, що банк не перевірив чинність паспорта, коли проводив ідентифікацію та верифікацію клієнта. Не звернув увагу на те, що підпис, який міститься в заяві, паспорті споживчого кредиту та яким завірені копії сторінок паспорта та довідки про присвоєння РНОКПП не відповідає підпису, який міститься у пред`явленому банку паспорті. Окрім того, представник позивача звернув увагу суду на те, що без експертизи видно, що особа на фотокартці у паспорті, який пред`явлений в банку при оформленні кредиту, та відповідач - це дві різні особи. Також зазначив, що з приводу оформлення кредитів на підставі втраченого паспорта позивач звертався до поліції. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, попередньо направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Суд визнав можливим розглядати справу за даної явки учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та неявка відповідача і третьої особи не перешкоджає розгляду справи. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] влітку 2016 року втратив паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 20.02.1996 Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області, взамін якого йому 02.09.2016 Згурівським РС УДМС України в Київській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , що підтверджується інформацією, наданою Згурівським районним відділом Центрального міжрегіонального управління міграційної служби у м. Києві та Київській області ДМС України (а.с. 20, 21) та копією паспорта серії [NUMBER] (а.с. 15-17). Також, [PERSON] 07.09.2016 видано картку платника податків про присвоєння РНОКПП (а.с. 18). З копії паспорта серії [NUMBER] вбачається, що позивач з 09.04.1996 і по цей час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17 - копія паспорта). 12 травня 2018 року невстановлена особа, скориставшись втраченим паспортом та оригіналом довідки про присвоєння РНОКПП позивача [PERSON] , уклала з АТ «ПУМБ» кредитний договір шляхом підписання заяви № 3001035295601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорта споживчого кредиту, відповідно до якого клієнт отримав споживчий кредит на оплату товару (частково), а саме на оплату за мобільний телефон, у розмірі 4497,02 грн (а.с. 8, 42, 91 - копія заяви, а.с. 92 - копія паспорта споживчого кредиту). Для проходження ідентифікації та верифікації клієнта, невстановлена особа пред`явила працівнику банку паспорт серії [NUMBER] , виданий 20.02.1996 Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я [PERSON] , [INFO] та оригінал довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] , з яких працівником банку було зроблено копії. Копії цих документів були засвідчені 12.05.2018 працівником банку та невстановленою особою, яка назвалась [PERSON] . При цьому підпис особи на заяві, в паспорті споживчого кредиту та на копіях паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера разюче відрізняється від зразка підпису в пред`явленому паспорті (а.с. 93-94, 95 - копії паспорта серії [NUMBER] та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера). З копії паспорта вбачається, що на третій сторінці паспорта вклеєна фотографія чоловіка, який не схожий на позивача. Дата вклеювання фотокартки зазначена 19.09.2008, проте чоловік на фотографії значно доросліший ніж позивач на фотографії в паспорті серії [NUMBER] , який виданий 02.09.2016. Окрім того, на сторінці 12 копії паспорта місце реєстрації особи зазначене: [ADDRESS] , дата реєстрації 24.02.2015 (а.с. 93-94 - копія паспорта). З досліджених судом письмових доказів вбачається, що заяву № 3001035295601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорта споживчого кредиту підписала невстановлена особа, яка скористалась втраченими позивачем документами. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто вільного волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі є підставою для недійсності правочину. При цьому правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У випадку встановлення відсутності волевиявлення особи на укладення спірного правочину, такий договір має бути визнаний недійсним. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 11.06.2021 у справі № 761/26618/15-ц. З огляду на вище зазначене, суд вбачає за необхідне задовольнити позов в частині вимог про визнання недійсним договору № 3001035295601 від 15.05.2018, укладеного між [PERSON] та АТ «ПУМБ», оскільки в судовому засіданні доведено, що спірний кредитний договір укладено (підписано) іншою невстановленою особою, яка скористалася втраченими документами позивача, тобто вільного волевиявлення позивача на укладення цього договору не було. 13 серпня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 27541, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , місце народження: Білогородка, РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області 20.02.1996, який є боржником за кредитним договором № 3001035295601 від 15.05.2018, укладений ним із ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», заборгованість за кредитним договором № 3001035295601 від 15.05.2018 у розмірі 9578,88 грн, з яких: 4497,02 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2833,05 грн - прострочена заборгованість за комісією, 0,3 грн - прострочена заборгованість за процентами, 2248,51 грн - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту (а.с. 9, 60 - копія виконавчого напису). На підставі заяви представника АТ «ПУМБ» (а.с. 10) приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Сулімою О.О. відкрите виконавче провадження № 62947939 (далі - ВП № 62947939) про примусове виконання виконавчого напису № 27541 від 13.08.2020 (а.с. 11, 65 - копія постанови про відкриття виконавчого провадження). В рамках ВП № 62947939 приватним виконавцем видано постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 416,31 грн, які підлягають до сплати позивачем від 03.09.2020; про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 957,88 грн від 03.09.2020; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2020 та від 18.08.2021 (а.с. 41-54, 56-84 - копії документів виконавчого провадження ВП № 62947939 від 03.09.2020). З огляду те, що договір № 3001035295601 від 15.05.2018, укладений між [PERSON] та АТ «ПУМБ», з урахуванням викладени вище підстав, підлягає визнанню недійсним, то вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 13.08.2020 за № 27541, як похідна від вимоги про визнання недійсним договору, підлягає до задоволення, оскільки в силу норми ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм Закону України «Про нотаріат». Так, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі N 754/9711/14-ц зазначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1. Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Остаточне рішення адміністративного суду набрало чинності 22 лютого 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), який суд застосовує до даних спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідачем Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» нотаріусу для вчинення виконавчого напису не надані первинні документи на підтвердження безспірності заборгованості, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, суд звертає увагу на те, що кредитний договір нотаріально не посвідчений. Вказані обставини підтверджені копіями документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис та які були надані суду приватним виконавцем. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 23.06.2020 у справі N 645/1979/15-ц). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити визнати недійсним Договір № 3001035295601 від 15 травня 2018 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (код 14282829). В силу недійсності Договору № 3001035295601 від 15 травня 2018 року, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений Хара Наталією Станіславівною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 13 серпня 2020 року за реєстровим № 27541, щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», загальна сума якого складає 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 88 копійок. В частині розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У позовній заяві представник позивача просив стягнути судові витрати з відповідача у відповідності до попереднього розрахунку судових витрат. При цьому, у попередньому розрахунку суми судових витрат, який додано до позовної заяви, представник позивача просив надати додатковий п`ятиденний строк для подання належних доказів понесення витрат, після ухвалення рішення суду. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З огляду на вищезазначене, суд не вирішує питання стягнення судових витрат на користь позивача в межах даного рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved