Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходяться в с. Митченки, Бахмацького району Чернігівської області, по вул. Першотравнева,79 обгрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її свекруха [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, яку прийняв чоловік померлої [PERSON], так як проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але юридично не оформив. 19 липня 2000 року помер [PERSON], який при житті склав заповіт, яким призначив єдиним спадкоємцем на все майно свого сина [PERSON], який прийняв спадщину відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай), що дотоване 13 листопада 2001 року. [INFO] помер її чоловік [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина також на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], яку вона прийняла, але не може оформити право власності на спадкове нерухоме майно за заповітом через нотаріуса, оскільки у покійного спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на належне йому домоволодіння. Позивач в судове засідання не з»явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних вимог. Митченківська сільська рада Бахмацького району в судове засідання представника не направила, подала заяву про розгляд справи без його участі та про визнання вимог позивача. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позов згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та мало статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 року проживали [PERSON] та [PERSON]. Дані обставини підтверджується довідкою Митченківської сільської ради №406 від 09.10.2014р.(а.с.15). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, житловий будинок в [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] та [PERSON] і кожен з них, як член колгоспного двору, мав право на 1/2 частину даного домоволодіння. Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті проживав разом зі спадкодавицею і фактично став одноособовим власником вищевказаної нерухомості. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 21.07.2000 року виконавчим комітетом Митченківської сільської ради вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За вимогами ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач у встановлені законодавством терміни подав нотаріусу заяву про прийняття вищевказаної спадщини, проте нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину, оскільки у покійного спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на належну йому нерухомість. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів своєму синові [PERSON], який і прийняв спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі яка перебувала у колективній власності КСП «Нива» с.Митченки, Бахмацького району, Чернігівської області, про що свідчить копія свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом (а.с.12). 20.12.2011 року [PERSON] її чоловік помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22 грудня 2011 року. При житті він склав заповіт, яким все своє майно, до складу якого також входить і житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], заповідав дружині [PERSON] (а.с.14) Згідно ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. За повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори № 2156/01-16 від 04.11.2014 року спадкова справа до майна померлого [PERSON] відкрита 06.03.2012 року за заявою дружини [PERSON], якій були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Таким чином, спадщину за заповітом на належне [PERSON] домоволодіння прийняла позивач [PERSON], інших спадкоємців за законом та заповітом на майно померлого немає. Отже, за позивачем слід визнати право власності на зазначений будинок з надвірними будівлями.

Outcome: approved