Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала, тим що її бабуся [PERSON], 1924 року народження, при житті була власником житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08.06.2011 р. виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. За життя спадкодавиця [PERSON] визначила подальшу долю майна, що залишиться після її смерті: 30 серпня 2008 року склала заповіт посвідчений секретарем Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Пасічник Н.С. за реєстровим номером №359, згідно з яким все своє майно де б воно не було, із чого б воно не складалось заповіла - позивачці [PERSON] 18.06.2011 року позивач звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за р. № 747 про прийняття спадщини і на підставі чого була заведена спадкова справа №343/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON]. В своїй заяві вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS]. В цей же день, 18.06.2011 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної корнтори звернулась із заявою за р. № 748 про відмову від прийняття спадщини за законом та від обов'язкової частки у спадщині її мати та дочка померлої [INFO] [PERSON] - [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2012 року за 1681/02-31, винесеної Панікар В.М., державним нотаріусом Києво-Свягошинської районної нотаріальної контори, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за посвідченим секретарем Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Пасічник Н.С. за реєстровим номером №359, на житловий будинок [ADDRESS], з причини не надання правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. Згідно рішення реєстратора КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» №7 від 13.01.2012 року первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS], проведена не була. В даному рішенні також зазначено, що питання визначення залежності цього нерухомого майна померлій та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно вищевикладеного, головною підставою відмови державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадкове майно є відсутність правовстановлювального документа на житловий будинок [ADDRESS] та відповідно право власності на цей будинок не пройшло державну реєстрацію. Згідно наданої виписки Хотівською сільською радою від 27 травня 2016 року з облікової картки об'єкта погосподарського обліку по Хотівській сільській раді, власником житлового будинку загальною площею площею: 55,2 кв.м. житловою площею 35,9 кв.м., який розташований в [ADDRESS], рік побудови - 1950, значиться спадкодавець [PERSON]. Таким чином, спадкодавець [PERSON] за життя хоч і не отримала свідоцтва про право власності на житловий будинок, але набула права власності на будинковолодіння [ADDRESS] і це нерухоме майно увійшло до складу спадщини, що відкрилася після її смерті. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 12.12.2011р. житловий будинок побудований у 1950 році, загальною площею: 55,2 кв.м. житловою тією 35,9 кв.м., вартістю - 70148 грн. Позивач не може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, оскільки і нотаріальній конторі мені відмовили в оформленні спадщини на спадкове нерухоме майно з вище значених причин, тому питання про власність необхідно вирішувати в судовому порядку. Тому просила визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, її представник звернулася до суду з проханням слухати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлявся належним чином, надіслала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задовлення позову не заперечували. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку у натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Додатково цивільне законодавство визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із матеріалів справи, її бабуся [PERSON], 1924 року народження, при житті була власником житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08.06.2011 р. виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. За життя спадкодавиця [PERSON] визначила подальшу долю майна, що залишиться після її смерті: 30 серпня 2008 року склала заповіт посвідчений секретарем Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Пасічник Н.С. за реєстровим номером №359, згідно з яким все своє майно де б воно не було, із чого б воно не складалось заповіла - позивачці [PERSON] 18.06.2011 року позивач звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за р. № 747 про прийняття спадщини і на підставі чого була заведена спадкова справа №343/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON]. В своїй заяві вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS]. В цей же день, 18.06.2011 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної корнтори звернулась із заявою за р. № 748 про відмову від прийняття спадщини за законом та від обов'язкової частки у спадщині її мати та дочка померлої [INFO] [PERSON] - [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2012 року за 1681/02-31, винесеної Панікар В.М., державним нотаріусом Києво-Свягошинської районної нотаріальної контори, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за посвідченим секретарем Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Пасічник Н.С. за реєстровим номером №359, на житловий будинок [ADDRESS], з причини не надання правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. Згідно рішення реєстратора КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» №7 від 13.01.2012 року первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS], проведена не була. В даному рішенні також зазначено, що питання визначення залежності цього нерухомого майна померлій та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно вищевикладеного, головною підставою відмови державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадкове майно є відсутність правовстановлювального документа на житловий будинок [ADDRESS] та відповідно право власності на цей будинок не пройшло державну реєстрацію. Згідно наданої виписки Хотівською сільською радою від 27 травня 2016 року з облікової картки об'єкта погосподарського обліку по Хотівській сільській раді, власником житлового будинку загальною площею площею: 55,2 кв.м. житловою площею 35,9 кв.м., який розташований в [ADDRESS], рік побудови - 1950, значиться спадкодавець [PERSON]. Таким чином, спадкодавець [PERSON] за життя хоч і не отримала свідоцтва про право власності на житловий будинок, але набула права власності на будинковолодіння [ADDRESS] і це нерухоме майно увійшло до складу спадщини, що відкрилася після її смерті. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 12.12.2011р. житловий будинок побудований у 1950 році, загальною площею: 55,2 кв.м. житловою тією 35,9 кв.м., вартістю - 70148 грн. Позивач не може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, оскільки і нотаріальній конторі мені відмовили в оформленні спадщини на спадкове нерухоме майно з вище значених причин, тому питання про власність необхідно вирішувати в судовому порядку. Відповідно п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду пивільних справ про спадкування" до компетенцій виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні(УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування: зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 « Про порядок державного обліку жилого фонду" сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунпоспуг України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, спадкодавцем дотримано всіх вимог чинного на той час законодавства щодо набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за їаконом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після їого смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також; у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків. Кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Докази, що спростовують даний висновок суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved