Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

11 березня 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовна заява обгрунтована наступним. Позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані інші особи, зокрема [PERSON] - відповідач по справі. Останнього зареєстрували у даній квартирі у 2001 році за згодою позивача [PERSON] , так як він являвся її родичем та для працевлаштування у м. Києві йому необхідно було зареєстроване місце проживання саме в Києві. Відповідач не проживав і не проживає за місцем реєстрації, його фактичне місцезнаходження позивачам не відоме, а тому останні просять суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2021 року цивільну справу № 753/5112/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично матеріали були передані судді 16 березня 2021 року. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вищевказаної ухвали, позивачем було подано заяву від 09 квітня 2021 року вх.№ 24720 про усунення недоліків. 16 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 06 травня 2021 року. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Судове засідання призначене на 06 травня 2021 року було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 30 червня 2021 року. У судове засідання 30 червня 2021 року позивачі та представник позивачів не з`явилися Через канцелярію суду було подане клопотання представника позивачів про розгляд справи за його відсутності, зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та щодо заочного розгляду справи не заперечує. У судові засідання 06 травня 2021 року та 30 червня 2021 року відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується, зокрема, зворотними повідомленнями наявними в матеріалах справи. Ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками та судові повістки надсилались відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, проте поверталися до суду з відміткою " адресат відсутній". Крім того відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону вказаний в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення про виклик особи в судове засідання на офіційному сайті судової влади України. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, ухвалою суду від 30 червня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачам на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с. 8-9) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). Як зазначається у позовній заяві, відповідач зареєстрований в даній квартирі з 04 вересня 2001 року. Факт реєстрації відповідача підтверджується також відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 126). Позивачі вказують, що відповідач у 2016 році виїхав на постійне місце проживання до іншого помешкання та на даний час їм невідоме місце проживання відповідача. Окрім того позивачі зазначають, що у відповідача є власне житло за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 15). Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується: актом про кількість фактично проживаючих осіб від 16 вересня 2021, в якому вказано, що [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] з січня 2001 року і до дня складання акту (акт підписаний мешканцями будинку та засвідчений начальником ЖЕД-202) (а.с. 27); актом фактичного не проживання від 29 січня 2021 року в якому вказано, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2001 року і до дня складання акту (акт підписаний мешканцями будинку) (а.с.28); нотаріально засвідченою заявою позивачів про те, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Окрім того, позивачі оплачують витрати за спожиті комунальні послуги в тому числі і за відповідача (даний факт підтверджується долученими до позовної заяви копіями квитанцій та рахунків за спожиті послуги). Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 Цивільного кодексу України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Як зазначалося, матеріалами справи підтверджується право власності позивачів на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно із частини першої статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормою частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачі належними та допустимими доказами довели наявність обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, отже позов підлягає задоволенню. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved